[Correspondència entre Josep Maria Folch i Torres i Francesc Pujol]
Centre de documentació de l'Orfeó Català
Còpia permesa amb finalitat d'estudi o recerca, citant la font "Centre de Documentació de l’Orfeó Català". Per a qualsevol altre ús cal demanar autorització.
Perpinya, 22 Desembre 915. Estimat amic Pujol: Un xich mes reposat de les primeres emocions he vist més clara la meva situació i aquesta es grea. Davant de la perspectiva terrible d’un [marx] opressorament he preferit seguir el consell dels bons amichs y sepint-me m’hi barrat per forsa qui sap quant, els camins de la meva terra. Cal fer pensaments i els he fet de moment. Avui he rebut una carta del meu germà Lluis. En ella hi han consoladores frases dels senyors Caselles y Prat de la Riba. Ells em consellen que vagi a Paris i em faci uns papers [provisoriu]... Però cal pensar que jo no enriquich el francès, el parlo malament, l’entenc pitjor. Aixís he pensat un pla que he exposat al Dr. Martí, perquè ell m’hi ajudi. Avui en Blanes i jo, vivim del favor dels amichs. A casa no poden ajudar-me molt, avuy al contrari els hi ha sigut un sotrach la falta dels meus guanys. Això es vergonyós, tenir de viure així, però de moment es necessari. No dic sagnant-me el cor. El pla que he exposat al Dr. Martí és que les empreses dels periòdics catalans vulguin admetre articles literaris retribuïbles. “El Poble Català” y la “Ilustració Catalana” ja ho fan. D’això se n’enyorarà el Dr. Martí. Ademés jo tinc la novella i crec que a la Ilustració paguen 1 p per folla. El Dr. Martí mirarà i a l’oment tancarà l’acord. Ademés tinc als senyors directors que, si a vós no li ve bé perquè guanyen a vorté enviaré a algú pera que vegi si capten a la [Gaceta], le enviaré a algú per a que vegi si capten a la seva manera la meva situació i agradant-li l'obra me la posa retribuïda. Ab lo que jo pugues fer més entre aquests periòdics, proposant que pogués col·laborar més semanalment a dos o tres d’ells i alguna cosa
que em buscaré per aquí, (en Payret z en Delpont jutjan difícil trobar-ne res, à causa del desconeixement del idioma) podria viure ben económicament ab en Langet qui també busca treball, I llavores auria à estudii per apendre de parlar z escriure be el francés. Aixís de na- oment me trauria la feridor que es fer tindre de viure de mscripció. I man jo domini el francés, no em farà por la misèria. Aniré à Paris z llustraré allà, fins à lograr no ja sols la subsistència sinó tot lo menester per fer meva à n’aquella pobreta Eugenia que plora la meua undesnida anèmia. Senti’m, amich Pujol, de ains que li dich. Diguim vostè si puch aissi espenexar quelcom, perque els consells dels bons amichs, com lo es vostrè, son un gran reforç en meva ànima. Are, escolti amich Pujol. Jo desitjaria que s’ingerís una Ignàsia me mplis en el lloch que jo ocupava à l’Orfeó. I podria ser axió? Ell es aixerit, si be me refia de vostè per ferlo practicar en lo que ell no sabés. Axió seria una entrada à casa que li convé molt, en l’aire pogués ser jo estaria hon tros més tranquilo. Déu ho que es una mercè que li devo z per altra part crech fermament que de l’Ignàsia ne quedaríeu tots con- tents. Ve Nadal, le festa de la familia, i jo en som ausent. La voldria ja passada que potser el meu esperit ero a estaria tan desolat. Gràcies à Langet en ma companyia, però en cal encara ani- marls fins all he d’arribar. Si podem quenzarnos farem venir z viurem en familia. Parlab en Millet d’ains de l’Orfeó. En remem- bro molt de tots. Els més petits detalls de lo que fem a tal hora, de lo que fejam are sa 8 dins, aendeixen are à la meva pensa ab una justesa extraordina- ria. De tothom me record. De les clarors animades de l’Orfeó, quan hi ha ensaig, dels crits del Mestre arri- bant motruhits à l’entrada, de les converses de nous, amant à beure en els cantis à l’hora del cigaret; tot, tot se’m representa clar, ple de relleu que sem- bla que ho pugui tocar. I tan lluny com es! On com hi pensat ab lo que fariam pels Dijousents! Si hagués tingut franchs sobrers hauria anat à sentir a Mlle. Blanche Selva z als solistes de la Schola Cantorum que han donat a dover à Barcelona aquests díes. Aqui si sa no se, ja’l mateix fet que à Barcelo ja‘l mateix fet que à Marcelo: tot en la cambra que ens cedeix en Sayret à cap preu. Solament hem de pagar à la cambrera (sa tin) que ns fa els llits, deques hum (petroli), llenya per escalfarnos, pring la habitació es freda com un discon... pet. Ja li escriuré més un altre die, puig ara tinch encore moltes cartes à fer, i després me caldrà esperar a obtenir fins titulars, per rebrem test. Salut à tothom, que tots passin un dia de Nadal ditxós. Records z abraçades al Ustre Millet, al de Salvat z als incondicionals: Somar, Vives, Alsiu, Lluís, Janette, Viladoms etc., etc. A tots una abraçada de vostre Dongnin sili plan el no de casos sen, puig podré escriure- alli ab més confiança de que arribin les cartes. Josep Folch