L'OBC a la Sagrada Familia. El Rèquiem de Fauré
Improvisation I, per a gran orgue (1999), Bernat Vivancos Signals from Heaven I. Day Signal (1987) 1a audició, Toru Takemitsu Signals from Heaven II. Night Signal (1987) Exsultate, jubilate, KV 158a (1773), Wolfgang Amadeus Mozart Rèquiem, op. 48 (1877), Gabriel Fauré
Centre de documentació de l'Orfeó Català
Fundació Orfeó Català- Palau de la Música Catalana
ORQUESTRA SIMFÒNICA DE BARCELONA I NACIONAL DE CATALUNYA KAZUSHI ONO DIRECTOR TITULAR L’OBC A LA SAGRADA FAMÍLIA EL RÈQUIEM DE FAURÉ 20 setembre DE 2015 · 19.30h- BASÍLICA DE LA SAGRADA FAMÍLIA Segueix-nos a Comenta aquest concert amb #auditori #obc Gràcies a GRÀCIES A LES EMPRESES QUE DONEN SUPORT AL MESTRE KAZUSHI ONO Amb la col·laboració de ORQUESTRA SIMFÒNICA DE BARCELONA I NACIONAL DE CATALUNYA Kazushi OnO DIRECTOR TITULAR benvinguts L’OBC A LA SAGRADA FAMÍLIA EL RÈQUIEM DE FAURÉ L’Auditori és un consorci de Segueix-nos a Kazushi Ono director Mª Eugenia Boix soprano Josep Ramon Olivé baríton Juan De la Rubia orgue Cor Jove de l’Orfeó Català COR MADRIGAL Comenta aquest concert amb #auditori #obc #concertSF Estimats ciutadans de Barcelona i del món, És un plaer trobar-vos en aquest lloc únic per celebrar un concert especial. Durant mesos, hem preparat la vinguda a Barcelona per fer-me càrrec de l’OBC, de l’Orquestra de la ciutat, els propers cinc anys. Ha arribat el dia i em sento molt emocionat. És un moment de grans canvis arreu del món. Tant a la vostra magnífica ciutat com al meu país llunyà, cada dia passen més i més coses imprevisibles: canvis socials, climàtics, conceptuals, polítics, legislatius, tecnològics... Vivim la inestabilitat dels canvis i, alhora, l’oportunitat que ens ofereixen. Jo mateix els sento amb un cert vertigen i angoixa, però també amb esperança i confiança. En moments com aquests ens adonem que els temples de pedra com la Sagrada Família són molt importants per a nosaltres, perquè duren mil·lennis, perquè són estables, perquè parlen d’allò que és important i que perdura. Jo sento que també la música és com els temples de pedra. Cada vegada que la reinterpretem és allà, inalterable i autèntica, viva i palpitant, fent-nos retrobar aquells sentiments de sempre. I fa tants anys que els acompanya que hem arribat a confondre’ls... Des de la confiança, vinc aquí a compartir amb vosaltres un viatge en aquest vent dels esdeveniments del segle. Gràcies per haver vingut, gràcies per fer inoblidable aquest dia. Amb vosaltres, i amb la música, el moment que avui compartirem serà com una gran basílica de pedra. Per sempre més. Kazushi Ono PROGRAMA SETEMBRE DE 2015 1/ BERNAT VIVANCOS FARRÁS Improvisation I, per a gran orgue (1999) TORU TAKEMITSU Signals from Heaven I. Day Signal (1987) 1a audició Signals from Heaven II. Night Signal (1987) WOLFGANG AMADEUS MOZART Exsultate, jubilate, KV 158a (1773) Barcelona 1973 2/ Tòquio 1930 3/ DIUMENGE 20 Salzburg 1756 Viena 1791 19.30h Juan De la Rubia orgue Exsultate. Allegro Recitatiu Tu Virginum. Andante Alleluja. Molto allegro Mª Eugenia Boix soprano 4/ GABRIEL FAURÉ Parmiers Ariège 1845 París 1924 Rèquiem, op. 48 (1877) Introit i Kyrie Offertorium Sanctus Pie Jesu Agnus Dei Libera me In paradisum Mª Eugenia Boix soprano Josep Ramon Olivé baríton La durada aproximada del concert és de 68 minuts sense pausa. Agrairíem que apaguéssiu els mòbils, desactivéssiu les alarmes sonores i continguéssiu els estossecs. Un mocador redueix notablement el soroll. COMENTARI Pep Gorgori Musicòleg i periodista Al llarg de la història, el sentiment religiós ha donat com a fruit obres arquitectòniques i musicals que en poques ocasions es poden gaudir simultàniament amb la intensitat amb què ho farem avui. Gaudí va pensar la Sagrada Família com una basílica imponent, i també com un instrument musical que la convertís en un himne de lloança a Déu: cantories per a centenars de persones, campanes a la façana de la Glòria, campanes tubulars a la del Naixement, un gran orgue amb un cos situat al creuer de la nau, a 45 metres d’altura, i un altre que, ubicat a la façana de la Passió, es fes sentir per tot Barcelona. Tot plegat, amb una reverberació d’uns onze segons (la de L’Auditori és al voltant dels dos) que fa que sigui un espai idoni per a la música que més agradava a l’arquitecte: gregorià i polifonia renaixentista, sense excloure corrents posteriors com el minimalisme del segle XX i la música inspirada en la modalitat gregoriana. L’orgue trencarà el silenci d’aquesta nau immensa amb una obra de Bernat Vivancos. Format a l’Escolania de Montserrat, la seva Improvisation I és fruit de la inspiració d’haver escoltat un dels grans virtuosos del nostre temps, Olivier Latry, mentre improvisava al final de les misses a Notre Dame de París. Composició suggeridora, a estones contemplativa i a estones virtuosística, explora a fons les possibilitats de l’instrument i de l’espai, amb una registració i una harmonia riques i plenes de colors i textures. Estrenades l’any 1987, les dues parts que conformen Signals from Heaven esdevenen una resposta, a finals del segle XX, a les harmonies i als timbres de Debussy. En el context sacre d’aquest concert prenen una significació especial les paraules del mateix Takemitsu, que el 1993 explicava: «La meva música és com un senyal enviat cap a allò que ens és desconegut. És més, jo imagino i crec que el meu senyal acabarà trobant-ne un altre, i que de l’intercanvi físic entre tots dos apareixerà una nova harmonia». Mozart va crear l’Exsultate, jubilate durant el seu darrer viatge a Itàlia, entre 1772 i 1773. Hi va anar amb motiu de l’estrena de Lucio Silla a La Scala de Milà, i el primo uomo que encapçalava el repartiment, Venanzio Rauzzini, el va impressionar tant que va escriure aquest motet pensant en la seva veu. A mig camí entre la música sacra i l’estil operístic italià de l’època, ens porta des del recolliment de la part central a l’esclat final de l’Al·leluia. En morir Fauré, el llavors jove compositor Aaron Copland va dedicar-li un article en què mirava d’explicar al públic dels Estats Units la importància de la seva figura. Amb un gran prestigi a França, la seva existència amb prou feines havia transcendit les fronteres del seu país natal. Copland, en aquell article, vaticinava que el temps situaria Fauré en el lloc que es mereixia, i així va ser. Avui, el Rèquiem és una de les seves obres més celebrades i interpretades. Exemple de «modèstia» i «humilitat», segons Copland, en la partitura de Fauré «cap inquietud ni cap agitació destorben la meditació profunda» sobre la vida i la mort. Kazushi Ono director Director titular de l’OBC a partir del setembre del 2015, en la seva primera temporada es presenta a tota la ciutat en un concert extraordinari al temple de La Sagrada Família i tancarà la temporada amb la Missa de Bernstein. D’altra banda, l’abril del 2015 Ono va tornar a la seva ciutat natal per convertir-se en el director de la Simfònica Metropolitana de Tòquio i ha assumit la responsabilitat de liderar el seu desenvolupament artístic i d’elevar-ne el perfil internacional. A més dels compromisos a Tòquio i a Barcelona, continuarà dirigint l’Òpera Nacional de Lió, de la qual va ser nomenat director titular el setembre del 2008. Allà, la crítica internacional el va aclamar després d’actuacions incomparables en obres com ara El jugador de Prokófiev, Lulu de Berg i Parsifal de Wagner. Kazushi Ono està convençut que la música té el poder d’acostar les persones. Fotografia → © May Zircus Le Figaro l’ha descrit com «una de les ments musicals més fascinants de la nostra era». Ha estat convidat a teatres tan importants com la Metropolitan Opera de Nova York, La Scala, la Bayerische Staatsoper, la Deutsche Staatsoper o l’Òpera de París. La seva capacitat extraordinària com a director, s’ha refinat gràcies als seus compromisos com a convidat d’orquestres simfòniques com les de la BBC, Birmingham, Boston, Mont-real, Londres, Ràdio de Viena, Leipzig Gewandhaus i filharmòniques d’Israel, Oslo i Radio France, entre d’altres. La seva discografia abasta un ampli repertori. El seu àlbum d’àries de Joyce DiDonato i l’orquestra de l’Òpera Nacional de Lió va rebre un Grammy el 2012 i el seu enregistrament de L’heure espagnole i L’Enfant et les sortilèges de Ravel, fet al Festival de Glyndebourne al 2014, va rebre un premi Gramophone. ORQUESTRA SIMFÒNICA DE BARCELONA I NACIONAL DE CATALUNYA KAZUSHI ONO DIRECTOR TITULAR / JAN WILLEM DE VRIEND PRINCIPAL DIRECTOR CONVIDAT Primers violins Cristian Chivu, concertino associat / Raúl García, assistent concertino / María José Aznar / Sarah Bels / José Valentín Centenero / Walter Ebenberger / Ana Isabel Galán / Natalia Mediavilla / Katia Novell / María Pilar Pérez / Anca Ratiu / Jordi Salicrú / Jozef Toporcer / Adrián Centenero* / Eugenia Ostas* / Francesc Puche* Segons violins Alexandra Presaizen, solista / Emil Bolozan, assistent / María José Balaguer / Hug Bosch / Jana Brauninger / Patricia Bronisz / Assumpta Flaqué / Mireia Llorens / Melita Murgea / Antoni Peña / Josep Maria Plana / Robert Tomàs Violes Ashan Pillai, solista / Josephine Fitzpatrick, assistent / Franck Heudiard / Christine de Lacoste / Michel Millet / Miquel Serrahima / Jennifer Stahl / Andreas Süssmayr / Laura Erra* / Vicent Nogués* / Marc Tarrida* Violoncels José Mor, solista / Vincent Ellegiers, assistent / Núria Calvo / Lourdes Duñó / Jaume Güell / Olga Manescu / Linda d’Oliveira / Jean-Baptiste Texier Contrabaixos Christoph Rahn, solista / Dmitri Smyshlyaev, assistent / Jonathan Camps / Josep Mensa / Albert Prat Flautes Bea Cambrils / Christian Farroni, assistent / Ricardo Borrull, flautí Oboès Disa English, solista / José Juan Pardo / Dolors Chiralt, assistent / Molly Judson, corn anglès Clarinets Larry Passin, solista / Francesc Navarro / Josep Fuster, assistent i clarinet en mi b / Alfons Reverté, clarinet baix Fagots Silvia Coricelli, solista / Noé Cantú / Thomas Greaves, assistent Trompes Juan Manuel Gómez, solista / Joan Aragó / David Bonet / Juan Conrado García, assistent solista / David Rosell, assistent Trompetes Mireia Farrés, solista / Adrián Moscardó / Patricio Soler* / David Sancho* / Angel Serrano, assistent Trombons Eusebio Sáez, solista / Vicent Pérez / Gaspar Montesinos, assistent / Raul García, trombó baix Tuba Daniel Martínez* Percussió Roxan Jurkevich, assistent / Joan Marc Pino, assistent / Juan Francisco Ruiz / Ignasi Vila Arpa Magdalena Barrera Orgue juan de la Rubia* Encarregat d’Orquestra: Walter Ebenberger Responsable de Documentació Musical: Begoña Pérez RESPONSABLE TÈCNIC: ignasi valero Personal d’escena: Joan Luis * col·laborador Mª EugEnia Boix soprano Boix, va rebre el premi extraordinari de final de carrera al Conservatori de Salamanca i va fer un postgrau de cant a l’ESMUC i, al Conservatori de Brussel·les, un master en lied. El 2007 va guanyar la beca M. Caballé i el 2012 va ser semifinalista al Josep-Ramon Olivé baríton www.josepramonolive.cat Nascut a Barcelona el 1988, va estudiar violoncel, piano i cant a l’Escolania de Montserrat i a l’ESMUC es va graduar en direcció de Cor i Cant Clàssic. Va fer un Màster d’Interpretació a la Guildhall School of Music & Drama i, actualment, participa en l’Opera Course de la Guildhall School amb R. Piernay i el suport de la Amar- concurs Operalia, organitzat per Plácido Domingo. Ha cantat amb directors com C. Mena, G. Rozhdestvensky, J. Martin, L. Bringuier, G. García Calvo o sir N. Marriner, interpretant obres com Dido & Aeneas i The Fairy Queen de Purcell a la Maestranza i al Festival Mozart d’A Coruña amb l’Orquesta Barroca de Sevilla; Il Viaggio a Reims al Real de Madrid; Carmen amb la Simfònica de Castella i Lleó; La flauta màgica i L’or del Rin a Oviedo, i recitals a nombrosos escenaris europeus i americans. També ha enregistrat per a RNE, Catalunya Música, Radio Clásica Portuguesa i la B.B.C, a més de diversos CD. Com a projectes de futur, té previst cantar en recitals per tot Europa i Espanya, fer una gira amb l’Holland Baroque Society interpretant l’Oratori de Nadal de J.S. Bach, el Messies de Händel amb l’OSPA i la Missa en Do menor de Mozart amb la Filharmònica de Màlaga. Franses Foster-Jenkins Trust i la Sheila White Bequest. Col·labora amb orquestres com la Simfònica del Vallès, la Ciudad de Granada, la Barroca Catalana, Le Concert des Nations, Al Ayre Español, la London Händel Orchestra o la Brussels Philarmonie, al Palau de la Música Catalana, l’Auditorio de Madrid, el Liceu, el TNC, el Konzerthaus de Viena, l’Òpera d’Avignon i el Barbican de Londres, entre d’altres. Ha interpretat Le nozze di Figaro, Orfeo, Dido & Aeneas, i Agrippina i, en concert, ha cantat, entre d’altres, els Rèquiem de Brahms, Fauré i Mozart, Carmina Burana d’Orff, el Magnificat i la Missa en Si menor de Bach i lieder alemanys. Ha rebut el primer premi i el premi del públic del Händel Singing Competition de Londres i ha estat nominat Young Artist 2015 per l’Oxford Lieder. A més, ha fet nombrosos enregistraments i és membre de la Capella Reial de Catalunya amb Jordi Savall i músic resident de la temporada 2015/16 a les Residències Musicals de La Pedrera. Juan De la Rubia orgue www.juandelarubia.com Nascut a València, ha actuat als principals escenaris d’Europa, amb una acollida excel·lent de públic i crítica. La seva activitat concertística l’ha dut a espais com les catedrals de Barcelona, Lleó i Colònia, l’Auditorio Nacional de Madrid, el Palau de la Música Catalana i la Gewandhaus de Leipzig, a més d’actuar com a solista amb formacions com l’Orquestra Barroca de Freiburg. El seu repertori abasta des de la Música Antiga fins l’actualitat. El màxim reconeixement li ha arribat gràcies a les interpretacions de J.S. Bach, les improvisacions, la música renaixentista i barroca espanyola i les grans obres del Romanticisme, incloent títols de Wagner i Brahms, de qui ha transcrit íntegrament per a orgue la Simfonia núm. 1. De la Rubia és un dels intèrprets més guardonats de la seva generació. Entre els seus mestres hi ha Ó. Candendo, W. Seifen, M. Bouvard i Montserrat Torrent, qui va suposar un gran suport durant la seva formació. Ha rebut classes magistrals de D. Roth, B. Haas, E. Viccardi, W. Zerer, O. Latry i T. Koopman. Obert a d’altres disciplines artístiques, actualment col·labora amb Lluís Pasqual en el muntatge d’El Rei Lear protagonitzat per Núria Espert al Teatre Lliure. La seva propera actuació a Barcelona serà al Palau de la Música l’1 de novembre, en un espectacle d’improvisació a l’orgue durant la projecció de la pel·lícula Nosferatu, de F.W.Murnau. Cor Jove de l’Orfeó Català Esteve Nabona director Forma part de l’Escola Coral de l’Orfeó Català, amb seu al Palau de la Música Catalana, i està integrat per cantaires de 16 a 25 anys. Fundat el 1986 i dirigit per Conxita Garcia durant els primers setze anys, actualment Esteve Nabona n’és el director i Josep Buforn el pianista. Ha col·laborat amb la Simfònica del Vallès, The Sexteen Orchestra, Ensemble Pygmalion, Orquestra Barroca Catalana i Orquestra de Cambra Terrassa 48, entre d’altres. Ha treballat amb directors com H. Christophers i R. Pichon. S’ha presentat als Països Catalans, Espanya, Polònia, Alemanya, Àustria, República Txeca i Holanda. Ha enregistrat el CD Aigües de primavera (2010) i Rèquiems de Mozart i de Fauré (2013) per a Columna Música. Darrerament ha actuat al Palau de la Música amb A. Guinovart amb escenes de musicals del mateix compositor, i amb l’Ensemble Méridien amb el Magnificat de Bach i dos dels Himnes de la coronació de Händel. La primavera del 2016 actuarà a l’Acadèmia Ferenc Liszt de Budapest amb obres de Taltabull i Fauré. L’Escola Coral de l’Orfeó Català rep el mecenatge de Fundación Banco Santander. El Cor Jove de l’Orfeó Català va col·laborar per darrera vegada amb l’OBC al gener del 2015, interpretant la banda sonora d’El senyor dels anells. COR MADRIGAL Mireia Barrera directora Fundat per Manuel Cabero el 1951, el 1993 Mireia Barrera en va assumir la direcció. Ha estat dirigit per mestres com Celibidache, Cambreling, Frühbeck de Burgos, Decker, King, Mena, Pinnock, Pons i Rostropóvitx. Mentre Cabero hi va ser al capdavant, va cantar en l’estrena mundial d’Atlàntida de Falla. De les darreres temporades cal remarcar diverses produccions al Gran Teatre del Liceu, gires amb l’Orquesta Sinfónica de Galicia i amb l’Staatskapelle Weimar i un enregistrament de Granados amb l’OBC i Pablo González per a Naxos. La temporada 2011-12 el cor va iniciar una residència artística a L’Auditori de Vilafranca i des de la temporada 2012-13 és cor adscrit de L’Auditori i l’OBC, amb qui ha interpretat, entre d’altres obres, Jeanne d’Arc au bûcher de Honegger, amb l’actriu francesca Marion Cotillard. El Cor Madrigal va col·laborar amb l’OBC per darrera vegada al març del 2015, interpretant Simfonia núm. 2 “Resurrecció” de Mahler. temporada 2015 - 2016 RENÉ JACOBS LA CREACIÓ DE HAYDN Una obra cabdal i un director de referència en la interpretació de la música amb criteris històrics. 24 ©Philippe Matsas setembre L’Auditori és un consorci de Principals mitjans patrocinadors Visita’ns a