Tomasso Albinoni (Venècia, 1671-1751) Simfonia en Sol menor, T.Si 7 Allegro Larghetto e sempre piano Allegro Antonio Vivaldi (Venècia, 1678-1741) Laudate Dominum, RV 606 Francesco Maria Veracini (Florència, 1690-1768) Fuga o capriccio con 4 soggetti Antonio Lotti (Venècia, 1667-1740) La vita caduca Madrigal a cinc veus sobre un text de Pietro Pariati (1665-1733) Antonio Lotti Crucifixus a 8 Alessandro Marcello (Venècia, 1673-1747) Concert per a oboè en Re menor Antonio Vivaldi Gloria, RV 589
Centre de documentació de l'Orfeó Català
Fundació Orfeó Català- Palau de la Música Catalana
Diumenge, 15 febrer DE 2 015 — 18 h Cicle Coral Orfeó Català — Sala de Concerts Concert núm. 6 La Venècia de Vivaldi Laia Frigolé, soprano 1 Neus Llorens, soprano 2 Oriol Rosés, contratenor Cor de Noies de l’Orfeó Català Vespres d’Arnadí Manel Valdivieso, director Programa Laia Frigolé, soprano 1 Neus Llorens, soprano 2* Oriol Rosés, contratenor Cor de Noies de l’Orfeó Català (Buia Reixach i Feixes, directora) Vespres d’Arnadí (Dani Espasa, director) Manel Valdivieso, director *solista del Cor de Noies de l’Orfeó Català I Tomasso Albinoni (Venècia, 1671-1751) Simfonia en Sol menor, T.Si 7 Allegro Larghetto e sempre piano Allegro Antonio Vivaldi (Venècia, 1678-1741) Laudate Dominum, RV 606 Francesco Maria Veracini (Florència, 1690-1768) Fuga o capriccio con 4 soggetti Antonio Lotti (Venècia, 1667-1740) La vita caduca Madrigal a cinc veus sobre un text de Pietro Pariati (1665-1733) Antonio Lotti Crucifixus a 8 Alessandro Marcello (Venècia, 1673-1747) Concert per a oboè en Re menor Andante e spiccato Adagio Presto Antonio Vivaldi Laetatus sum, RV 607 II Antonio Vivaldi Gloria, RV 589 Comentari La particular lluminositat de Venècia, amb contrastos que el cèlebre pintor Giovanni Antonio Canal “Canaletto” plasmà en moltes de les seves obres, queda palesa també en la producció musical de compositors com Tomasso Albinoni, Alessandro Marcello o Antonio Vivaldi, sens dubte animada per l’aspecte festiu que ha donat fama a aquesta ciutat. La primera peça, la Simfonia en Sol menor, T.Si 7 de Tomasso Albinoni és certament representativa d’aquella constant variació, comunicada en termes de ritme i també com a fluctuació entre les diverses tonalitats de la paleta cromàtica. El contrast s’escenifica dins de la mateixa línia melòdica, i no tant mitjançant el contrapunt, com és freqüent al Barroc de l’Europa septentrional. Vivaldi, mestre en l’art d’aquest dramatisme jocós, aprofità també els recursos de la veu humana per explorar els matisos de la proposta de salut espiritual que es dóna en el si del cristianisme. El seu Laudate Dominum, RV 606 és una celebració que avança i s’afirma cercant la plenitud en el mateix sentit que ho farà al salm Laetatus sum, RV 607 o, en la segona part –ja de manera més grandiosa i complexa, com el veritable monument barroc que és–, en el seu Gloria, RV 589: una obra majestàtica, que sembla convidar l’oient a ser partícip d’una joia supraterrenal. Abans, però, Francesco Maria Veracini, l’únic compositor dels aquí reunits que no nasqué a Venècia (de fet, passà bona part de la seva vida viatjant, amb estades a diverses corts europees, com ara la de Praga o Dresden), proposa en la seva Fuga o capriccio con 4 soggetti un exercici fascinant de contrapunt, exercici que demostra ser no merament acadèmic, atenent a la seva bellesa i expressivitat. Si bé Antonio Lotti és potser el menys conegut dels grans compositors venecians, mereix esment per la seva més que notable habilitat en l’escriptura de peces vocals, entre les quals el madrigal La vita caduca o l’impressionant Crucifixus a 8. Canviant de gènere, el concerto barroc troba en la producció d’Alessandro Marcello alguns exemples de gran valor. Així, el Concert per a oboè en Re menor transita per diferents estats d’ànim, sense perdre mai de vista la dialèctica entre el conjunt i la part destacada, configurada dins d’aquell però amb progressiu protagonisme. Jacobo Zabalo, crític musical Proper concert DIUMENGE, 22.02.15 — 18.00 h — PETIT PALAU — Concert Shakespeare Pere Arquillué, rapsode Toni Gubau, contratenor Xavier Coll, arxillaüt Cor de Cambra del Palau de la Música Catalana Josep Vila i Casañas, director Obres de Dowland, Vila i Casañas, Vaughan Williams, Pagès, Martin i Mäntyjärvi. Textos i traduccions Antonio Vivaldi (Venècia, 1678-1741) Laudate Dominum Lloeu el Senyor Laudate Dominum omnes gentes Laudate eum, omnes populi Quoniam confirmata est Super nos misericordia eius, Et veritas Domini manet in aeternum. Gloria Patri et Filio et Spiritui Sancto. Sicut erat in principio, et nunc, et semper. Et in saecula saeculorum. Amen. Lloeu el Senyor tots els pobles, lloeu-lo totes les nacions. Perquè ens ha estat confirmada la seva misericòrdia. I la veritat del Senyor durarà per sempre. Glòria al Pare i al Fill i a l’Esperit Sant, com era al principi, ara i sempre, pels segles dels segles. Amén. Antonio Lotti (1667-1740) La Vita caduca Text de Pietro Pariati (1665-1733) La vida fugaç In una siepe ombrosa Quand’il Sol cò suoi raggi i monti indora Pompa ed onor di Flora apre il bel seno una vermiglia rosa. Prop d’una tanca ombrívola, quan el sol, amb els seus raigs, daura les muntanyes, obre el seu bell pit, l’esplendor i la glòria de les flors, una rosa vermella. Mà le foglie odorate e porporine circondano le spine e cade in sù lo stelo con pallide agonie quando de lumi il Rè parte dal Cielo. Però les fulles, fragants i porpres, envolten les espines, i la tija es desmaia amb agonies pàl·lides quan el rei dels estels marxa del cel. Quindi ben lasso apprendo que terrena beltà simile à un fiore circondata da pene con effimera vita e langue e more. Aleshores, ben cansat aprenc que la bellesa terrenal, com una flor envoltada de tristeses, en la seva vida efímera, llangueix i mor. Crucifixus Crucificat Crucifixus etiam pro nobis sub Pontio Pilato, passus et sepultus est. Crucificat després per nosaltres sota el poder de Ponç Pilat; patí i fou sepultat. Antonio Vivaldi Laetatus sum (David, salm gradual o de pelegrinatge núm. 121) Quina alegria Laetatus sum in his quae dicta sunt mihi: In domum Domini ibimus. Stantes erant pedes nostri, in atriis tuis, Jerusalem. Jerusalem, quae aedificatur ut civitas: cujus participatio ejus in idipsum. Quina alegria quan em van dir: “Anem a la casa del Senyor.” Ja han arribat els nostres peus al teu llindar, Jerusalem. Jerusalem, ciutat ben construïda, conjunt harmoniós; Illuc enim ascenderunt tribus, tribus Domini: testimonium Israël, ad confitendum nomini Domini. Quia illic sederunt sedes in judicio, sedes super domum David. Rogate quae ad pacem sunt Jerusalem, et abundantia diligentibus te. Fiat pax in virtute tua, et abundantia in turribus tuis. Propter fratres meos et proximos meos, loquebar pacem de te. Propter domum Domini Dei nostri, quaesivi bona tibi. és allà que pugen les tribus, les tribus del Senyor a complir l’aliança d’Israel, a lloar el nom del Senyor. Allí hi ha els tribunals de justícia, els tribunals del palau de David. Augureu la pau a Jerusalem: “Que visquin segurs els que t’estimen, que sigui inviolable la pau dels teus murs, la quietud dels teus merlets!” Per amor dels meus germans i amics, deixeu-me dir: “Que hi hagi pau dintre teu.” Per la casa del Senyor, nostre Déu, et desitjo la felicitat. Gloria patri et filio et spiritui santo Sicut erat in principio Et nunc et semper et in secula seculorum. Amen. Glòria al Pare i al Fill i a l’Esperit Sant, com era al principi, ara i sempre, pels segles dels segles. Amén. Gloria Glòria Gloria in excelsis Deo, Glòria a Déu a dalt del cel, Et in terra pax hominibus bonae voluntatis. i a la terra pau als homes que estima el Senyor. Laudamus te, Benedicimus te, Adoramus te, Glorificamus te, Us lloem, us beneïm, us adorem, us glorifiquem. Gratias agimus tibi Us donem gràcies, Propter magnam gloriam tuam, per la vostra immensa glòria, Domine Deus, Rex caelestis, Deus Pater omnipotens. Senyor Déu, Rei celestial, Déu Pare omnipotent, Domine fili unigenite, Jesu Christe, Senyor, Fill unigènit, Jesucrist, Domine Deus, Agnus Dei, Filius patris, Senyor Déu, Anyell de Déu, Fill del Pare, Qui tollis peccata mundi, miserere nobis. Qui tollis peccata mundi, suscipe deprecationem nostram. Vós, que lleveu el pecat del món, tingueu pietat de nosaltres; Vós, que lleveu el pecat del món, acolliu la nostra súplica. Qui sedes ad dexteram Patris, miserere nobis. Vós, que seieu a la dreta del Pare, tingueu pietat nosaltres. Quoniam tu solus sanctus, Tu solus Dominus, Tu solus Altissimus, Jesu Christe, Perquè vós sou l’únic Sant, Vós l’únic Senyor, Vós l’únic Altíssim, Jesucrist, Cum Sancto Spiritu in gloria Dei Patris. Amen. Amb l’Esperit Sant en la glòria de Déu Pare. Amén. Biografies Laia Frigolé, soprano Neix a Girona. Llicenciada en filologia catalana i amb estudis superiors de solfeig i piano, es titulà en cant històric a l’ESMUC, on estudià amb Marta Almajano. Posteriorment ha estudiat amb Mireia Pintó i ha rebut masterclasses de cantants com Rosa Domínguez i Carlos Mena, a més de participar en projectes formatius europeus com l’Académie Concert d’Ambronay, Géneration Baroque, La Nuova Fabbrica dell’Opera Barocca i la tercera Acadèmia de Formació Professional (sota la direcció de Jordi Savall). Guanyà una beca d’excel·lència de la Fundación Victoria de los Ángeles i la Beca Bach de la Fundació Bach Zum Mitsingen. Ha cantat com a solista sota la direcció de Leonardo García-Alarcón, Chiara Anchini, Lorenzo Coppola, Luca Pianca, Jéan Tubery, Martin Gester, Xavier Puig i Dani Espasa, entre d’altres, la qual cosa l’ha portat pels escenaris i festivals de música antiga més prestigiosos d’Europa. Col·labora regularment amb grups especialitzats en música antiga, com l’Ensemble Méridien, Cappella Mediterranea, Canto Coronato, La Grande Chapelle i Mos Azimans, entre d’altres. Entre les seves gravacions, destaca Il Diluvio Universale (Ambronay Éditions, 2010, guardonat amb el Diapason d’Or) i el disc A German Soul amb l’Ensemble Méridien (Brilliant Classics, 2014). Oriol Rosés, contratenor Estudis musicals al Conservatori Superior del Liceu amb C. Fondevila i E. Giménez, al Departament de Música Antiga de l’ESMUC i amb K. Widmer (Basilea), R. Expert (París), N. Argenta (Londres) i C. Sanner (Estats Units). Premi d’Honor de Cant del Conservatori del Liceu i guardonat per l’Acadèmia d’Estiu del Mozarteum de Salzburg, ha actuat amb formacions com l’Ensemble Meridien, Canto Coronato, Harmonia del Parnàs, CCPMC i Orfeó Català, Orquestra Barroca Catalana, ONCA i Terrassa 48, al Mozarteum de Salzburg, auditoris de Castelló, Lleida i Girona, i al Palau de la Música Catalana. També col·labora amb la Kammeroper im Rathaushof de Constança (Alemanya), Aestas Musica al Teatre Nacional de Varaždin (Croàcia), Camerata de Lausana i Dag Oude Muziek (Bèlgica). En el repertori contemporani, ha col·laborat amb l’OSV, Orquestra de l’Acadèmia del Gran Teatre del Liceu, Scottish Opera; amb el Festival de Cadaqués, Festival Òpera de Butxaca i amb Carles Santos al Teatre Lliure de Barcelona i al Teatro Español de Madrid, i també amb el Copenhagen Re:New 2008 i el Festival d’Edimburg. És professor del Conservatori Superior de Música del Liceu. Cor de Noies de l’Orfeó Català Forma part de l’Escola Coral de l’Orfeó Català i està integrat per trenta-quatre cantaires de setze a vint-i-cinc anys, la majoria de les quals van iniciar la formació musical als cors infantils de l’entitat. Fundat l’any 2000 i dirigit per Lluís Vilamajó els primers set anys, actualment Buia Reixach i Feixes n’és la directora i Josep Surinyac el pianista. El Cor ha treballat amb diversos directors, com Xavier Sans, Javier Busto i Tomàs Grau; i professors de cant, com Dolors Aldea i Francisco Poyato, entre d’altres. També ha col·laborat amb l’organista David Malet i l’orquestra Camera Musicae. Ha actuat arreu del Principat, a l’Estat i fora de les nostres fronteres: París, Frankfurt i Mainz, entre altres ciutats. Ha participat en festivals, cicles de concerts i concursos. El 2005 va rebre el segon premi en la modalitat de cors de noies del Concurs del Festival Internacional de Música de Cantonigròs. També ha participat en actes culturals diversos. L’any 2002 va col·laborar en l’enregistrament del CD Cantem aquest Nadal, el 2004 enregistrà el CD Viatjant... –una selecció de cançons tradicionals catalanes, d’altres països i música religiosa– i darrerament ha editat el CD Germinans per a Columna Música amb un recull d’obres per a cor de veus blanques i orgue en col·laboració amb l’organista David Malet. El juny de 2014 estrenà Els planetes de Jordi Domènech, obra escrita expressament per al Cor. Vespres d’Arnadí És un grup i una orquestra especialitzats en la interpretació del repertori barroc amb instruments d’època. Creats el 2005 sota la direcció de Dani Espasa i Pere Saragossa, entre les seves actuacions cal destacar les realitzades al Festival de Músiques de Torroella, Músiques Religioses de Girona, Festival Sacro de Las Palmas, Cicle de Cantates de Bach a Madrid (en tres edicions), Festival Cidade de Lugo, Festival de Música Antiga de Sevilla, Festival Via Stellae, Auditori de Barcelona, Auditori Enric Granados de Lleida, Sala María Cristina de Màlaga, a més d’altres sales de concerts de Catalunya, el País Valencià i Espanya. Amb el segell Musièpoca han enregistrat dos CD: Charles Desmazures: Pièces de simphonie, disc que ha rebut crítiques internacionals excel·lents i va ser guanyador de la Muse d’Or el juny de 2010 i Josep Mir i Llussà: música religiosa per a doble cor i orquestra. La primavera del 2015 apareixerà el seu tercer disc, dedicat a les àries de Händel escrites per a la soprano Anna Maria Strada del Pò, que va estrenar 25 de les òperes d’aquest autor. El 2015 tenen previstes actuacions als festivals de música de Lugo, Madeira, Peralada i al Festival Händel de Halle, on presentaran el nou CD. Les acadèmies, nom que reben els concerts en el segle XVIII, eren habitualment ofertes als capvespres –VESPRES–, com a postres dels sopars distingits de famílies nobles i burgeses. Carabassa, sucre i ametlles són els ingredients de l’ARNADÍ, un dels dolços més antics que encara es menja a l’àrea de Xàtiva, ciutat socarrada per Felip V en ple Barroc (1707). Nicholas Anthony Robinson, Adriana Alcaide, Elisabeth Bataller, violins I Farran Sylvan James, Kathleen Rose Ann Leidig, Maria Roca, violins II Natan Paruzel, viola; Oleguer Aymamí, cello; Mario Lisarde, contrabaix Josep Maria Martí, tiorba; Pere Saragossa, oboè; Jonathan Pia, trompeta Dani Espasa, orgue, clavicèmbal i direcció Manel Valdivieso, director Manel Valdivieso és el director artístic de la JONC des de l’any 2001. Nascut a Barcelona, cursà els estudis musicals a l’Escolania de Montserrat i als conservatoris de Badalona i Barcelona. Completà la seva formació estudiant anàlisi amb Benet Casablancas i direcció d’orquestra amb Antoni Ros Marbà. Ha dirigit les principals orquestres espanyoles, com les de la Corunya, Granada, Tenerife, Madrid (Nacional, Sinfónica i RTVE), Bilbao, Castella i Lleó, Santiago de Compostel·la, Còrdova, Sevilla, Principat d’Astúries, Màlaga, Balears, etc. Paral·lelament ha desenvolupat una exitosa trajectòria operística que l’ha dut a debutar, entre d’altres, al Gran Teatre del Liceu, Teatro Real de Madrid, Òpera Nacional de Corea (Seül) i a l’Òpera de Washington DC, amb títols com L’elisir d’amore, El barber de Sevilla, Carmen, Lucia di Lammermoor, Il trittico, Madama Buterfly, Il trovatore, Turandot, Tosca, The turn of the screw i d’altres. Ha enregistrat per a Harmonia Mundi, Naxos, TV3-Catalunya Música i Columna Música diferents projectes discogràfics, la majoria centrats en l’obra de compositors actuals. Malgrat el fort impuls internacional de la seva activitat recent, ha mantingut sempre un ferm contacte amb la realitat musical del nostre país col·laborant i participant decisivament en molts nous projectes professionals impulsats per conjunts de perfil jove o de nova creació, com ara Girona XXI, Murtra Ensemble, Camera Musicae, Orquestra de Cambra de Cervera, Orquestra Barroca Catalana, Orquestra de Cambra de Granollers i molts d’altres. Entre la seva activitat recent, destaquen nombroses presències a la temporada estable de la Simfònica de Frankfurt-Oder (BSOF-Alemanya), BOS (Bilbao Orkestra Sinfonikoa), OFM (Orquesta Filarmónica de Màlaga), OCG (Orquesta Ciudad de Granada), ORTVE i Orquestra de Cambra de Ginebra (Suïssa). Ha estat el titular de l’aula de direcció d’orquestra al Musikene del 2010 al 2013 i actualment és professor al Conservatori Superior del Liceu (Barcelona). L’Escola Coral rep el mecenatge de: Amb la col·laboració de: Troba’ns a: www.palaumusica.cat