Henry Purcell (1659-1695): Dido & Aeneas, Z. 626
Centre de documentació de l'Orfeó Català
Fundació Orfeó Català- Palau de la Música Catalana
Dg. 8 i Dl . 9 dE FEBRER DE 2 015 — 18:0 0 I 2 0:3 0 h Cicle Coral Orfeó Català — Petit Palau Concert núm. 4 i 5 Dido & Aeneas de Henry Purcell Cor Jove de l’Orfeó Català Ars Musicae, Orquestra Barroca Dido & Aeneas de Purcell Cor Jove de l’Orfeó Català Elisenda Arquimbau, mezzosoprano (Dido) Josep-Ramon Olivé, baríton (Aeneas) Jordi Domènech, contratenor (Sorceress) Serena Sáenz, soprano (Belinda)* Anna Niebla, soprano (Second Woman)* Ferran Mitjans, tenor (Sailor)* Queralt Fuentes, Judit Muñoz, Mireia Carmona i Anna Tajadura (Witches)* Ars Musicae, Orquestra Barroca (Bernat Cabot, concertino i director) Oriol Aymat, violoncel Edwin Garcia, tiorba i guitarra barroca Gregori Ferrer, clavicèmbal Esteve Nabona, direcció musical Aleix Viadé, vídeo Sylvia Kuchinow, il·luminació Marc Rosich, direcció escènica * Solistes del Cor Jove de l’Orfeó Català Henry Purcell (1659-1695): Dido & Aeneas, Z. 626 Espectacle creat amb Òpera de Butxaca i Nova Creació Proper concert DIUMENGE, 15.02.15 — 18.00 h — SALA DE CONCERTS — La Venècia de Vivaldi Cor de Noies de l’Orfeó Català Vespres d’Arnadí Manel Valdivieso, director A.Vivaldi: Gloria, RV 588 Obres de Marcello, Lotti, Albinoni, Vivaldi i Veracini 60’ Comentari Ara fa dues temporades el Cor Jove de l’Orfeó Català va emprendre la difícil tasca d’aixecar una òpera en totes les seves dimensions: tant la musical com l’escènica. El títol escollit va ser el Dido & Aeneas de Henry Purcell, una peça que, per les seves qualitats i el protagonisme que hi té la massa coral, esqueia a la jove formació com l’anell al dit. Vist l’èxit de l’experiència, ara es reposa el mateix títol, amb el convenciment que la feina assolida mereixia una aposta de continuïtat, com si la peça hagués passat a formar part del repertori del Cor Jove i que aquest la pogués anar revisitant de tant en tant, per tal que cada nova generació de cantaires hi pogués participar. Tot i que és ben cert que la música és l’ingredient principal de tota òpera, també és veritat que aquestes peces resten coixes i no ofereixen tot el seu ple potencial si no van acompanyades d’una posada en escena. De fet, es tracta d’obres que han estat pensades per oferir totes les seves capacitats dalt d’un escenari, que justament és on la partitura pot desplegar d’una manera completa i sense traves tot el seu poderós component dramàtic. Des d’aquest convenciment, i agraint el vot de confiança que Esteve Nabona posava en mi, vaig acceptar el repte ara fa dues temporades d’imaginar una posada en escena de Dido & Aeneas feta a mida per al Cor Jove, per ser representada al Petit Palau. La meva idea de partida va ser fer una aposta clara pel joc teatral que permetés als joves cantaires sentir-se part central i protagonista de la proposta. Des de bon principi sabia que la sala del Petit Palau no és un teatre amb caixa escènica, dels que permet una posada en escena espectacular, amb grans decorats i efectes de tramoia sumptuosos. Això en comptes de tallar-me les ales, me les va esperonar. Sempre he pensat que el més efectiu quan es fa un muntatge és convertir els condicionants en virtuts. D’aquesta manera, el meu projecte va consistir a oferir una proposta escènica basada en el component humà, tot incloent-hi l’espai del Petit Palau tal com és: una sala de concerts que de mica en mica al llarg de la representació es va desconstruint i transformant en espai de joc teatral i on el treball interpretatiu amb els nois i noies del Cor és al centre mateix de l’aposta. Per a la creació de l’espectacle, ens vam esplaiar durant setmanes a la Sala d’Assaig perquè els joves cantaries descobrissin què vol dir ser un cor d’escena i què significa cantar incorporant les ordres d’un director d’escena. En el fons, ells han estat els veritables protagonistes d’aquesta experiència, tot oferint-los una formació teatral que fos complementària a la important educació vocal que ja reben. Tan avesats com estan als formalismes de la sala de concerts, ara han pogut trencar el posat seriós dalt de la tarima, deixar de banda el ritual cerimoniós i immòbil, i llançarse a la piscina, per tal que les emocions de què tota òpera està amarada traspassin expressivament no només a la veu, sinó també al cos, en forma de moviment. Així han pogut experimentar què vol dir cantar interpretant un personatge, posant-se en la pell dels caràcters més diversos: des de la bigarrada cort sobre la qual Dido vessa les seves penes, fins a l’histriònic seguici de bruixes que acompanya la Sorceress. Marc Rosich, director escènic Sinopsi Pròleg. Al mar* Després de la tempesta marina descrita en l’obertura, Phoebus, déu de la llum i la música, anima els tritons i les nereides a cantar a un nou amor que ha de néixer. Ella i ell (personatges anònims encara) es declaren amor etern, un amor que només podrà separar la mort. El cor canta a Thetis, deessa del mar, perquè faci possible aquest amor. *Reconstruït a partir de diferents fragments d’altres obres de Purcell, emprant el text original del pròleg escrit per Tate. Fragments: obertura (The Tempest), “The Nereids and Tritons” (The Tempest, acte V), “Why my Daphne” (duet), “Come, let us agree” (Timon of Athens). Acte I En l’obertura, la tempesta desvia el vaixell d’Aeneas, que ha rebut el mandat de Júpiter de fundar la nova Troia (Roma) a les ribes de Cartago. Escena I. Al palau de Dido. Dido, Belinda, Second Woman, Aeneas i cor de cortesans. Dido, reina de Cartago, es lamenta per la seva desgracia, convençuda que el seu amor no és correspost. Belinda, la seva germana i dama de companyia, juntament amb la segona dama (Second Woman) procuren d’animar-la apel·lant al fet que té ennuvolada la ment fins al punt de no veure la realitat. Li demanen que rebi l’enamorat Aeneas. El príncep troià, captivat per la bellesa de Dido, li declara el seu amor i ella el correspon. El poble canta la unió dels dos monarques, perquè portaran la felicitat i la prosperitat a Cartago. Acte II Escena I. A la cova de les bruixes. Sorceress, dues bruixes i cor de bruixes i espectres. La fetillera Sorceress, davant les seves bruixes i espectres, conspira per acabar amb la unió dels dos amants i provocar la caiguda de Cartago. Sorceress decideix que, després de la cacera, apareixerà davant Aeneas amb l’aparença de Mercuri i li ordenarà de fer cas a Júpiter i abandonar Cartago i Dido per refundar Troia. El cor de bruixes manifesta autocomplaença per la maldat de què són capaces. Escena II. Al bosc. Belinda, Aeneas, Dido, cor de cortesans i Sorceress (Mercuri). La cort gaudeix d’un encantador dia de cacera, però de sobte es desencadena una forta tempesta que fa córrer tothom cap a la ciutat. Aeneas, però, és interceptat pel fals Mercuri. Aquest li anuncia que aquella mateixa nit ha de partir per no fer enfadar Júpiter. Aeneas accepta la seva missió abnegat, però es lamenta pel seu amor envers Dido i no sap com explicar-li la seva partença. Acte III Escena I. Al port. Un mariner, cor de mariners, Sorceress, dues bruixes i cor de bruixes. Un mariner anima els seus companys a preparar els vaixells per a la partença, abans fins i tot que Dido conegui la marxa imminent d’Aeneas. Les bruixes observen l’escena encantades pel que han aconseguit i predient que Dido morirà aquella mateixa nit. L’escena acaba amb una dansa de les bruixes amb els mariners. Escena II. Al palau de Dido. Dido, Aeneas, Belinda i cor de cupidos. Aeneas intenta persuadir Dido que la seva intenció no era abandonar-la, tan sols volia fer enfadar els déus. Ara està decidit a quedar-se a Cartago malgrat l’ordre de Júpiter. En un duet trepidant, una Dido ofesa obliga Aeneas a anar-se’n, malgrat que sap que això provocarà irremissiblement la seva mort. En el “Lament de Dido”, la paraula “recorda’m” es repeteix una vegada i una altra. Sobre el cadàver de Dido, un cor de cupidos ploren el cor trencat de la reina i, tot llançant roses damunt la seva tomba, prometen restar al seu costat per no abandonar-la mai. Biografies Cor Jove de l’Orfeó Català Forma part de l’Escola Coral de l’Orfeó Català i està integrat per cantaires de setze a vint-i-cinc anys. Fundat el 1986 i dirigit per Conxita Garcia durant els primers setze anys, actualment Esteve Nabona n’és el director i Josep Buforn el pianista. Ha col·laborat amb l’OBC, Orquestra Simfònica del Vallès, The Sexteen Orchestra, Ensemble Pygmalion, Orquestra Barroca Catalana i Orquestra de Cambra Terrassa 48, entre d’altres. També ha treballat amb directors de prestigi, com Harry Christophers i Raphaël Pichon. S’ha presentat arreu dels Països Catalans, a Espanya, Polònia, Alemanya, Àustria, República Txeca i Holanda. El 2010 va enregistrar el CD Aigües de primavera i el 2013 el CD Requiems de Mozart i de Fauré per a Columna Musica. Durant la temporada 2014-15 el Cor Jove ha interpretat la banda sonora d’El senyor dels anells de Howard Shore juntament amb el Cor Infantil de l’Orfeó Català i el Cor Jove dels Països Catalans, en la temporada de l’Orquestra Simfònica de Barcelona Nacional de Catalunya; també col·laborarà amb Albert Guinovart, en un programa integrat per fragments i escenes de musicals del mateix compositor, en el cicle Tardes al Palau, i en el Cicle Coral Orfeó Català interpretarà el Magnificat de Bach i dos dels Himnes de la coronació de Händel, acompanyat per l’Ensemble Méridien i tots dirigits per Esteve Nabona. Elisenda Arquimbau, mezzosoprano (Dido) Estudià cant amb X. Torra, M. Alió, M. D. Aldea i C. Sanner i assistí a cursos de K. Widmer i M. L. Chova i M. Evangelisti. La seva activitat té lloc sobretot en el camp de l’oratori i del lied, amb els grans oratoris i obres sacres de Bach, Händel, Mozart, Haydn, Rossini, Saint-Saëns i Arvo Pärt... Ha cantat els rols de mare i bruixa de Hansel i Gretel de Humperdink, Les maleheurs d’Orphée de D. Milhaud, The little sweep de B. Britten, el rol de tercera dama de La flauta màgica, i el de Dido de l’òpera Dido & Aeneas de Henry Purcell, així com també ha participat al Festival Internacional Castell de Peralada en l’òpera contemporània Java Suite d’Agustí Charles. Ha cantat amb orquestres com la Simfònica de Balears, ONCA, Barroca Catalana, Il Fondamento, OSV i Terrassa 48, amb S. Brotons, M. Valdivieso, V. Pablo Pérez, F. Llongueres, P. Cao, J. Casas, J. Vila i E. Colomer. Ha enregistrat obres de Montsalvatge, Guinjoan i les Cançons xineses de Taltabull. Ha estat membre del Cor de Cambra del PMC i de la Capella de Santa Maria del Mar i ha treballat amb Musica Ficta de Madrid, Harmonia del Parnàs de València, La Xantria, Exaudi Nos i La Grande Chapelle, especialitzats en música antiga i barroca. Ha col·laborat amb els cors Arsys Bourgogne i Cor Montsalvat. Darrerament ha estat de gira per França amb l’espectacle Operetta. Compagina la seva activitat concertística amb la docència. Josep-Ramon Olivé, baríton (Aeneas) Nascut a Barcelona l’any 1988, començà els estudis de violoncel, piano i cant a l’Escolania de Montserrat i posteriorment els continuà a l’Escola de Música de Barcelona. Es graduà en l’especialitat de direcció de cor (2010) i cant clàssic (2012) a l’ESMUC, amb Josep Vila i Johan Duijck, i amb Mireia Pintó, respectivament. El 2014 finalitzà un màster d’interpretació a la Guildhall School of Music & Drama i actualment participa en el prestigiós Opera Course de la Guildhall School amb el professor Rudolf Piernay i amb el suport de l’Amar-Franses Foster-Jenkins Trust i la Sheila White Bequest. El 2013 obtingué el segon premi en el Concurs Internacional de Cant Symphonies d’Autômne de Mâcon i en el Concurs Internacional de Cant Germans Pla de Balaguer. Ha enregistrat per als segells Alia-Vox, Columna Música, Musièpoca i Phaedra, i també ha participat en prestigioses acadèmies per a joves cantants, com l’Acadèmia Barroca Europea d’Ambronay (2011) o el Projecte Pedagògic del Teatro Real de Madrid (2012). Actualment és membre de La Capella Reial de Catalunya dirigida per Jordi Savall. Darrerament ha estrenat l’òpera L’eclipsi de Garcia-Demestres al Teatre Nacional de Catalunya en el rol de Carles, ha cantat el paper de baríton del Carmina Burana d’Orff al Palau de la Música Catalana i ha fet el seu debut en la Schubertíada de Vilabertran amb el cicle Die schöne Magelone de Brahms acompanyat pel pianista Jordi Armengol. Jordi Domènech, contratenor (Sorceress) Estudià piano a l’Escola de Música de Vic, a l’Estudi Àngel Soler i al CSMMB, i cant a la Royal Academy of Music i a la Guildhall School of Music. Va ser distingit amb el premi al millor contratenor del Concurs Internacional de Cant Francesc Viñas 1997. L’any 1997 debutà en un paper operístic de L’Orfeo de Monteverdi a l’Òpera de Birmingham. Des d’aleshores ha encarnat diversos personatges de Monteverdi, Purcell, Scarlatti, Vivaldi, Händel, Gluck, etc., al Musikverein de Viena, Händel Festival de Halle, Gran Teatre del Liceu, Òpera d’Hamburg, Teatro Massimo de Palerm, La Fenice de Venècia, La Scala de Milà, Festival d’Innsbruck, etc. També ha participat en l’espectacle de Carlos Santos L’adéu de Lucrècia Borja. En concert, actua habitualment amb grups com l’Europa Galante, Hippocampus, Orphenica Lyra, Al Ayre Español, Wiener Akademie i Venice Baroque Orchestra. Ars Musicae, Orquestra Barroca Aquesta formació va néixer a Mallorca amb la intenció d’apropar la música dels segles XVII i XVIII a joves intèrprets, amb l’ús d’instruments d’època originals o amb rèpliques d’aquests. Des de la seva creació l’any 2003 ha anat desenvolupant una tasca de difusió d’obres, algunes de les quals inèdites a Mallorca, amb concerts dins i fora de les Balears. Ha col·laborat amb formacions, artistes vocals i instrumentistes de prestigi, com Galina Zintxenko (Les Arts Florissants), Kim Amps (The Scholars Baroque Ensemble) i el prestigiós clavecinista Timothy Roberts (The Gabrieli Consort & Players), amb qui realitza nombrosos projectes, un dels quals serà el proper mes de juliol a la ciutat de Londres, on és prevista una sèrie de concerts amb la reconeguda soprano Emma Kirkby. Esteve Nabona, direcció musical Ha estat director del Cor de Cam­bra Ars Subtilior (1986-1992), Cor Albada de l’Agrupació Cor Madrigal (1995-2007), Ensemble Vocal Cam­bra 16 (1998-2005) i Cor de la Uni­versitat Ramon Llull (2006-2012). Entre els anys 2000 i 2006 va ocupar el càrrec de director assistent del Cor de Cambra del Palau de la Música Catalana. Actualment compagina la direcció del Cor Jove de l’Orfeó Català amb la del Cor Jove dels Països Catalans. A més a més, és el director de l’Escola Coral de l’Orfeó Català i del projecte social i educatiu Clavé XXI, que porta el cant coral a entitats i escoles de Ciutat Vella. En la seva trajectòria com a direc­tor, ha ofert concerts arreu dels Països Catalans, Castella, Euskadi, Portu­gal, França, Itàlia, Bèlgica, Holanda, Luxemburg, Alemanya, Àustria i la República Txeca. També ha dirigit diversos tallers corals arreu de Cata­lunya, Xile, Illes Canàries, Andalusia i Astúries. Ha dirigit formacions com l’Orquestra de Cambra Terrassa 48, l’Orquestra Barroca Catalana, l’En­semble Instrumental Cambra 16, Ars Musicae de Mallorca i Orquestra de Cambra Russa de Sant Petersburg. Aleix Viadé, video Graduat per l’Escola Superior de Cinema i Audiovisuals de Catalunya (ESCAC), també ha realitzat estudis de veu i piano a l’Estudi de Música Àngel Soler, al Taller de Músics i a l’Escola Coral de l’Orfeó Català. Des del 2004 ha dirigit diversos curtmetratges, vídeos musicals i altres projectes. El 2007 va entrar a formar part de la productora Arena Shots, on començà a dirigir projectes publicitaris per a Coca-cola, Disney, Movistar, Nestea, Lufthansa, Converse, Bacardí, Martini, Buckler, Lavazza, “la Caixa” i Guggenheim Museum, entre d’altres. El 2009 fundà la productora audiovisual Allehop, des d’on ha continuat desenvolupant la seva carrera de realitzador fins ara. En el camp del mapping i de les arts audiovisuals ha estat director visual i creatiu d’espectacles i concerts, i ha actuat en escenaris com el Palau de la Música o el festival Sónar. Sylvia Kuchinow, il·luminació Diplomada en disseny d’interiors i estudis per l’Institut del Teatre, ha dissenyat diferents escenografies i il·luminacions per a companyies en arts escèniques, instal·lacions, exposicions, arquitectura, urbanisme i docència i està especialitzada en dissenys d’il·luminació. Ha treballat amb Sol Picó, Magda Puyo, Ricard Gázquez, Pep Duran, Rafel Duran, Glòria Balanyà, Antonio Simó, Senza Tempo, Toni Mira, Sabine Dahrendorf, Tom Bentley-Fisher, Toti Soler, Àngel Pereira, Oscar Tusquets, Bet Figueres, xnf arquitectes, Xavier Claramunt, Quim Larrea… fent projectes d’il·luminació de paisatge, com a la cova de Cangues d’Onís, far de Tossa de Mar, un castell a Jaén, façanes, aparadors, centres esportius, estudis professionals… i exposicions al Fòrum de les Cultures, Palau Moja, Centre d’Art Reina Sofía, Biblioteca Nacional de Catalunya, CCCB i FAD. Marc Rosich, direcció escènica És dramaturg i director d’escena. Llicenciat en periodisme i traducció, és director artístic d’Òpera de Butxaca i Nova Creació. S’ha format en l’escriptura dramàtica a la Sala Beckett de Barcelona, on actualment imparteix cursos de dramatúrgia, així com també fa de professor a l’ESAD Eòlia i l’Institut del Teatre. Col·laborador habitual de Calixto Bieito en espectacles com Leonce und Lena (Munic), FORESTS (Birmingham), Camino Real (Chicago), Voices (Copenhaguen), Don Carlos (Mannheim), Tirant lo Blanc (Berlín, Frankfurt) o Plataforma (Edimburg), com a llibretista ha estrenat Cantos de sirena amb Carlus Padrissa-La Fura dels Baus (Lucerna), Bazar Cassandra d’Enric Palomar (Neuköllner Oper de Berlín), Fang i setge de Salvador Brotons (La Passió d’Olesa), la cantata Rambla Llibertat amb Albert Carbonell (L’Auditori) i les òperes Jaca Suite (Basilea), Lord Byron (Darmstadt, Liceu) i La Cuzzoni (Darmstadt), totes tres amb Agustí Charles. Entre les seves obres originals figuren La dona vinguda del futur, Car Wash, Rive Gauche, Party Line, Surabaya, Copi i Ocaña. Ha signat les adaptacions teatrals de Pedra de tartera, Mequinensa, Mort de dama, Falstaff, Hedda Gabler o Fuegos. L’Escola Coral rep el mecenatge de: Amb la col·laboració de: Troba’ns a: www.palaumusica.cat