Damrau - Kaufmann - Deutsch. Italienisches Liederbuch
Hugo Wolf (1860-1903) Italienisches Liederbuch Col·lecció de poemes italians anònims traduïts a l’alemany per Paul Heyse (1830-1914)
Centre de documentació de l'Orfeó Català
Còpia permesa amb finalitat d'estudi o recerca, citant la font "Centre de Documentació de l’Orfeó Català". Per a qualsevol altre ús cal demanar autorització.
Damrau - Kaufmann - Deutsch Italienisches Liederbuch «Desficiós pel teu sentir dispers, la sang, el foc, conjures al poema. El teu cos és el mot; la ment, el vers: ¿on és, però, la imatge de l’emblema?» Narcís Comadira Enigma Programa Palau Grans Veus DiSSABTE 24.02.18 – 20.30 h Sala de Concerts Diana Damrau, soprano Jonas Kaufmann, tenor Helmut Deutsch, piano Hugo Wolf (1860-1903) Italienisches Liederbuch Col·lecció de poemes italians anònims traduïts a l’alemany per Paul Heyse (1830-1914) I Part 1. (1) Auch kleine Dinge 2. (4) Gesegnet sei, durch den die Welt entstand 3. (39) Gesegnet sei das Grün 4. (3) Ihr seid Allerschönste 5. (21) Man sagt mir, deine Mutter wollt´s nicht 6. (41) Heut Nacht erhob ich mich um Mitternacht 7. (40) O wär’ dein Haus durchsichtig wie ein Glas 8. (27) Schon streckt’ ich aus dem Bett 9. (18) Heb Auf dein blondes Haupt 10. (20) Mein Liebster singt am Haus in Mondenscheine 11. (22) Ein Ständchen euch zu bringen 12. (42) Nicht länger kann ich singen 13. (43) Schweig einmal still 14. (44) O wüsstest Du, wie viel ich deinetwegen 15. (6) Wer rief dich denn? 16. (31) Wie soll ich fröhlich sein 17. (10) Du denkst mit einem Fädchen mich zu fangen 18. (14) Geselle, woll’n wir uns in Kutten hüllen 19. (45) Verschling’ der Abgrund meines Liebsten Hütte 20. (8) Nun lass uns Frieden schließen 21. (29) Wohl kenn´ ich Euren Stand 22. (38) Wenn du mich mit den Augen streifst 23. (36) Wenn Du, mein Liebster, steigst zum Himmel auf 45’ II Part 24. (23) Was für ein Lied soll dir gesungen werden? 25. (19) Wir haben beide lange Zeit geschwiegen 26. (34) Und steht ihr früh am Morgen auf vom Bette 27. (16) Ihr jungen Leute 28. (9) Dass doch gemalt all deine Reize wären 29. (2) Mir ward gesagt, de reisest in die Ferne 30. (17) Und willst du deinen Liebsten sterben sehen 31. (33) Sterb’ ich, so hüllt in meine Glieder 32. (15) Mein Liebster ist so klein 33. (35) Benedeit die sel’ge Mutter 34. (24) Ich esse nun mein Brot 35. (7) Der Mond hat eine schwere Klag´ erhoben 36. (25) Mein Liebster hat zu Tische mich geladen 37. (26) Ich ließ mir sagen, und mir ward erzählt 38. (11) Wie lange schon 39. (37) Wie viele Zeit verlor´ ich, dich zu liebe 40. (32) Was soll der Zorn, Mein Schatz, der dich erhitzt 41. (5) Selig ihr Blinden 42. (12) Nein, junger Herr 43. (13) Hoffärtig seid Ihr, schönes Kind 44. (28) Du sagst mir, dass ich keine Fürstin sei 45. (30) Lass sie nur geh´n, die so die Stolze spielt 46. (46) Ich hab´ in Penna Durada aproximada del concert: 120 minuts pausa inclosa. Queda prohibit l’enregistrament d’imatges o de so d’aquest concert. 48’ Hugo Wolf, l’art de vampiritzar la poesia amb música ©Jiyang Chen Probablement, a Hugo Wolf no li faria cap gràcia llegir les crítiques que apareixeran sobre el recital d’avui al Palau de la Música d’acord com ell jutjava les obres de Brahms. Quan l’autor alemany va estrenar la seva Quarta Simfonia, va escriure: “És evident que l’art de compondre sense idees ha trobat en Brahms un dels seus representants més destacats. Com Déu totpoderós, ha trobat la manera de crear alguna cosa del no-res. El llenguatge de la més intensa impotència musical”. Wolf palesava amb comentaris d’aquesta mena la guerra indiscriminada que aleshores mantenien els partidaris del simfonista i els adeptes de Wagner. Ell pertanyia al segon bàndol, fidel al mestre al qual quan tenia quinze anys i com un fan de debò es va acostar a Viena i en va rebre una resposta amable. En aquest terreny s’escatia, segons ells, el futur de la música. No només l’alemanya. ©Julian Hargreaves-Sony Classical Universal. Però en la virulència també s’albirava certa malvolença personal envers l’oponent. L’artista nascut el 1860 a Windischgrätz, avui dia a Eslovènia, no acceptà bé que anys abans Brahms li aconsellés d’acudir al magisteri del professor Nottebohm per perfeccionar el seu estil. Allò el va fer enfilar-se. S’ho va prendre com un menyspreu: “Només la seva pedanteria d’alemany del nord explica que vulgui posar-me en mans de Nottebohm”. A partir d’aleshores, creu i ratlla. Això els va marcar a tots dos. Per a mal. Perquè Wolf, en vida, més que un compositor digne de lloança, va brillar més com a piconadora de Brahms i els seus deixebles. Va arribar a gaudir amb la seva feina de crític. Però li va llevar consideració com a compositor. Segurament que els qui deixin constància del que avui cantaran Jonas Kaufmann i Diana Damrau juntament amb el pianista Helmut Deutsch seran més benèvols. Malgrat que sempre suposa una responsabilitat executar damunt l’escenari una de les obres mestres del lied universal, com és el cas d’aquest cançoner italià (Italienisches Liederbuch), que Wolf va compondre amb els textos de Paul Heyse. Ell, que fou autoexigent, altiu, irredempt i turmentat, les va jutjar així en un gest d’indulgència envers ell mateix: “El meu treball més original i artísticament perfet”. Formen part de la rauxa que va tenir al final de la seva etapa creativa més fructífera: els anys que van entre el 1888 i el 1897. De les 242 cançons que va compondre, la majoria –unes 200– daten dels tres anys compresos entre el 1888 i el 1891. Ja més apaivagat, entre el 1895 i el 1897, li’n brollen una trentena. Tot a la vida de Wolf va ser més un atac de compulsió que res més. En els períodes absolutament enfervorits, en podia inventar 40 de cop en tres mesos. L’empenyia una motivació d’acumulació. També la poesia. O més aviat la síntesi de la poesia en llenguatge musical. La simbiosi de tots dos. Una certa idea de vampirització obsessiva el va dur a dominar l’art del lied fins a convertirse, segons molts, en l’autor més gran del gènere. En això va ser un avançat. Perquè la cançó, com a gènere i forma musical, viu el seu esclat al segle XX. Amb referents com Wolf, Schubert, Schumann, Mahler o Richard Strauss, els pares creatius de Gershwin, Sondheim o Kurt Weill; els avis de Lennon i McCartney... En el cas de Wolf, van néixer d’una ànima inadaptada. Un ésser nòmada, sense llar fixa, que la majoria de la seva vida va viure dels diners que li prestaven a fons perdut els amics i que va acabar els seus dies molt jove, als 46 anys, xuclat per la paranoia, en un manicomi. De la seva ciutat es va traslladar a Viena per estudiar. Va compartir aules amb Gustav Mahler –un altre immigrant a Viena, des dels confins txecs de l’Imperi austrohongarès– fins que el van fer fora d’allà. Temes d’amor, principalment, integren les 46 peces de l’Italienisches Liederbuch. Tot un exemple del seu ideal atomitzador entorn de la cançó, com a reina de les formes musicals futures. Lliurat a Wagner i a Liszt, els seus dos grans herois musicals, se’n va fanatitzar i va aconseguir més enemics que no pas èxits. Només les seves cançons van triomfar en vida i van superar el raser de la posteritat. Avui la seva òpera El comanador, basada en un text de Pedro Antonio de Alarcón, o una escassa obra simfònica, amb prou feines és programada en cap cicle o teatre. Una obra amb peces com Penthesilea, també inspirada en Alarcón. Sí, els lieder. Els seus quaderns de cançons traslladen a la partitura la paraula de poetes com Eduard Möricke, Joseph Karl Eichendorff i Goethe. Per a les cançons italianes es basà en textos recopilats per Paul Heyse. Bevien d’obres populars aplegades a la Toscana o a Venècia a mitjan segle XIX. Temes d’amor, principalment, integren les 46 peces de l’Italienisches Liederbuch. Tot un exemple del seu ideal atomitzador entorn de la cançó, com a reina de les formes musicals futures. Per a Wolf, la música havia d’estar al servei de la poesia. I era mitjançant aquest procés de succió vampírica que la cançó prenia forma. Molts compositors se centraven per assolirho en la melodia com a tòtem. La modernitat de Wolf consisteix a utilitzar-la només com un element al servei del poema. La qüestió continua no resolta. Però d’aquella manera, Wolf va donar sentit a molts dels més brillants corrents del segle XX: els que dignificaven la cançó com a mitjà del missatge. ¿És moderna o no, la seva aportació? Ara resta que la profunda i carismàtica veu de Kaufmann i l’art exquisit de Damrau, avui ho palesin. Jesús Ruiz Mantilla, escriptor i periodista d’El País. Biografies ©Jiyang Chen Diana Damrau, soprano La soprano porta dues dècades als escenaris operístics i participant als concerts més importants arreu. El seu ampli repertori abasta rols de soprano lírica i de coloratura, incloent-hi els papers protagonistes de Lucia di Lammermoor, Manon, La traviata o La flauta màgica, actuant a sales com La Scala, Bayerische Staatsoper, Metropolitan Opera, Royal Opera House, Wiener Staatsoper, Opéra National de París, Bayerische Staatsoper o al Festival de Salzburg. Ha rebut el títol de Kammersängerin i ha forjat estrets vincles amb la Bayerische Staatsoper a Munic. Enregistra en exclusiva per a Warner/Erato (anteriorment EMI/Virgin Classics). Entre els seus llançaments en solitari cal esmentar Donna, COLORaturaS, Poesie (Premi Echo Klassik 2011), Forever (Premi Echo Klassik 2014) i Fiamma del belcanto. El maig del 2017 es va publicar el seu nou àlbum, Grand Opera, dedicat a les obres de Giacomo Meyerbeer. Entre els moments més destacats de la temporada 2017-18 figuren el retorn a la Bayerische Staatsoper com a Lucia di Lammermoor i com a Violetta de La traviata; el seu debut en el paper de Marguerite de Faust a la Deutsche Oper de Berlín i la participació a Les hugenots de Meyerbeer a l’Opéra de París. Aquest any 2018 actuarà al Dresdner. Opernball. Durant el mes de febrer està actuant en una gira europea a les sales de concerts més famoses de Berlín, Londres, París, Luxemburg, Viena i Barcelona, interpretant juntament amb el tenor Jonas Kaufmann i el pianista Helmut Deutsch l’Italienisches Liederbuch d’Hugo Wolf, que serà seguida d’una altra gira amb el lema “VERDIssimo”. Un altre punt que cal destacar és l’estrena mundial d’Aurora: Concerto for coloratura soprano d’Iain Bell al costat de la Royal Liverpool Philharmonic Orchestra, sota la batuta de Vasily Petrenko en el marc dels Proms de la BBC al Royal Albert Hall. Els seus plans de futur inclouen la protagonista en una nova producció de La traviata a la Metropolitan Opera i el rol de Marguerite de Faust a la Royal Opera House de Londres. Per a més informació, visiteu: www.diana-damrau.com Direcció general de concerts, gires i mitjans de comunicació de Diana Damrau: Classic Concerts Management GmbH, www.ccm-international.de Diana Damrau enregistra en exclusiva per Erato/ Warner Music “La millor soprano de coloratura del món”, «New York Sun» ©Gregor Hohenberg / Sony Music Jonas Kaufmann, tenor Des del seu sensacional debut a la Metropolitan Opera de Nova York en una representació de La traviata el 2006, està considerat una de les estrelles més fulgurants del panorama operístic. La premsa internacional li ha atorgat l’apel·latiu del “nou rei dels tenors” i els experts l’elogien com el tenor alemany més important des de Fritz Wunderlich. Va néixer a Munic, on va cursar els estudis vocals a l’Acadèmia de Música local. A més, va assistir a classes magistrals amb Hans Hotter, James King i Josef Metternich. Durant els seus primers anys a l’escenari de l’Staatstheatre, a Saarbrücken, va continuar la seva formació amb Michael Rhodes a Trier. Després dels seus compromisos a Stuttgart, Frankfurt, Hamburg i Milà –en la producció de Giorgio Strehler de Così fan tutte i Fidelio amb Riccardo Muti al podi–, Kaufmann va passar a l’Òpera de Zuric l’any 2001 i des d’allà va iniciar la seva carrera internacional; amb aparicions al Festival de Salzburg, Lyric Opera de Chicago, Opéra de París, Royal Opera House del Covent Garden de Londres, La Scala de Milà, Deutsche Oper i Staatsoper de Berlín, Staatsoper de Viena i Metropolitan de Nova York. El 2010 va debutar al Festival de Bayreuth en el paper de Lohengrin, en una posada en escena espectacular de Hans Neuenfels. Kaufmann és reclamat internacionalment tant en els repertoris italians i francesos com en l’òpera alemanya. Ha cantat Werther de Massenet a París i Viena, ha interpretat el paper de Cavaradossi de Tosca de Puccini a Londres, al Met i a La Scala. Les seves intenses caracteritzacions de Don José de Carmen de Bizet i de Werther del títol homònim de Massenet han entusiasmat els seguidors del bel canto d’arreu del món. Kaufmann sent passió per retratar personatges destrossats, submergir-se al seu món i fer que els seus pensaments i emocions esdevinguin sorprenentment creïbles. A més de les seves qualitats vocals i musicals, la plena identificació amb els papers que interpreta suscita un gran entusiasme entre la premsa i el públic. Com es va esdevenir en el debut com a Siegmund de Die Walküre a la Metropolitan Opera de Nova York la primavera del 2011. La nova producció, molt esperada i magistralment dirigida per James Levine, va ser retransmesa mundialment per ràdio i projectada en HD als cinemes, la qual cosa va permetre al públic copsar amb tot detall la qualitat especial de les interpretacions del Wagner de Kaufmann: la combinació de la potència expressiva alemanya amb la delicadesa vocal italiana. Posteriorment Kaufmann va assolir un gran èxit amb la interpretació del rol principal de Faust de Gounod (una nova producció que també es va poder veure als cinemes d’arreu), en què va palesar una vegada més la seva versatilitat vocal i teatral. El 2012 va debutar com a Bacchus d’Ariadne auf Naxos de Richard Strauss en el marc del Festival de Salzburg. Ciutat on també es va presentar com a Don José en una nova producció de Carmen, realitzada per Simon Rattle, i en una actuació del Requiem de Verdi dirigida per Daniel Barenboim, la qual també es va presentar a La Scala i al Festival de Lucerna. El desembre del mateix any va tornar a Milà per a la inauguració de la nova temporada de La Scala amb la nova producció de Lohengrin, dirigida per Barenboim i amb posada en escena de Claus Guth. El 2013, per a Kaufmann va ser l’any de Wagner i Verdi: després de la nova producció del Met de Parsifal i la reposició de Don Carlo a la ROH de Londres, va interpretar el paper principal de la mateixa òpera a Munic i Salzburg. A més, va representar dos papers de Verdi per primera vegada: Manrico d’Il trovatore i Álvaro de La forza del destino, tots dos en noves produccions a la Bayerische Staatsoper. Els mesos de febrer i març del 2014 va interpretar el Werther de Massenet, en una nova producció al Met; i el mes de juny va debutar com a Des Grieux de Manon Lescaut de Puccini, a la ROH de Londres. El més destacat durant l’any 2015 va ser el debut com a Andrea Chenier en una nova producció a la ROH, sota la batuta d’Antonio Pappano, el seu primer Radames in Rom (en una actuació en concert amb Anja Harteros i Pappano), un altament aclamat doble debut en la nova producció de Cavalleria rusticana / Pagliacci al Festival de Pasqua de Salzburg, un recital de Puccini a La Scala, les noves produccions del Fidelio de Beethoven a Salzburg i La damnation de Faust de Berlioz a l’Opéra National de París. Després de l’enorme èxit assolit pel seu àlbum en solitari amb clàssics de finals dels anys vint i principis dels trenta del segle XX (Du bist die Welt für mich), va presentar el seu nou àlbum amb àries de Puccini (Nessun dorma) el mes de setembre del 2015. El 12 de setembre va interpretar algunes d’aquestes àries al Royal Albert Hall en la llegendària actuació Last night of the Proms. En la nova producció a Munic de Meistersinger de Wagner, estrenada el mes de maig del 2016, Kaufmann va interpretar el paper de Walther von Stolzing per primera vegada damunt d’un escenari. L’agost del 2016 Kaufmann va debutar en una gira sud-americana amb concerts i recitals a Buenos Aires, São Paulo, Lima i Santiago de Xile. El gener del 2017 Kaufmann va tornar a l’Opéra de París amb la producció de Lohengrin de Claus Guth, i pel març va ser el protagonista de la nova producció a Munic d’Andrea Chénier. Al juny va fer el seu tan esperat debut com a Otello a la ROH de Londres. “Kaufmann canta un Otello per a l’eternitat”, va ser el titular de la crítica del «New York Times»; una setmana després de l’estrena, la producció es va projectar als cinemes d’arreu del món. El mes d’agost va tornar a l’Opera House de Sydney per oferir diverses actuacions de Parsifal. La seva primera producció de la temporada 2017-18 és la versió francesa del Don Carlos de Verdi a París, amb posada en escena de Krzysztof Warlikowski i dirigida per Philippe Jordan. El novembre del 2017 va emprendre la primera gira a la Xina, amb recitals de lied a Shezhen, Guangzhou i Pequín i un concert d’òpera a Xangai. La versatilitat de Kaufmann està documentada en diversos CD i DVD, en representacions d’obres com Lohengrin, Die Walküre, Parsifal, Königskinder, Ariadne auf Naxos, Don Carlo, La forza del destino, Aida, Tosca, Adriana Lecouvreur, Werther i Carmen. Els seus àlbums com a solista esdevenen rècords de venda tan sols en qüestió de setmanes. El 2011 va ser guardonat amb el cobejat premi Opera News Award a Nova York. Un article publicat a l’«Opera News» va anunciar aquesta selecció amb aquestes paraules: “La seva intensitat i elegància, la suavitat de la veu i el llenguatge corporal, combinats amb la seva musicalitat i aparença brillant, el converteixen en la definició mateixa d’una estrella de l’òpera del segle XXI”. Poc després Kaufmann va ser nomenat Chevalier des Ordre des Arts et des Lettres pel ministre de Cultura francès Frédéric Mitterand. Kaufmann ha estat elegit en diverses ocasions cantant de l’any per revistes de música clàssica com «Opernwelt», «Diapason» i «Musical America», així com pels jurats d’Echo Klassik i els premis International Opera Awards (Londres, 2013). Kaufmann també és una figura familiar a escala mundial en el circuit de concerts i recitals. Considera la interpretació artística de la cançó com “la classe real de cant”, ja que aquest gènere requereix molta més delicadesa i diferenciació que qualsevol altra disciplina vocal. La seva associació amb el pianista Helmut Deutsch, amb qui ja va treballar quan era estudiant a Munic, ha demostrat la seva vàlua en innombrables concerts, incloent-hi el que va interpretar a l’escenari de la Metropolitan Opera de Nova York el 30 d’octubre de 2011, i que va ser ni més ni menys que el primer recital en solitari al Met des de la tornada de Luciano Pavarotti el 1994. Per a més informació, visiteu www. jonaskaufmann.com Agència artística de Jonas Kaufmann: Zemsky/ Green Artists Management, Inc., www. zemskygreenartists.com Jonas Kaufmann enregistra en exclusiva per a Sony Music Entertainment ©Toni Suter / Tanja Dorendorf Helmut Deutsch, piano Figura entre els millors, més reeixits i reclamats acompanyants de recitals de cançons del món. Va néixer a Viena, on va estudiar al Conservatori, a l’Acadèmia de Música i a la Universitat. Va ser guardonat amb el Premi de Composició de Viena el 1965 i nomenat professor a l’edat de 24 anys. Tot i que ha tocat amb instrumentistes líders com a músic de cambra, s’ha concentrat principalment a acompanyar recitals de cançons. Al començament de la seva carrera va treballar amb la soprano Irmgard Seefried, però el cantant més important dels seus primers anys va ser Hermann Prey, amb qui va viatjar com a acompanyant permanent durant dotze anys. Posteriorment va treballar amb molts dels intèrprets de recitals més importants i va tocar als principals centres musicals del món. Les seves col·laboracions amb Jonas Kaufmann, Diana Damrau i Michael Volle figuren actualment entre les més importants. Deutsch ha enregistrat més de cent CD. Els darrers anys s’ha dedicat amb un interès especial al desenvolupament del talent jove. Després de la seva càtedra a Viena, va continuar l’ensenyament principalment a Munic, a la Hochschule für Musik und Theatre, on va treballar com a professor d’interpretació de cançons durant 28 anys. A més, és professor convidat a diverses altres universitats i cada vegada és cridat amb més freqüència per impartir classes magistrals a Europa i a l’Extrem Orient. El jove tenor suís Mauro Peter va ser un dels seus últims estudiants a Munic i ha esdevingut un dels seus col·laboradors de recital favorits. Per a més informació, visiteu www.helmutdeutsch.at. Textos Hugo Wolf (1860-1903) Italienisches Liederbuch Col·lecció de poemes italians anònims traduïts a l’alemany per Paul Heyse (1830-1914) 1 Auch kleine Dinge können uns entzücken, Auch kleine Dinge könen teuer sein. Bedenkt, wie gern wir uns mit Perlen schmücken; Sie werden schwer bezalt und sind nur klein. Bedenkt, wie klein ist der Olivenfrucht, Und wird um ihre Güte doch gesucht. Denkt an die Rose nur, wie klein sie ist, Und duftet doch so lieblich, wie ihr wißt. 4 Gesegnet, sei, durch den die Welt entstund; Wie trefflich schuf er sie nach allen Seiten! Er schuf das Meer mit endlos tiefem Grund, Er schuf die Schiffe, die hinübergleiten. Er schuf das Paradies mit ewgem Licht, Er schuf die Schönheit und dein Angesicht. 39 Gesegnet sei das Grün und wer es trägt! Ein grünes Kleid will ich mir machen lassen. Ein grünes Kleid trägt auch die Frühlingsaue, Grün kliedet sich der Liebling meiner Augen. 1 També les petites coses poden encisar-nos, també les petites coses ens les podem estimar. Penseu amb quin gust ens ornem amb perles, són molt petites, però les paguem molt cares. Penseu què petites són les olives, però com són cercades pel seu bon gust. Penseu en la rosa, tan petita, però que, com sabeu, ens perfuma dolçament. 4 Beneït sia Aquell que va crear el món! Que perfecte el va fer per tot arreu! Va crear el mar, amb el profund fons insondable, va crear els vaixells que hi naveguen, va crear el paradís, amb la seva llum eterna, va crear la bellesa, i la teva faç. 39 Beneït sia el verd i qui el porti! Em vull fer un vestit verd. Un vestit verd porta el prat en primavera, i de verd es vesteix l’estimat dels meus ulls. In Grün sich kleiden ist der Jäger Brauch, Ein grünes Kleid trägt mein Geliebter auch; Das Grün steht allen Dingen lieblich an, Aus Grün wächst jede schöne Frucht heran. Verd és el vestit usual del caçador, i també el meu estimat porta un vestit verd; el verd escau bé a totes les coses estimades, i del verd creixen totes les belles fruites. 3 3 Ihr seid die Allerschönste weit und breit, Viel schöner als im Mai der Blumenflor. Orvietos Dom steigt so voll Herrlichkeit, Viterbos grïßter Brunnen nicht empor. So hoher Reiz und Zauber ist dein eigen, Der Dom von Siena muß sich vor dir neigen. Ach, du bist so an Reiz und Anmut reich, Der Dom von Siena selbst ist dir nicht gleich. Sou la més bella de totes en tot el país, molt més que les flors de maig. No sobresurt tant la magnífica catedral d’Orvieto, ni la font més bella de Viterbo. Són tan grans el vostre encís i la vostra màgia, que la catedral de Siena s’ha d’inclinar davant. Ah, sou tan rica en encís i bellesa, que ni la mateixa catedral de Siena us iguala! 21 Man sagt mir, deine Mutter wolle es nicht; So bleibe weg, mein Schatz, tu ihr den Willen. Ach Liebster, nein! tu ihr den Willen nicht, Besuch mich doch, tu’s ihr zum Trotz, im stillen! Nein, mein Geliebter, folgt ihr nimmermehr, Tu’s ihr zum Trotz, komm öfter als bisher!! Nein, höre nicht auf sie, was sie auch sage, Tu’s ihr zum Trotz, mein Lieb, komm alle Tage! 41 Heut nacht erhob ich mich um Mitternacht, Da war mein Herz mir heimlich fortgeschlichen. Ich frug: Herz, wohin stürmst du so mit Macht? Er sprach: Nur Euch zu sehn, sei es entwichen. Nun sieh, wie muß es um ein Lieben stehn: Mein Herz entweicht der Brust, um dich zu sehn! 40 O wär dein Haus durchsichtig wie ein Glas, Mein Holder, wewnn ich mich vorüberstehle! Dann säh ich drinnen dich ohn Unterlaß, Wie blick ich dann nach dir mit ganzer Seele! 21 Em diuen que la meva mare no ho vol; no vinguis, doncs, amor, i fes el que ella vol. Ai, estimat, no! No facis el que ella vol, vine a veure’m calladament, contra el seu desig! No, estimat, no l’obeeixis mai, no facis el que ella vol, vine més sovint que mai! No, no te l’escoltis per més que digui, no facis el que ella vol, estimat, vine cada dia! 41 Aquesta nit m’he aixecat a mitjanit, el meu cor s’havia escapat secretament! He preguntat: cor meu, on vas tan turmentat? M’ha contestat: només s’havia escapat per veure-us! Ja veus, doncs, com deu ésser el meu amor: el meu cor se m’escapa del pit per veure’t! 40 Oh, si la teva casa fos transparent com el cristall, estimat, quan passo pel davant furtivament! Llavors podria veure’t sense parar! Com et miraria amb tota la meva ànima! Wie viele Blicke schickte mir dein Herz, Mehr als da Tropfen hat der Fluß im März! Wie viele Blicke schickt ich dir entgegen, Mehr als da Tropfen niedersprühn im Regen! Quantes mirades m’enviaria el teu cor, més que gotes no porta el riu al març! Quantes mirades meves et vindrien a trobar, més que les gotes que escampa la pluja! 27 27 Schon streckt ich aus im Bett die müden Glieder, Da tritt dein Bildnis vor mich hin, du Traute. Gleich spring ich auf, fahr in die Schuhe wieder Und wandre durch die Stadt mit meiner Laute. He estès damunt del llit el meus membres cansats, quan veig la teva imatge, estimada. Salto immediatament, em torno a posar les sabates i passejo per la ciutat amb el meu llaüt. Ich sing und spiele, daß die Straße schallt; So manche lauscht– vorüber bin ich bald. So manches Mädchen hat mein Lied gerührt, Indes der Wind schon Sang und Klang entführt. Canto i toco tant que tot el carrer ressona; molts m’escolten... però jo passo de llarg. La meva cançó ha commogut moltes noies, mentre el vent s’emporta cançons i sons. 18 18 Heb auf dein blondes Haupt und schlafe nicht, Und laß dich ja vom Schlulmmer nicht betören. Ich saae dir vier Worte von Gewicht, Von denen darfst du keines überhören. Das erste: daß um dich mein Herze bricht, Das zweite: dir nur will ich angehören, Das dritte: daß ich dir mein Heil befehle, Das letzte: dich allein liebt meine Seele. Aixeca el teu cap rossenc i no dormis, no et deixis dominar per la son. Et diré quatre coses importants i no te n’has de perdre cap. La primera: que el meu cor es desfà per tu; la segona: que només a tu vull pertànyer; la tercera: que t’encomano la meva salvació; la darrera: que només a tu estima el meu cor. 20 20 Den breiten Strom am Bett hab ich geweint, Weiß nicht vor Tränen, ob der Morgen scheint. Den breiten Strom am Bett weint ich vor Sehnen; Blind haben mich gemacht die blutgen Tränen. L’ampli riu del costat del llit l’he plorat jo, i amb tantes llàgrimes no sé si lluu el matí. L’ampli riu l’he plorat per enyorament, les llàgrimes de sang m’han deixat cega. 22 22 Und liegt sie schon im Bett, so bitt ich sehr, Tut es zu wissen ihr von meinetwegen, Daß ihr Getreuer hier vorbeigekommen, Der Tag und Nacht sie in den Sinn genommen. I si ja és al llit, us agrairé molt que li feu saber de part meva que ha passat per aquí el seu amor fidel, que de nit i de dia pensa en ella. Und daß am Tag, der vierundzwanzig zählt, Sie fünfundzwanzig Stunden lang mir fehlt. I que en les vint-i-quatre hores del dia l’enyora durant vint-i-cinc hores. 42 42 43 43 44 44 Als Rosenwasser diente mir der Regen, Der Blitz hat Liebesbotschaft mir gebracht; Ich habe Würfel mit dem Sturm gespielt, Als unter deinem Dach ich Wache hielt. La pluja m’ha servit aigua de roses, els llamps m’han portat missatges d’amor, i he jugat a daus amb la tempesta mentre vetllava sota la teva teulada. Mein Liebster singt am Haus im Mondenscheine, Und ich muß lauschend hier im Bette liegen. Weg von der Mutter wend ich mich und weine, Blut sind die Tränen, die mir nicht versiegen. Ein Ständchen Euch zu bringen kam ich her, Wenn es dem Herrn vom Haus nicht ungelegen. Ihr habt ein schönes Töchterlein. Es wär Wohl gut, sie nicht zu streng im Haus zu hegen. Nicht länger kann ich singen, denn der Wind Weht stark und macht dem Atem was zu schaffen. Auc fürcht ich, daß die Zeitumsonst verrinnt. Ja wär ich sicher, ging ich jetzt nicht schlafen. Ja wüßt ich was, würd ich nicht heimzpazieren, Und einsam diese schöne Zeit verlieren. Schweig einmal still, dub gartsger Schwätzer dort! Zum Ekel ist mir dein verwünschtes Singen. Und triebst du es bis morgen früh so fort, Doch würde dich kein schumckes Lied gelingen, Schweig einmal still und lege dich aufs Ohr! Das Ständchen eines Esels zög ich vor. O wüßtest du, wie viel ich deinetwegen, Du falsche Renegatin, litt zur Nacht, Indes du ihm verschloßnen Haus gelegen Und ich die Zeit im Freien zugebracht. El meu estimat canta davant la casa al clar de lluna, i jo m’haig de quedar al llit escoltant. Em tombo d’esquena a la mare i ploro llàgrimes de sang, que no s’acaben. He vingut a cantar-vos una serenata, si no li molesta al senyor de la casa. Teniu una bella filleta. Estaria molt bé de no recloure-la massa severament a casa. No puc seguir cantant, perquè el vent bufa fort i no em deixa respirar. També temo que el temps passi inútilment. Si n’estigués segur, no me n’aniria ara a dormir. Si sabés el què, no tornaria caminant a casa per perdre tot sol aquest bell temps. Calla d’una vegada, xerraire abominable! Em fastiguegen els teus condemnats cants! I encara que continuïs fins a la matinada, no assoliràs de cantar una cançó agradable. Calla d’una vegada, i ves-te’n a dormir! Prefereixo la serenata d’un ase! Oh, si sabessis, falsa renegada, com he sofert aquesta nit per culpa teva, mentre tu dormies tancada a casa teva, i jo passava el temps a l’aire lliure! Mein Bett war unter deinem Dach bereitet, Der Himmel lag als Decke drauf gebreitet, Die Schwelle deiner Tür, das was mein Kissen– Ich Ärmster, ach, was hab ich austehn müssen! Sota la teva teulada m’he preparat el llit, el cel s’estenia al damunt com una manta, i la llinda de la teva porta era el meu coixí... Pobre de mi, el que he hagut de sofrir! “Und ist sie krank, so laßt mich zu ihr gehen, Daß sie nicht etwas sterbe unversehen. Und ist sie krank, so laß t mich nach ihr schauen, Daß sie mir ihre Beichte mag vertrauen. “Si està malalta, deixeu-me anar-la a veure, no sigui que es mori sense els Sagraments. Si està malalta, deixeu-me visitar-la, que em pugui confiar la seva confessió. 6 6 Schließt Tür und Fenster, daß uns keiner störe, Wenn ich des armen Kindes Beichte höre!” Tanqueu portes i finestres, que ningú no ens molesti mentre sento els pecats de la pobra nena.” 45 45 Drin hause eine Schlange giftger Art, Die ihn vergifte, der mir untreu ward. Drin hause eine Schlange, giftgeschwollen, Und bring ihm Tod, der mich verraten wollen! Que hi visqui una serpent verinosa, que emmetzini el que m’ha estat infidel! Que hi visqui una serpent plena de verí, que porti la mort al qui m’ha volgut trair! 8 8 Fan les paus els reis i els prínceps, i no ho han de desitjar els amants? Fan les paus els nobles i els soldats, i han de fracassar dos enamorats? Wer rief dich denn? Wer hat dich herbestellt? Wer hieß dich kommen, wenn es dir zur Last? Geh zu dem Liebchen, das dir mehr gefällt, Geh dahin, wodu die Gedanken hast. Qui t’ha cridat? Qui t’ha citat? Qui t’ha fet venir, si tant et molesta? Ves amb l’estimada que més t’agradi, ves allà on tens els teus pensaments. Geh nur, wohin dein Sinnen steht und Denken! Daß du zu mir kommst, will ich gern dir schenken. Geh zu dem Liebchen, das dir mehr gefällt, Wer rief dich denn? Wer hat dich herbestellt? Ves allà on són la teva ànima i els teus afanys! Jo renuncio que vinguis a mi. Ves amb l’estimada que més t’agradi! Qui t’ha cridat? Qui t’ha citat? 31 31 Wie soll ich fröhlich sein und lachen gar, Da du mir immer zürnest unverhohlen? Du kommst nur einmal alle hundert Jahr, Und dann, als hätte man dir’s anbefohlen. Com puc estar content i riure si estàs sempre clarament enutjat amb mi? Només vens una vegada cada cent anys, i encara com si t’hi haguessin obligat. Verschling der Abgrund meines Liebsten Hütte, An ihrer Stelle schäum ein See zur Stunde. Bleikugeln soll der Himmel drüber schütten, Und eine Schlange hause dort im Grunde. Nun laß uns Frieden schließen, liebstes Leben, Zu lang ist’s schon, daß wir in Fehde liegen. Wenn du nicht willst, will ich mich dir ergeben; Wie könnten wir uns auf den Tod bekriegen? Que l’abisme s’empassi la cabana del meu estimat i que al seu lloc escumegi el mar. Que caiguin del cel bales de plom, i que visqui una serpent, allà al fons! Fem ara les paus, estimada vida, ja fa massa temps que estem en guerra! Si tu no vols, em rendiré jo a tu; com podríem combatre’ns fins a la mort? Was kommst du, wenn’s die Deinen ungern sehn? Gib frei mein Herz, dann magst du weitergehn. Daheim mit deinen Leuten leb in Frieden, Denn was der Himmel will, geschieht hienieder. Per què vens, si tan poc et plau veure els teus? Allibera el meu cor, i segueix el teu camí. Viu tranquil a casa amb la teva gent, car aquí es farà el que el cel vulgui. Halt Frieden mit den Deinige zu Haus, Denn was der Himmel will, das bleibt nicht aus. Tingues pau a casa teva amb els teus, car el que el cel vol, no faltarà. Es schließen Frieden Könige und Fürsten, Und sollten Liebende nicht darnach dürsten? Es schließen Frieden Fürsten und Soldaten, Und sollt es zwei Verliebten wohl mißraten? 10 10 Meinst du, daß, was so großen Herrn gelingt, Ein Paar zufriedner Herzen nicht vollbringt? Creus que el que aconsegueixen tan grans senyors no ho aconseguiran dos cors feliços? 29 29 14 Die schönsten Männer leich besiegtet Ihr, Drum weiß ich wohl, Ihr treibt nur Spiel mit mir. Ihr spottet mein, man hat mich warnen wollen, Doch ach, seid so schön! Wer kann Euch grollen? Guanyeu fàcilment els homes més bells, per això sé molt bé que amb mi només jugueu. Us burleu de mi, ja m’ho han advertit, però ai, sou tan bella! Qui us podria guardar rancor? 38 Wenn du mich mit den Augen streifst und lachst, Sie senkst und neigst das Kinn zum Busen dann, Bitt ich, daß du mir erst ein Zeichen machst, Damit ich doch mein Herz auch bändgen kann. 38 “Oh, pare estimat, torna més tard, quan hagi tret el pa del forn. Oh, pare estimat, torna a venir després, tinc una filleta que està malalta.” Du denkst mit einem Fädchen mich zu fangen, Mit einem Blick schon mich zu machen? Ich fing schon andre, die sich höher schwangen; Du darfst mich ja nicht traun, siehst du mich lachen. Schon andre fing ich, glaub es sicherlich. Ich bin verliebt, doch eben nicht in dich. 14 Geselle, wolln wir uns in Kutten hüllen, Die Welt denn lassen, dan sie mag ergötzen? Dan pochen wir an Tür um Tür im stillen: “Geb einem armen Mönch um Jesu willen.” “O lieber Pater, du mußt später kommen, Wenn aus dem Ofen wir das Brot genommen. O lieber Pater, komm nur später wieder, Ein Töchterlein von mir liegt krank darnieder.” Penses lligar-me amb un filet i enamorar-me amb una sola mirada? N’he atrapat d’altres de més encimbellades. No t’has de fiar de mi quan em vegis riure. Ja n’he atrapat d’altres, creu-me. Estic enamorat, però no precisament de tu. Company, per què no vestim la cogulla i deixem el món per al qui el pugui fruir? Trucarem llavors tranquil·lament de porta en porta: “Una almoina per a un pobre frare, per l’amor de Crist!” Wohl kenn ich Euern Stand, der nicht gering. Ihr brauchtet nicht so tief herabzusteigen, Zu lieben solch ein arm und niedrig Ding, Da sich vor Euch die Allerschönsten neigen. Ben bé conec el vostre rang, que no és comú. No calia que us rebaixéssiu tant, per estimar quelcom tan pobre i humil quan els més bells s’inclinen davant vostre. Quan hagis de mirar-me de reüll i somriure’m, i baixar els ulls i inclinar el mentó damunt del pit, et prego que abans m’ho adverteixis, perquè pugui dominar el meu cor. Daß ich mein Herz mag bändgen, zahm und still, Wenn er vor großer Liebe springen will, Daß ich mein Herz mag halten in der Brust, Wenn es ausbrechen will vor großer Lust. Que el pugui mantenir tranquil i callat quan vol explotar de tant d’amor; que el pugui retenir en el meu pit, quan es vol esmicolar de tant delit. Wie hold und selig hat Euch Gott begabt, Die Ihr der Schönheit Kron empfangen habt! Wie hold und selig wandelt Ihr im Leben; Der Schönheit Palme ward an Euch gegeben Que dolça i santa us ha fet Déu, que us ha concedit la corona de la bellesa! Amb quina dolçor i santedat aneu pel món, us va donar les palmes de la bellesa! 36 36 16 16 Und seht die Herrgott unsre Liebesschmerzen, Macht er ein Herz aus zwei verliebten HerzenZu einem Herzen fügt er zwei zusammen, Im Paradies, umglänzt vom Himmelsflammen. I quan vegi Déu les nostres penes amoroses, farà un sol cor de dos cors enamorats; els dos cors fondrà en un de sol, il·luminat per les flames celestials del paradís. Laßt nie ihn unter freiem Himmel schlafen; Er ist so zart, es möchte sich bestrafen. Laßt mir ihn ja nicht schlafen unterm Mond; Er ginge drauf, er ist’ ja nicht gewohnt. No el deixeu dormir mai a l’aire lliure, és tan delicat que li faria mal. No me’l deixeu dormir a la llum de la lluna, es moriria, car no hi està acostumat. 23 23 9 9 19 Zum rechten Glauben müßte sich bekehren Sein ganzes Reich, bis an sein fernstes Ende Im ganzen Lande würd es ausgeschrieben, Christ soll ein jeder werden und dich lieben. S’hauria de convertir a la veritable Fe tot el seu regne, fins a l’últim confí. En tot el país seria ordenat que tothom fos cristià i t’estimés. Ein jeder Heide flugs bekehrte sich Und würd ein guter Christ und liebte dich. I tots els pagans es convertirien, serien bons cristians i t’estimarien. Wenn du, mein Liebster, steigst zum Himmel auf, Trag ich mein Herz dir in der Hand entgegen. So liebevoll umarmst du mich darauf, Dann wolln wir uns dem Herrn zu Füßen legen. Was für ein Lied soll dir gesungen werden, Das deiner würdig sei? Wo find ich’s nur? Am liebsten grüb ich es tief aus der Erden, Gesungen noch von keiner Kreatur. Ein Lied, das weder Mann noch Weib bis heute Hört oder sang, selbst nicht die ältesten Leute. 19 Wir haben beide lange Zeit geschwieigen, Auf einmal kam uns nun die Sprache wieder Die Engel Gottes sind herabgeflogen, Sie brachten nach dem Krieg den Frieden wieder. Estimat, quan pugis al cel, et rebré amb el cor a la mà. Llavors m’abraçaràs amorosament i ens prosternarem als peus del Senyor. Quina cançó s’haurà d’entonar que sigui digna de tu? On la trobaré? M’agradaria desenterrar-la del fons de la terra, no cantada encara per cap criatura. Una cançó, que cap home ni cap dona, ni els més ancians l’hagin sentit o entonat mai. Hem estat callats ambdós molt de temps, i de sobte ens ha retornat la parla. Han baixat els àngels de Déu, que han portat la pau després de la guerra. Ihr jungen Leute, die ihr zieht ins Feld, Auf meinem Liebsten sollt ihr Achtung geben. Sorgt, daß er tapfer sich im Feuer hält; Er war noch nie im Kriege all sein Leben. Daß noch gemalt all deine Reize wären, Und dann der Heidenfürst das Bildnis fände. Er wurde dir ein groß Geschenk verehren, Und legte seine Kron in deine Hände. Vosaltres, joves que aneu a la guerra, tingueu cura del meu estimat. Procureu que conservi el valor en el foc, mai a la seva vida havia estat en la guerra. Si hom hagués pintat tots els seus encisos, i trobés el teu retrat un príncep dels pagans, t’oferiria valuosos presents i posaria en les teves mans la seva corona. Die Engel Gottes sind herabgeflogen, Mit ihnen ist des Frieden eingezogen. Die Liebesengel kamen über Nacht Und haben Frieden meiner Brust gebracht Han baixat els àngels de Déu i han restablert la pau. I els àngels de l’amor baixaren durant la nit i portaren la pau al meu cor. 2 2 34 34 Gedenk an mich, und Hoffnung wird mir leuchten! Mit Tränen bin ich bei dir allerwärts – Gedenk an mich, vergiß es nicht, mein Herz! Recorda’t de mi, i t’il·luminarà l’esperança!A tot arreu seran amb tu les meves llàgrimes... Recorda’t de mi, no m’oblidis, cor meu! 17 17 Wie goldne Fäden, die der Wind bewegt – Schön sind die Haare, schön ist, die sie trägt! Goldfäden, Seidenfäden ungezählt – Schön sind die Haare, schön ist, die sie strählt! Brins daurats que mou el vent... Són bells els cabells, i bella és la que els porta! Incomptables brins d’or i de seda... Són bells els cabells, i bella és la que els pentina! Und steht Ihr früh am Morgen auf vom Bette, Scheucht Ihr vom Himmel alle Wolken fort, Die Sonne lockt Ihr auf die Berge dort, Und Engelein erscheinen um die Wette Und bringen Schuh und Kleider Euch sofort. Quan us lleveu aviat de matinada, espanteu tots els núvols del cel, feu sortir el sol darrere d’aquelles muntanyes, i apareixen àngels en quantitat, que us porten tot seguit sabates i vestit. Dann, wenn Ihr ausgeht in die heilge Mette, So zieht Ihr alle Menschen mit Euch fort, Und wenn Ihr naht der benedeiten Stätte, So zündert Euer Blick die Lampen an. Després, quan sortiu per anar a missa, tots els homes us segueixen, i quan us acosteu al sagrat indret, la vostra mirada encén les llànties. Weihwasser nehmt Ihr, macht des Kreuzes Zeichen Und netzet Eure weiße Stirn sodann Und neiget Euch und beugt die Knie ingleichen... O wie holdselig steht Euch alles an! Preneu l’aigua beneita i us persigneu, i humitegeu el vostre front blanc i us inclineu, doblegant el genoll... Oh, amb quina gràcia ho feu tot! Mir ward gesagt, du reisest in die Ferne. Ach, wohin gehst du, mein geliebtes Leben? Den Tag, an dem du scheidest, wüßt ich gerne; Mit Tränen will ich deinen Weg befeuchten – Und willst du deine Liebsten sterben sehen, So trage nicht dein Haar gelockt, du Holde. Laß von den Schultern frei sie niederwehen; Wie Fäden sehn sie aus von purem Golde. Em varen dir que te’n vas molt lluny. Ai, on vas, estimada vida meva? M’agradaria saber el dia del comiat, et vull donar escorta amb les meves llàgrimes... Si vols veure morir l’estimat, no portis, encisadora, els cabells rutllats! Deixa’ls onejar lliurement damunt l’espatlla, semblen brins d’or pur. 33 33 24 24 Dort legt mich hin, in Regen oder Wind; Gern sterb’ ich, ist’s um dich, geliebtes Kind. Dort legt mich hin in Sonnenschein und Regen; Ich sterbe lieblich, sterb ich deinetwegen. Deixeu-me allà, plogui o faci vent; moro content si és per tu, criatura estimada. Deixeu-me allà, amb sol o amb pluja, moro feliç, si moro per tu. Wenn’s doch auch nur ein altes Männlein wäre, Das mir erzeigt’ ein wenig Lieb und Ehre. Ich meine nämlich so ein wohlgestalter, Ehrbarer Greis,etwa von meinem Alter. Encara que només fos un bell homenet, que em demostrés una mica d’amor i d’honor. Vull dir exactament un ancià respectable, molt ben format, d’una edat com la meva. 15 15 Ich meine, um mich ganz zu offenbaren, Ein altes Männlein so von vierzehn Jahren. Vull dir, per ésser del tot sincera, un vell homenet d’uns catorze anys. 7 7 Als er zuletzt das Sternenheer gezählt, Da hab es an der vollen Zahl gefehlt; Zwei von den schönsten habest du entwendet, Die beiden Augen dort, die mich verblendet. L’última vegada que havia comptat les estrelles, n’hi havien faltat en el nombre total; n’havies robat dues de les més belles, aquest dos ulls que m’enlluernen. 25 25 Sterb ich, so hüllt in Blumen meine Glieder: Ich wünsche nicht, daß ihr ein Grab mir grabt. Gegenüber jeden Mauern legt mich nieder, Wo ihr so manchmal mich gesehen habt. Mein Liebster ist so klein, daß ohne Bücken Er mir das Zimmer fegt mit seinen Locken. Als er ins Gärtlein ging, Jasmin zu pflücken, Ist er vor einer Schnecke sehr erschrocken. Quan em mori, cobriu amb flors el meu cos, no desitjo que em caveu una tomba. Deixeu-me al costat d’aquell mur on m’heu vist tantes vegades. El meu estimat és tan petit, que sense inclinar-se m’escombra la cambra amb els seus rulls. Quan va anar al jardí a collir uns llessamins es va espantar molt en veure un cargol. Dann setzt er sich inns Haus um zu verschnaufen, Da warf ihn eine Fliege übern Haufen; Uns als er hintrat an mein Fensterlein, Stieß eine Bremse ihm den Schädel ein. I quan entrà a casa per calmar-se, el va abatre una mosca. i quan va treure el cap per la finestreta, un tàvec li trencà la crisma. Verwünscht sei’n alle Fliegen, Schnacken, Bremsen Und wer ein Schätzchen hat aus dem Maremmen! Verwünscht sei’n alle Fliegen, Schnacken, Mücken Und wer sich, wenn er küßt, so tief muß bücken! Maleïdes totes les mosques, cargols i tàvecs, i aquella que tingui un estimat als aiguamolls! Maleïdes totes les mosques, cargols i mosquits, i la que, per besar, s’ha d’inclinar tant! 35 35 Benedeit die selge Mutter, Die so lieblich dich geboren, So an Schönheit auserkoren, Meine Sehnsucht fliegt zu dir! Beneïda l’afortunada mare que tan bella et portà al món, amb bellesa tan exquisida! Cap a tu vola el meu enyorament! Du so lieblich von Gebärden, Du die Holdeste der Erden, Du mein Kleinod, meine Wonne, Süße, benedeit bist du! Tu, de posat tan amable, la més gentil de la Terra, el meu joiell, el meu delit, la meva dolçor, sigues beneïda! Wenn ich aus der Ferne schhmachte Und betrachte deine Schöne, Siehe wie ich beb und stöhne, Daß ich kaum es bergen kann! Quan em consumeixo lluny de tu, i penso en la teva bellesa, mira com tremolo i sospiro, a penes ho puc dissimular! Und in meiner Brust gewaltsam Fühl ich Flammen sich empören, Die den Frieden mir zerstören, Ach, der Wahnsinn faßt mich an! I sento créixer en el meu pit unes flames poderoses, que destrueixen la meva pau, ai, el deliri em domina! Ich esse nun mein Brot nicht trocken mehr, Ein Dorn ist mir im Fuße stecken blieben. Umsonst nach rechts und links blick ich umher, Und keinen find ich, der mich möchte lieben. Der Mond hat eine schwere Klage erhoben Und vor dem Herrn die Sache kund gemacht; Er wolle nicht mehr stehn am Himmel droben, Du habest ihn um seinen Glanz gebracht. Mein Liebster hat zu Tische mich geladen Und hatte doch kein Haus, mich zu empfangen, Nicht Holz noch herd zum Kochen und zum Braten, Der Hafen auch war längst entzwei gegangen. Ara ja no menjo més el meu pa sec, una espina se m’ha quedat clavada al peu. Miro inútilment cap a la dreta i l’esquerra, no trobo ningú que em vulgui estimar. La lluna ha presentat una greu queixa, i ha portat l’assumpte fins al Senyor; no volia estar més allà dalt, al cel, perquè havies apagat el seu fulgor. L’estimat m’ha convidat a sopar sense tenir casa per rebre’m, ni llenya ni fogó per guisar i coure, i fa temps que l’olla s’ha partit en dos. An einem Fäßchen Wein gebracht es auch, Und Gläser hat er gar nicht im Gebrauch; Der Tisch war schmal, das Tafeltuch nicht besser, Das Brot steinhart und völlig stumpf das Messer. No tenia tampoc una gerra de vi, ni tampoc usava vasos; la taula era estreta, les tovalles no eren millors, el pa com una pedra, i el ganivet esmussat del tot. 26 26 11 11 Ich ließ mir sagen und mir ward erzählt, Der schöne Toni hungre sich zu Tode; Seit ihn so überaus die Liebe quält, Nimmt er auf einen Backzahn sieben Brote. Wie lange schon war immer mein Verlangen: Ach, wäre doch ein Musikus mir gut! Nun ließ der Herr mich meinen Wunsch erlangen Und schickt m ir einen, ganz wie Milch und Blut. Da kommt er eben her mit sanften Miene, Und senkt den Kopf und spielt die Violine. Vaig sentir dir, això m’ho varen explicar, que el bell Toni es vol morir de gana; des que l’amor el turmenta tant, es menja set pans d’una queixalada. Fa molt de temps que tenia un gran anhel: ah, que un dia m’estimés un músic! Ara el Senyor fa que es compleixi el meu desig, i me n’ha enviat un, que sembla un querubí. Ara ve amb la seva dolça aparença inclina el cap i toca el violí. 37 37 Bist keines Alexanders Töchterlein, Kein Königreich wird deine Mitgift sein, Und willst du nicht das Gold, so nimm das Zinn; Willst nicht Liebe, nimm Verachtung hin. No ets pas la filleta d’Alexandre, ni tindràs un regne com a dot; si no vols l’or, tindràs l’estany; si no vols amor, rebràs menyspreu. Und weil ich dich geliebt, schön frisch Gesicht, Verscherzt ich mir des Paradieses Licht, Und weil ich dich geliebt, schön Veigelein, Komm ich nun nicht ins Paradies hinein. I perquè t’he estimat, fresca i bella faç, he perdut la llum del paradís; i perquè t’he estimat, bella trapella, no podré entrar en el paradís. 28 28 32 32 Du spottest mein um meine Niedrigkeit, Doch Armut tut dem Adel nicht zuleid. Du spottest, daß mir Krone fehlt und Wappen, Und fährst doch selber nun mit Schusters Rappen. Et burles de mi per la meva humil naixença, però la pobresa no està renyida amb la noblesa. Et burles perquè no tinc corona ni blasó, quan tu mateix viatges a peu. Und taugt ein Messer nicht, so nimm ein Schwert, Daß meines Blutes Quell gen Himmel fährt. Und taugt ein Schwert nicht, dimm das Dolches Stahl Und wasch in meinem Blut all mein Qual. I si no et serveix el ganivet, agafa una espasa, i que brolli cap al cel la font de la meva sang. I si no et serveix una espasa, pren un punyal d’acer i banya en la meva sang tots els meus turments. 30 30 5 5 Sie treibt es grade wie Toscanas Fluß, Dem jedes Berggewässer folgen muß. Sie treibt es wie der Arno, will mir schienen: Bald hat sie viel Bewerber, bald nicht eine. És igual que el riu de la Toscana, al qual han d’afluir tots els rierols de la muntanya. Em sembla que és igual que l’Arno: tan aviat té molts pretendents, com no en té cap. Selig ihr Stummen, die ihr nicht den Frauen Könnt eure Herzensnot verständlich machen; Selig ihr Toten, die man hat begraben! Ihr sollt vor Liebesqualen Ruhe haben. Benaurats, muts, que no podeu fer entendre a les dones les penes del vostre cor. Benaurats, morts, que ja esteu enterrats! Ja no us inquietaran els turments de l’amor. 46 46 12 12 Ein andrer wohnt in Casentino dort, Der nächst lebt mit mir am selben Ort, Und wieder einen hab ich in Magione, Vier in La Fratta, zehn in Castiglione. Un altre viu a Casentino, el següent viu amb mi al mateix lloc, i encara en tinc un altre a Magione, quatre a La Fratta, i deu a Castiglione. Wie viele Zeit verlor ich, dich zu lieben! Hätt ich doch Gott geliebt in all der Zeit. Ein Platz im Paradies wär mir verschrieben, Ein Heilger säße dann an meiner Seit. Was soll der Zorn, mein Schhatz, der dich erhitzt, Ich bin mir keiner Sünde ja bewußt. Ach, lieber nimm ein Messer wohlgespitz Und tritt zu mir, durch bohre mir die Brust. Selig ihr Blinden, die ihr nicht zu schauen Vermögt die Reize, die uns Glut entfachen; Selig ihr Tauben, die ihr ohne Grauen Die Klaaen der Verliebten könnt verlachen. Nein, junger Herr, so treibt man’s nicht, fürwahr; Man sorgt dafür, sich schicklich zu betragen. Für alltags bin ich gut genug, nicht wahr? Doch beßre suchts du dir an Feiertagen. Nein, junger Herr, wirst du so weiter sündigen, Wird dir den Dienst dein Alltagsliebchen Kündgen. 13 Hoffärtig seid ihr, schönes Kind, und geht Mit Eurem Freiern um auf stolzem Fuß. Spricht man Euch an, kaum daß Ihr Rede steht, Als kostet Euch zuviel ein holder Gruß. Quant de temps vaig perdre en estimar-te! Si tot aquest temps hagués estimat Déu, tindria un lloc al paradís, i un sant s’asseuria al meu costat. Per què t’excites irada, mon tresor? No em recordo de cap culpa. Ai, millor que agafis un ganivet ben esmolat, t’apropis i em travessis el cor. Benaurats, cecs, que no podeu veure les belleses que exciten la nostra passió. Benaurats, sords, que us podeu riure sense por de les queixes de l’estimada. No, jove senyor, veritablement, això no es fa; hom ha de procurar comportar-se decentment. Per a cada dia ja soc prou bona, no és veritat? Però per als dies de festa en cerques una de millor No, jove senyor, si continues pecant, dimitirà dels seus serveis el teu amor de cada dia. 13 Ufanosa sou, bella criatura, i tracteu amb altivesa els vostres pretendents. Si se us parla, a penes si contesteu, com si tant us costés una paraula amable. Du sagst mir, daß ich keine Fürstin sei; Auch du bist nicht aus Spaniens Thron entsprossen. Nein, Bester, stehst du auf bei Hahnenschrei, Fährst du aufs Feld und nicht in Staatskarossenn. Laß sie nur gehn, die so die Stolze spielt, Das Wunderkräutlein aus dem Blumenfeld. Man sieht, wohin ihr blankes Auge zielt, Da Tag um Tag ein andrer ihr gefällt. Ich hab in Penna einen Liebsten wohnen, In der Maremmenebene einen andern, Einen im schönen Hafen von Ancona, Zum vierten muß ich nach Viterbo wandern. Em dius que no soc cap princesa; tampoc tu has nascut del tron d’Espanya. No, estimat, si et lleves amb el cant del gall, és per a anar al camp, i no en una carrossa oficial. Deixa que se’n vagi, la que juga tan ufana, l’herbeta miraculosa del camp florit. Es veu cap on miren els seus ulls radiants, cada dia és un altre el que li agrada. A Penna hi viu un amant, en la plana dels aiguamolls hi viu un altre, un al bell port d’Ancona, per al quart he d’anar a Viterbo. Traduccions: Manuel Capdevila i Font Mecenes Protectors Media Partners Col·laboradors Aena – Aenor – Armand Basi – Autoritat Portuària de Barcelona – Bagués-Masriera Joiers – Coca-Cola – Col·legi d’Enginyers de Camins, Canals i Ports – Col·legi de Farmacèutics de Barcelona – Deloitte – Esteve – Fundació Antigues Caixes Catalanes BBVA/CX – Fundació Castell de Peralada – Fundació Metalquimia – GRoW at Annenberg – Helvetia Compañía Suiza S.A. de Seguros y Reaseguros – Hoteles Catalonia – La Fageda – Loteria de Catalunya – Quadis – Roca Junyent, S.L.P. – Saba Infraestructures, S.A. – Scasi Soluciones de Impresión S.L. – Serunión – Viatges Fra Diavolo S.L. Amics Benefactors Ascensores Jordà, S.A. – Eurofirms ETT S.L.U. – Fundació Antoni Serra Santamans – Inclos Interiorisme S.L. – Teatre Romea– Veolia Serveis Catalunya S.A.U. Membres Palau XXI Mª Dolors i Francesc, Pere Armadàs Bosch, Rosamaria Artigas i Costajussà, professor Rafael I. Barraquer Compte, Mariona Carulla Font, Lluís Carulla Font, Carlos Colomer Casellas, Isabel Esteve Cruella, Josep Ferrer Sala, María José Lavin Guitart, Horaci Miras Giner, Anna Saura Miarnau, Jordi Miarnau Banús, Juan Manuel Soler Pujol, Daniela Turco, Joan Uriach Marsal. Mecenes d’Honor Troba’ns a: www.palaumusica.cat 93 295 72 00 Palau Grans Veus Palau Grans Veus Palau Grans Veus DIMECRES, 14.03.18 – 20.30 h DIVENDRES, 06.04.18 – 20.30 h DIJOUS, 31.05.18 – 20.30 h Sala de Concerts Sala de Concerts Sala de Concerts Mark Padmore, tenor Julius Drake, piano Cor de Cambra del Palau de la Música Simon Halsey, director Bryn Terfel, baríton Orfeó Català (Simon Halsey, director) Cor Jove de l’Orfeó Català (Esteve Nabona, director) Orquestra Gulbenkian Lisboa Gareth Jones, director Olga Peretyatko, soprano Giulio Zappa, piano F. Schubert: Der Wanderer and den Mond, D. 870 Abendstern, D. 806 Des Fischerliebesglück, D. 933 An die Sonne D.439 Im Freien, D. 880 Bei dir allein, D.866 Gott in detail Natur D.757 Nachtelle D.892 Der Winterabend, D. 938 B. Britten: Winter words The ballad of little musgrave and Lady Barnard Britten Three two part songs 1932 I wonder as I wander Tom Bowling G. Verdi: Obertura de l’òpera Nabucco; “Eh paggio” de Falstaff; “Va pensiero” d’Aida; obertura de La traviata i Cor de gitanos d’Il trovatore A. Boito: “Sono lo spirito che nega” de Mefistofele R. Wagner: “Invocació al foc màgic” de La valquíria i “Comiat de Wotan” de La valquíria M. Mussorgsky: “La mort de Boris”, de Boris Godunov M. Keen: Homeward Bound J. Bock: “If I were a rich man”, d’El violinista a la teulada Preus: 20, 25 i 35 euros Preus: 30, 40, 60, 85 i 150 euros Lieder de Schubert, Verdi i Glinka S. Rachmàninov: Vocalise, Ne poj krasavica i Vesenny Voda W. A. Mozart: “Dove sono” (Le nozze di Figaro) W. A. Mozart: “Marten aller Arten” (El rapte en el Serall) G. Donizetti: Regnava nel silenzio (Lucia di Lammermoor) G. Donizetti: “Oh luce di quest’anima” (Linda di Chamonix) V. Bellini: “Casta diva” (Norma) Preus: 20, 25 i 35 euros Dipòsit legal: B656-2018 Concerts recomanats