Revista Musical Catalana. Núm. 38 Desembre 1987
Editorial: Josep Carreras, a l'hora de l'esperança / FIGURES I TEMPS Emili Vendrell (1893-1962): Entre l'Orfeó i la sarsuela. Sempronio / Euroconcert: Fidelitat a una línia d'actuació. R.R.M.C. / Una nova i important oferta del cicle de la Caixa. R.R.M.C. / Cursos d'estiu, una proposta pedagògica d'èxit creixent. R.R.M.C. / Ensalada: Fer honor a la paraula. Tamino / La dansa, protagonista de la rentrée. Matjolijn van der Meer / Mikrokosmos: Illes de pau. P.A. / TEMA EL CANT CORAL. Algunes reflexions sobre la pràctica coral. Oriol Martorell / El cant coral a Catalunya; succinta visió històrica. Pere Artís / L'associacionisme de les agrupacions corals, un camí obert. Enrique Lacomba / El dilema professional-amateur. Lluís Millet / Director i Escola. Enric Ribó / FCEC: en el camí de la superació qualitativa. R.R.M.C. / La Federació de Cors de Clavé, en el camí del canvi. R.R.M.C. / Corals infantils i juvenils, entre la funció pedagògica i la seguretat de l'avenir. R.R.M.C. / MÓN SONOR Cloenda del Festival Internacional i inici del curs. Josep Casanovas / Atys: una valuosa aportació discogràfica al tricentenari de la mort de Lully. Agustí Montellà / Francesc Gabarró i Soler, un català en el simfonisme anglès. R.R.M.C. / RETRAT. Katia i Marielle Labeque. Dues parts d'una mateixa neurastènia. Jaume Comellas / Scherzando. Cesc / Ara, abans d'ahir, demà / Concerts, recitals
Centre de documentació de l'Orfeó Català
Còpia permesa amb finalitat d'estudi o recerca, citant la font "Centre de Documentació de l’Orfeó Català". Per a qualsevol altre ús cal demanar autorització.
Pianos i instruments Assistència tècnica del Palau de la Música Catalana S. A . D'INSTRUMENTS MUSICALS Av. Francesc Cambó, 10 Tels. 319 60 96- 310 69 12 08003 - BARCELONA Orgues, teclats simfònics, sintetitzadors, etc. SAD~ CENTRE MUSICAL OVAÑIAHA Via Laietana, 32-34 Tels. 319 60 96 - 310 69 12 08003 - BARCELONA EDITORIAL 2a ÈPOCA ANY IV - NúM 38 - DESEMBRE 1987 Director: J aume Comellas Sots-director: Lluís Millet Cap de Redacció: Pere Artís Maquetatge: Eulàlia Furriol Correcció: Joan Costa Fotografia: Pau Barceló Publicitat: Publif Tempo, S.A. Amadeu Vives, 3, 3r, ¡a B. Tels. 301 33 93- 317 99 28/ 82 08003 Barcelona Publicidad en Medios de Comunicación, S.A. Travessera de Gràcia, 17-21, 3r, 43 Tel. 209 71 19 08021 Barcelona Fotocomposició, compaginació i impressió: Igol, S.A. Distribució: L'Arc dc Berà, S.A. Dipòsit Legal: B.34.432f83 Consell Editorial: Fèlix Millet (President) Montserrat Albet Roger Alier Josep Casanovas Maria Ester Sala Gregori Estrada J oan Guinjoan Carles Guinovart Antoni Marí Oriol Martorell Xavier Montsalvatge Santi Riera Enric Gispert Collaboren en aquest número: Pere Artís, Josep Casanovas, Cesc, Jaume Comellas, Enrique Lacomba, Oriol Martorell, M arjolijn van der Meer, Lluís Millet, Agustí Montellà, Enric Ribó, Sempronio, Tamino. REVISTA M US ICAL CATA LANA Amadeu Vives, I Tel. 301 li 04 08003 Barcelona JOSEP CA RRERAS, A L'HORA DE L'ESPERANÇA El nom de Josep Carreras ha estat protagonista excessiu d'un llarg període de temps, coincidint molt exactament amb l'estiu, que ha convertit aquest cicle, d'imatge tòpica riallera, en un autèntic malson perllongat per a l'artista i també per a tots els afeccionats a la música d'arreu del món. Un malson que una més que justificable politica d'austeritat informativa ha aguditzat inevitablement i comprensible. Mentrestant, alguns afanys professionals informatius, potser poc amatents als valors que justificaven l'esmentada política d'austeritat informativa, i sovint presidits més per la consideració morbosa que un afer d'aquesta indole podia afavorir que per un estricte esperit de servei a l'objectivitat informativa i als interessos dels afectats, ha anat intoxicant l'ambient amb mitges veritats. Mitges veritats que corren el risc de convertir-se en mentides absolutes o, si més no, poden distorsionar resultats globals informatius. En definitiva, un fet que ha constituït un espectacle que ens abstenim de qualificar. Hom valora en Josep Carreras, no solament els tan reconeguts valors artístics demostrats al llarg d'una trajectòria, dilatada i densa en demostracions al nivell més privilegiat de protagonismes, sinó també una dimensió humana amarada de categoria. En aquestes condicions, la contemplació de l'esmentat espectacle informatiu - no mancat d'honroses excepcions- fa que resulti, o hagi resultat, especialment lamentable. Però al marge d'aquest aspecte, el procés seguit per Josep Carreras, a vegades especialment alarmant, ha aguditzat en els medis musicals catalans la reflexió sobre la importància d'aquest artista i el pes de la seva figura en el nostre ambient. Importància que va molt i molt més enllà dels aspectes directes del seu quefer professional, com són el privilegi del gaudi directe i sovintejat del seu art al Liceu, al Palau de la Música, a la Plaça de la Catedral o en d'altres espais. Que va molt més enllà de l'audició satisfeta dels seus nombrosos enregistraments. Amb Carreras hi ha també la capacitat de projecció universal de la nostra música amb tota intensitat i potència. Hi ha la predisposició a coHaborar en diverses iniciatives d'índole variada i, si ha calgut, amb finalitats extraartístiques. En Carreras hi ha, així mateix, la referència del nostre feliçment ben nodrit patrimoni de figures, el procés d'eclosió del qual pot collaborar a aplanar. Tot això i molt més conflueix en la figura gegantina d'artista de J osep Carreras. I tot això i molt més - en primer lloc la consideració personal- ha fet doloroses determinades noticies sobre l'evolució del cantant. I és per això, i per molt més també, que les notícies optimistes que ens arriben des d'Estats Units, malgrat que encara no tinguin un caràcter definitivament resolutori, ens fan sorgir, imparable i respectuosa, la nostra veu esperançada en una recuperació intensament desitjada des dels quatre vents dc la música universal. (523) 3 EDITORIAL FIGURES I TEMPS TEMA MÓN SONOR Josep Carreras, a l'hora de l'esperança . . . . . . . . . . . . . . . . . 3 Emili VendreU (1893-!962): Entre l'Orfeó i la sarsuela (Sempronio) . . . . . . . . . . . . 5 Euroconcert: Fidelitat a una línia d'actuació (R.R.M.C.) 7 Una nova i important oferta del cicle de la Caixa (R.RM.C.) 9 Cursos d'estiu, una proposta pedagògica d'èxit creixent (R.R.M.C.) . . . . . . . . . . . . 10 Ensalada: Fer honor a la paraula (Tamino) . 11 La dansa, protagonista de la "rentrée" (Matjolijn van der Meer) . 13 Mikrokosmos: lUes de pau (P.A.) . 14 EL CANT CORAL Algunes reflexions sobre la pràctica coral (Oriol Martorell) . . . . . . . . . . . . . 15 El cant coral a Catalunya; succinta visió històrica (Pere Artis) . . . . . . . . . . . . . . . . 19 L'associacionisme de les agrupacions corals, un camí obert (Enrique Lacomba) . 20 El dilema professional-amateur (Lluís MiUet) . 23 Director i Escola (Enric Ribó) . 25 FCEC: en el camí de la superació qualitativa (R.R.M.C.) ............... . . 26 La Federació de Cors de Clavé, en el camí del canvi (R.R.M.C.) ................ . . 27 Corals infantils i juvenils, entre la funció pedagògica i la seguretat de l'avenir (R.R.M.C.) . 28 Cloenda del Festival Internacional i inici del curs (Josep Casanovas) . . . . . . . . . . . 30 Atys: una valuosa aportació discogràfica al tricentenari de la mort de Lully (Agustí Montellà) . . . . . . . . 34 Francesc Gabarró i Soler, un català en el simfonisme anglès (R.R.M.C.) . . . . . . . . . . . . . . . . 35 RETRAT: Katia i Marielle Labeque. Dues parts d'una mateixa neurastènia (Jaume Comellas) . 37 Scherzando (Cesc) . 42 Ara. abans d'ahir, demà . 43 Concerts, recitals . 47 . . . . Preu de la subscripció anual: 2.500 pessetes Subscripció anual Europa: 3.500 pessetes Subscripció anual Amèrica: 30 dòlars Preu d'aquest número solt: 325 pessetes 4 {524) T r -r ---------------------- FIGURES I TEMPS .li A l'esquerra, retrat d'Emili Vendrell de l'época en què, entrà al teatre. A la dreta, Vendrell amb el seu primer frac, arran de la interpretació de Les Estacions de Haydn. En la fotografia superior, Maria i Emili en el viatge de noces, acompanyats de Pere Val/ribera. . 19 . 20 . 23 . 25 26 27 E01ili Vendrell (1893-1962): Entre l'Orfeó i la sarsuela 28 30 34 35 37 42 43 47 i Ara fa vint-i-cinc anys, i pocs mesos abans de Ja seva mort (ocorreguda exactament el primer d'agost de 1962), Emili VendreU, amb Ja salut ja estropellada, cantava la Missa Solemnis, de Beethoven, desdibuixat en la secció de tenors de l'Orfeó Català. Un de tants. En retirar-se del teatre, pel gener de 1953, tot representant la seva Doña Francisquita número 1.315 - duia el compte en una llibreteta- , li feren un sopar d'homenatge i, a l'hora dels parlaments, s'adreçà al mestre Lluís Maria Millet, aleshores director de l'Orfeó: - Us demano que em deixeu reingressar en les vostres files, com un orfeonista més. Ho anuncià i ho féu, rubricant amb originalitat i modèstia una Harga aventura d'amor entre ell i la primera institució coral catalana. Singladura curulla de dates glorioses i plaents, amb un únic episodi amarg: el dia que el solista de l'Orfeó co- municà al mestre Lluís Millet la decisió de passar-se de mig a mig al teatre. -Us hi veieu vós, cantant disfressat i fent el pallasso? -el mestre, contristat, va preguntar al deixeble que, tant com un mestre, el tenia per un pare, per un déu ... - J o crec que us equivoqueu - li augurà. encara. Els fets ho desmentiren ... , o bé ho confirmaren. Aneu a saber! Depèn de les preferències de cadascú. Mentrestrant, no hi ha discussió que, a la sala de concerts i al teatre, Vendrell ha estat en el segle actual una de les figures importants de Catalunya; un cantant sensible, exquisit, de veu privilegiada, d'un registre fàcil i igualat en tota la seva extensió, que, en totes les interpretacions, assolia una rica expressivitat de matisos. - D'haver après l'alemany i cantar-hi, hauria estat famós a tot el món va assegurar-me un dia un filharmònic de soca-rel. La primera trobada d'en Vendrell amb Llws Millet tingué lloc l'any 1905, en ocasió de celebrar-se, al Desert de Sarrià, una festa-concert de l'Orfeó, al final de la qual, nois de diverses escoles, units, cantarien aquells versos de Francesc Matheu musicats per Millet, que comencen: ..Som petits, petits, petits, etc.". El nostre Emili, alumne de l'escola "Acadèmia dels Sants Just i Pastor", del carrer de Rosic, al costat d'on vivia, va assistir a un assaig dc conjunt realitzat al local de l'Orfeó Català, aleshores a l_a plaça de Sant Just. Millet era, segons paraules d'en Vendrell, que el veia per .primera vegada, "un senyor alt, riatler, escabellat...", que, en un determinat moment de l'assaig, en veure'! distret el renyà ensems que trencava una batuta: - No badis. Tu, canta! Aquell "tu, canta!", constituí una mena de manament que, al llarg de la seva existència, el tenor tingué present. I el solia contar, donant-li al valor d'una consigna. (525) 5 FIGURES I TEMPS Emili Vendrell fou un barceloní castís. Vingué al món al carrer de la Cera, per bé que la família es traslladà molt poc temps després a un altre indret ciutadà no menys entranyable, l'entresolat d'un magatzem de mestre d'obres del susdit carrer de Rosic, a pocs metres del de l'Argenteria. No iniciada encara la Reforma. aquell barri era un envitricoll de carrerets. molts d'ells amb voltes, i hi abundaven els obradors de l'artesania modesta. El paleta, pare de l'Emili, era el genuí treballador de casa nostra, posseït d'un gran anhel de superació. Per al seu fill ambicionava la carrera d'arquitecte· somiava, en el futur, poder donar una 'considerable empenta al seu llavors encongit negoci de contractista d'obres. Però, els pares proposen i els fllls disposen. - Jo no havia nascut per a l'estudi em confessava, un dia, el mateix Vendre.ll- ... A despit d'allò que, després, he arnbat a estudiar! Voli.a significar, senzillament, que era l'arqUitectura allò que no li abellia. Per designi patern, el petit Emili va canviar d'escola. El matricularen als Escolapis del carrer Ample, que gaudien fama de forjadors de talents. Però la collita de carbasses desanimà els seus professors i tragué de polleguera el pare. - No vols estudiar? - el comminà- : doncs bé; a partir del di!Juns, agafaràs la gaveta i tiraràs el carretó. El projecte no disgustà el noi. De ma!agradós, només comportava la forçosa mterrupció dels seus estudis musicals: la sola cosa que feia a gust. I la desolació era co~partida per la seva mare qui, al contran del mant, veia en el noi un futur ~ús!c, i que, per provar de convertir la illus1~ en realitat, l'havia fet entrar a l'Escolania de Santa Maria del Mar, com també més tard el va inscriure a les classes de l'Orfeó Català, que es feien el vespre. El pare no s'hi va oposar a condició que, l'endemà, fos al magatze'm, a l'hora de posar-se a la feina. L'Evangelista per antonomàsia de la Passió segons sant Mateu Del treball professional del jove paleta la història no en parla. Mentre, en el ca~ pítol musical, registra que la primera vegada que en Vendrell participà en un concert públic de l'Orfeó fou en una audició de cançons populars catalanes. L'emoció del novell orfeonista era tan immensa que no va poder cantar La mort de l'escolà. - En anar a atacar la melodia de Nicolau, vaig posar-me a tremolar i unes llàgrimes grosses com cigrons em relliscaren galtes avall - contava. L'Orfeó Català l'havia engrapat sentimentalment. I malgrat els anys que, pos6 (526) teriorment, en romangué allunyat a causa del teatre, l'ànima li seguia presonera de la institució allotjada al Palau de la Música Catalana. A causa del teatre, més particularment, d~ 1~ sarsuela. He al1udit ja més amunt la dificil conversa que tingué amb el mestre Millet. Aquell no fou sinó un incident més de la polèmica que, en els medis musicals teatrals (i quasi en els polítics) despertà la inesperada decisió del tenor de l'Orfeó. A l'entorn d'allò que ara en diríem el seu fitxatge teatral, es vessà molta tinta i se secretà molta saliva. . Vendrell era per antonomàsia l'Evangelista de la Passió segons sant Mateu, de Bach; "Un Evangelista magnífic i meravellós'_', va dir, en escoltar-lo, Albert Sc.h~e1tzer, l'e~nent musicòleg i teòleg, maXJma autontat en Bach. Francesc Cambó, melòman exigent, s'adreçà a Vendrell amb aquests mots: "Oh, Vendrell; heu immortalitzat aquell plor de sant. Pere! Hom diria que Bach us presse~tla quan va escriure aquest Evangehsta". I al mestre Millet, com als devots de l'Orfeó i a l'opinió musical catalana, els semblava una mena de blasfèmia que l'Evangelista, en estrenar Don Joan de Serrallonga, es disfressés de bandoler i es presentés en un escenari de sarsuela. Simultàniament, la gent de sarsuela desconfiava del solista de l'Orfeó Català. - Fa ferum de romaní! - deien uns. - Put a sagristia! - afirmaven altres. I àdhuc a les pàgines de la premsa sorgí la controvèrsia. S'i~posà el criteri de Francesc Pujols, el filosof de Martorell, autor de la versió escè.nic~ de Don Joan de Sarrallonga, qui hav1a tmgut la idea de brindar el paper de Fadrí de Sau a en Vendrell, de resultes d'.haver-lo vist en una fugaç aparició escèmca en un teatret a l'aire lliure de Ceret, en una obra lírica del poeta rossellonès Joan Sebastià Pons i del músic Enric Morera. ~ Pujols, c~m tantes altres vegades, es va revelar un mcomparable saurí. L'estrena de Don Joan de Serrallonga (1922) consagrà Emili Vendrell als ulls i a les orelles de les masses. Va presentar-se a Madrid amb l'estrena de Los Gavilanes, de Guer. :ero; 1, el 1924, interpretà per primer cop, 1 a Barc~lona, Dofía Francisquita, d'Amadeu VIVes, al protagonista masculí de la qual es compenetrà tant, fins a incorporar-lo en escena el nombre de vegades que ha quedat dit. La .sarsuela, a V~ndrell, li procurà populantat al carrer 1 profits legítims. Però mai no li va arrencar del cor l'amor a la música excelsa, com ho demostrà en una breu temporada d'òpera en què, a petició del mestre Capdevila, encarnà Lohengrin. Amb una sola estipulació: que es cantés en català, d'acord amb la traducció de Joaquim Pena Català fins al moll dels ossos fanàtic del " Barça", animador de tertúlies i penyes, galant, amant de la família ... Sabé ~iure , co~ ho compendiava un vers que h fou ded1cat pel seu amic, i puntal de l'Orfeó, l'escriptor Miquel Saperas: "Se sap artista de la vida brandejant l'acudit com un floret" Temptat, així mateix, per l'exercici de la literatura, escriví dos o tres sainets i un parell de llibres interessantíssims: El cant i El mestre Mil/et i jo. I tothora, a guisa de bandera, coHocà en exerg un axioma del mestre: "El cant és la llum de la paraula''. Sempronio . "f' ----·------------------------- ----------------- FIGURES I TEMPS El grup Madrigalistes de Basilea, protagonista d'un atractiu programa Bach. A la dreta, Jean-Bernard Pommier, que dirigirà des del piano el Segon concert per a piano i orquestra de Chopin. :suiició Ce!Uonric Euroconcert: fidelitat a una línia d'actuació .,.. s va -ena :on- ~Ues drid uer;op, l'A:í de cor1des po>erò a la una :ició ~in. ntés ' de ¡àtic "Els resultats estrictament musicals de les dues temporades anteriors han marcat la línia d'una sèrie rigorosa, articulada, de contingut estrictament musical, que suposa una iniciativa característica per a una ciutat com Barcelona, que té altres manifestacions musicals de categoria". Aquesta declaració de principis, realitzada per la pròpia agència Euroconcert, situa bé què pretén ser el cicle que posa en marxa per tercera vegada, l'inici del qual tingué lloc el passat 20 de novembre amb la versió de L'Oiimpiade, de Vivaldi, a cura del Cor Madrigal i l'Orquestra de Cambra de Budapest, dirigits per Ferenc Szekeres. La mateixa informal declaració de principis estableix alguns trets característics de l'esmentada línia d'actuació, exposada en aquestes termes: - Programes monogràfics o unitaris a l'entorn d'un compositor, d'un període musical o d'unes circumstàncies estructurals. Í pe- :abé que f de i de i un :·ant uisa >ma tia". mio lA Nonhem Sinfonia Ort•hesrra participa de l'excepcional qualitat professional de la major part dels conjums anglesos. Ens oferirà una petita amologia del romanticisme simfònic. -Rigor interpretatiu d'uns intèrprets escollits 1 especialitzats. -Especial atenció a la música de cambra i, sovint, amb unes facetes desconegudes o força oblidades. -Recerca primordial del resultat musical i estètic per damunt de la rutina, la banalitat o l'exhibicionisme. En total, el cicle ofereix deu concerts que, a partir de l'esmentat inaugural, s'estendran fins el dia 26 de maig, amb l'actuació de I Musici. Manifestacions especialment destacades del conjunt són l'esmentada versió (que fou de concert), de l'òpera L '0/impiade, a la qual seguí tres dies més tard (23 de novembre), l'oratori Israel in Egypt, pels mateixos intèrprets i la Coral Sant Jordi. El tercer concert oferirà l'actuació, per primera vegada a casa nostra, de la soprano hongaresa Lucia Popp. Es tracta d'una cantant d'un extraordinari prestigi internacional, i la seva presència marca sens dubte un dels punts cimers de la manifestació. Serà acompanyada al piano per un gran especialista, Irwin Gage. També són importants els concerts que segueixen. amb les actuacions, succesivament, de l'Orquestra de Cambra de la Filharmònica de Berlín, dirigida per Pavel Giliov (22 de gener) i de l'Orquestra de Cambra de Viena, amb Pierre Entremont, director i pianista. El Quartet Emera, amb Gonçal Comellas i Josep Maria Colom, i Humberto O rao i Rafael Ramos, constituiran pràcticament lünica presència del país en el pla dels intèrprets, mentre que, en el d'autors, e1 buit és total. En un nivell mitjà de qualitat absolutament notable, la resta de concerts contenen l'interès i el to que li atorguen noms com els del Cor i O rquestra Madrigalistas de Basilea, amb solistes vocals i la direcció de Fritz. Naf, 1 un programa intitulat "L'estètica musical luterana" dedicat tot ell a l'obra de J.S. Bach, en quelcom que pot constituir un esdeveniment remarcable. La Northern Sinfonia Orchestra, amb J ean Bernard Pommier, piano i director, amb un programa dedicat al romanticisme simfònic, i l'actuació del jove pianista austríac Stefan Vladar, amb una proposta que gira a l'en_torn del pianisme romàntic, completen el decàleg de concerts, que hauran estat predecits, el dia 11, per un amb caràcter d'obsequi (curiosa i grata iniciativa, reincident ja) que fou ofert el dia li de novembre, al Monestir de Pedralbes, amb l'actuació del Nou Quartet de Zuric. Assenyalem, per acabar, com a fet especialment important, l'oportunitat que s'ofereix als joves de gaudir d'uns abonaments a preus molt mòdics, en allò que constitueix una iniciativa que mereixeria ser copiada arreu i que, pel seu caràcter insòlit, resta com a una referència enormement destacada. R.R.M.C. ~E- BiJnco HispiJnollmericiJnD · IU ------------ ------------------ ------ ------ --- FIGURESITEMPS L'Orquestra del Segle XVIII. dirigida per Franz Brüggen, paradigma de la interpretació històrica al més alt nivell. Una nova i i111portant oferta del cicle de "La Caixa'' L'actuació, el 2 de desembre, del prestigiós Quartet JuUiard iniciarà el cicle musical que cada any promou la Fundació Caixa de Pensions. Una vegada més, aquesta oferta situa a l'abast dels afeccionats catalans un conjunt de manifestacions globalment molt interessant, el qual compta amb intervencions d'un relleu cimer pel que fa a intèrprets i produccions. En total, són vint-i-nou concerts agrupats en dos cicles bàsics - Festival de Música Romàntica i Festival de Música Antiga- . El primer, que assoleix la seva vuitena edició, comprendrà un total de catorze concerts, que s'escamparan entre el 13 de gener i el 16 de març. El Festival de Música Antiga - novena edició- es desenvoluparà entre el 13 d'abril i el 26 de maig, data en que es clourà el conjunt del cicle de "la Caixa'', i comprendrà un total d'onze concerts. A tots ells, se n'hi afegeixen quatre més sense vertebració amb els dos Festivals esmentats. Són, l'inaugural ja assenyalat, a cura del Quartet Julliard; el segon és el que oferirà el prestigiós pianista Béla Siki, al Centre Cultural de la Caixa -dia 9 de desembre- ; el tercer, el protagonitzarà el Monteverdi Choir i els English Baroque Soloist, sota la direcció de John Elliot Gardiner. Concert que s'intitula de "Setmana Santa" i en el qual s'oferirà la Passió segons sanr Mateu, de J.S. Bach, probablement la proposta de més rellevància - no sols envergadura- de tot el cicle. A la reconeguda magnificència de l'obra de Bach, s'hi afegeix la categoria excepcional del quadre d'intèrprets, que pot ajudar a fer d'aquest esdeveniment un dels més importants de la temporada musical barcelonina. El concert tindrà lloc al Palau de la Música Catalana. Un altra manifestació importantíssima, així mateix al marge dels dos festivals ressenyats, és la versió de l'oratori El Messies. de Handel que, com a Concert de Nadal, oferirà al Palau de la Música The Sixteen Choir, sota la direcció de H. Christophers. Ja situats en el Festival de Música Romàntica, dins dels catorze concerts programats s'ofereixen algunes manifestacions de singular importància: una d'elles, també és en el camp de l'oratori. Ens referim a la versió de Elies, de Mendelsohnn, a cura de la BBC Concert Orchestra i de l'Orfeó Català, sota la direcció de Laszlo Heltay. El concert tindrà lloc el 16 de març, al Palau. De la mà de la música romàntica se'ns farà present un grup interessant de concerts d'orgue, que tindran lloc a l'església de Santa Maria, de Gràcia, entre els quals destaquen el que hi oferirà Montserrat Torrent (22 de gener) i el de Wolfang Zerer (5 de febrer). Altres presències destacades en aquesta cicle són les del pianista Bruno Canino (20 de gener), del Quartet Enesco, amb Ramon Coll (LO de febrer), el de la Coral Càrmina (24 de febrer) i l'inaugural, a cura de Montserrat Alavedra, acompanyad a per Miguel Zanetti (piano) i Oriol Romaní (clarinet). Tres esdeveniments especialment importants vertebren el Xl Festival del Música Antiga. Per ordre de realització, es tracta del concert que oferirà l'Orquestra del Segle XV Ili, que dirigeix Frans Brilggen (li de maig), la producció del Festival que dirigirà per segona vegada Philippe Herreweghe ( 18 de maig); i finalment, la del grup Hespèrion XX, amb Montserrat Figueras, dirigit per Jordi Savall (dia 24 de maig). En aquest festival és notable el protagonisme dclfortepiano, present a quatre dels onze concerts, amb un a cura del The Amsterdam Fortepiano Trio. R.R.M.C. (529) 9 FIGURES I TEMPS Cursos d'estiu: una proposta pedagògica d'èxit creixent 11 es dessacralitza, la idea de tocar públicament apona una experiència molt positiva que, en moltíssims casos, té com a conseqüència que uns estudiants d'ací, engrescats pels treballs d'aquests dies, segueixin els professors allà on aquests es mouen habitualment" Guinovart remarca aquest nou tipus de relació amb el nou mestre, sobretot en referir-se a l'alumne d'aquí. Una relació atiada per un context favorable i, sobretot perquè: "... Les coses es veuen des d' un angle diferent; i també en contrastar la tasca en un àmbit de pluralisme i de confrontació dels diferents conceptes tècnics i interpretatius': Encara adverteix un rutre matís - Però, a part d'això, jo em preguntaria què ha de fer un estudiant que ha acabat el desè de piano i espera que el contractin ... i a veure què passa. Crec que li és convenient de respirar altres aires. Certament que, ampliar estudis durant un any, és diferent de fer-ho durant quinze dies. Però quinze dies pot constituir una mostra de les capacitats a desenvolupar. Quinze dies no poden canviar res, però sí que poden ser una referència, un punt que serveixi per a trencar una direcció. Amb una assistència de 334 alumnes, una tercera part dels quals provenien de Girona i comarques, 109 de la resta de Catalunya, 51 de l'Estat espanyol, 45 d'altres països europeus i 17 nord-africans, el Curs de Girona ba confirmat enguany la seva Unia ascendent. Catorze concerts a cura d'alumnes, un concert extraordinari (en el qual Sofia Puche interpretà Mompou i Blancafort) i d'altres activitats situen altres referències d'aquesta manifestació que ha acollit setze especialitats, amb professors de gran prestigi com Luiz de Moura (piano), Jacqueline Bisse (cant), Emmanuel Ferre (piano), V. Manoogian (violi), Montserrat Torrent (orgue), i M. Maurer, Carles Guinovart, Oscar Caceres, Alvaro Zaldívar, Néstor Eidler... Mentrestant, el Curs, auspiciat amb entusiasme per l'Ajuntament de Girona, ha anat animant un procés de recuperació d'equipament, del qual en seria exemple l'adquisició d'un piano de cua, o la rehabilitació del privilegiat barri antic. Al I mateix temps, es potencia el Festival de Música de Girona, de realització pràcticament paralkla al Curs. Mentrestant, noves iniciatives preveuen la seva realització en edicions immediates. Posem com a epíleg significatiu les paraules d'una alumna nord-americana, recollides al seu dia pel "Diari de Girona", com a mostra del que en podríem dir justificació d'un curs d'estiu: "'Per a mi, venir a Girona ha estat una mena d'oasi de tranquil/itat dins el ritme agitat en què vivim moltes vegades a Amèrica. Fins i tot. el professor sembla haver-ho notat·: r Trenta-una propostes recull un opuscle editat pel Departament de Cultura de la Generalitat, en el qual es recullen tots els cursos, campus, colònies, seminaris, trobades, etcètera que s'han desenvolupat a Catalunya l'estiu passat. La xifra resulta important, i el fet que tingui una evolució creixent atorga al tema un protagonisme molt concret. Esbrinar el perquè d'aquesta inflació - fenomen, per altra, part no exclusiu de casa nostra- , o d'aquest principi d'inflació, no resulta gaire fàcil. En tot cas, cal situar en primer terme la justificació del fet "'curs d'estiu". Carles Guinovart és el director d'un dels més importants i de més rigor dels que cobreixen la geografia catalana. Es tracta del de Girona, que enguany ha assolit la seva quarta edició en un clima de fermesa i de perspectives optimistes. Per a Guinovart, la idea dels organitzadors del curs que dirigeix és: " ... materialitzar allò que vole/riem fer i que no es pot dur a terme en el marc de la pedagogia institucionalitzada -Conservatoris- ·: Després es refereix a com el Pla d'Estudis del 1966 resulta obsolet, i com un curs d'estiu pot ser " ... una rectificació, sempre parcial. d'allò que hauria de ser un curs nonnal. Potser queda pretensiós dir això - afegeix- ; sembla que pretenguis tenir la pedra filosofal, i 10 (530) no és veritat. Però, en tol cas, sí que tens la possibilitat de situar l'alumne local en el marc d'una experiència, en el sentit de com es veu la professió arreu del món. Pel que fa a qui ve de fora, es tracta de respondre a una oferta que té noms i cognoms, els dels professors, alguns dels quals es porten els seus alumnes per ral de polir detalls. El curs serveix també perquè personès d'una mateixa edat, però de diferents orígens, contrastin els resultats dels estudis': Ambient de promiscuïtat, en sentit posiliu Aquesta dimensió d'interrelació i de l'efecte que juga en el context d'allò que Guinovart anomena "ambient de promiscuïtat"- en el sentit positiu de l'expressió- li mereix un subratllat especial: -Aquest és un dels aspectes més substancials, perquè fecunda un entusiasme i suposa una injecció de moral, en constatar com allò que hom fa serveix per a alguna cosa. De vegades, si un es troba en un medi indiferent, costa de tirar endavant una tasca ja per ella ingrata. Però quan et trobes en un medi. en el qual el fet "concert" és molt habitual, i fins i tot h o [ I t e u e p ~ n f: ti e E ¡, h n n q E t: ~ o j: e ~ e u n b i n e Sl p n e Sl f¡ q ¡-a d ( li r e ( l' a f, tt li S1 S1 R.R.M.C. F 2 FIGURES I TEM PS a- ENSALAD A finnees Fer honor a la paraula je e- ió e- es •s- 'i es aa- ,.,_ li ·rm ze 10 !f, sí Je :s, :!e :!e u- el ]a a .ri n;is:s, iz ;;e ars- j. tb a, a- :1- e- \1 !e :J- .t, t- a- e- s- e- Ie ·i- ·I. De vegades, no fer honor a Ja paraula ha significat per a l'infractor beneficis considerables, ben al marge de la iHicitud. De vegades, els fets s'ban produït ben altrament. La norma ètica, com és ben sabut, no sempre té correspondència amb els resultats... i molt sovint guanyen els "dolents". La cosa va una mica per aquest costat; però tampoc no s'ha d'entendre al peu de la lletra. Perquè, de vegades, la distinció maniquea no és possible, i delimitar els uns dels altres no resulta gens fàcil. L'arrencada de Ja campanya 1987-88 ha tingut una denominació una vegada més: el Festival Internacional de Música de Barcelona, constituït en pòrtic esperat i inevitable. Ara, el "Festival" enguany no ha fet honor a Ja paraula. I en dir això no em refereixo a Ja seva part que correspon a l'oferta (a la qualitat i a l'interès que ha de tenir) i al nivell dels intèrprets. Em refereixo a l'altra apartat complementari, que és la resposta del públic. Una part que és la que completa "el toC' que és el Festival. I així, en fallar aquesta parcella molt més del que hauria estat desitjable, el Festival ha perdut l'elemental condició de festa que denuncia el mot. No; no ha estat una festa, en general. I cal insistir-hi, no cal buscar el culpable en una oferta important i equilibrada, amb noms com Marilyn Home, Brigitte Fassbaender, Gulda, Philharmonia Orchestra i un llarg etcètera. No, les raons són molt més profundes i no totes elles fàcilment escatibles (encara que, algunes, sí que ho són). I entre aquestes raons, l'embolcall promociona!, massa minso i mancat de fe, massa allunyat, a més, d'allò que exigia el fet de commemorar-se'n la rodona i sempre aprofitable xifra de 25 anys. Un fet que ha causat, fms i tot, la impressió que el vint-i-cinquè aniversari s'ha volgut amagar. I això, certament, no fa festa. Però, més enllà de tot plegat, hom té el dret a preguntar-se: "¿Per què no ompli Gulda el Palau a preus de localitats d'entre 900 i 3.000 pessetes i, amb tota seguretat, ho farà Askenazy, en el cicle Ibercàmera, amb preus d'entre 900 i 3.600?"'. O bé: "¿Per què la Philharmonia, amb l'exceHent Essa Pekka Salonen, no ho féu a preus d'entre 1.000 i 3.500, i ho faran formacions d'una iguaJ o no superior categoria - Royal Philharmonic Orchestra- . amb preus d'entre I .900 i 5.700 pes~ setes. o amb la mateixa Philharmonia, sense solista i amb Ja inexperta batuta de Placido Domingo, amb preus d'entre 2.200 i 6.000 pessetes?"' r I I L'Orquestra del Capital de Tolosa, amb Miche/ Plasson. Costa d'entendre, a la fi, que protagonistes de l'envergadura de Marilyn Horne - amb debut a casa nostra i tot, o de Brigitte Fassbaender, o de les germanes Labeque, no fessin festa. Per fer Ja cosa més grotesca, resulta que el primer concert que constituí èxit de públic, en un Festival que ha volgut incidir especialment en la música de l'actual centúria, fos l'únic dedicat a la música antiga, amb la brillant estrena de la Capella Reial, constituïda per Jordi Savall. I, encara que l'aforament fos el del Tinell i no el del PaJau, aquest fet té el seu intríngulis. I costa d'entrendre també que, un concert de tanta qualitat com el que oferí el Schonberg Ensemble, dirigit per Reimbert de Leeuw, amb la cantant i actriu de cinema Barbara Sukowa, no portés al Palau ni els compositors nostres, tots ells, més o menys "fills de Schonberg", de qui s'oferí una modèlica versió del Pierrot Lunaire, a més de dues interpretacions d'autèntic privilegi, amb obres de Reger i Busoni. I, en aquest resum, obligadament telegràfic, cal dir que falta "festa" al concert inaugural, amb una Missa solemnis millorable, a cura de J'OCB i Cor del Liceu; i que el públic es va retreure, així mateix, més del compte, amb els dos esplèndids concerts d'una orquestra provinciana francesa, la del Capitole de Tolousc, que dirigeix Michel Plasson, i que demostrà una qualitat ben "envejable" des dc Ics nostres latituds. "Festa" (o potser seria millor dir "marxa") n'hi hagué, en canvi, a l'estrena de l'obra encàrrec del festival, Quatre visions de l'ordre de l'univers, un títol majestàtic per a una obra que inundà el palau de pseudo-salsa, alternant moviments de contingut rítmic i percutant, de referència afro-cubana, amb un neoromanticisme impressionista convencional, en un contrast que acabà seduint els espectadors, els quals s'abandonaren al joc irònic, hàbil i amb una punta de demagògia de la proposta de Moraleda. La versió de Carmina Burana. amb l'OCB i l'Orfeó Català. rigorosa, sota la batuta dc (53 I) li FIGURES I TEMPS Laszlo Heltay, tornà la rigorosítat musical al Palau, a la segona part d'aquest concert. El concert de Santa Maria del Mar, constituí, junt amb el del TíneU, la segona i última escapada de "casa" del Festival, amb una estrena que, ben emparada per un desplegament de premsa encuriosidor, féu que la presència de públic hi fos prou engrescadora. Un programa absolutament heterogeni (del Barroc a Bernstein) acolli la "primera" de Confluències. Música per a Santa Maria del Mar que vol especular amb la tan coneguda capacitat de ressonància de l'esmentada església gòtica. Amb la interpretació de l'important conjunt Cuivres d'Aquitaíoe, l'experiència no deixà de deixar - valgui'm la redundància un cert regust de decepció. Potser haurien faltat algunes hores de provatura de la problemàtica acústica, atesa l'especificitat de l'obra. Joan Guínjoan portà la seva estimada família dels Díabolus in Musica a l'hemicicle del Palau, per oferir-hi una mostra variada de música de la post-guerra (la mundial o l'espanyola), amb obres del jove Llanas, i de Mestres Quadreny, Boulez, Dellapíccola, Gerhard, Gumpain i d'ell mateix, amb el seu Homenatge a Carmen Amaya, de la qual s'oferia la primera audició aquí. I fou aquesta, juntament amb Leo, de Gerhard, la cosa potser més interessant d'un concert que esdevingué força atractiu dins d'una estètica no fàcilment digerible. Però, en aquest cas, servida per un aplec d'obres, la major part convencionalment belles. I, situats en aquest protagonisme matisat de la música dels nostres dies, consignen que tampoc no fou una "festa", precisament, pel que fa a la resposta del públic, l'actuació del Grupo Circulo, dirigit per José Luís Temes amb obres de compositors d'influència madrilenya. Però no tota la "festa" havia de ser en el Festival. A la Fundació la Caixa, l'esplèndid i actiu Palau Macaya, la Fundació Isaac Albèniz hi inaugurava una atractiva exposició per recordar el pas per Espanya (un pas molt sovintejat i intens) del gran pianista polonès Arthur Rubinstein, de qui enguany s'aclompleixen cent anys del naixement. I l'avinentesa era aprofitada també per oferir un concert a cura de David Weher, el pianista que aconseguí l'últim "Premi Paloma O'Shea", a Santander. L'Associació Catalana de Compositors iniciava mentrestant la seva gran Festa (llegiu la "III Mostra Catalana de Música Contemporània) al Palau, amb un concert simfònic amb I'OCB, en el qual destacaven, juntament amb obres ja consolidades de Blancafort. Homs i Montsalvatge, les estrenes de Mercè Capdevila i de Benet Casablancas (la darrera, d'encàrrec de la Mostra). La presència al mateix cicle d'una obra de música italiana actual, 12 (532) La Universitat homenatjà Mompou en el primer concert del seu propi cicle. a cura de Musica d'Oggi, no aconseguia que els mateixos socis dc l'associació organitzadora hi mostressin gaire interès (tret d'honroses i perceptibles, per a'illades, excepcions). I en un to semblant es La universitat, pel seu costat també ofe- rí el seu homenatge a Mompou, en el primer concert del seu cicle Música a la U niversitat, que comptà amb una molt valuosa aportació virtuosística a cura dels joves pianistes Carme Valero i Albert Flotats. La Caja de Madrid, amb el guiatge d'Enrique Franco i la presència de la biògrafa per defmició de Mompou, Clara Ja- j ' nés, li oferia una sessió, quasi íntima. I l'acurada interpretació de Charmes. per Eulàlia Solé a la Mostra de Música Catalana Contemporània, situà una altra dimensió d'homenatge en el si del que fou un apunt de la producció pianística catalana dels músics d'avui (llegiu Cervelló, Rodríguez-Picó, Teresa Pelegrí, J.A. Mo-· reno i Salvador Pueyo) que completaren el programa. Uns ftlls (compositors pianístics) de Satie, dels impressionistes i també de Mompou (en bona, o en alguna, part segons que es va poder veure). A l'esmentada Caja de Madrid, el piano de José Luis Alonso recreava els romàntics en un cicle, i l'arpa de María Rosa Calvo (!'"apòstol" amb més fe que mai ha tingut aquest instrument) oferia un concert d'un nivell qualificatiu privilegiat. Al Palau, novament, la coincidència L. amb la inauguració de la temporada del T'"' Liceu, no impedí un inici del cicle d'Ibercàmera plenament festiu, de la mà d'una molt completa i matisadament ampuHosa Simfònica de Montreal, i d'un director, el suis Charles Dutoit, sens dubte important. La "festa" continuà en el segon concert. En tot cas, la Festa (per definició) de l'inici de campanya és sempre la "primera" del Liceu. I una vegada més fou així, encara que amb matisos. Però aquesta és un "festa" que, per inevitable i per segura t i infaHíble, no dóna cap relleu a la línia de traç ja ben segur d'aquella gran casa. Tamino I Brigiue Fassbaender. desenvolupà bona part de la resta d'aquest cicle, per altra part decididament important. La figura de Frederic Mompou ha tingut, en aquesta represa d'activitat que és sempre l'octubre, un protagonisme important. A Santa Maria del Mar, el dia 27 d'octubre, la gent de la música li dedicà un homenatge en el qual, el cerimonial r,eligiós, presidit pel cardenal Jubany, queda luxosament embolcallat per un gruix de música ple de coherència i servida amb sinceritat absoluta. La representació oficial, però, era lluny dc la que haurien merescut les circumstancies. (No massa dies més tard, un funeral per a un parent d'un polític de segona fila tenia molta més fortuna, en aquest sentit. I aquest, per descomptat no és l'únic exemple a aplicar a la situació). FIGURES I TEM PS La dansa, protagonista de la "rentrée'' feri- li·a- ~ls !rt ge ò- íaI •er I r :a- i i- )U .a- .6, o-· en ¡a- El Janet Smith & Dam·ers de Gran Bretanya.. :u- e). .a- o·ia ue ia n- :ia Iel :rJa +-- sa el tr- )fl ,.1- a~ n- és ra ia a JO t De vegades, sembla com si els responsables d'organitzar la nostra vida cultural (és a dir, els qui tenen cura que mantinguem el contacte amb els conciutadans més sensibles - els nostres artistes- ) es perdessin a mig camí, enredats pel seu propi afany d'organitzar esdeveniments culturals. Més d'una vegada es té la impressió que els organitzadors, encegats per la feina, perden de vista l'interès real de l'acte organitzat, el qual potser no és mereixedor dels esforços que li dediquen. Com si l'objectiu que Barcelona sigui una ciutat culta i de nivell europeu només depengués de la quantitat d'exposicions, concerts, representacions, cicles i temporades que hi tenen lloc. Aquesta tardor, el retorn a la vida mundana de la gran ciutat ha estat caracteritzat per l'extraordinària despesa d'energies i de diners realitzada per les diferents institucions polítiques. Despesa no sempre ben justificada per la resposta del públic, submergit en un autèntic allau d'esdeve- niments culturals, molt sovint simultanis. ¿No valdria la pena - potser- d'intentar una certa coordinació entre els diversos promotors? No hi ha res tan trist com un espectacle subvencionat, davant d'una sala buida. Mentre les exceHents interpretacions de l'Orquestra de Tolouse es perdien en la nit desèrtica, i el Mercat de les Flors resultava més gran que mai per al teatre de Chaillot, la nova companyia de Maurice Béjart feia massa petit el Gran Teatre del Liceu. Efectivament, el Béjart Ballet Lausanne ha exhaurit les localitats en totes les funcions. Un fenomen digne d'estudi; sobretot si es té present que el retorn del discutit coreògraf, després de dotze anys d'absència de Barcelona, resultava, en línies generals, més aviat decebedor. Evidentment, no ha estat només la dansa, la que ha fet sortir els barcelonins dc casa seva. Ja fa temps que la popularitat del Liceu és en alça, i que el públic hi va cada dia més. Tot i això, sembla indiscu- tible que l'art coreogràfic és un espectacle molt adequat per a fer que el públic retrobi els hàbits teatrals, després de les vacances estiuenques. Un cop acomiadat el Béjan Ballet Lausanne. i dintre del "Memorial Xavier Regàs", es van presentar dos interessants espectacles de dansa. En primer lloc, Manuela Vargas. amb la collaboració de la Cuadra de Sevilla. es reafirmava en la línia contemporània que segueix darrerament, i ens féu conèixer Les &cames. un muntatge dc Salvador Tavora, sobre el text d'Eurípides. Per la seva banda, la japonesa Carlotta lkeda ens proposava, amb el seu solo U11, una altra concepció de l'esperit contemporani: a saber, l'assimilació dels nous corrents occidentals per part de l'art coreogràfic japonès, que ha cristalliti7at en la dansa Burho. La temporada de dansa que, per segon any consecutiu, organitzen conjuntament el Departament de Cultura de la Genera(53.1) 1.1 FIGURES I TEMPS I M IKROKOSMOS í Illes de pau Momix Dance Theatre. litat i l'Institut del Teatre de la Diputació de Barcelona, ha començat amb mal peu. El primer participant, el Ballet Contemporani de Barcelona. no va convèncer ningú amb Perfectamefll Pedra, el seu nou espectacle. El grup sembla definitivament endinsat en la més pura confusió. Pel que fa al grup català Lanònima Imperial. encara és aviat per emetre un judici. ja que només n'hem pogut veure el seu Eppur si muove, una obra que li valgué el primer Premi Tórtola de València 1986. La temporada de l'lnstitut ha de continuar amb la companyia Carmen Senra, de Madrid, la qual presentarà, del 26 al 31 de gener dc 1988, Personct! e lnlransferlhle. La catalana Àngels Margarit i el seu grup Mudances presentaran la nova creació, Kolhebasar, dc l'I al 13 de març, i del 26 d'abril fins al primer de maig, veurem el resultat dc la primera coproducció entre la Generalitat i l'lnteatro di Polverigi, una creació coreogràfica dc la italiana Adriana Borriello. Finalment, entre el 24 i el 29 de maig tindrem una altra producció encomanada per la Generalitat. En aquesta ocasió. es tracta d'un encàrrec a la professora del Departament de Dan~a Contemporània de l'Institut del Teatre de Barcelona, la ballarina i coreògrafa Avelina Argücllcs. La temporada a Terrassa Una vegada més, la temporada de dansa de la Caixa d'Estalvis de Terrassa reflecteix l'interès de l'entitat per l'art coreogràfic i la seva difusió. La qualitat de la programació ha anat millorant cada vegada més, fins al punt que, actualment, ja no té res a envejar a cap 14 (534) dels cicles que puguin tenir lloc a Barcelona. El Ballet de Maria Rosa, que actua sota la direcció del ballarí i coreògraf Antonio, va evocar, durant les seves execucions del mes d'octubre al Centre Cultural de la Caixa egarenca, diversos aspectes de la dansa folklòrica espanyola que van estar molt en voga els anys quaranta i cinquanta. El mes de novembre, hi ha actuat un grup reduït de ballarins del London Festival Ballet, amb la participació de la magnifica ballarina espanyola Trinidaci Sevillano, i del director del conjunt. Peter Schaufuss. Els dies 5 i 6 dc dcsembre. dos components de la companyia de Carolyn Carlson hi presentaran la seva creació Schmach. La Caixa de Terrassa preveu també la presentació a Catalunya del Ballet del Teatro Li rico Nacional (antic Ballet Nacional), que tindrà lloc el proper mes de gener. Com és sabut, aquesta companyia està dirigida actualment per Maia Plesetskaia. La programació proseguirà amb les actuacions del Momix Dance Theatre, una agrupació formada per Moises Pendleton, l'antic cofundador del famós Pilobolus. El Momix actuarà els dies S, 6 i 7 de febrer. Pel mes de març, hi ha prevista l'actuació del grup anglès Janet Smith and Dancers: i, pel maig, el retorn als nostres escenaris de l'alemanya Susanne Linke, que tant d'èxit obtingué al Mercat de Ics Flors de Barcelona, l'any passat. El grup americà J e nnifer Müller and The Works serà l'encarregat de tancar aquesta temporada de Terrassa, a la qual només podem desitjar tot l'èxit que mereixen els esforços esmerçats per l'organització. Mwfol(in Van cler Meer El traüt domina, massa generalitzadament, la vida urbana. Gairebé tots vivim immergits, tant si en som conscients corn si no ens n'adonem, en uns esquemes presidits per uns horaris, unes exigències, uns compromisos o unes responsabilitats (que, sovint, agregen el temperament i les reaccions immediates de molts de nosaltres). En no pas pocs casos, el nostre tarannà canvia quan podem (o quan volem) trencar aquells esquemes i ens deixem endur per allò de més nuclear del nostre ésser; i, en aquest íntim replec, la música hi té alguna cosa a dir. I no sempre, necessàriament, ha de ser la música programada, en data i hora fixa, a les sales de concert, o la música de l'últim enregistament que hem comprat. Sovint, Ja música ens ve a trobar graciosament, i se'ns posa a l'encalç, si hi som receptius. Com ara Ja que, freqüentment, ens és donada -especialment si hi ajuda la climatologia- per joves intèrprets en alguns espais urbans. que esdevenen veritables iJJes de pau. Jo vull creure que l'efímer auditori (però, a vegades, nombrós auditori) congregat sovint per la pràctica instrumental o vocal de joves i iHusionats intèrprets a la plaça del Pi, al carrer dels Comtes, a la plaça de Sant Iu o - fins i tot- als passadissos de l'Avinguda de la Llum, és trasbalsat íntimament, ni que sigui per poc temps, per la gràcia d'allò que és inefable. I vull creure, encara, que tots -des de l'executiu que voreja el stress fins a l'enderiada mestressa de sa casa- , un cop finida la peça que ens ha fet aturar en la nostra ruta, i en fer el gest de regraciament en forma de simbòlica retribució (a vegades, acompanyat d'un clamorós aplaudiment), hem sentit, molt endins, un cert pessigolleig que ens ha fet relativitzar les nostres cabòries i els nostres problemes. Perquè un no pot ser insensible a la bellesa d'una Suite de Bach, interpretada a recer de les parets nobles de la catedral, o a la fragilitat d'un Quintet de Mozart, que s'imposa a les presses dels qui van a buscar el tren de Sarrià. Ah, aquestes illes de pau! Quin be no fan a l'homo urhanus! Com les necessitem! P. A. ----------------- ------------- TEMA Algunes reflexions sobre la pràctica coral Com tots sabem perfectament, si bé la pràctica del cant coral - tal com avui s'entén majoritàriament arreu del mónés un dels molts fruits nascuts de les convulsions transcendentals experimentades durant els anys que ens porten del segle XVIII al X IX - cosa que equival a. dir que la seva causa immediata va ser la nova mentalitat que va donar lloc a la Revolució francesa i que va desembocar en l'esperit romàntic - , aquests nous conceptes ja havien començat a forjar-se en el moment - segles XVU i XVIII- en què el panorama interpretatiu va anar evolucionant cap a un predomini quasi absolut de la música instrumental en el camp professional, mentre la pràctica de la música vocal collectiva passava bàsicament als ambients amateurs, amb una relació molt íntima i intensa amb tot allò que es reflecteix als nivells pedagògics i formatius, tant en les etapes educacionals pròpiament dites com en el terreny de la cultura popular. Ara bé; en historiar l'actual cant coral a partir d'aquells balbucejants inicis decimonònics, s'ha incidit molt més sobre els seus valors sociològics i ètics que no pas sobre els culturals i educatius, tant en el pla estrictament musical com en el de Ja sensibilització global. l és sobre alguns d'aquests darrers aspectes que centraré ara la meva atenció, sense preocupar-me gaire per diferenciar - ja que Ja seva connexió és molt íntima- els camps d'allò que en podríem dir, amb un aparent joc de paraules, !"'ensenyança de la música i la música en l'ensenyança", i els dels ambients dedicats exclusivament al cultiu no professional de la música coral. Pensem, per exemple, en la importància de la pràctica coral de cara a tot el que fa referència a la tan necessària educació de l'oïda polifònica, a la qual, naturalment, també es pot arribar per molts d'altres camins, en cap dels quals, però, no s'assoleix una identificació fisiològica tan plena entre l'emissió i l'audició sonores; una educació auditiva polifònica, bàsica en els nostres esquemes i a la qual en molts estudis instrumentals sovint s'arriba massa tard per òbvies raons tècniques, que pot trobar-se sempre present en el bon treball coral, fins i tot en el més elemental i simple. Sé perfectament que massa sovint tampoc la pràctica coral no agafa aquesta direcció; però, precisament per això, he parlat de "bon treball coral", o sigui, d'un treball que no es limiti a la sobreposició d'unes línies horitzontals prèviament apreses mecànicament, sinó que, des d'un bon principi, construeixi l'edifici arquitectural sonor, fomentí en tothom que el practiqui la seva capacitat d'audició simultània fins aconseguir-ne un ple domini, i els eduqui la facultat d'emetre o d'escoltar una línia autònoma essent plenament conscients de la complexitat del tramat polifònic que els envolta i, fins i tot, d'aquell que acaba de precedir-lo. Molt sovint, una bona tècnica solística instru- mental o vocal no pressuposa una familiaritzacíó completa amb aquesta tan necessària oïda polifònica i, en canvi, el cant coral situa ineludiblement l'individu que el practica en el centre mateix de dos dels paràmetres bàsics del fenomen sonor: el temporal (sons successius) i l'espacial (sons simultanis), i l'obliga, a més, a la total recreació sonora en la seva més absoluta plenitud (altura, duració, color, dinàmica, etc.), sense l'ajuda de res que no si- TEMA gui la seva pròpia personalitat inteHectual. sensitiva i física. D'altra banda, aque:.ta absència de qualsevol iru;trument que no sigui la seva pròpia veu també incideix molt directament sobre tots els problemes (tan essenciaJs!) del fraseig. I si això ja és molt important en el cant individual, encara ho és molt més en el collectiu, en el quaJ la pròpia subjectivitat ha de saber-se acoblar a un criteri unitari que fongui i lligui molt diversos problemes tècnics, estètics, psicològics, vocals, respiratoris, melòdics, rítmics, tímbrics, etc. 1 d'aquí ve l'aparent paradoxa que un dels altres grans pilars de la pràctica con~ (al costat d'aquell immediat i inicial contacte amb l'estructura polifònica) hauria de ser el treball del fraseig collectiu unísona!, pel seu insubstituïble valor formatiu musical i humà- , ja que és en la perfecció i naturalitat del fraseig i en tot allò que ell comporta (que no s'ha de confondre amb l'estudi previ nivells als quaJs abans em referia, i sigui quina sigui la primordiaJ intencionaJitat que guiï els nostres passos: la música com a mitjà de sensibilització general o la música com a finalitat vocacional i professional. No eaJ dir, també, que quan afirmem que no hi ha cap instrument que s'interposi entre el cantaire i la seva expressió musical, sabem perfectament que això només és vàlid fins a un cert punt, ja que un domini autèntic de la veu exigeix, a més d'unes favorables i adequades condicions flsiques innates, una tècnica tan o més difícil que la d'un altre instrument. Però encara que aquest sigui, precisament, un dels problemes menys resolts en la pràctica coral (basat en el treball col·lectiu, quan la tècnica vocal és primordialmentindividualística), no hi ha dubte que hom pot arribar a un "estàndard" suficient per a poder fer bona música comunitària, sempre i quan es compleixin dues formatiu i pedagògic, i fugint sobretot d'aquell tipic i tan negatiu esperit fatxendós present en tantes "festetes de final de curs" i en funció de les quaJs - amb aquell irreparable: "Tu calla, que desafines!" - s'han convertit en defuútíves unes lleus i superables dificultats inicials. Aquesta nena o aquest nen anatematitzats amb la tòpica frase ja no cantaran mai més tota la vida. En canvi, no hi ha el més petit dubte que haurien pogut fer-ho com qualsevol aJtre i que, per tant, els hem privat d'una possibilitat d'expressió estètica - i de la pràctica d'una ètica activitat social i coHectiva- que eaJ situar entre les millors de què pot disposar l'ésser humà. Quina responsabilitat no tenim, doncs, en aquest aspecte! NaturaJment, eaJ insistir molt en l'enorme responsabilitat de tots aquells que tenen al seu càrrec aquesta formació inicial escolar, o la de tots aquells que, en un estadi diferent - però molt para.Hel- , diri- - alirmació de la lectura d'una de les veus d'una polifonia ) on resideix essencialment la base de qualsevol interpretació i recreació musicals. El complet control muscular i psicològic de l'emissió de la frase, tan lligat a la respiració sensitiva i inteHectual, es converteix en un gest corporal sencer, en el qual tot l'individu es troba compromès i implicat; en un gest que constitueix el gest musical per excellència. A més, aquest control cal que s'exerciti plenament si es vol aconseguir una corba sonora collectiva i única que sembli natural i espontània, però que sigui fruit del treball comunitari i de la conjunció cap a la qual ens ha encaminat el director durant els assaigs, i ens hi encamina després, quan es fa l'audició. No cal dir que totes aquestes reflexions poden (i han) d'aplicar-sc també'a les més diverses facetes de la formació musical; però potser en cap d'elles no es donen amb una tan equilibrada globalitat com en el cant coral, ni poden exercitar-s'hi tants diferents aspectes del complex art musical des dc l'inici mateix dels seus estudis tècnics o amb gent sense gairebé cap formació teòrica. I d'aquí en neix, precisament, la seva extraordinària importància formativa en qualsevol dels diferents condicions que, malauradament, poques vegades es reuneixen en una mateixa entitat coral. La primera és que l'educació vocal dels seus cantaires hauria d'haver començat ja a les primeres etapes escolars (entenent per educació vocal, aquí, la simple i continuada pràctica d'un cant coH::ctiu ben fet); i Ja segona. que és l'exemple vocaJ del propi director (molt més que quaJsevol explicació teòrica o, fins i tot, que quaJsevol exercici coHectiu) el que d'una manera més directa influirà en la quaJitat sonora del seu cor, ja que aquest té una enorme capacitat mimètica per a reproduir tot allò que faci el director (repeteixo: que "faci", i no que "digui" o "expliqui'); i em sembla que quasi ni caldria recordar que m'estic referint a l'anomenat treball vocal, i de cap de les maneres -és quelcom de molt diferent! al necessari "escalfament" inicial d'un assaig o previ a un concert. D'aquestes dues condicions (de la primera. sobretot) se'n desprenen, d'immediat, algunes conseqüències molt importants. Per exemple, Ja necessitat absoluta d'orientar convenientment des dels primeríssims graus escolars la capacitat i les facultats canores que tots posseïm; i d'orientar-les amb criteri eminentment geixen conjunts corals. I aquesta responsabilitat no té encara, entre nosaltres, els conductes estructurals que podrien ajudar a desenvolupar-la, a exercir-la i a assumir-la amb un mínim de garanties, tan pedagògiques com humanes, i - sobretot- que uneixin i complementin els dos camps (aJgunes molt meritòries excepcions no fan sinó confirmar la regla generaJ). Com a punt de comparació, pensem en tots aquells països en els quaJs aquesta problemàtica és totaJment identificada; una formació acadèmica molt profunda i seriosa, i en la qual, a més dels estudis teòrics, és bàsica i primordial la pròpia pràctica i experiència com a coristes. Potser pot semblar que amb alguns d'aquests darrers comentaris les meves reflexions s'allunyen del tema anunciat; però em cal recordar, una vegada més, ' que un dels aspectes més importants del cant coral és precisament la incidència que té en el camp formatiu i pedagògic, i que, per tant, ni podem deixar de remuntar-nos al món escolar infantil (fins i tot si allò que més ens preocupa és la posterior pràctica musical adulta), ni tampoc no podem oblidar els innombrables avantatges extramusicals d'aquest cant coHec- 16 (536) r' TI I tt 1- ~ r l- :s ;. :s u !I o Singulars, representatius, documentals i apassionants. ~l ~T 1, ~: I li ,_ 1- 3., as a Ie '1- ~­ ~- ir 3.- ls 1· ia i- e,t; s, el ia I I 1· ~~ >C 1- :- 19 · m Diputació de Barcelona TEMA tiu infantil, que tants beneficis pot aportar a la sociabilitat dels nens, a les seves capacitats expressives i sensitives, a la seva facilitat de comunicació, al seu domini del llenguatge, al cultiu de la seva memòria, etc. Cal afegir, encara, que, si de veritat creiem en el valor sensibilitzador i formatiu de la música, és absolutament indispensable que no ens resignem i no ens limitem al pur terreny receptiu, sense intentar de fer arribar al màxim de gent la possibilitat d'entrar en el camp de la pràctica musical activa. La complexitat de la tècnica instrumental redueix moltíssim el nombre d'aquells que poden dominar-la i, d'altra banda, retarda enormement els inicis de la pràctica coHectiva. I és per això que tanta gent (fins i tot gent que un dia o altre va començar l'estudi d'un instrument) es queda estancada, musicalment parlant, en una actitud cultural passiva, quan, en canvi, qualsevol actitud cultural autèntica exigeix una certa activitat, una certa creativitat. Una veritable cultura musical no pot existir sense entrar en l'àmbit - sigui el nivell que sigui- del ..fer música", ja que només ..fent-la" es pot donar sortida -< z -< .....l -< ~ -< U .....l <( u ,....... CI) "'s:: o"' s:: "' ~ u"' "' -~ -~ Q) :::1 Q) u :J :;E Q) -o ~ Q) -o :::1 Q) b "' F-o Q) u .... "' ~ ("'"> 8 00 o -:a I "' ~ -~ ::::> ca o.. ... > :E -< -> Q) -o <.? Q) :::1 Q) -o -o ~ "' IZl -~ ·- "' V> -- o s:: o ~u 18 (538) ~ u a la pròpia expressió personal; i la pràctica coral - a la qual, a més, s'afegeix sempre la seva ineludible condició comunitària i social- facilita en gran manera aquesta expressió activa del fet musical. Recordem, també, que l'obra musical només existeix de veritat quan adquireix vida i realitat sonora, i que ningú no participa tan directament de l'acte artístic, de l'acte creador, com tots aquells que collaboren a donar-li aquesta vida real. La música coral permet arribar a aquesta situació privilegiada a molta gent que no podria fer-ho per cap altre camí; i - ho repeteixo- els ho permet, a més, a través d'una activitat social i col·lectiva, amb tots els avantatges artístics i humans que se'n desprenen. Però la música coral només podrà ser aquest desitjat camí, aquest mitjà eficaç i positiu, quan acompleixi totes les exigències i els condicionaments que la configuren, entre els quals -a més de tots els ja esmentats- cal pensar en l'adequació dels repertoris a les diferents etapes i nivells, en l'acostament als nous llenguatges expressius i tècnics, en Ja recerca constant del dificil equilibri entre els seus contrastants interessos i finalitats, en la gradual evolució dels seus esquemes i estructures segons els canvis sociològics, etc. No cal dir que no seria gens difícil se- .,.. guir per aquest terreny de les reflexions sobre alguns aspectes de l'ètica i l'estètica de la pràctica coral; la seva riquesa i complexitat són tan grans que el tema és inexhaurible. Inexhaurible i apassionant. Però cal acabar. I ho faré unint incondicionalment la meva veu a la de tots aquells que, des d'un punt de vista fonamentalment pedagògic o fonamentalment musical, s'esforcen i malden perquè de veritat s'intensifiquin i es perfeccionin totes les iniciatives encaminades a capacitar gent responsable perquè pugui convertir la pràctica del cant coral - en les seves aplicacions més diverses- en un instrument eficaç i útil, i en un vàlid mitjà de formació humana i musical. I això tan sols serà possible de veritat el dia que aquestes iniciatives se sistematitzin i es portin a terme sense excepcions des dels centres i institucions que haurien de ser exemple i model per a tots: les Escoles Universitàries del Professorat d'EGB i els Conservatoris i Escoles de Música. Mentre en aquests centres no hi hagi cors de qualitat i estudis teòrics i pràctics de direcció coral i de cant coHectiu (que no és el mateix!), res no haurà canviat substancialment, i continuaran perdent-se moltes de les enormes possibilitats formatives i educatives de la música vocal comunitària Oriol Martorell CONCERT DE NADAL 20 de Desembre a les 6 h. PAlAU DE lA MÜSICA CATALANA Coral SANT JORDI L'ESPURNA l'ESQUITX i Públic Butlleta de domiciliació bancària Butlleta de subscripció Senyors, els agrairé que amb càrrec al meu compte/llibreta atenguin els rebuts que els presentarà CONSORCIS DEL PALAUDE LA MÚSICA CATALANA I DEL GRAN TEATRE DEL LICEU, pel pagament de la meva subscripció a la REVISTA MUSICAL CATALANA. Nom i cognoms Carrer Població Província Titular Banc/Caixa Núm. compte Agència Adreça agència Població Desitjo subscriure'm a partir del número amb la quota anual O de 2.500 ptes. semestral O de 1.250 ptes. -- Núm. llibreta __ -Signatura n h e e Telèfon Dte Professió O Faré efectiu l'import mitjançant O taló bancari adjunt O domiciliació bancària Per subscripcions a l'estranger, consulteu el preu. t~r a ----------------------------- ------------------------- TEMA es e- ;lS r ;a n- l(- ~ò tle, nt t.l, n- ti- a- ~- ió at a- 1S :n s- 'it le hi w· ~à m 1- :a L'Orfeó de Sants, el 1903. El cant coral a Catalunya: + succinta visió històrica La trajectòria històrica del cant coral al nostre país és pràcticament impossible de ser reduïda, per complexa, a una nota de breu extensió. D'ací que, en l'exposició que segueix, n'hagin estat simplificats els trets (tot incorrent, deliberadament, en perilloses i incompletes reduccions) a benefici d'una brevetat indefugible. Tan arrelada ens sembla, coHectivament, la pràctica coral a Catalunya, que hom és temptat dc creure que és una faceta musical intrínsecament inserida en un contínuum temporal d'orígens remots. I això no és pas cert; perquè aquesta particular forma expressiva - en la modalitat amb què és cultivada actualmentté uns inicis relativament recents, coetanis dels canvis de tot ordre derivats de la profunda mutació social instaurada per la Revolució Francesa. Amb el temps, una figura polaritzà, a Catalunya, la concreció musical d'aquella mutació i d'aquella nova sensibilitat e o 11 e e t i v a : J o s e p A ns e I m C I a v é (1824-1874), la transcendent significació del qual és més valorada si hom considera l'època crucial que li tocà de viure (tant per la inestabilitat política com per les grans mancances que presentava la cultura musical del país). "La Aurora" (1845), "La Fraternidad" (1850) i "Euterpe" (1857) foren els esglaons successius de l'obra de Clavé, per mitjà dels quals propicià cines de cultura a un sector social desatès (més enllà, doncs, de preieses, i probablement errònies, pretensions de messianismes redemptoristes), i per mitjà dels quals posà les bases d'una consciència musical comunitària, que s'enfortia socialment en les grans manifestacions artístiques (al cim de les quals han de ser situats els magnes Festivals de 1860, 1861, 1862 i 1864). La historiografia de signe hagiogràfic no ha afavorit l'estudi objectiu i serè de la genialitat de Clavé. Una genialitat no sols musical (i, en aquest sentit, són determinants les contundents opinions de dues personalitats tan diferents com Josep Rodoreda i Lluís Millet), sinó també funcional (amb la realista acceptació - i amb la consegüent resposta- de les múltiples servituds a què es veié junyida la seva obra). El temps, jutge implacable, no ha fet sinó revalorar la consideració dels grans frescos sonors Els pescadors, Les flors de maig, Els xiquets de Valls o Goigs i planys. També aquest jutge implacable testificà fms a quin punt eren irrepetibles uns esquemes operatius vàlids només a les mans d'una forta personalitat com Clavé i l'atzucac a què fou menada la seva obra per mimètics epígons. La inajornable renovació vindria per obra i gràcia d'un altre visionari genial, Lluís Millet (1867-1941), amatent i receptiu als canvis i a les expectatives d'una "Catalunya renascuda", segons frase feliç de Maurici Serrahima. De mà de Lluís Millet i de l'Orfeó Català ( 1891) foren implantats uns altres criteris tècnics i estètics, en una dinàmica diversa de la fms llavors vigent, que ben aviat- tindria el suport explicit o tàcit d'una determinada militància politica: la de la Lliga. Altrament, aquells criteris eren portats a la pràctica per un nou estrat social de cantaires (el petit menestral o el comerciant) i per una fornada de directors amb una certa professionalització o, si més no, amb una notable formació acadèmica. Aquestes premisses bàsiques aportaren una substancial renovació del repertori (especialment, a partir de la incorporació de les veus femenines i de les infantils), el qual bascularia sobre tres eixos essencials: les obres originals, l'harmonització del cançoner tradicional i les composicions simfònico-corals. Com ·la de Clavé als seus inicis, l'obra de Millet s'expandí ràpidament (prova evident d'una sintonia social), acrescuda per l'aura simbòlica de què ben aviat fou envoltada (en especial, durant la Dictadura de Primo de Rivera), i enfortida tant per la reconeixença europea com per la vertebració comunitària per mitjà de la Germanor dels Orfeons de Catalunya (1918); una puixança, en suma, que tingué un exponent genuí defmitiu en la construcció del Palau de la Música Catalana ( 1908}. Durant una llarga trentena d'anys, la vida coral catalana fou presidida pels esquemes milletians; les poques veus discordants no foren sinó el testimoniatge dels qui volien un nou rumb estètic i ideològic. Aquells esquemes, però, es mostraren exhaurits quan, un cop proclamada la República, el distanciament popular portà a una dicotomia que féu palpable l'anquilosament a què havia arribat el moviment orfeònic. La guerra civil fou una ruptura d'incalculables conseqüències, també en aquest camp. I, novament, al compàs dels esdeveniments polítics, el cant coral esdevingué eina de resistència i signe d'identitat en el silenci espès de la postguerra. Hom assisteix, en aquest període, a una doble orientació: Ja represa de les activitats de les antigues corporacions (la majoria, amb nous directors) i la fundació de nous grups (Capella Clàssica Polifònica, Orfeó Laudate, Coral Sant Jordi, Coral Antics Escolans de Montserrat, Cor Madrigal, etc.) Si, per un cantó, aquelles significaven la necessària continuïtat històrica, aquests afrontaven el fet coral sense el llast d'un continuisme feixuc, i amb una diversa orientació, concretada en renovadors criteris estilístics, formatius i de repertori. Durant molts i molts anys, els esdeveniments corals seran, certament, esdeveniments artístics; però seran, també, esdeveniments cívics, de mutu enfortiment (actes. commemoratius del desè aniversari (539) 19 TEMA de la direcció de Lluís M. 3 Millet, cinquantenari del Palau de la Música Catalana, aniversaris particulars, centenari Maragall, etc.) També, a remolc de les circumstàncies sòcio-polítiques, i aprofitant tostemps les lleus variacions conjunturals, gradualment tenen lloc els primers contactes comunitaris (aplecs locals, romiatge d'orfeons a Montserrat, Aplecs Santa Cecília, etc.) fins a cristaHitzar, el 1960, amb la creació del Secretariat dels Orfeons de Catalunya, sota la presidència d'un home decisiu (i no pas solament en el camp musical): Fèlix Millet i Maristany. De 1960 a 1982, el Secretariat (presidit per J oan Vallvé, a la mort de Fèlix Millet, el 1967) centrà l'activitat coHectiva del món coral català, tant la musical, com la de resistència o la de projecció exterior (aquesta darrera, molt especialment, de mà de les múltiples dedicacions personals i corporatives d'Oriol Martorell). Durant tots aquests anys, també, sorgiren un gran nombre d'entitats, moltes de les quals amb uns objectius on gradualment s'equilibraren els components cívics i els estrictament musicals, aquests darrers passant normalment a primer terme després de les mutacions polítiques experimentades pel nostre país als darrers anys, i dels canvis funcionals derivats de la constitució de la Federació Catalana d'Entitats Corals (1982), presidida durant tres anys per Oriol Martorell, i amb Leo Massó al capdavant des de 1985. Mes de cent quaranta anys ens separen d'aquells modestos inicis claverians de "La Aurora", fins a culminar en un bagatge artístic i un patrimoni històric de considerable importància - als quals cald ria afegir els provinents de les branques juvenils i infantils que, per llurs característiques, no han estat tractades en aquesta nota Certament, Catalunya no fóra, en part, allò que és, culturalment, sense aquests bagatge i patrimoni. Tant de bo la lucidesa dels qui avui en tenen la responsabilitat i la custòdia serveixi perquè aquesta riquesa sigui vàlida per a la Catalunya del demà. Pere Artís Aquesta marca té ubicada legalment la seu socíal en aquestes adreces Aribau. 212 ·Molà. 20 • OS006 Barcelona Tels.1180290·20031 36 uallcrl 20 (540) TEMA L'associacionisme de lés agrupacions corals, un camí obert L'aspiració de les agrupacions corals per organitzar-se coHectivament, a Espanya, ba seguit un llarg camí, jalonat per diversos intents que, sectorialment o globalment, procuraren fer possible aquesta aspiració comuna. En uns àmbits territorials o ambientals ben definits, aquells intents aviat tingueren èxit, especialment en indrets on la pràctica del cant coral gaudia d'una vida activa, una puixança florent i una tradició present. La carència secular a Espanya (malgrat les èpoques d'esplendor i d'intensitat, com a la Catalunya i Aragó de Joan I) de la presència de la música com a fenomen cultural de consum habitual, tal com s'esdevenia en una gran part d'Europa, portà múltiples conseqüències en tots els aspectes (ensenyament, pràctica, ús i gaudi, infrastructrures, organitzacions i, fins i tot, costums) que avui encara patim. Aquest consum habitual a Europa (amb totes les limitacions que hom vulgui) permeté, per exemple - cenyint-nos ara al cant coral- reunir a Viena, el 1843, siscents seixanta cantaires per a interpretar lA Creació, de Haydn. John Bates, el 26 de maig de 1784, en ocasió del centenari del naixement de Handel, reuní tres-cents cantors per a interpretar El Messies. No escau ara de comentar la polèmica sobre el nombre d'intèrprets, sinó de remarcar el fet social de poder reunir en aquells anys aquella quantitat de cantaires, pel que té de significatiu. Això fou possible per la floració contínua de Scholae, maitrices. psallerres o cape/lae que, des dels segles X i XI, esmaltaven Europa com un camp de roselles. La Reforma (Luter i les "KantoreigeselJschaften") i la Contrareforma (Sant Felip Neri i l'Oratori) no són precisament un obstacle a aquesta gran marea. ¿Cal recordar que el "Thomanerchor" es funda el 1312, o bé que Orlando de, Lassus és premiat, el 1575, al_ "Puy" d'Evreux, els cèlebres "puy" d'Evreux? A Espanya, després del gran desert dels segles XVII i XVIIl, el naixement de les nostres primeres grans agrupacions té lloc al caliu de l'enorme eclosió de la música coral del XIX. Eclosió que és fruit dels diversos components essencials del Romanticisme, impulsada pel gran terratrèmol social que fou la Revolució Francesa. (El 1795, La Revèliere-Lepaux proposava a la Convenció que les festes nacionals se celebressin amb "cors universals"). Aquests components reactivaran en uns casos, i activaran en altres, la pràctica del cant coHectiu, però en tots els casos, amb uns trets absolutament nous i diferents a allò que fins llavors s'havia fet. És, realment, l'aparició del cant coral com a autèntic moviment de caràcter popular; fins i tot, en determinats casos, populista. La veritable mística, que encarna aquest moviment, era el genuí motor que empenyia vers la unió (puix que era un fenomen de base), atesa la identitat comuna. (Així, el moviment"A Coeur J oie" de Cesar Geoffray, per exemple, salta les fronteres d'una Europa en armes, com un corrent únic.) La petita història de les nostres agrupacions i la llarga relació de les alegres (de vegades, també, tristes) peripècies, que -r- +<-- f' componen la gran història del cant coral a Espanya, és encara per investigar, per estudiar i per escriure, a excepció d'algunes èpoques, algunes agrupacions, o alguns àmbits (per exemple: Historia coral de Asturias, de Luis Arrones; El cant coral a Catalunya, de Pere Artis). La història dels intents d'unió de cors i orfeons en organitzacions és una història, no ja per:_ escriure, sinó gairebé per viure, encara. Es prou coneguda la llarga i intensa vida organitzada del moviment coral a Catalunya. Fora d'ella, podem fer referència, corn a temptativa més seriosa, a la realitzada l'any 1934, amb l'intent de crear una federació a nivell estatal (en coneixem alguna documentació -projecte d'estatuts- però no informació sobre les persones i els fets en si mateixos). La guena civil i els anys següents signifiquen novament una gran falla sísmica, que trenca tot el terreny ja preparat i disposat a fruitar generosament. (Recentment, hem pogut veure imatges del Congrés de València, en les quals -en una llista de figures perdudes que presideix l'escenari - el nom d'Antonio José és a tercer o quart lloc. Imatges, com tantes altres, per no ser oblidades.) D'aquest erm, en el qual són prohibides fins les cançons (La santa espina o I'Agur Jaunak), costarà sortir. Però se'n sortirà. El cant coral serà un dels camins per obrir-s'hi pas (de vegades, fins i tot, una arma dissimulada). Passats els anys, i quan el llevat ja és ferment, hi ha un intent a nivell estatal, si bé reduït a l'ambient universitari, de formar una federació de cors universitaris. Fou cap a l'any 1962, i hi treballaren Ribera Faig, Barroso i qui això escriu, entre altres. No anàrem més enllà de reunir-nos mitja dotzena de vegades ...i de redactar uns estatuts. Però el ferment hi era. N_ovament, les aspiracions es tornen "guadlanes"; però cantors, directors i directius no deixen de pastar la farina. L'any 1974 es formalitza la Federación Asturiana de Coros. La màquina s'ha posat en marxa i van sorgint les federacions d'Euskalerria, de Galícia, etc. Altrament, des de molts anys enrera, i potser precisament per això, les trobades o certàmens (Torrevieja, Mieres, Tolosa, etc.) i els Cursos de Direcció (Lleida) han teixit una espessa xarxa de contactes i relacions que fan possible i necessari tornar a pensar en un definitiu intent d'organització comuna. En aquest sentit, fou decisiu l'interès de la Federació Europea de Joves Corals "E uropa Cantat", per accelerar-ne la pre-' sència espanyola. (La FEJC sorgi, després de la Segona Guerra Mundial, com un esforç dels cors francesos i alemanys per superar amb el cant les diferències entre els pobles, i ser un camí de pau i concòrdia). Si bé aquesta presència era ja un fet gràcies al Secretariat dels Orfeons de Catalunya, el desig de comptar amb tots directament mogué la FEJC a utilitzar la Federació Catalana d'Entitats Corals (continuadora de les tasques del Secretariat dels Orfeons de Catalunya) com a eina per a activar la creació d'una federació a nivell de l'Estat espanyol. Així, doncs, promoguda per la Federació Catalana d'Entitats Corals (FCEC) tingué lloc a Barcelona, el 1983, una reunió de presa de contacte que posà en marxa la iniciativa. Aquesta reunió fou seguida per altres, regularment, a Bilbao, Perlora, Mallorca, Mijas, Villarobledo, etc. Entre el possibilisme i la utopia Des de la primera reunió, a més de ser plantejats els mil problemes i mancances, les solucions més modestes i altres ambiciosament utòpiques, es" féu patent la necessitat immediata, si volíem ser mínimament pràctics, d'integració en una organització a nivell d'Estat, a la qual caldria dotar d'una estructura jurídica i legal, d'acord amb la realitat existent i la funcionalitat desitjada. Per això, s'arribà a concretar que la fórmula ideal seria una confederació de federacions, les quals cobririen el marc autonòmic respectiu, amb la idea del treball per a assegurar les millors condicions per a incentivar, reactivar i desenvolupar el cant coral; en una paraula, per a millorar el cant coral, en el doble aspecte humà i tècnic, sumant esforços i atorgant el relleu degut a les diverses singularitats de les nostres cultures. Aquest procés és en marxa. La COACE (Confederación Coral Española; Confederació Coral Espanyola; Confederaz.on Coral Española; Espainiako Abesbatzen Konfederakundea) és la concreció organitzada d'aquest procés. El temps transcorregut, des d'allò que pot ser considerat com l'inici del part, ha estat esmerçat a perfilar les prioritats, a redactar projectes, a buscar ajuts econòmics, a realitzar diversos seminaris per a directors, a estimular la formació de federacions on encara no n'existien. De vegades hi ha aflorat el desànim i la incomprensió. És una de les conseqüències de la llarga manca d'esforç comú. Cal aprendre a escoltar, a equivocar-se i a entendre les equivocacions dels altres, a somiar sense pretendre fer realitat els somnis, sinó només quan sigui possible: a no exigir sinó a un mateix. Assolir una sensibilització en la societat Confiem i esperem - i aquesta és una de les tasques de la COACE assolir una sensibilització de la societat perquè atorgui al valor just a allò que és el cant coral: una realitat provada per la progressiva multiplicació de cors a tot l'Estat (a causa del canvi de costums socials), que porta a ·omplir el major lleure disponible amb la pràctica d'una forma dc cultura activa, integrant, realitzadora i de gaudi immediat. Estic segur que aquesta unió - a poc a poc i sense urgències- tindrà l'èxit que mereix per tant d'esforç com hi és esmerçat. I em fa una gran vergonya parlar així, en primera persona, per tenir l'honor de parlar -no essent sinó un mésen nom de milers i milers d'homes i dones, iHustres els uns (Xoan Montes, Usandiz.aga, Millet, Antonio José i tants i tants altres), i modestos i desconeguts d'altres, que feren i fan del cant coral la més bella i entranyable forma d'entendre's i d'entendre els altres. Enrique Ú1comba President de la COA CE DIUMUSJfA Q¡umenges MuSlcals DltMmbre 61 ALBADA OLAYA- MANUEL CABERO plano a qua1re mana Obres de Schubert. Brahms. Ravel. A. Charles (estrena) i A. Guinovart (estrena). 13/ MAR/US 0/EZ, violoncel ALBERT GU/NOVART, piano Obres de Schumann I Brahms 201 EULALIA SOLt, piano Obres de Mozart DIUMENGES A LES 19 H. CASAL DEL METGE VIA LAIETANA. 31 INFORMACIÓ: JOVENTUTS MUSICALS DE BARCELONA Pau Clerfs. 139. ~t. 1a Tels. 215 36 57 I 215 29 18 08009 Barcelona ri. J·m~ Jovenluta Musicals de Barcelona fl'l11 Generalitat de Calalunya I.UJJf Departament dt Cultura El cor del Gran Teatre del Liceu, únic cor professional radicat a Catalunya. El dileDla professional-aDlateur D'entrada, sembla que no seria adequat plantejar aquesta disjuntiva en termes d'una rivalitat més o menys encoberta, ja que una certa competitivitat no exclou, necessàriament, la validesa de les dues opcions, ni s'adiu amb la més genuïna mística o si ho voleu dir amb una expressió menys ostentosa amb l'autèntic esperit del cant coral vocacional. D'altra banda, en teoritzar sobre el tema, dificilment podríem aportar alguna cosa més que consideracions elementals, prou conegudes per la major part de persones directament familiaritzades amb els medís corals. En primer lloc, cal puntualitza~. El concepte "professional", en el sentit d'exercíci d'una professió, inclou una relació Jaboral que comporta una remuneració material, a compte d'uns serveis que sobreentenen una específica capacitat tècnica. La possible contrapartida negativa és el perill de caure en la rutina del treball obligat, per més que tota activitat professional, sobretot en el camp artístic, exigeixi, idealment, un fort component vocacional. El concepte amateur no implica automàticament una mancança de qualitat, però la seva degeneració pejorativa és l'amateurisme entès com a diletantisme, és a dir, practicat amb l'actitud del qui conrea un art sense una preparació seriosa. La relativa ambigüitat d'aquesta terminologia prové de l'ús indiscriminat que sovint es fa de Ics dues vessants del terme "professional" (un "status" econòmic concret o una superior capacitat específica en la branca de la respectiva competència) i del terme "amateur" (una afecció vital envers unes determinades activitats o una pintoresca desproporció entre els objectius ideals i els mitjans disponibles per a assolir-los). Per això hem fet servir intencionadament com ho proposen alguns experts- l'expressió cant coral "vocacío- Lo pràcti<·a coral h indispensahle per als futurs pedagog:. fUna sessió de treha/1 a l'Institut Kodó(l'. de Kecskemét) nal" (el "frei~t·il/i¡(' alemany), la qual. sense les connotacions negatives de l'amateurisme, participa tant d'una actitud volitiva com d'una disposició afectiva. Els valors més positius de cada una d'aquestes modalitats s'entrecreuen dc tal manera que bé podríem arribar a considerar com a millor director aquell qui aconsegueixi dels components d'un cor professional una disposició més propera al lliurament, bàsicament entusiasta i desinteressat, dels cantors amateurs; o, a l'inrevés, aquell qui transmeti als cantaires vocacionals una exigència pràcticament professional, que estimuli llur responsabilitat, coníiança i autoestimació; perquè, en aquest terreny, aquell a qui més s'exigeix és, precisament, el qui més està en condicions dc rebre. Des del punt de vista formal. un "sta- tus" remunerat podna marcar una frontera precisa, però restanen encara a fer moltes i moll subtils matisacions qualitatives. Kurt Thomas, el vell patriarca del cant coral vocacional alemany, no amaga les seves preferències, quan manifesta, en el seu clàssic Lehrbuch der Chorleitun¡r "En general. és preferible un cor vocacional a un de remunerat; a no ser. en el darrer cas. que es tingui la sort de comptar amb persones que, malgrat la remuneració material. participin amh un ple lliurament a l'agrupació i s 'hagin reunit a la seva activitat més aviat per amor que no pas per motius econòmics. En general. qualsevol pagament. o especial remunera· ció regular. obra un e[eCfe desmoralit:ador sohre l'esperit del cor -.un fet humà generalit:at. que cal tenir en compte." (543) 23 TEMA Malgrat això, no seria raonable exigir que els cantaires vocacionals oferissin llur coHaboració amb una disposició desinteressada químicament pura. Conscients o no, ells cerquen unes contrapartides personals, equivalents, "mutatis mutandis", a una certa retribució. Es podria inventariar una jerarquia, que sempre restaria oberta, d'aquests incentius: amor a la música o a una determinada modalitat de fer-la; necessitat d'expressar-se coHectivament per mitjà del cant; possibilitat de viure directament experiències musicals i de contactes amb personalitats prominents de la branca; accés a una formació musical o vocal d'un determinat nivell; avinentesa de practicar coHectivament allò que no és a l'abast de fer-ho individualment; en determinades circumstàncies, satisfacció de pertànyer a una entitat il-lustre; evasió dels problemes de la vida quotidiana; organització del lleure; amistats, relacions, contactes, viatges, etc. No es poden minimitzar les finalitats més elementals del cant coral Segurament, ningú no seria tan idealista -o tan radical- per a concedir carta de legitimitat únicament als estímuls més purs d'aquesta relació. De fet, tots ells poden aportar algun element positiu, mentre el seu balanç no minimitzi les finalitats més òbvies i elementals del cant coral, les quals han de ser objecte preferent d'una motivació compartida per tots els components d'un cor. Al cim hipotètic de cada opció podem considerar, d'una banda, el cor vocacional amb una voluntat musical més genuïna (en teoria, corresponent a un millor nivell qualitatiu) i, de l'altra, el cor professional amb una més sòlida capacitat per als aspectes tècnics, musicals i pràctics, relatius a l'exercici de les seves funcions; és a dir, aquell que millor admeti la comparació amb un bon conjunt simfònic, en règim de treball similar. Cal dir que la confrontació real amb aquest paradigma no depèn únicament d'una òptima gestió artística puntual, sinó que també és subsidiària dels mitjans de formació musical, escolars, universitaris o especialitzats, que són a l'abast d'una determinada comunitat. En aquest sentit, tots relacionem, posem per cas, el nivell del cant coral hongarès amb la singular estructura de formació musical aplicada a les escoles d'aquest país; reconeixem el paper dels cors de nois i dels conjunts vocals dels col·legis universitaris anglesos en la formació d'una escola vocal pròpia; o, per posar un exemple més pròxim, coneixem el nombre significatiu d'excellents vocacions musicals que ha produït, a Catalunya, la llavor d'una formació musical adquirida, en els anys d'infància, a l'Escolania de Montserrat. Tant els cors professionals com els vo- cacionals participen d'una dinàmica interna que respon a les mateixes Lleis de psicologia coHectiva que regeixen les relacions de qualsevol grup humà, en tant que organisme vivent i subjecte a una evolució gairebé biològica. Però són precisament els cors vocacionals aquells en els quals aquesta evolució es resisteix més a ser violentada, al marge de l'esperit dels seus valors més genuïns. De fet, l'experiència sembla demostrar que els conjunts vocacionals que han arribat a una posició prominent en la respectiva àrea d'influència l'han assolida per mitjà d'un procés orgànic en el qual han incidit una sèrie de circumstàncies favorables: competència del comandament musical i oportunitat de la gestió social, equilibri entre els objectius i la pròpia capacitat coHectiva, aptitud homogènia dels membres de l'agrupació per a les seves comeses artístiques i forta motivació per uns incentius compartits, etc. La transferència al terreny vocacional de certes actituds privatives de l'esfera professional (per exemple, l'aparició d'una agressivitat manifesta per a reivindicar el dret a les pròpies compensacions, a imatge dels mecanismes normals de protecció de la condició professional) acostuma a ser un símptoma del dèficit d'alguna d'aquestes premisses o d'exigències similars. Avui, l'estament coral professionalitzat exigeix, sobretot, una superior eficàcia, en vistes a acomplir unes funcions molt determinades. No és casual, en aquest sentit, que una gran majoria de cors professionals estiguin lligats a l'organigrama d'un teatre d'òpera o d'un organisme de radiodifusió i, per tant, assumeixin bàsicament unes funcions que difícilment podrien portar-se a terme, de manera metòdica i continuada, amb el règim de treball assequible a un cor vocacional. Les funcions d'un cor vocacional incideixen en un àmbit molt me5 genèric i presenten una amplitud cultural molt diversificada, en consonància a les seves possibles aportacions a l'entorn sociològic i geogràfic en el qual exerceix la seva influència. Professionalitat vol dir eficàcia Així, Ja coexistència d'una tipologia plural de cors vocacionals és un fet habitual, legítim i fins i tot positiu, mentre el seu nivell musical ofereixi un estàndard que no invalidi els seus objectius. 1, si llur potencialitat qualitativa (al marge d'un determinat règim econòmic) no presenta "a priori" unes limitacions infranquejables, també és lògic que alguns cors professionals hagin accedit per mèrits propis al mercat musical concertístic i discogràfic. Es més, sovint transmeten un peculiar esperit, de molt difícil equivalent en l'esfera professional, llevat en el cas de formacions especialitzades molt reduïdes, que resten a la frontera entre el món co- ral i el món cambrístic. Per això un bon nombre d'orquestres simfòniques d'altíssima tradició escolleixen sovint en el camp vocacional els seus coHaboradors corals per a les produccions d'oratoris clàssics. D'altra banda, els vincles laborals inherents a qualsevol activitat professional poden coaccionar Ja renovació d'un cor o facilitar-ne l'envelliment -en dependre estretament l'instrument vocal d'unes capacitats fisiques-; i la formació vocal acadèmica dels seus components - o una dedicació permanent a un determinat gènere - pot crear uns hàbits pràcticament inalterables. Al contrari, en els cors professionals és més planer d'aconseguir un ritme raonable de renovació i, en els millors casos, una major mal·leabilitat estilística. ... Un cor vocacional pot ser un paradigma de model pedagògic Finalment, la incidència del cant coral en la professió músical també podria concretar-se en altres vies, no per més indirectes, menys significatives: . - Incentiu per a vocacions musicals (molts estudiants, futurs professionals de diverses branques de la música, viuen les seves primeres experiències com a cantaires d'un cor amateur; i tots coneixem noms de personalitats conegudes que han reconegut aquest deute). - Paradigma d'un model pedagògic (a partir dels elements metodològics comuns a la gestió musical d'un cor vocacional i a l'exercici de la pedagogia musical, a nivells elementals i mitjans; de fet, no són rars els casos de persones vinculades professionalment al món de Ja pedagogia musical que, al mateix temps, coHaboren vocacionalment amb un cor). -Escola pràctica de direcció coral (s'ha dit sovint que la millor escola de direcció coral és la pertinença a un cor vocacional amb una adient orientació; aquesta experiència constitueix sovint un complement pràctic necessari a qualsevol estudi teòric i acadèmic). Diguem, de pasada, per acabar, que - sobreentesa una voluntat d'exigència i autosuperació per part dels cantaires -és exigible una superior capacitat als responsables de la seva gestió musical. El fet que un cor sigui el conjunt més fàcil de tenir a l'abast no justifica, èticament, la temptació de fer-lo servir de joguina o de banc de proves del diletantisme dels directors. En aquest punt, és desitjable una professionalització - naturalment en consonància amb les condicions reals de cada situació - no necessàriament assimilable a un "status" laboral, sinó, en tot cas, al desenvolupament d'uns coneixements concrets i d'unes disposicions i aptituds específiques. Uuís Mil/el e r q d 11 li a r p ....... an G ~ r t¡ q s p I' ~ I q d e n --------------------------------~-------------------- TEMA Directors i Escola Se m'ha demanat que expressés la meva opinió sobre el nivell actual del cant coral ací, a Catalunya. La meva resposta és que, actualment, hi ha una gran esperança de superació, car un bon nombre de directors joves senten el desig de formar-se tant en tècnica directiva i musical com en tècnica vocal, elements indispensable~ er a assolir un bon nivell d'un conjunt coral. Això m'omple de goig, car és l'única possibilitat de deslliurar-nos de l'estancament en què està submergit, des de molts anys ençà, el nostre moviment coral. És un fet evident que, allà on hi ha un bon director, hi ha una bona coral. Certament, és bo procurar crear moltes corals, per desvetllar afecció a la música a través del cant; però potser hem oblidat que no és tan fàcil crear directors que ho siguin de debò. Un director no es pot improvisar, tot i tenint coneixements musicals. Fa més de vint anys, concretament l'any 1965, vaig presentar al Congrés Li..,._ túrgic de Montserrat un petit treball en el qual expressava el meu criteri sobre la Pedagogia de la Direcció Coral. Hi insistia en la necessitat de crear una Escola de Direcció per tal de formar directors compe- tents que, per llur preparació musical, tècnica i artística, fossin capaços d'infondre el bon gust musical i l'amor al cant coral al nostre poble; i, així, fer que evolucionés favorablement tant a dintre com a fora de l'Església. Han passat molts anys de llavors ençà, i fms fa poc no ens hem rendit a l'evidència de La necessitat de preparar-nos tècnicament per assolir uns nivells més elevats. És cert que s'ha dit força que, per a ser capaç de desvetllar el desig de cantar, el director ha de tenir certes qualitats prèvies. I també és cert que aquestes quaLitats no emanen directament dels coneixements de la tècnica musical; però també ho és que, si el futur director no les posseeix de natural, les podrà adquirir amb l'estudi ben orientat si se li desvetlla la sensibilitat i el sentit estètic. Crec que avui tots som ben conscients del problema: si haguéssim tingut molts directors ben preparats, el nivell del cant coral seria actualment molt més alt. Si analitzem un xic la trajectòria de l'evolució del cant coral, partint de la seva fundació per Anselm Clavé, veurem com en la seva història hi ha uns fets que es repeteixen indefectiblement. Anselm Clavé fundà el moviment coral, sens dubte, de més envergadura del nostre país. No judicarem el nivell artístic d'aquells cors, sortits del no res i que, a poc a poc, anaren evolucionant. Quins camins evolutius emprengueren els seus continuadors? Quina en fou, la tasca progressística? Socialment, podem admetre que, en aquella època, aquest moviment tingué un valor molt positiu; però no pas tant en el nivell cultural. Tant en repertori com en la forma de cantar, i en el procediment d'estudi de les obres, fms ara fa poc no començà a notar-se una certa evolució. Han mancat directors preparats. Més tard, Lluís Millet inicià un altre moviment coral. En fer un pas endavant, creà l'Orfeó Català, model i exemple del que havia de ser un orfeó. Quants i quants orfeons han vist la llum de llavors ençà? Quants i quants s'han quedat estancats, sense possibilitat de progressar? També en ells calien molts directors, ben preparats per aconseguir una línia ascendent. L'any 1940, els qui sentíem la inquietud de fer un altre pas endavant, en el camp de l'art coral, fundàrem un conjunt amb una altra orientació tècnica i artística. Amb la Capella Clàssica Polifònica iniciàrem una nova etapa: la de les corals de cambra, amb cantaires d'una certa preparació musical, i amb un repertori bàsic gairebé inèdit en aquella època (polifonia religiosa i profana del Renaixement, sense descartar, però, el classicisme i el romanticisme). Dissortadament, aquest tercer moviment coral que iniciàrem tampoc no ha donat tot el fruit desitjat, a causa de la poca preparació tècnica i interpretativa de la majoria de directors: manca de tècnica vocal (element indispensable per a aconseguir una perfecta fusió tímbrica i la riquesa de colors de les veus), i d'un profund coneixement de la tècnica interpretativa de la música religiosa i profana dels segles XV i XVI, en la qual s'ha d'utilitzar una direcció especial, derivada de la "quinoromia". Tot això, cal que ho sàpiga i entengui qui vol ser director de cors, si vol assolir un bon nivell en l'execució del repertori escollit. És cert que, en aquests tres moviments corals, hi ha hagut sempre una bona fe extraordinària; i ben lloable, per cert, tant per part dels cantaires com dels directors. Però, per a l'exercici de l'art, no n'hi ha prou amb tenir bona fe; cal escola; cal formació; cal tenir ben despert el desig de superació. Estic segur que un bon nombre de directors joves actuals, el senten, aquest desig; la prova evident és que hi ha molts inscrits a les diferents escoles de direcció coral: les de casa nostra i les foranes . Tot això em fa dir que estem vivint un nou despertar del nostre cant coral, gràcies a l'entusiasme dels joves futurs diEnric Ribó rectors. (545) 25 TEMA FCEC: en el camí de la superació qualitativa La Federació Catalana d'Entitats Corals es constitueix el 1982 com a ens autònom. El seu actual president, Leo Massó, ocupa aquest càrrec des de 1985. La Federació és la continuadora del Secretariat d'Orfeons de Catalunya (que pertanyia a Òmnium Cultural) provinent del procés d'actualització de la Germanor dels Orfeons de Catalunya, fundada per Lluís Millet i Pagès. - Vam buscar una denominació genèrica per als membres de la Federació i vam creure que en La de "Entitat Coral" hi cabien totes les ja existents: orfeó. coral, polifònica, agrupació, cor, capella, etc. La importància d'un conjunt coral depèn de l'esforç de la gent que el formen i de la capacitat del director, independentment de com s'anomeni. Allà on hi ha un bon director, sempre hi haurà una bona "entitat cora/': - Quantes entitats corals aplega, actualment, la FCEC! - Prop de 200, amb un total de 8.000 cantaires. A més a més, hi ha altres entitats que estan en tràmit d'admissió, ja que, per poder-s'hi federar, cal demostrar prèviament una clara voluntat de continuiiat i de millora. - El cant coral, durant molt temps, ha portat a terme altres tasques que no eren les estrictament musicals. -Sf. I crec que tots n'hem d'estar molt agraïts. A molts indrets, ha esdevingut una eina de constatació de catalanitat i de contestació política. La problemàtica social del moment estava per damunt dels objectius estrictament musicals. La música potser quedava com a un element menor, però La tasca, al marge de la música, va servir per mantenir viu l'esperit de nissaga, la identitat de poble. Amb la normalització política, però, el panorama ha anar canviant, i s'han anat adoptant actituds més estrictes, més exigents. Es va rendint cap a l'òptica que, allò que cal, és millorar sempre el nivell, tant el tècnic com l'humà, a fi de continuar servint el nostre país amb la màxima qualitat. - La realitat ens manifesta una notable diferenciació qualitativa entre les entitats corals existents. -Sí. Això és normal i comprensible. El que cal és que tothom, des de La seva situació, s'esforci i apunti sempre més amunt. -Cadascú pot pujar al tramvia en una parada diferent -exemplaritza Leo Massó, a l'hora de parlar de la importància de la millora qualitativa constant-, però tothom ha de continuar endavant el viatge i no encallar-s'hi. El nivell amb què es comença no és pas allò més important. La qüestió és millorar. La vessant extramusical dels aspectes educatius d'humanisme, de disciplina i de sentit crític és molt important en els Cors Juvenils! El resultat del treball realitzat en el Cors infantils també es nota: és evident que la mainada puja més preparada, tècnicament. -És evident. De mica en mica, la gent s 'adona que cantar coHectivament és semblant, en principi, a formar part d'un equip esportiu, per exemple, per a La qual cosa es requereixen uns mínims tècnics que, per altra banda, amb no massa d'esforç es poden adquirir fàcilment. - Per què no hi ha un cor professional a Catalunya? En diferents ocasions ha estat a punt de crear-se, però mai no s'ha continuat endavant. -Aquesta pregunta, potser haurien de ser les institucions públiques les que haurien de respondre-la. De totes maneres el resultat obtingut força vegades, d'agrupar dues o tres entitats amateurs per muntar obres de gran envergadura, no s'ha dife· renciat pas massa del dels cors professionals. A tot fer, potser la diferència més notable és que els uns cobren i els altres no. És molt important, sens dubte, el fet de la disponibilitat o dedicació de t~emps que poden tenir uns professionals. & evi- .,._ dent que la creació d'un cor professional permetria majors possibilitats de major exigència, i segurament es podria nodrir de gent jove, estudiants de música i de cant. Però, en tot cas, caldria vigilar sempre que, a la llarga, no esdevingués un cementiri d'aspirants a cantants d'òpera frustrats. Potser hi perdríem, en aquest cas, bous i esquelles - Quin problema podríem marcar, com a més important, en el panorama actual de la música coral? - Crec que la formació de nous directors és potser, actualment, el que exigeix més atenció. El director hauria de ser "professional" en el doble sentit econòmic i qualitatiu de la paraula. Crec que la seva feina hauria de ser retribuïda; per això hauria de tenir una preparació tècnica i musical sòlida i, a més a més, dominar tot un ventall d'aspectes que giren a l'entorn del cant coral. Ha de ser un bon pedagog i un gran amic dels seus cantaires: ha de saber ensenyar i engrescar, al mateix temps. Ha de saber valorar les possibilitats del seu grup i, a través de repertoris adeqüats a les respectives possibilitats, fer avançar el nivell de qualitat del conjunt. Ha de ser molt crític i exigent, però sempre d'acord amb un equilibri entre repertori i possibilitats del cor. També s'ha de sentir servidor del grup, i no pas servir-se'n per a les seves experiències personals. Fins ara, la majoria de directors han anat sortint d'entre els cantaires (la qual cosa em sembla extraordinàriament positiva). Feien un curset monogràfic sobre el tema i començaven a dirigir sense tenir, moltes vegades, els coneixements tècnics i pedagògics que calen. Les esperances, de cara al futur, estan posades ara en la re· cent creada Escola Catalana de Direcció, del treball de la qual n'esperem uns mi· llors resultats -acaba dient Leo Massó. R.R.M.C. TEMA ribat a fons. i que ara s'hi viu una fase de recuperació. ·s !t •s izl .,.., - El ni\'e/1 de qualitat dels cors està canviant. Ho constatem a les trobades que anem tenint, i a lülrim Concurs de Nadalenques. I quan ens rrobem amb cors malalts, acudim a atL\·iliar-los! ., i.r 'e l- ?- '(] u n ¡j "1"" ~- :x ?f ie •a La reconversió en cors mixtos, ww exigència artística i sociològica. ·ò lf La Federació de Cors de Clavé, en el calllÍ del canvi 1- ~- s: 7- s- ,.r-1- el Per al senyor Hugué, la Federació constitueix una eina de coHaboració amb els seus membres, per tal d'ajudar a resoldre la problemàtica que acusin a cada moment, però sense interferir-s'hi en el funcionament intern. La nova dinàmica de la Federació ha anat articulant una sèrie de trobades com la "Vila Claveriana", la tercera edició de la qual tindrà lloc a Valls, les quatre mostres de caut coral que tenen lloc a Barcelona, a redós de les quatre estacions, l'esmentat Concurs de Nadalenques, la Cantada de Caramelles, per tal de recuperar aquesta tradició. etcètera. A més, cada demarcació gaudeix de la seva pròpia trobada. L'organització de cursos per a directors, impartits per Enric Ribó, constitueix una de les mostres més significatives dels aires de renovació dels Cors de Clavé; especialment del seu afany d'assolir, globalment, noves i més elevades cotes qualitatives. - Des del primer dia que vam formar part del Consell - assenyala el senyor Hugué- , vam instituir els cursos. La d'enguany serà la tercera edició. I a partir de l'any vinent en farem també a les demarcacions. ..... (, 1- >é lS ?S '.n 21 ·i- el I, ·i ie !!- :S, ·i- ). -Seria utòpic parlar, avui, de seguir fidelment els postulars d'Anselm Clavé. Del seu ideari, queda viva la idea que música és igual a culrura. Si Clavé visqués, s'hauria de siruar a l'època d'avui. Aquestes paraules del senyor Jaume Hugué, president de la Federació de Cors de Clavé, resulten perfectament il·lustradores del moment que viu, i de la realitat que és, l'esmentada federació. Un ens que actualment acull unes cent quaranta entitats, amb uns cinc mil cantaires, repartits per tot el Principat, encara que amb l'inevitable predomini de la província barcelonina. El senyor Hugué instistirà en el moment important que viu la Federació d'ençà que, fa relativament poc, se'n va fer càrrec l'equip que ell presideix, el qual s'ha proposat de renovar a fons les formes d'actuar. Ens diu: -La nostra Federació està integrada per una majoria de cors mixtos i una vintena de cors masculins. Als cors de Clavé hi havia molts cantaires d'edat que vivien iflusionats per glòries passades. i eren reticents a la innovació. Però, pel seu propi pes. les coses han canviat. I gairebé tots els cors s'han anat transformant en cors mixws. Això indica una voluntat de posar-se al dia! La davallada qualitativa a què havien arribat els cors, i que havien convertit la imatge del món claverià en la manca de rigor, creu el senyor Hugué que ja ha ar- El president de la Federació de Cors de Clavé considera que, el vinent, serà un curs important per a l'ens que presideix, ja que en aquell curs es posarà en marxa la nova estructura, cosa que representa una possibilitat de dinamització en tots els sentits, que atorgarà així mateix una gran importància a les demarcacions. Un objectiu dels Cors de Clavé és incidir també en el món infantil i juvenil. Quan insinuem el tema d'una possible fusió, algun dia, amb les altres federacions de grups corals --concretament amb la FCEC- rebutja amablement de tractar el tema. Deixa tàcitament clar que la cosa és difícil, malgrat que accepta que, a les dues grans federacions, els uneix un mateix objectiu: fomentar el cant coral. Assenyala, una mica a base de forçar-lo, que la fusió és pràcticament impossible, encara que no la coHaboració, i esmenta com a dificultat les diferències estructurals. Els Cors de Clavé són entitats amb vida pròpia, al marge de la figura del director (que hi pot ser una persona contractada) mentre que les corals integrades a la FCEC sovint estan estretament vinculades al director, que moltes vegades és qui les ha creades, i l'absència del qual pot suposar la desaparició del cor. El senyor Hugué mata el tema, amb aquestes paraules. - D'aquí a 6 o 7 anys, ja en parlarem. d'això! Corals infantils i juvenils: entre la funció pedagògica i la seguretat de l'avenir El passat 14 de juny, el Palau Municipal dels Esports de Barcelona visqué la «XX Trobada de Corals Infantils de Catalunya» (vegeu RMC, número 35) i, amb ella, l'esclat impressionant d'un moviment que és capaç d'unir, a través d'una organització seriosa, els infants de tot el Principat a redós del cant coral: un moviment plenament consolidat, d'eficàcia cabdal dins de la formació musical i no tan sols musical!- dels infants catalans, una empresa sense precedents arreu del món i una mostra increïble de capacitat i d'amor a la tasca pedagògica musical. I, juntament amb ella, hi ha la continuació de la formació musical dels nois i noies a través d'un altre moviment, Corals Juvenils de Catalunya, que, amb finalitats semblants però amb plantejaments obligadament diferents, constitueix una altra referència d'enorme importància. Montserrat Lluveras, coordinadora - per tant, màxim responsable- del Secretariat de Corals Infantils de Catalunya, i vocal de Corals Juvenils de Catalunya, situa l'abast d'aquests dos moviments. - El Secretariat de Corals Infantils de Catalunya -diu- es va radicar a Manresa, a la seu de Joventuts Musicals, per qüestions de tipus legal. L'iniciativa va ser d'un grup de sis o set corals que ja anaven actuant, i que van decidir de trobarse en la que fou la "I Trobada·~ La paraula "Trobada" resulta significativa d'aquest moviment, perquè, gràcies a elles, es manifesta de forma espectacular una tasca que, per altra part, va molt més enllà d'aquesta manifestació única, com assenyala Montserrat Lluveras. Ens diu: -La Trobada és una conclusió d'una tasca, però no un objectiu en si mateix. No es treballa tot el curs en funció de la Trobada. És cert que, de vegades, hi ha corals que s 'inscriuen al Secretariat només per poder-hi prendre part. Però, en tot cas, allò que és cert és que la Trobada tan sols, és un elemenl dinamitzador. Cal fer la distinció entre els diferents tipus de Trobades. Hi ha les "grans", que tenen lloc cada tres anys, en les quals s'interpreta en comú· una obra d'encàrrec, com fou a l'última edició, en la qual 104 corals, amb unes 4.500 veus, van interpretar Concert desconcertant, d'Antoni RosMarbà, sobre una narració poètica de Miquel Desclot, que fou dirigida pel mateix compositor. Ros-Marbà els havia compost abans una altra obra-encàrrec, Tirant lo Blanc, i altres autors d'aquestes obres encarregades han estat Frederic Mompou, Enric Ribó i Ernest Cervera. Un segon tipus de trobades correspon a les que es fan anualment, d'intercanvi entre dues corals de diferents poblacions, que elles mateixes s'escullen. Aquestes altres trobades, d'organització no tan complicada, permeten als infants de conèixer-se més; per tant, hi ha una dimensió comunicativa més intensa: els infants d'una població van a residir un cap de setmana a casa dels altres de la localitat amfitriona. Cada trobada d'aquestes segones es fa dues vegades, una a cada seu de la respectiva coral. Mompou, Ernest Cervera i Ros- Marbà, han escrit per als infants Un tercer tipus de trobades correspon a les comarcals on, a diferents poblacions, es troben grups d'unes deu corals. El ci- cie dels tres tipus de trobades se segueix de forma escrupolosa i vertebra així una línia d'actuació molt definida El Secretariat inclou corals dividides en tres grups, segons les edats: petits, de 4 a 7 anys; mitjans, de 8 i 9; i grans, de JO a 14 anys. De moment no s'hi inclouen les corals escolars, un criteri que Montserrat Lluveras creu que, potser, caldrà revisar. Assenyala, que: - Es diu que les corals han de ser d'activitat extraescolar i espontànies. Ser membre del Secretariat exigeix uns requisits que potser no poden seguir aquelles altres corals. Em refereixo a reunions de directors, a collaboració a les trobades, etcètera. I com que tot ho fem en un pla amateur, no sé si els fóra massa fàcil de poder-ho seguir. En tot cas, aquest és un tema que cal tenir en compte, ja que, de corals escolars. fa molt poc que n 'existeixen. Per a Montserrat Lluveras, la funció pedagògica és primordial en el cant coral infantil. .... J TEMA - - No s'hi seleccionen les veus- asseEncara que es canti malament, s11Q de deixar fer, si l'infant ré ganes de cantar. De vegades, et trobes amb pares que porren els fills a les corals perquè renen algun problema d'adapració escolar, o d'algun ripus de rerard memal, o bé perquè rarramudegen. Hi ha una funció social i pedagògica que tenim molr assumida. De vegades, et trobes amb "borinots': infants que no tenen condicions de veu, però, en canvi, sovint són molt desperts i actius i tenen una gran memòria. I, de vegades, quan canvien la veu, afinen bé. Només hi ha un I per 1000 de borinots. nyala- Tanmateix, per damunt de la funció social, ha de quedar clar que sobretot "es fa música". Va dient la Montserrat: - Els nens mateixos t'ho exigeixen. Cada vegada et demanen de f er coses més difícils. De primer, accepten de cantar cançons a una sola veu; però ben aviat ja volen fer cànons. Els encanta de provar coses més difícils. Tenen un esperit de descoberta. I això els fa entrar a la música. I quan han viscut una experiència com la de la Trobada última, després ja volen fer quelcom més difícil. Tanmateix, ha de quedar dar que cada coral ha de fer la seva guerra. El Secretariat no es fica en la fo rma de fer de cada coral. Encara que no es doni cap línia programàtica al respecte, l'aspecte de "catalanitat" es dó na com a quelcom tàcit. -El programa comú de les trobades sempre és en català - diu Montserrat Lluveras- . Recomanen que els grups més petits cantin temes populars catalans. I quan van essent més grans, ja canten cançons d'arreu del món, en diferents idiomes. Curiosament, tenim grups que es troben en zones castellano-parlants (barris de Cornellà, L'Hospitalet o de Ciutat Badia) els components dels quals, en la seva majoria, parlen en castellà a casa seva i, a 1110ra de cantar, ho fan en català sense que se 'ls noti l'accent. Quatre mil cinc-cents cantaires corresponents als grups mitjans i grans, i dos mil més pertanyents als grups més petits, configuren una realitat impressionant, un moviment que no sabem que tingui parió enlloc del món. Una tasca pedagògica i social ingent que, tanmateix, resta sense reconeixement oficial. i que només rep el suport ocasional de les institucions davant manifestacions com les Trobades. Un esforç coHectiu, un món d'energies incalculable situat al servei d'una tasca impressionant, tota una tasca feta sense cap mena de retribució, en el més pur esperit amateur ("amorós", segons Ja definició més exacte del mot). Fins i tot, quan s'ha de recórre r als professionals purs (als qui fan de la música el mitjà de sosteniment). com és el cas dc Ics composicions i direcció de les obres del programa de les Trobades. hom ha dc partir de plantejaments amateurs, significat iva ment acceptats quasi sempre en allò que constitueix una mostra de sensibilitat admirable per part d'aquests professionals que accepten d'entrar, aixj, en el joc. Queda encara un punt a fer esment. No és el mateix el cant coral infantil als mitjans urbans que als rurals. En aquests, la seva importància augmenta; car. de fet, es fa difícil fer música al marge de la pertinença a conjunts corals. La continuïtat del moviment coral infantil, la constitueix Corals Juvenils de Catalunya, que, el mes d'abril de l'any passat, va celebrar a Lleida la seva "XVI II Trobada". Numèricament molt inferior, inclou una vintena de grups que mouen al voltant d'uns quatre o cinc-cents cantaires adolescents. La justificació d'aquest moviment és l'esmentada continuïtat. En tot cas, en aquest sector d'ed ats, que van dels 15 als 20 anys, sovint es produeixen situacions difícils. Joves que, en canviar la veu, passen de les corals infantils a les d'adults, o bé que ho deixen córrer. Montserrat Lluveras ho sintetitza en aquesta frase: -És l'edat més difícil! Pedagògicament, les dificultats són especials. Ens diu: - A la trobada de Ueida, gairebé toLS els direcrors de corals vo- lien plegar. Costa molr de fer-los mantenir l'atenció. Hi ha una dimensió social molt important. Sovint, els pares porten els nois a una coral, no pas perquè els interessi que cantin, sinó perquè saben que estan en un ambient sa. Els mateixos pares sovint es desentenen de la tasca de les corals. que, en tot cas. exigeixen inés remps de preparació. Aquest movimenr de corals juvt•nils 110 sempre és ben entès . Hi ha qui creu que aquest tipus de corals no és necessari. i que cal passar de les infami/s a les d'adults. Per altra part, hi ha la problemàtica de les veus. que no estan ben .formades i que necessiten un tractamellf espt"cífic. Els tenors, especialment, són unes veus delicades. Les veus baixes no tam; i, per altra part, no hi ha gaire repertori en què dominin les veus baixes. I no podem forçar les veus. Tanmateix, la tasca pedagògica amb aquest jovent no resulta inútil. Els cantaires que han actuat en grups juvenils, se 'ls nota que ho han fet, quan arriben a les corals d'adults. Els intercanvis entre corals i Ics Trobades constitueixen manifestacions importants del moviment. A l'última Trobada, es va interpretar una harmonització dc ú1 presó de Lleida, feta per Baltasar Bibiloni i un tríptic del Flors Sanctorum. Però, per damunt del dirigisme més o menys evident. pel que fa a repertori, allò que els agrada als joves és variar. - Els complau molr, - acaba dient Montserrat Lluveras,- de rreballar música popular de països exòtics i. si pOl ser. quelcom que els acosti al rock; w1s temes amh acompanyamem instrumental. Tot allò què és exòtic els atrau especialmem! R.R.M.C. El protagonisme del "fer música", en aquest context, hi és substituït pel de fer colla, pel de Ja diversió. -Els meus- subratlla Montserrat Lluveras- em demanen de fer sortides, ex- FORMATGERIA ~ CANNES ~ cursions. amh concerts o no; però .fer excursions. No; en aquests cors, l'activitat sovint no està vinculada a complementar la formació musical. Cal dir que també n'hi ha que volen fer-ne, de música. Però aleshores, aquests jovenets, si en el conjunt del gntp no hi troben una dinàmica musical, l'abandonen i van a raure a corals d'adults, on aquesta dinàmica sí que hi existeL'(. Gran assortit de formatges i embotits catalans i espanyols. No tot és tan pessimista, però. -Hi ha grups que, o perquè eswdien música, o perquè ja porten la inèrcia de treball de les corals infantils a les quals han pertangut, mostren una ambició i força ganes de treballar. Volen superarse. Aquests, sovint acabaran als cors d'adults. on es rreballa amb forçtJ. Són nois que senten una necessitat d'enriquiment. La línia pedagògica d'aquests cantaires adolescents és diferent. -Necessiten una altra manera de treballar -continua Montserrat Lluveras- . No pots estar-te deu minuts sense que els dediquis l'atenció. Els repertoris s'acosten als mateixos de les corals d'adults. encara e/ Doctor Joaquim Pou, 4 Per reserves 302 50 71 La mas imponante cdi[Qrial dc publicaciones española de obras musicales de estudio y de concierto \)\\Qil.IAL DE fot . <t: ...,.....~Os &"''!-- BOILEAU /~ ~ Proven%•, '287 · Tcléfono ~IS 53 1.f 08037 - BARCELONA En su propi o imerés pida si empre (549) 29 MÓN SONOR Cloenda del F estival Internacional i inici del curs Enguany s'ha experimentat com mai aquesta manca de solució dc continuïtat entre la cloenda del Festival lnternacional de Barcelona i l'inici del curs regular a la ciutat. Al marge de la temporada operística, les grans organitzacions de concerts han matinejat aquest any i, encara no escolat l'estiu, presentaven ja els respectius programes del curs vinent. S'ha dit. fins i tot, que insinuant una certa competència, sobretot per part d'lbercàmera que enguany ha començat les seves activitats ben a primers de novembre, al mateix temps que el Festival de Jazz i la III Mostra Catalana de Música Contemporània. lbercàmera i el Liceu s'han mostrat sense problemes de públic; no pas així el Festival i la Mostra, que han evidenciat una preocupant manca d'audiència. Un i altre cas resulten lamentables. Cal, per tant, analitzar-ne les circumstàncies i causes. Activitat minoritària La Mostra Contemporània és una activitat minoritària, que rep beneficis del mateix Festival, ensems que en resulta perjudicada per l'esmentada proximitat, pràctica coincidència, que s'està evidenciant com una circumstància perillosa en la Barcelona present. El Festival, en canvi, ve essent afectat pel fet de la seva dispersió al llarg de tot el mes d'octubre i, sobretot, per una absència gairebé total de promoció. Resulta lògic que el públic del Palau analitzi amb franca reserva la possibilitat d'un abonament sencer a la que no acaba essent més que una sèrie irregular de concerts. Si allò que cerquem és el festival localista, caldrà, sempre, ferne una gran promoció i donar-li un major marc de solemnitat a casa nostra. El fet que resulta evident és que, en conjunt, no s'està mostrant com a una activitat de prou entitat i representativitat d'àmbit internacional. El mal és que, descartada tota projecció internacional, ha perdut també el ressò que li caldria en aquest àmbit local. I és una llàstima, perquè, al cap i a la li, en l'actual Festival hem escoltat moltes coses importants i dc qualitat. Com a autèntics esdeveniments, podem esmentar quatre o cinc concerts que gaudiren d'aquella desitjada projecció artística. El Fes30 (550) Friedrich Gulda o la informalitat. tival fou, per exemple, internacional des que es va presentar la Capella Reial, que acaba de crear Jordi Savall, un conjunt instrumental i vocal que s'acredita amb la gran autoritat que ha assolit el seu director. Calia repescar-lo per a Catalunya i cal ara servar-ne el caliu sense reserves. Era una tasca urgent, ja que tenim a l'abast un dels més acreditats especialistes en aquesta branca de la musicologia activa i especulativa. En cert punt, cal considerar depassada l'etapa de cultiu de la música antiga com una realitat merament colorista i d'antologia. Cal, per tant, ésser també, com Savall, un músic de vàlua i ofici remarcable per a muntar en tota la seva dimensió concertant les obres de Cabanilles i de Cererols. La Philharmonia Orchestra ha tornat, amb el seu extraordinari ofici, per fer destacar dos valors molt importants: Salvatore Accardo, adés bàsicament "paganinià" i ara definitivament madur i assaonat per a fer un Concert, de Beethoven, de magnífica musicalitat; i també aquesta figura digna de la màxima atenció que és el director Esa-Pekka Salonen. En una esplèndida versió del Joc de Cartes, deStravinsky, ens va mostrar una faceta de director de gran escola, precís i dominador d'un ofici terminant. Fins aquí estàvem pensant, encara, en una magnífica lectura cerebral d'una partitura també bellíssimament glacial; però en la Segona Simfonia, de Sibelius, el director nòrdic s'adverà ja definitivament com a una figura de gran notorietat. A l'esmentada precisió calia ara afegir el domini magistral del flux sonor, de les proporcions, de la construcció, de l'exacta contenció dels tempi i del control precís de la fenomeno logia. En suma, una figura en ascens meteòric imminent. Quant a l'Orquestra Ciutat de Barcelona, va passar, d'una lectura d iscreta, normal, de la Missa So/emnis, amb un Cor del Liceu que s'està manifestant tan afermat com excessivament sorollós per al concert, a un Requiem de guerra, de Britten, que va prendre una volada ja més important. Aquesta lectura de Decker ens va - - - - - - - - - - - -- - - - - - - - - - - - - MÓN SONOR LA importam presència del Schonberg Ensemble, amb Barbara Sukoll'a, semblar amatent a la rica manifestació plural de l'eclecticisme positiu de Ja partitura. Es tracta, en efecte , d'una música bastida amb actitud enciclopèdica, amb una sana apeHació a més d'una estètica vàlida en els darrers anys, però amb especulació docta i magistral. Perfectes els cors Pro Musica i els infantils El Virolet i l'Esquellerinc i l'esplèndida Enriqueta Tarrés; tots gaudiren d'una orquestra que mostrava un interessant grup de metall inèdit. Aquest tema de l'Orquestra Ciutat de Barcelona està encara per encetar, a la vista de la composició visiblement mutant, per ara, dels seus components, amb figures que es veuen ja experimentades en diverses latituds però que semblen anar i venir constantment. Té tots els avantatges d'un cert nivell, juntament amb tots els defectes d'una manca d'estabilitat, que és el mateix que dir manca de qualitat. Aquesta consolidació i estabilització encara són, doncs, un repte per a la gerència de la institució. Dels restants fets remarcables, eaJ acoblar-ne dos: els dels recitals de Gulda i de Marilyn Home, atenent a un aspecte de la seva anècdota. Ambdós es caracteritzaren per servir simultàniament dos contingents de públic ben diferenciats. Gulda ens va fornir un dels seus recitals-sorpresa, sense programa anunciat, amb una part clàssica preciosa i una part que pretenia especular amb el món del jazz. Dic que "pretenia", perquè les peces que va fer de Chick Corea s'insereixen en l'àmbit del modern post-impressionisme; i, quant al jazz presumptament improvisat del mateix Gulda, no ens interessa gens com a tal. És com l'estrafolària vestimenta del pianista, que no té res a veure amb I un inconformisme. Ens entusiasma el cai~ re relaxat i de gran comunicació de Gulda, però ens molesta tot allò que en ell s'acosta al grotesc. Tampoc no ens interessa la incògnita dels seus programes, per la gran dosi de vedettisme que comporta. Per bé que els seus Bach i Mozart siguin un dels més literals prodigis que puguem escoltar actualment, després de l'esmentada part d'improvisacions mes o menys jazzístiques, va fer un bis de Chopin descontrolat i sense qualitat artística. Quant a Marilyn Home, plantejava el seu recital amb una clara dualitat lJederBel canto que va reeixir, sobretot perquè en els nombrosos bis va decantar-se obertament cap al seu camp natural, el de l'òpera. Aquí n'o hi hagué cap engany: no obstant, cal recalcar que tota la part inicial del recital fou molt més que un dels habituals tràmits de la majoria dels concerts dels grans operistes. La Horne és una artista summament inteHigent, de tal forma que els seus Lieder, de Schubert o de Wolf, assoliren una dimensió transcendent, francament inesperada en qui no n'és una especialista. Com és lògic, en el recital de Brigitte Fassbaender, acompanyada pel ja mític Irwin Gage, sí que ens trobàrem en l'altre camp ben definit de qui, sense sorpreses, garanteix unes execucions de lJeder purissimes. I tampoc no es pot dir que la resta del Festival no tingués sempre el segell d'un o altre interès remarcable. Com el Pierrot Lunaire, del Schonberg Ensemble, amb la veu de Barbara Sukowa o els següents dos concerts de la bonica Orquestra del Capitole de Tolouse, en majoritari homenatge a Ravel, o també els dos pianos de les germanes Labeque. Comprenia el Festival, per altra banda, reiterades referències a la música d'avui, que són d'agrair sense reserves als programadors. Hi pertanyia clarament el concert de músics castellans a cura del Grupo Círculo i els catalans que s'incloïen en altres tres concerts. Guinovart va repetir amb I'O.C.B. el seu Àngel de la Mort, i Moraleda va estrenar unes Quatre visions de l'ordre de l'Univers, molt més interessants per elles mateixes que no per la discutible càrrega fòosòfica que diuen apareix amb regularitat a la sortosament apareix amb regularitat a la seva terra, va estrenar a Santa Maria, a cura de I'Ensemble de Cuivres d'Aquitaine, unes Confluències escrites expressament per aquesta seu i amb especial sentit estereofònic de gran volada. I, per acabar, l'èxit personal de Guinjoan amb els seu Homenatge a Carmen An-10ya, que els Percussions de Barcelona van executar en tota la seva complexa arquitectura sonora, juntament amb reposicions de Mestres Quadreny, Gerhard, Boulez i Llanas. Tal com fèiem esment, sense ni refredarse el caliu del Festival s'ha iniciat enguany, més aviat que de costum, la temporada d'lbercàmera, alhora que la del Marilyn Home, amb l'escalf del públic. (551) 31 PUBLICITHT H GHHn OfiQUfSTfiH publi +~rnpo % L'empresa de publicitat general especialitzada en música Publi-Tempo és... publicitat publicitat de la música publicitat en la música publicitat per a la música Deixeu-vos aconsellar per uns experts Deixeu-vos aconsellar per Publi-Tempo Amadeu Vives, 3, 3 ~' 08003 BARCELONA 1~ Tel. 301 33 93. - - -- - MÓN SONOR /1 Tabarro al Liceu. f I puntual Liceu. lbercàmera ha començat amb un espectacular conjunt, el de la Simfònica de Montreal. Es tracta, novament, d'una orquestra de les que es poden qualificar com a gran instrument: bloc impecable d'instrumentistes i amb una corda compacta, preciosa, d'exquisida sonoritat. És, en efecte, una de les millors que hem arribat a sentir darrerament a Barcelona, amb certa similitud amb la sonoritat nord-americana. Ha estat dirigida pel seu titular actual, Charles Dutoit, que venia precedit de notables referències que no podem considerar com a confirmades. Ens hem trobat, ara, en presència d'un conductor espectacular que ens ha semblat identificat amb una personalitat que podriem anomenar com la d'un Frühbeck francòfon. És a dir, la d'un director de gran autoritat (insistim, espectacular), curós dels detalls i dotat de memòria prodigiosa per al petit esdeveniment sonor. Però no hem pogut identificar en Dutoit cap detall de profunditat, ans al contrari, més aviat de superficialitat ~om veurem- que ens permeti d'assignar-li una qualificació de gran mestre. No sé si el públic, en general, va adonarse del detall significatiu que representava una programació feta exclusivament d'obres eminentment rapsòdiques, és a dir, posades només per al lluïment concertant dels diversos estaments de l'orquestra, però sense cap possibilitat, ni - per tant- risc, d'aprofundiment i, en conseqüència, definició de les possibilitats reals d'un gran mestre de la interpretació. Es clar que un Concert per a orquestra, de Bartók, els Quadres, de M ussorgski, o la Petruixka són obres que les hem sentides en versions memorables, definitives; però, ara, de les versions de Dutoit, no n'hem servat res en la memòria. Completava la seva actuació amb l'escassa transcendència de la també literal Rapsòdia, de Rach- maninov, un Carnaval Romà, i el Don Joan, de Strauss. En cap d'elles no es va poder evidenciar la possibilitat que més amunt atribuíem a Pekka-Salonen. És clar, insistim, que l'encant del conjunt de Montreal és manifest, però de les mans de Dutoit no hem escoltat més que brillants frescos sonors i una suma d'instants de beLles i impecables ressonàncies. Una gesticulació desafortunada va acabar per desfer qualsevol encant possible en el darrer concert, amb el "fora de programa" de La Valse, de Ravel, la interpretació més vulgar i ca rent d'aroma d'entre totes les que va proposar el repetit director. Per a jugar a Celibidache, com sembla que va intentar, cal ser aquest darrer gran mestre en la seva integritat, amb senyorívola i elegant pretensió. A darrera hora per aquest comentari, cal parlar també d'una molt afortunada inauguració de la temporada del Liceu. El gran Tríptic, de Puccini, ha tornat amb un extens repartiment, potser no espectacular quant a estrelles, però important i inqüestionable. Sempre en serem partidaris, d'aquesta concepció de l'òpera com a un espectacle musical en què - abans que tota altra cosa- cal homogeneïtat en un nivell alt en tots els seus intèrprets. l això ha estat aquesta primera representació de la temporada, que s'inicià sota la batuta sempre solvent de Roberto Abbado, amb una orquestra francament dúctil (com continua essent la del Gran Teatre). Tríptic, segurament millorable si Puccini estigués en vida per a poder-ho fer encara, podria ésser considerat com a una sonata escènica, amb un Tabarra inicíal que seria un patètic primer moviment, l'indiscutible adagio de Suor Angelica i el rondó de Gianni Schicchi. Llàstima, només, que la gran promesa del franc impressionisme caliginós, superb, de l'inici del Tabarra es perdi ben aviat en masa formalisme i que la Suor Angelica no s'elevi a una major dimensió, de quasi cantata escènica, àdhuc amb un llibret més dens. En la primera jornada del Tríptic, hi intervenien sobretot dos cantants sòlids i experts en els papers principals, com ~i­ cola Martinucci i Olivia Stapp, potser no prou dirigits cap a una escena que externament era bonica però que no es lliurà d'un estatisme dels citats protagonistes. Juntament amb Alessandro Cassis, hi intervenia la nostra Rosa Maria Ysàs en forma molt destacada, reiterada, com veurem en la jornada següent. Suor Angelica incorporava novament aquesta cantant catalana, però els dos papers principals pertanyien a Maria Chiara i Margarita Lilowa. Sobretot pel que fa a la primera, hi havia una mancança pendent, respecte del Liceu, que ara s'ha acomplert amb aquesta vers~ó protagonista de gran classe i dignitat. Es una cantant que mereix, evidentment, una presència més important que no aquesta fugaç Angelica, no exempta de dificultats vocals. L'estol de germanes conventuals va permetre de renovar el contacte amb aquesta sèrie de veus de casa nostra com són les d'Ascensión Gonzitlez, Carme Hernandez, Núria Cors, Maria Antònia Martín Regueiro, Rosa Vilar, Isabel Aragón i encara altres. Escena discreta i estàtica, sense possibilitat de redempció del llibret. Finalment, Gianni Schicchi és aquella òpera que a tothom encanta; perquè, com sempre s'ha dit, és una brillant peça teatral. Un bon equip, en el qual retrobàrem els noms sòlids de María Uriz, de Palma, Esteve, Monjo i altres, era encapçalat pel veterà Rolando Panerai, magnífic de facultats, tant vocals com d'histrionisme escènic. I hi foren present~ destacats, la parella nostra de Maria Angels Peters i Dalmau Gonzalez, en la seva dimensió internacional assolida. Josep Casanovas Cuina oberta de 13 a 01 sense interrupció Pg d ISAB~.L. Il. 1:4 08003 BARCELONA T•l 31t 30 33 Atys: Una valuosa aportació discogràfica al tricentenari de la mort de Lully Fins i tot a França, l'obra de Jean-Baptiste Lully ( 1632-1687) "el més francès dels italians", que fou, curiosament, l'inventor del "gust" francès- ha estat valorada amb una certa reserva, al marge de la seva importància històrica: objecte de mesura i d'honestedat clàssiques, segons l'opinió dels més conciliadors; freda i enutjosa, segons la dels més radicals. En tot cas, també és cert que ha estat coneguda molt parcialment: cap òpera completa del compositor no figurava al catàleg del disc clàssic, ni cap representació en viu no havia sobrepassat el nivell d'una temptativa més o menys discreta. Potser aquests prejudicis començaran a ser revisats, en escoltar la superba versió de la tragèdia lírica Atys (que, a la seva època, gaudí de l'entusiasta predilecció de Lluís XlV i convulsionà la sensibilitat emotiva de Mme. de Sévigné), enregistrada per Harmonia Mundi a partir d'una coproducció, del gener del 1987, de l'Òpera de París, el Teatre Comunal de Florència i l'Òpera de Montpeller, dirigida escènicament per Jean-Marie Villegier i animada musicalment per l'americà radicat a França, William Christie, al front de IlO impecables coHaboradors, reunits a l'entorn del seu conjunt "Les arts florissants", ben conegut del públic de Barcelona. La trama argumental de Atys (una cruenta història d'amor entre una deessa i un mortal, que conserva, bàsicament, la concentració d'una tragèdia clàssica, malgrat les convencions retòriques de Quinault, el més qualificat llibretista de Lully) s'identifica musicalment amb un immens recitatiu, d'unes característiques que el teatre musical va manllevar de la seva rivalitat amb la tragèdia parlada i que representa la fusió de l'òpera italiana de Cavalli i Rossi amb la declamació francesa. Aquest recitatiu, sempre sostingut per un baix continu, presenta una forma molt complexa i elaborada, més melòdica que el secco italià, i inclou, esporàdicament, curtes seqüències en forma d'airs que no impedeixen que l'acció es desenvolupi de forma continuada, a diferència de l'òpera italiana post-scarlattiana. Aquests episodis presenten només la forma més tancada d'un baix ostinato o d'un rondeau, però els moments més intensos pel seu lirisme o per la seva intensitat dramàtica no s'allunyen mai de la pulsació dels versos o de les paraules. I és això allò que pretenia Lully: una simbiosi impecable de )4 (554) Represemació de Atys a I'Opèra Comique, de París. la música i del text, amb les millors armes de la simplicitat. Si d'Anglebert o Couperin desfiguraven el discurs en una profussió d'ornaments, Lully els evità dràsticament, fins al punt que, en vestir de música aquest text tan proper a les tragèdies gregues, no sabríem dir si el codi musical reposa sobre les lleis de la llengua, del vocabulari ·i de Ja sintaxi, o si Quinault, que coneixia les severes regles harmòniques i melòdiques de l'escriptura lullista, s'hi havia adaptat "a priori". També és cert que, més enllà d'aquests principis d'estil, ja és possible de descobrir a A1ys una considerable arquitectura musical que prefigura no solament Rameau, sinó també un bon nombre de trets puntuals de Gluck -el posterior reformador estranger de l'òpera francesa i, fins a cert punt, de l'irreprimible fantasia teatral mozartiana. Tot això és ben palès en la interpretació sobirana de William Christie, al davant d'un conjunt homogeni de cantants especialitzats (impossible de citar-los individualment, per raó del seu nombre considerable), dels seus cors i d'una orquestra ampliada. a partir del conjunt estable de "Les arts florissants", amb un grup de continu particularment opulent (quatre llaüts, guitarra, dos clavicèmbals, baixos de violí i viola) que improvisa a l'entorn dels recitatius una música plena de color i de sentiments. El mateix William Christie ha resumit el seu treball en aquesta producció: "És evidentment molt diferent del treball líric habitual, on el director arriba una setmana abans de l'estrena per a acreditar una distribució preparada pels directors de cant. Quin és· el meu paper? En primer lloc, jo sóc un metrònom, un d'aquests "marcadors de compàs" que assegura la bona marxa dels ballets. Jo animo el continu i estableixo els "tempi" dels duets i dels fragments de conjunt, però també deixo al continu una llibertat d'improvisació i de contacte amb els cantants. Jo sostinc els cors i m'ocupo d'allò que els anglosaxons anomenen "timing", és a dir la unitat de temps i els encadenaments dels diferents fragments. Però diria que el meu paper és més aviat el d'un catalitzador, al llarg de tot el treball de preparació (hem disposat de tot un mes i mig per a la preparació d'Atys). En aquest temps, jo he assegurat la unitat en el pla estilístic i el manteniment d'una homogeneïtat retòrica". Agustí Montellà (Harmonia Mundi - H MC 90 1257.59 Compact Disc. H MC 1257.59 Disc. HMC 401257.59 Cassette) -------------- -------------- -------------- ------ MÓN SONOR T Francesc Gabarró i Soler, un català en el sintfonisnte anglès Per a molts, el nom de Francesc Gabarró i Soler potser no els dirà gran cosa. Si parlem, però, del primer violoncel durant diversos anys de la London Symphony i de la Philarmonia, la cosa, si més no, ofereix un toc d'atenció concret. Si, a més, la seva peripècia humana és particularment atractiva, confegirem un marc referencial digne d'atenció. Dinàmic, vital, conservador fàcil, aquest músic jubilat parla del seu naixement a Verdú, del seu trasllat en bolquers a Sabadell i a Barcelona i dels seus estudis a l'Institut Casals on en 4 anys féu set cursos. Nascut el 1916 no tingué temps d'actuar amb l'Orquestra Pau Casals. Evità la guerra civil perquè el seu pare aconseguí que el donessin inútil temporal. El mes de setembre del 1936 marxava cap a França, just un dia abans que tanquessin les fronteres. Arribat a Marsella trobà qui després seria gran amic seu, que tenia una orquestra amb la qual poc després es desplaçà a l'fndia. Gabarró s'embarcà amb qui després fou autor de l'himne nacional de l'Índia, i amb la resta de companys d'aquella formació. El destí és Calcuta a l'Índia colonial. -Tocàvem en el millor restaurant de l'Índia. I, a més, estàvem afiliats a l'escola de música d'alià, que dirigia el francès Philippe Sandrer. Ell també dirigia la Simfònica de la ciutat. Al cap de l'any oferíem uns cinc concerts de música de cambra i uns deu de música simfònica. Jo vaig ser el primer violoncel. I després, com a invitat, vaig tocar a Nova Delhi. Durant la guerra mundial venien soldats que sabien tocar molt bé. I jèiem una autèntica orquestra internacional. A l'hora del retorn a casa, la possibilitat d'haver de compllir el servei militar féu que acceptés el consell que li donà el president de l'orquestra: <<Fés-te anglès, i vés a Gran Brentanyru>. - M'l10 vaig rumiar i, pel que pogués ser. vaig provar-ho. I va ser fantàstic. A Anglaterra va ser on vaig començar la meva autèntica carrera de «CeHist(J)>. A l'Índia va deixar amics catalans que cita: Casanova, Manuel Salvador, Antoni Ubach, Antoni Rosell, Esteve Cusidó... A linals del 1947 arriba a Londres amb alguns diners, sense feina i amb l'adreça d'un amic a qui havia donat classes. S'ofereix a la BBC, la qual fa una audició dc prova. Toca Bach, Dvorak i Falla. El contracten per donar-hi, tres vegades el mes, 20 minuts de música espanyola. Fa amistat i aviat ingressa a la London me de treball que porten els músics a Anglaterra: - Treballàvem matí, tarda i nit, tots els dies de la setmana. I quan venia a Espanya per vacances ni tan sols portava el violoncel. Symphony com a tercer violoncel. Al cap d'un any i mig ja n'era primer violoncel; mentrestant actuà durant nou anys amb el Quartet Hirsch. També ho féu set anys amb el Trio Virtuosi, amb Neville Marriner de primer violi. Passà vuit anys amb Ja London Symphony i va ser cridat per Ja Philharmonie, que U proposà de ser coprincipat. «En ser dos ens ho podíem combinar», diu. Però només hi va ser tres anys. I ho raona així: -Jo estava casat i tenia fills. No els veia mai. I vaig dir, ja n'estic tip d'aquesta vida. I vaig deixar tot el que era concen· orquestra, trio i quartet. Ara sóc lliure, em vaig dir. l què va ... Tenia més feina que mai. Feia discos, peflícules. Per aquestes feines es crearen orquestres en les quals prenien part els millors professionals. Era una orquestra sense membres jLXos, la Nationa/ Philharmonie, encara existeix. Gabarró ha estat dirigit per tots els grans noms de la direcció europea dels últims decennis. -He tocar en lültim concert que dirigí Toscanini a la Philharmonie. No vam assajar. Va dir: <<Jo sé que tocaran molt bé. Ja ens veurem aquesta nit». Va ser lültím concert que donà a Londres. Karakan , Stokowsky, Furtwangler, Giulini... Amb l'única gran orquestra anglesa que no ha treballat ha estat amb la Royal Philharmonic. I es queixa del rit- Només va emprar-lo en el concert que s'oferl el mes de desembre del 1985, a Torrevieja, en homenatge al seu amic Francesc Casanovas. Diu que a Barcelona només tocaria si fos en un concert benèfic, per als músics jubilats de la seva generació. I ho diu ell, que s'ha vist obligat a jubilar-se perquè així s'exigeix allí, malgrat que, per la seva vitaUtat, mostra tenir corda per a molta estona. Potser no al ritme britànic, amb els 4 o 5 concert setmanals, amb les tardes dedicades als assaigs i als enregistraments. Cada concert exigeix set assaigs, etc. Gabarró ha enregistrat discos amb Els Beatles. El solo de violoncel que se sent a Yesterday és seu. Ha actuat amb Frank Sinatra, i moltes bandes sonores de films el tenen a ell per anònim protagonista. Entre ells alguns de la sèrie «lames Bond» i El violinista en el tejado. Pel que fa a la manera de treballar en enregistraments, assenyala: - Arribaves a l'estudi sense saber què gravaríem. I si no surt bé es rectifica. Tot és tocat a vista. No es perd el temps. Una vegada vaig haver d'enregistrar Guillem Tell, on hi havia dos solos importants de violoncel, i no m'ho havien advertir. Un flnal de carrera professional, el seu, com a free lancer. Pel que diu, molt ben pagat, i treballant d'aquesta manera tan industrial i amb un sentit de la productivitat indiscutible. En el context d 'una xerrada absolutament distesa, i sense perdre la referència del que S!Jposa aquesta història tan densa en protagonisme simfònic, li demanem trets definitoris d'alguns dels grans directors amb qui ha treballat. Ho fa de manera molt gràfica i expressiva: - Karajan, era fantàstic. Amb Furtwiingler, no sabies quin temps marcava però l'orquestra sonava bé. Rudolf Kempf era fantàstic; donava gust treballar amb ell. Malcolm Sargent era molt eficient. No tenia res dins del cor, però era molt clar. La conversa acaba amb una visita al Palau on l'home, tan falaguer i divertit durant tota la conversa, ara acusa una emoció que no aconsegueix dissimular. R.R.M.C. MÓN SONOR ' - .... - - -- - - - - - - - - -- - -- -- - - - - - MÓN SONOR RETRAT Katia i Marielle Labeque. Dues parts d'una ntateixa neurastènia La matemàtica artística té Ja seva precisió pròpia. O imprecisió. Té un sentit únic de les regles de càlcul, obert sempre als resultats més imprevisibles. Segons aquestes regles, la suma d'un piano i un altre piano no són mai dos pianos. I la suma de dues mans i dues mans no són quatre mans. Per molt que s'anunciï com a piano a quatre mans: és totalment una altra cosa. Sentir tocar conjuntament Katia i Marielle Labeque a dos pianos no és el mateix que sentir tocar Katia Labeque i Marielle La beque tocant juntes, però no conjuntament. És una altra cosa molt diferent, sorgit també de la suma de dues unitats que, potser, si no fossin diferents, no assolirien la resultant que aconsegueixen. De tot això i d'altres coses parlarem tot seguit. Menuda, vital, comunicativ~ decidida, inquieta, Katia Labeque representa, en la seva actuació, la imatge més exacta de l'energia virtuosística. La seva cama esquer- ra es dispara sovint cap a l'exterior, en un moviment precís i imparable que manté inevitablement l'atenció del públic davant d'aquesta constant dinàmica, en la qual no és dificil d'admirar el goig de la vivència musical. Quinze anys de treball conjunt Oi més si el programa inclou música de la capacitat d'extroversió d'un tòpic producte "a l'espanyola" de Manuel Infante i, sobretot, una Rapsòdia de Gershwin. En aquest tipus de repertori, Katia és capaç de mostrar-se especialment histriònica, i les seves natges es passen més temps a l'aire que no reposant damunt la banqueta, mentre el brillant acord final elevarà prodigiosament la figura de Katia, en una mena de gest triomfal ple de joia i decididament engrescador. A la banda oposada, amb els pianos ca- piculats, Marielle, dos anys més jove (en aquesta edat que cal situar al voltant dels trenta anys), actua amb una evident contenció, amb una gestualitat més aviat continguda però tampoc no eixuta, tot recolzant La seva superior estatura a una distància apreciable del piano i oferint una imatge externa molt distant de la seva germana. La seva cabellera, considerablement ilarga i solt~ sovint li cobreix al rostre, moment en què hom se sotraguej~ en pensar què podria passar si aquella longitudinalitat capil·lar envoltés l'activíssima testa de la seva german~ aquella altra test~ prudentment coberta amb uns cabells discretament llargs i molt menys solts. Són les vuit del matí. Nou .hores més enllà de la fi del concert: és el moment establert per a elles per ser entrevistades. Tot això, en el marc del matí més dur dc la setmana -dilluns- , quan el sol encara no ha aconseguit superar el dens coixí d'humitat i contaminació de Barcelona. Imperatius d'overbooking periodístic MÓN SONOR - dues entrevistes concedides a la mateixa hora- obliguen a dividir esforços; així, Ja conversa no pot ser a tres sinó a dos, i em correspon com a interlocutora Marielle (diguem, Ja seriosa de les dues germanes), tanmateix encantadora i amable dins la seva elegant contenció. Una contenció aguditzada per inevitables mostres de fatiga (mentre divideix el temps entre mal menjar-se l'esmorzar al saló de l'hotel on s'estatja i respondre les preguntes que li formulo). Parla amb una naturalitat totalment allunyada dels apriorismes vedetístics i de les distanciacions forçades. Amb la mateixa naturalitat que pren una tassa de llet i cafè, conversa planerament de quelcom que és la seva vida. El seu aspecte, i també el de Ja seva germana (dos anys més gran) són prou juvenils perquè no em sorprengui quan digui que ja fa quinze anys que tenen aquesta dedicació professional, d'ençà que ambdues van guanyar el Primer Premi del Conservatori de París. Li recordo, a l'inici de la conversa, que els prestigiosos cineastes italians Vittorio i Paolo Taviani, de profitosa i dilatada tasca conjunta, afirmen que ambdós són dues parts de la mateixa neurastènia. I, per tant, li pregunto si el d'elles no és un cas semblant. La pregunta li sorprèn, però no sembla molestar-Ja gens; tot el contrari, ho acull amb un somriure quasi agraït, que apunta vers l'acord que tot seguit certificarà. - Certament, cal ser complementari per fer això que fem. I és evident que hi ha diferències, entre nosaltres. Damunt l'escenari mateix, la seva forma d'actuar i la meva són molt llunyanes; però, encara que ella sigui molt moguda, en realitat actua amb una gran concentració. Per altra part, és necessari que cadascuna tingui un marge de llibertat, quan actua. Davant un concert, es produeixen fets inesperats que E. FUSTE Dimibuidor oficial dc piano~ PIANOS ORGUES SCHI~MEL $ - ASTOR EISENBERG ~rl~ lKAWAI! 6AVEAU C. BECHSTEIN GRAN EXPOSICIÓ DE PIANOS DE CUA Teclats, Orgues. So professional, Instruments de vent i corda garantia i servei Ensenyança musical a tots nivells Mallo rca. 346 Tel. 207 45 18- Barcelona Marina. 310 Tel. 255 92 58- Barcelona 38 (558) cal resoldre en aquell moment, i cadascuna ho ha de fer segons la seva manera... Marielle deixa ben clar que, en el treball de preparació, no hi ha cap o rd re jeràrquic, ni una manera de fer sistemàtica: que no hi ha qui ho dirigeixi, i que, a la fi , tot és el fruit d'una tasca conjunta, d'uns suggeriments i d'uns acords: - No hi ha pas qui doni ordres a qui -assenyala Marielle, sense tampoc atorgar gaire importància en aquesta constatació. T destaca, per damunt de tot, el grau de comunicació a què s'arriba quan es porten quinze anys de treballar conjuntament, de viatjar arreu del món, de fer concerts en auditoris i davant de públics variats. -És una cosa extraordinària - diu; el mot "extraordinària" no li ha fet perdre el capteniment- . Si som felices, el públic ho nota. La nostra relació és com un matrimoni, però assumit amb tota llibertat. I és molt bonic, això de participar en una tasca estimada amb algú a qui hom estima. Les nostres relacions han estat més difícils al principi que no ara. Ara hi ha un equilibri, entre nosaltres, que no es produïa al principi. En un concert, es produeixen fets inesperats La paraula amor sembla tenir-hi un paper important. Sense que un tingui tots els elements de judici a la mà, i fiant l'opinió sobretot en matisos escadussers i subtils, hom apuntaria que aquest terme, per a elles, és quelcom molt viu en llurs relacions; que és quelcom inseparable de llurs existències, per damunt del maridatge purament artístic. O, potser, tenint aquest maridatge com a element dinamitzador, o tal vegada en una relació simbiòtica probablement complexa. Però estem parlant de música, de piano; i, d'una manera més especial, del piano a dues persones, que no és el mateix que el piano a quatre mans. Quinze anys de treball conjunt fan força inevitable Ja pregunta de si els seria possible actuar en solitari. - Seria molt diflcil - respon, prou convençuda-. Comporta un altre tipus de dificultats. Sí que m'agradaria, en canvi, actuar en grups de cambra, en trios, en quartets... La veritat és que no tinc ganes d'actuar en solitari. Quan portes tant de temps compartim la música amb una altra persona, es fa diflcil de fer-ho en solitari. Potser ho podria fer excepcionalment; però no d'una forma continuada. En aquesta forma de treballar, desproveïda d'imperatius formals, mai ningú no assumeix exclusivament les parts solistes dels concerts; s'hi alternen segons sigui el contingut de l'obra. La informalitat es trenca - valgui la contradicció- quan es tracta de tocar a dues mans, i aleshores sí que ella actua sempre sobre les notes breus, perquè és un tipus de so que li plau d'una forma especial. No acusa que hi hagi problema de repertori, pel que fa a piano a quatre mans o per a dos pianos, encara que cal tenir en compte alguns matisos de l'afLrmació: -No; no tenim problemes de repertori. El problema que tenim és disposar del temps necessari per treballar tot allò que podem abordar. Cada any fem front a noves obres, posem en marxa noves idees de repertori. I aquesta és una tasca molt bonica. Ens agrada descobrir un repertori nou... Sí, que manquen concerts per a dos pianos i orquestra; però no per a dos pianos, o per a piano a quatre mans. Distinció, aquesta -piano a quatre mans i dos pianos-, que ella centra esquemàticament en aquests termes: - A mi m'agrada molt tocar a quatre mans. El repertori és més íntim; mentre que, a d_os pianos, és més espectacular. Els sentiments que s'expressen són diferents. El repertori per a quatre mans exigeix uns auditoris més reduïts. La Fantasia, de Schuben, no és possible d'interpretar-la davant de tres mil espectadors. Tocar amb dos pianos gairebé és fer-ho amb una orquestra; és molt més ric i brillant. La paraula especialització, en una tipologia determinada d'obres, no sembla pas encaixar amb la seva forma de fer, molt donada al goig de l'amplitud d'horitzons formals que omple el firmament musical: - No es pot tocar aquella música que hom no estima. I nosaltres estimem aquesta varietat d'obres que interpretem. Hi ha qui en té prou amb Mozart i Schubert, perquè els estimen. Jo necessito un equilibri i, en aquest equilibri, hi entra la varietat de músics que interpretem. I d'aquest equilibri forma part la constant dinàmica de canvis de programes, els quals tenen una durada -segons assenyala Marielle- que es limita a allò que duren les gires, després de les quals els canvien. Sembla que tenen una autèntica incapacitat per a mantenir dilatadament la vigència d'una mateixa proposta. La que van oferir al Palau, en el marc del Festival Internacional de Música de Barcelona, venia d'una gira feta als Estats Units de Nord-amèrica. Es pot dir que va morir a Barcelona, perquè després es desplaçaven a Londres, on els esperaven noves iniciatives programadores. En aquest sentit, Marielle lamenta els xiulets que va acollir el canvi de l'anunciada Rapsòdia in blue, de Oershwin, per la Rapsòdia número 2 (Manhattan), del mateix compositor, ja que, segons ella, mai no es van comprometre a interpretar Ja primera, amb l'enregistrament de Ja qual, per altra part, han aconseguit un èxit força espectacular. Per a elles un programa que inclogui música espanyola (amb la coneguda trilogia - Albéniz, Granados. Falla- al davant) els complau especialment. Katia, quan, moments abans, habia rebut un --------------------------- -------------------- MÓN SONOR exemplar de la nostra Revista que incloïa un reportatge sobre Enric Granados, de seguida hi reparà, quasi al primer cop d'uU, fent esment d'una forma especial en l'escultura de la seva mà i del seu rostre, tot manifestant com la colpien. També els plau, segons diu Marielle, l'obra de Ravel, compatriota i quasi conciutadà, i no cal dir que la de Gershwin i, aoo mateix, assenyala el nom de Bernstein, de qui oferiren algunes obres de propina a l'esmentat concert. -Quan no sentim cap relació amb la música que interpretem, aleshores canviem el programa. - I deixa ben clar que "mai" no els han imposat cap repertori. -Sempre interpretem allò que estimem i que volem interpretar. - És suficient la partitura, per capir tot el contingut de l'obra, i per poder assumir-la éompletament? -D'entrada, és evident que La partitura és fonamental. Però també és important la inspiració pròpia de l'artista. Tots els artistes respectem fidelment la partitura. Però, tanmateix, resta el misteri de perquè cada interpretació és tan diferent. Cal, per tant, anar més enllà de la partitura . Per fer Gershwin, hem escoltat Billy Holiday. Bill Evans i altres artistes nordamericans. Hi ha obres de la música americana que m'agrada més escoltar-les interpretades per aquests grans artistes o per formacions d'aquest tipus, que no pas per orquestres simfòniques. Però no n'hi ha prou, encara. Cal conèixer el moment en què es va compondre l'obra, i l'estètica dominant (no sols en el camp de la música, sinó en el de la plàstica i la Literatura). No es pol interpretar Debussy sense conèixer tot el món impressionista. Ni música espanyola, sense conèixer Granada, el Museu del Prado o el flamenc. f és aquest tipus d'aprofundiment el que fa distingir sovint el gran intèrpret del només bon intèrpret. -Acabeu de treballar amb Simon Rattle i la seva City of Birmingham s.ymphony Orchestra, amb qui heu enreg¡strat el Concert per a dos pianos, de Béla Bartók. És ben sabut que aquest director té un sentit molt exacte i rigorós del seu treball, i que té una dedicació molt més intensa a la seva orquestra d'allò que sol ser costum. Fins a quin punt heu pogut comprovar els resultats d'una forma de fer tan poc habitual? MarieUe sembla estar d'acord amb la descripció de l'ideari professional del director britànic: -Ha estat molt agradable, treballar amb Rau/e. Es un músic extraordinari. Té el mèrit de dedicar temps a assajar; i, a més, en porta molt actuam amb la seva orquestra. Amb ell hem treballat molt. És un músic que va molt a fons de les coses, i ha aconseguit una orquestra d'una qualitat extraordinària. Es un músic molt profund. No pas involuntàriament, havia portat la conversa a un món temàtic que em preocupa de forma especial i que no és la primera vegada que situo en el marc d'una conversa amb músics destacats. És el món de la hiperprofessionalitat, del treball quasi industrial d'orquestres, directors i solistes, tots els quals sovint resolen llur encontre amb un assaig superficial abans del concert. Un director, un solista i una orquestra conflueixen unes hores en un lloc determinat i, amb gairebé només unes encaixades de mans, preparen i redueixen tota la problemàtica d'un concert i ben sovint amb un èxit "sorollós" (davant d'un públic lliurat més al relleu d'uns noms decididament importants que no pas a la constatació crítica d'uns resultats musicals.) Marielle Labeque, des de dins, en té una visió molt menys pessimista, suposo que no interessada, sobre l'autoritat de la qual no estic en condicions de dubtar. -Tot això que dieu és molt relatiu. Depèn de quina obra s'interpreti, que caldrà assajar més o menys. Hi ha orquestres que exigeixen més atenció que d'altres. Hi intervé també el tema econòmic. Els assaigs resulten cars de pagar. Als Estats Units, la qüestió sindical fa que totes aquestes coses resultin especialment complicades. Per exemple, les grans companyies discogràfiques obliguen que els enregistraments no tinguin una durada superior a un determinat temps, per tal de no incrementar costos. Hi estic d'acord. L'avió, en afavorir els desplaçaments, pot accentuar aquesta problemàtica, ja que pot densificar el nombre de concerts. Però, amb aquest ritme frenètic o sense, quan sents un Murray Perahia o un Brendel veus que aquest no és el problema per a una interpretació important. Si hi ha una bona orquestra i un bon director, no cal fer massa assaigs. f també és cert que, amb més assaigs. les bones orquestres milloren els resultats; però, les dolentes, sovint ho fan pitjor en el segon que en el primer. Sempre, és clar, tractant-se de ferne obligadament pocs.... No es pot generalitzar, però. Jo crec que, en aquest món d'actuacioi!S en gires, es produeixen grans interpretacions. Hi ha el cas del violonceHista Yo- Yo Ma, a qui adoro. Por oferir I30 concerts cada any, i sempre ho fa meravellosameni! Hi ha qui es posa malalt, quan deixa de tocar seguit: li cal un ritme intens per a viure. D'altres, només actuen molt de tant en tant. Cal que cadascú es conegui, i que conegui els seus límits... I Marielle continua argumentant sobre el tema, tot mostrant una variant nova, que en podríem dir de tipus pedagògic. -De vegades, el millor concert que fas és l'últim de la gira, quan estàs més cansada i hi ha més perill de caure en la cosa mecànica. No ho sé: tot això és prou difícil d'establir. Hi ha una cosa certa: damwu l'escenari passen coses que només esdevenen allà i en aquell moment; que no es poden aprendre ni preveure mentre ets a casa i en els assaigs. Una pot preparar molt bé un programa determinat. Però arriba un moment en ·què no hi avança; i no hi avança fins que actua. A casa, no hi ha un factor tan important com el"trac" de l'actuació. Els músics estem fets per tocar arreu, per viatjar. No pas per quedar-nos a casa! Tanmateix, accepta que, a mesura que passa el temps, ha disminuït el ritme d'actuacions, les quals actualment són d'uns 80 concerts anuals, enregistraments discogràfics a part. - La música, ho és tot, per al músic? -Crec que cal tenir lloc i temps per a tot, a més de per a la música. I ho necessitem. Per exemple, temps per a la relació personal; això cadascú s 'ho fa de la seva manera, i sempre hi ha una solució per a cada moment i cas: per a la família, per als amics. Nosaltres tenim una casa a La costa Atlàntica, prop d'Espanya, i quan podem hi anem. És molt important! La música és la nostra vida. però també ens agrada veure el nostre jardí. com creixen les flors, trobar-hi el nostre gos ... A Katia li agrada molt el cinema, i té molts films enregistrats en vídeo. I quan viatgem, procurem fer que/corn més que romandre als hotels. Però això és molt diferent si et trobes a Europa o si ets als Estats Units o al Japó. Aquí et sents motivat, perquè arreu hi ha coses que t 'interessa de conèixer. A ltàlia, la gent està envoltada d_e bellesa per tot arreu, i aquí també! Es clar que coneixem coses de Barcelona. Jo l'adoro, Barcelona! Coneixem Gaudí... I he estat més vegades al Museu del Prado que al Louvre. Passa que, quan et trobes a París, dius: "Sé, ja tindré temps de veure-ho'; i te'n vas i encara no hi has anat I Quan ets als Estats Units, és diferent: allà, tot el que hi fas és seure en una terrassa i fer una beguda. - El tòpic que cada concert és diferent, fins a quin punt es cert? Què hi influeix perquè sigui així? (559) 39 RESERVE ALGU OS APlAUSOS PARA CUANDO ESCUCHE ESTE MISMO CONCIERTO EN UN COMPACT DISC SONY - -Sí; cada concert és diferent, perquè també ho és cada públic, i cada sala. f un auditori com el vostre Palau, tan bell, t 'inspira molt més que no pas un auditori d'aquests moderns, d'arquitectura asèptica... Llur dedicació al disc, especialment intensa en els últims temps, i brillant en resultats, obligava a considerar aquest tema. Un disc d'elles, amb obra de Gershwin, ha aconseguit recentment el premi "Disc d'Or". En una fase primera de la conversa, i referint-sc al disc, Marielle havia dit que, pel que fa a comunicació, el disc "no oferia res". Ara, a l'hora de justificar llur dedicació, empra un argument "de pes": - AcTUalmem, no es pot fer carrera sense el disc. - 1 tot seguit acudeix a una línia de contingut ètic, en principi: -Per altra part, el disc és imprescindible, perquè no tothom resideix a les grans ciutats; per tam. no li és possible d'escoltar concerts importants. I amb el disc s 'aconsegueix una gran perfecció. /, per a l'intèrpret, és Ull mitjà molt bo per avançar, perquè li permet d'escoltar-se. I, en aquests moments, la maquinària discogràfica, Ics està empenyent de forma imparable. Seiji Ozawa les dirigirà en l'enregistrament del Concert dc Poulenc; i Simon Bychkov, delfí dc Barenboim a l'Orquestra de París, ho farà amb la Filharmònica dc Berlín. Obra per a dos pianos i per a dos pianos i percussió, de Bernstein, els espera encara en una altra edició discogràfica. -El disc és un document que queda. Gràcies a ell -continua Marielle- tenim memòria dels grans artistes del passat. Tant de bo que hi haguessin molts enregistraments videogràjics de les actuacions de la Cal/as, per exemple... - afegeix convençuda. Actualment, no es pol fer carrera sense el disc La resta de l'entrevista ja no és entrevista. A peu dret, i amb el sol registre de la memòria hi allarguem una conversa. Ara, amb el concurs vital de Katia, que s'hi incorpora i hi aporta nous judicis. De la manera me5 informal possible, surten diversos temes prou importants. El de la relativament escassa resposta de públic al concert d'elles, cosa que no sembla haver-les sorprès; més aviat apunten que aquest fet s'esta generalitzant. Katia parla de la manca de renovació entre el públic concertístic, i considera que hi ha una problemàtica informativa, en això. Es refereix., concretament, al fet que poderosos sectors de la informació dirigeixen llurs esforços cap a altres àmbits de relació -figures i figuretes de la jet set i del món frívol institucionalitLat , mentre s'hi margina allò que és més important. (Mentre Katia parla, M ariellc aprofita l'avinentesa per, a peu dret, completar la dosi alimentícia matinal, mal assumida per culpa de l'atenció a l'entrevista) Katia continua argumentant en el sentit que la nova dinàmica dels comportaments socials, significada pel sedentarisme (afavorit pel món del confort tecnològic) , propicia un cert buit de les manifestacions culturals en viu, mentre el jovent es desinteressa del fet musical d'una certa volada i d'alguna ambició artística. Marielle també hi intervé, i tot es produeix, en aquests moments de pre-comiat, amb un clima especialment distès i de naturalitat. Un mot, aquest últim, que defineix amb gran precisió la forma de fer (dins i fora de l'hemicicle) d'aquestes dues dones, incapaces, sembla, de fer res més que allò que els brolli espontàniament. Incapaces d'amagar amb coqueteries de figures consagrades la seva admiració per a col·legues, com quan Marielle ha parlat amb entusiasme no gens dissimulat de la categoria del treball de Perahia i Radu Lupu, quan actuen junts. O com quan, en recordar abans a la mateixa Marielle que, a l'hora de saludar, cadascuna d'elles feia la inclinació en un moment diferent, ha dit: - No; no ho tenim gens preparat, això. - 1 ha deixat a l'aire una expressió, com volent dir- : I per què ho havíem de preparar? Jaume Comella.\· (561) 41 I Jj; ,t ,t ,. t u i. ~ ¡ ¡ ~ J. r ~ ¡ J J ~ ~ 1ft ) i r ~ ~ ~ p i ~ !~ ¡ J¡ ~ 1.t j¡ .., ::1¡ l¡ ~ d ) ¡ ~ <:¡ d J ~ ¡ ~ t d~ l d u I~ - - - - - MÓN SONOR ARA • ABANS D~HIR • DEMA • ARA • ABANS - .· - AQUÍ CREACIÓ D'UNA JOVE ORQUESTRA A FIGUERES ! A la capital de l'Empordà s'ha creat la J ove Orquestra de Figueres. formada per 19 joves músics d'edats compreses entre els nou i els vint anys. L'orquestra ha estat creada per "Joventuts Musicals de Figueres", amb el patrocini de l'Aj untament de la Ciutat, amb la finalitat de recollir les inquietuds musicals dels joves estudiants de música i crear-hi un nou espai de comunicació, d'intercanvi i de collaboració. La Jove Orquestra té el pro-· pòsit de fer conccns periòdicament i, aixi, potenciar el desenvolupament personal i Ja maduració artística i sensitiva dels joves. i estimular-hi aquells que, en un futur, slú vulguin dedicar professionalment. El nombre d'estudiants de música a Figueres sobrepassa els 500. L'orquestra quedarà formada amb 7 primers violins. 6 segons violins, 2 violes, I tercer violi i 4 violoncels. També proporcionarà formació ajoves que tenen altres instruments (3 pianos, 7 nautes travesseres, 2 clarineiS, I saxofon i I flauta de bec) perquè puguin tocar. ja sigui amb tota l'orquestra o amb petites formaciOns. NOVA PROGRAMACIÓ DE CATALUNYA MÚSICA i Amb una audiència estimada de 29.000 oïeniS, Catalunya Música ha assolit en el curs de • ben pocs mesos cobrir de forma satisfactòria les seves expectatives. D'aquesta manera es converteix en l'emissora de música clàssica més escoltada del Principat. Ara ha iniciat la que podríem anomenar primera temporada normal, amb una revisió de la seva programació, sense, però, establir canvis radicals, ja que s'ha pogut comprovar que els trets essencials que van vertebrar la posta en ma rxa dc la xarxa han ofert uns bons resultats. En tot cas, es tracta d'introduir nous allicieniS sobre els quals cal insistir. En primer terme cal esmentar que cada diumenge, a les cinc de la tarda, s'oferiran enregistrameniS d'òpera; serà per tant una autèntica sessió d'òpera. Quan el diumenge en qüestió coincideixi amb representació al Liceu, s'oferirà en directe des del nostre teatre. Una altra novetat és que cada dia a les deu de la nit s'ofereix un programa complet de concert. En aquest espai, dc dilluns a diumenge s'emetran enregistraments de concerts de característiques molt diverses, tam dels realitzats en di recte per Catalunya Ràdio com d'aquells als quals l'emissora té accés gràcies a Ics seves relacions internacionals. Una altra novetat és la dedicació setmanal d'un gruix de la programació a un tema monogràfic. el qual és tractat de forma pràc- ticament exhaustiva Se situa dins de la dita Seleoció Digital que cobreix de les 9 del matí a les 10 de la nit, amb interrupcions a les 12 del migdia, 6 de la tarda i 10 de la nit per sengles butlletins informatius i agendes. Butlletins informàtius que s'afegeixen als que es programaven fins ara a les 7, 8 i 9 ho res. També es destina un espai exclusiu per a aquelles grans obres - tipus oratori o grans cantates- que per la seva extensió no poden tenir lloc a les programacions habituals. Per això hom els atorga un espai específic: els dissabtes a les 12 del migdia Una altra novetat interessant és la del diumenge al matí, amb un espai en el qual l'oient té l'oportunitat de demanar la transmissió de l'obra que vulgui escoltar. Una atenció especial a l'agenda, amb informació de les activitats musicals del pais completa el gruix d'una oferta que de moment està gaudint d'una exceHent acollida per part dels afeccionats a la música. En tot cas, queda pendent un repte important: el d'arribar a un percentatge màxim de la població catalana, repte que és previst que sigui resolt molt aviat. Assenyalem, finalment, la importància dels contactes internacionals de la xarxa, que li han permès disposar d'un important material en règim d'intercanvi i, ensems, divulgar arreu produccions pròpies del país, música i intèrpretS catalans. VIII F ESTIVAL INTERNACIONAL DE MÚSICA DE GRANOLLERS Amb una conferència a càrrec d'Oriol Martorell sobre "El classicisme: una etapa crucial en la història dc la música" s'inicià, el dia 8 de novembre proppassat, el VIII Festival Intcrnacional de Música de Granollers. Aquesta manifestació. ja en un procés de clara consolidació i d'ascendent puixança, ha presentat una panoràmica eclètica i rigorosa servida per intèrprets de la categoria de Glen Wilson (pianoforte), Nou Quartet dc Zuric, Trio Salmoè, Trio de Barcelona, Cor Madrigal de Budapest i Or- questra de Cambra de la Simfònica Hongaresa sota la direcció de Ferenc Szekeres, J osep M.• Escribano i J osep M.• Roger (piano), i Orquestra Simfònica Abruzzesse amb la participació com a solista del flautista Claudi Arimany, sola la direcció de Vittorio Antonellini. L'organització del Festival fou a càrrec de J oventuts M usicals de Granollers, amb el suport de l'Ajuntament de la vila, del Departament de Cultura de la Generalitat de Catalunya i de la Diputació de Barcelona. (563) 43 MÓN SONOR D'AHIR • DEMÀ • ARA • ABANS D'AHIR • DEMÀ sisè concert, amb participació solista de la clarinetista Sabine Meyer i del concertino titular de l'orquestra, J aume Francesch, i la interpretació de la Simfonia concertam per a clarinet, oboè, trompa i fagot, Concer1 per a clarinet, Adagio per a violí i orquestra i Rondó per a vio/f i orquestra. Encara el mes de novembre, tindrà lloc el setè i ultim concert de la temporada, amb la participació de la soprano Montserrat Caballê que protagonitzarà ''Aria de concert "Nehumb meinen Dank" i "Ch 'io mi scordi di te." Aquest concert, amb molta probabilitat, també j s'oferirà posteriorment al nou auditori de Madrid, que s'inaugurarà aviat. El Ministeri de Cultura està interessat a portar Mozartiana a la capital de l'Estat, i aquest concen constituiria l'inici del cicle. Cal assenyalar, finalment que Mozartiana commemorà el bicentenari de l'estrena dc l'òpera Don Joan de Mozart amb un concert extraordinari -19 de novembre- amb ta intervenció, junt, Solistes de Catalunya, del baríton Joan Pons, la soprano Enedina Lloris i el tenor Dalmau Gonzalez que interpretaren àries de l'esmentada òpera. ORQUESTRES DE CAMBRA lNFANTIL I JUVENIL DE CAT~LUNYA IMPORTANTS ARTISTES PRENDRAN PART AL PRÒXIM CICLE DE MOZARTIANA En data encara no determinada del pròxim mes de març començarà la nova campanya del cicle Mozartiana, una iniciativa de característiques especials destinada a programar, al llarg de sis temporades, tot el conjunt d'obra orquestral del compositor salzburguès. Diverses novetats s'afegeixen al nou cicle. En primer terme, cal situar el fet que abandona la seva habitual ubicació del Casal del Metge per a installar-se al Palau de la Música Catalana. En un altre ordre de coses. cal advertir sobre el relleu d'algunes figures que intervindran en els set concerts que comprendrà la temporada del curs del 1988. Així, a l'inaugural hi intervindrà el pianista David Golub que interpretarà el Concer1 per a piano núm. /4 i el núm. 24 i acompletarà la programació la Simfonia núm. 36. .. Linz ... El segon concert - mes d'abril- tindrà com a solista, el violinista Àngel Jesús Garcia, mentre que la direcció serà no a cura del titular de Solistes de Catalunya, Xavier GUell. sinó 44 (564) d'un director invitat, el nom del qual encara no s'ha anunciat. El programa és format per la Simfonia núm. 18, el Concert per a violí núm. I, l'Adagio i fuga i el DiverJi-· mento KV 251. El tercer concert - mes de maig- comptarà ni més ni menys que amb l'arpista Nicanor Zabaleta i amb el flautista Claudi Ari- · many, que protagonitzaran el bellíssim Concert per a flauta i arpa K V 299, en un programa que inclou així mateix la Simfonia núm. 7, l'Adagio i Rondó KV 617 i la Serenata "Haffner" KV 250. El gran pianista basc Joaquín Achúcarro interpretarà dos Concerts, a determinar, en el que serà el quart programa, que tindrà lloc el mes de juny. La resta del programa inclou el Divertimento KV 205 i la Simfonia núm. 26 KV 184. Una altra pianista important, la nostra Eulàlia Solé, actuarà en el cinquè concert - mes de novembre- amb director convidat. Interpretarà el Concerl per a piano núm. 7. El mateix mes de novembre tindrà lloc el Joventuts Musicals de Catalunya, amb la collaboració del Departament de Cultura de la Generalitat de Catalunya promou una interessant iniciativa: la formació d'unes orquestres de cambra infantil i juvenil. La missió bàsica d'aquestes agrupacions és de possibilitar la pràctica orquestral ja en els primers moments de la formació musical dels deixebles i, posteriorment, en les fases de progresiva maduració de llurs estudis. Sota la direcció dc Francesc Llongueres, les activitats de l'Orquestra dc Cambra Infantil comprenen un assaig setmanal de noranta minuts, un concert al final de cada trimestre i una setmana de colònies musicals; també, sota la responsabilitat artística del mateix titular, l'Orquestra de Cambra Juvenil preveu un assaig setmanal de noranta minuts, sis con- certs (3 programes) a Barcelona i a altres 5 poblacions de Catalunya (dos al final de cada trimestre), sis trobades de cap de setmana (dues cada trimestre) amb assaigs intensius, i una setmana de colònies musicals. L'Orquestra de Cambra Infantil estarà integrada per 8 violins primers, 8 violins segons, 6 violes, 4 violoncels i I contrabaix. Per formar-ne part cal tenir entre 9 i 15 anys i haver practicat un mínim de tres anys d'instrument. L'Orquestra de Cambra Juvenil constarà de IO violins primers, 10 violins segons, 8 violes, 8 violoncels i 3 contrabaixos. Per a accedir-hi, cal tenir entre 14 i 20 anys i un niveU mínim d'estudis (tercer curs). Informació i inscripcions: Joventuts Musicals de Catalunya, Muntaner 182, 2. 0 , t.•, tel. 239 30 09, 08036 Barcelona. ll ....._ eé ~ e PRESENTACIÓ D'AMICS DEL LICEU li e a Acaba de presentar-se al Saló dels Miralls, del Gran Teatre del Liceu, l'Associació Amics del Liceu. Ha estat obra d'una iniciativa d'un grup de personalitats barcelonines procedents de di versos sectors de la vida ciutadana, presidits pel conegut doctor en cirurgia Moisès Broggi i Vallès. Aquesta entitat té com a objectius afavorir el suport públic i privat al Gran Teatre del Liceu, difondre'n les activitats i promoure diverses iniciatives. com són cicles de conferències, relacionades amb temes propis de la vida del nostre teatre d'òpera. També promourà l'assistència a assaigs, aconseguir localitats dels espectacles del Liceu i també d'altres teatres d'òpera europeus. - -MÓN SONOR 4 ARA • ABANS D'AHIR • DEMÀ • ARA • ABANS IOU NOTICIARI DE L'ORFEÓ CATALÀ s'iteri -a ital iCrt PRÒXIMES AUDICIONS ~nt Jrà de ,3ft lliri la de •an .lo- zade ACTIVITATS INTER NACIONALS DE CH IHARU SAKAI, El DARRER PREM I MARIA CANALS. ]o- de .da :ap es- ' i lU· ln- 8 sei I art lares Iu- L'ultima edició del Premi Internacional d'Interpretació Maria Canals fou guanyat per la japonesa Chiharu Sakai, la qual, poc temps després, fou guardonada també amb el Primer Premi del Reial Conservatori de BrusseHes, amb la màxima puntuació. D'aleshores ençà, la carrera d'aquesta jove intèrpret ha estat un seguit d'èxits arreu on ha actuat. D'entre la seva intensa activitat internacional, destaca amb relleu singular l'actuació a Martina Franca (Itàlia) dins el cicle "Ribalta Pianística Internazionale" amb una memorable audició integrada per un programa que comprenia obres de Beethoven, Chopin, Scarlalli, Jongen, Ravel i Liszt. Lacritica italiana, sense excepció, lloà les exceHències de la intèrpret i el sòlid criteri musical que la guia. També el passat mes d'octubre, el public barceloní pogué aplaudir aquesta destacadíssima figura en ocasió del recital ofert a la sala cultural de Caja Madrid (obres de Bach, Mozart, Ravel, Granados i Liszt). ins 8 rateni-s). ns: Iuel. Ja. !S, ~$, JiS 'ò- iso- • I· 'ò- GUSSANDO ESCOLA DE M ÚSlCA, NOU CENTRE DOCENT MUSICAL Glissando Escola de Música, un nou centre docent musical que acaba d'iniciar la seva trajectòria, tenint com a base el conegut establiment especialitzat del mateix nom. Segons els seus fundadors, hom pretén ampliar l'espectre dc l'ensenyament musical a Catalunya, tot insistint en l'aprofundiment de la interpretació i la creativitat musicals. És coordinador de l'esmentat centre, Antoni Besses, cate.d ràtic del Conservatori Superior Municipal de Música de Barcelona i n'és secretària Marta G. Figueras. Les matèries que s'impartiran són: Piano, Solfeig, Contrapunt, Harmonia, Música de Cambra i Pedagogia Musical. é~ Al llarg de la temporada actual s'oferiran tres Master Classes, segons el següent programa: VioH, a cura de Gonçal Comelles, dies 26, 27, 28 i 29 de gener. Piano, a cura de Frederic Gevers, dies 24, 25, 26 i 27 de febrer. Violonce~ a cura de Radu Aldulescu, dies 25, 26, 27 i 28 d'abril. Al mateix temps, Antoni Besses i Gerald Benhcké impartiran sengles cursets: el primer, sobre "Aspectes fonamentals en la interpretació de l'obra per a teclat de J.S. Bach" -<lies 5 i 6 de febrer- , i el segon, sobre "Pedagogia Musical" -<lies 26 i 27 de març- . La seu de Glissando Escola de Música, és carrer de Tallers número 13. Després de les últimes i importants intervencions del cor de l'Orfeó Català, a París, amb les partS corals del Romeo et Julieue, de Berlioz, i al mateix Palau dc la Música Catalana recentment, amb la interpretació de l'obra Carmina Burana, de Cari Orff, conjuntament amb l'Orquestra Ciutat de Barcelona i sota la direcció de Laslo Heltay, han començat els assaigs per a ÚI Creació, de Haydn, que ha de ser cantada el 18 d'aquest desembre, en el decurs del Festival de la Vall d'Aosta, amb l'orquestra anglesa de St. John Smith Square, i dirigits pel mestre John Lubbock. Amb aquesta actuació i la següent, també important, de I'oratori Elies, de Mendelshonn, previst per al dia 16 de març vinent - amb la BBC Orchestra i també sota la direcció de el mestre Laslo Heltay-, dintre el "VIII Festival de Música Romàntica" organitzat per la Fundació Caixa de Pensions, l'Orfeó Català creu que haurà clos una Uarga etapa de reestructu ració del cor, començada el 1985, amb el Requiem , de Fauré, i la Missa en fa i el Magnificat, de J.S. Bach, que continuà el 1986, amb LA Creació, de Haydn, la Missa en do major, de Beethoven, i els fragments corals de L'enfance du Crist, de Berlioz, i que haurà culminat el curs 1987/ 1988 amb el Motet a 40 veus, de Tallis, l'Agnus Dei, de Barber, els cors de Romeo et Julieue i de Carmina Burana, abans esmentats, una nova interpretació de LA Creació haydniana ~ finalment, els cors de l'oratori Elies, de Mendelshonn, que ultra la interpretació al Palau de la Música, serà cantat a dues altres capitals catalanes. A més d'aquestes obres simfònico-corals, el mestre Simon J ohnson i la J unta Directiva de l'Orfeó Català es proposen d'ampliar el repertori actual de música a cappellll, amb la inclusió d'obres d'autors catalans (antics i nous) o d'harmonitzacions de cançons tradicionals o populars que permetin confeccionar uns programes adients per a ser interpretats a les sales més reduldes de les diverses poblacions de Catalunya on tan sovint és soHicitat, amb què pugui complaure aquestes demandes de concert. Acomplerta aquesta etapa de reestructuració, l'Orfeó Català enfocarà decididament la preparació del seu proper centenari, amb la preparació d'altres obres simfònico-corals de major dificultat i bellesa encara major, amb què pugui celebrar, l'any 1991, la gran obra dels orfeons iniciada pel mestre Lluís Millet i Pagès. Com a actuació més immediata, l'Orfeó Català oferirà, en el tradicional "Concert de Sant Esteve", diverses cançons nadalenques, amb les seves corals infantils i juvenils, i també els cors de 1.11 Creació, acompanyat per l'Orquestra de Cambra del Palau de la Música Catalana, que, en aquesta ocasió coHaborarà per primera vegada amb l'Orfeó per a una execució simfò nico coral. E.X. (565) 45 MÓN SONOR D'AHIR • DEMÀ • ARA • ABANS D'AHIR • DEMÀ ( TA D CONVOCA TÒRIES ANGEL OLIVER, PREMI REINA SOFIA, DEL CONCURS FERRER SALAT La cinquena edició dei"Premio de Composición Reina Sofia", convocat per la Fundació Ferrer Salat, ha estat guanyada pel compositor aragonès Angel Oliver Pina, amb la seva obra Nunc, per a gran orquestra de corda. Part ici paren al certamen trenta-vuit partitures, dc les quals divuit passaren la primera eliminatòria. Només tres obres superaren la segona selecció; Nunc s'hi destacà de bon començament com a pro- bable guanyadora. Així, finalment ho determinà el jurat integrat per Xavier Montsalvatge (president), Carrnelo Alonso Bernaola, José Peris, Francisco Cano, José Luis Turina i Miguel Angel Caria. El guanyador, Angel Oliver, fou deixeble de Guridi, Cristóbal Halffter i Godofredo Petrasi, i ha estat distingit amb nombrosos guardons, entre els quals el " Premi de Roma" ( 1966). LA VIDA DE TOSCANINI EN UN FI LM DE ZEFFIRELLI V PREMI CIUTAT DE MANRESA, DE PIANO 2i Ha estat feta pública la convocatòria del "V Premi Ciutat de Manresa, dc piano", organitzat pel Conservatori de Manresa i patrocinat per l'Ajuntament d'aquella ciutat, la Generalitat de Catalunya, la Caixa d'Estalvis de Manresa i la casa Pianos Solans, amb la coHaboració de Hazen SA. En aquesta cinquena convocatòria, el Premi ciutat de Manresa és dedicat en homenatge a la figura de Maurice Ravel (1875-1937) i se celebrarà a Manresa els dies 18, 19, 20 i 21 de febrer de 1988. El premi s'estableix en tres categories, segons l'edat dels participants: categoria A) 18-27 anys; B) 14-17 anys; i C) fins a 13 anys. S'estableix un Primer Premi de 300.000 pessetes i 13 premis més de caràcter dinerari, a més de d'altres premis especials (concerts, cursos, beques). El Jurat estarà format per les següents personalitats: President: Ramon CoU, catedràtic de piano del Conservatori del Liceu de Barcelona. Membres: Josep M. Colom concertista de piano; Antoni Besses, catedràtic de música de cambra del Conservatori Municipal de Barcelona; Josep Gil, professor de piano del Conservatori de Manresa; Albert Girnénez-Atenelle, professor de piano de · l'Escola de Música de Barcelona; Montserrat Torrent, catedràtica d'orgue del Conservatori Municipal de Barcelona. Els interessats a participar en aquest Premi cal que formalitzin Ja seva inscripció abans del dia 1 de febrer de 1988. S'han d'adreçar al ConservatOri Professional Municipal de Música de Manresa, carrer del Mestre Blanch, 2/ 08240 Manresa (Bages) Tel. ria ens enviï favorables influències astrals, perquè ella hi té molt a veure, en aquesta peflícula. ·: afirmà el director. El film recrea la infància de Toscanini; Zeffirelli s'ha servit de documents històrics de l'època, però sense oblidar el mite i la Llegenda. Ha dit: "... tot és cert i 101 està ben documentat; si bé també hi haurà una forta dosi de famasia." El rodatge es calcula que durarà catorze setmanes. Des de Lisboa aniran al Teatre Petruzzelli. de Bari. També filmaran algunes escenes a Roma i, d'allà, a Parrna, ciutat on va néixer Toscanini, el 1876. HERZOG DIRIGIRÀ UNA VERSIÓ EN VÍDEO DE «BORfS GODUNOV» El gran director cinematogràfic alemany Werncr Her1og, dirigirà escènicament la versió de l'òpera Borís Godunov en una producció en vídeo. la 46 (566) banda sonora de la qual acaba de ser enregistrada, el mes de juliol darrer, a Washington. sota la direcció de Rostropovitx. L'Orfeó Manresà, amb la coHaboració del Departament de Cultura de la Generalitat de Catalunya i dc la Federació Catalana d'Entitats Corals, ha organitzat una nova edició de les "J ornades de Direcció Coral". El primer cicle, se celebrà el passat mes de novembre; els que seguiran, tindran lloc els dics 5, 6 i 7 de febrer i 15, 16 i 17 d'abril de 1988. Les J ornades són estructurades en tres nivells, segons el grau de coneixements i pràctica dels deixebles, i tenen una programació progressiva, comprensiva de les diverses facetes de la direcció coral. En- B. D 2, 3, 4, 5 8 11 tre altres temes, hi són tractats: noció de la pulsació, gest bàsic de direcció, anàlisi de partitures, direcció binària i ternària, treball de cançons i dmons a dues i tres veus, pedagogia de l'assaig, tècnica vocal, fisiologia de l'aparell fonador, etc. L'equip de professors és integrat per Josep Anton Casas. M.3 Teresa Giméne7~ Francesc Llongueres, Jordi Noguera 1 J oaquim Sabater. Per a tota mena dínformació, els interessats poden adreçar-se a: Orfeó Manresà, Muralla de Sant Domènec, I. 08240 Manresa. "RENCONTRES INTERNATIONALES DE CHANT DE TOURS Els XVII "Rencontres... ", de Tours se celebraran, aquest curs, de l 20 al 22 de maig. El Concurs pròpiament dit consta de cinc categories: Cors mixtos. cors maculins, cors femenins, conjunts de cambra mixtos i programa lliure. G 6, (93) 872 00 88 IX JORNADES DE DIRECCIÓ CORAL La vida del compositor Toscanini és narrada en un film del director italià Franco Zeffirelli. La peHicula El joven Toscanini es va començar a rodar a principis de setembre a Portugal. Elizabeth Taylor hi interpreta el paper de la cèlebre soprano russa Nadina Boulicuiov, amiga de l'emperador Pere 11, un paper interpretat per Philipe Noiret. Zeffirelli explica que s'inspirà en Maria Callas. en dirigir Elizabeth Taylor en el paper de la cèlebre soprano. Casualment, la data en què es va començar a rodar coincidia amb el desè aniversari de la mort de Ja gran diva. "Espero que Ma- 8, D CHORAL~. Les inscnpctons, cal fer-les abans del dia I de gener de 1988. Per a tota classe d'informacions, cal dirigir-se a: "Ren· contres internationales de Chant Choral B.P. 1452 37014 Tours cedex (telf.: 47216526r ,, - - - -- MÓN SONOR 4 CONCERTS • RECITALS • CONCERTS • RECITALS ANOIA I :a- er- DESEMBRE 25, divendres 19,30 h. Sant Sadurní d'Anoia Església parroquial Coral Sant Sadurní. Conjunt instrumental. Dir.: Xavier Cervera. Foster. Josly. Berdier. Kirpatrick. Franck, Telemann. Schuben BAGES DESEMBRE 26, dissabte 12 h. Balsareny Colònia de St Esteve Coral Sant Esteve, de Balsareny. Dir.: Joan Bajona. Millet. 01tra, Vila, Cohi Grau. Pérez Moya GENER 6, dimecres 16 h. Balsareny Casal Verge de Montserrat Coral Sant Esteve, de Balsareny. Dir.: Joan Bajona. Millct, 01tra. Vila, Cohi Grau, Pérez Moya DESEMBRE 2, dimecres 2 1 h. Barcelona Palau Quanet Juilliard dels E.U.A, Schuben. Hindemith, Smetana (Fundació Caixa de Pensions) 3, dijous 21 h. Barcelona Palau 21 h. Barcelona Teatre Lliure Naum Grubert, piano. Schubert, Beethoven, Rachmaninov (lbercàmera) Orquestra de Cambra Teatre Lliure. Dir.: J osep Pons. Gerhard 4, dijous 21 h. Barcelona liceu Mef1Stofele, d'A. Boito. Dir.: José Collada 5. dissabte 21 h. Barcelona Palau Orquestra Ciutat de Barcelona Anne-Sophie Muuer, violí. Dir.: Uriel Sega!. Mozart, Strauss, Brallrns 6, diumenge 19 h. Barcelona Casal del Metge 21 h. Barcelona Palau Albada Olaya, Manuel Cabero. piano a quatre mans (Diumúsica) Orquestra Ciutat de Barcelona (Segona audició) 8, dimarts 17,30 h. Barcelona Gran de St. Andreu, 146 Corals Plançons i Arrels. Orfeó l'Eco de Catalunya. Dirs.: Joaquim Hernàndez i Salvador Puga 9, dimecres 21 h. Barcelona Centre Cultural Caixa de Pensions Béla Siki, piano. Beethoven, Schumann, Debussy, Chopin (Fundació Caixa de Pensions) JO, dijous 2 1 h. 2 1 h. Barcelona Barcelona Liceu Palau Meflstofele, d'A. Boito. Dir.: J osé CoUado Orquestra Ciutat de Barcelona. Esther Nyffenegger, violoncel. Dir.: Franz-Paul Decker. J . Cervelló, Pfitzner, Weber, Hindemith 11, divendres 2 1 h. Barcelona Palou Escolania de Montserrat Vicenç Prunés piano. Dir.: I. Segarra. (Aspanias) 12, dissabte 19 h. Barcelona Palau Orquestra Ciutat de Barcelona. Estber Nyffenegger, violoncel. Dir.: Franz-Paul Decker. Cervelló, Pfitzner, Weber, Hindernith 13, diumenge II 17 19 21 h. h. h. h. Barcelona Barcelona Barcelona Barcelona Palau 22 h. Barcelona Teatre Lliure Orquestra Ciutat de Barcelona (tercera audició) MefiSiofele. d'A. Boito. Dir.: Jose Collada Màrius Díaz, violoncel. Albert Guinovan, piano (Diumúsica) The Chamber Orchestra of Europe. Dir.: Claudio Abbado. Brahms, Haydn. Schuben ( lbercàrnera) Orquestra de Cambra Teatre Lliure. Dir.: J osep Pons. Gerhard 21 h Barcelona Palau 22 h. Barcelona Conda! 16, dimecres 2 1 h. Barcelona Palau Orfeó Laudate. Dir.: Angel Colomer, "45 è aniversari de l'Orfeó Laudate". 17, dijous 2 1 h. Barcelona Teatre Lliure Orquestra de Cambra Teatre Lliure. Dir.: Josep Pons. Gerhard 19, dissabte 19 h. Barcelona Palau Orquesta Sinfónica de Bilbao. Andrea Catzel, soprano. Sjoerd Beute, tenor. Fernando Belaza, barúon. Alfonso Echeverria, baix. Coral San Juan Bautista de Leioa. Coral Zigor. Dir.: E. Garcia Asensio. La infància de Crist de Berlioz la m, >ni de lu:ep jel \l- es- de nl.ca Iu- •ar BARCELONÈS )f· :ió de lO- ci- 5a, :h. ·el. ts: tà- lf- I àns ~a o- te. Jl- iS, :sc ~~~ I ;a, I, 14, dilluns liceu Casal del Metge Palau es je a- n- le 14 r The Sixteen Cor i Orquestra Solistes vocals. Dir.: H. Christophers. El Messies, de Handel (Fundació Caixa dc Pensions). Joan Bibiloni, Nando GonzaJez, guitarra. Agustí Fernandez, piano (567) 47 Ie FUNDACIÓ CAIXA DE PENSIONS r 20 TEMPORADA MUSICAL 1711 21 DESE MBRE 87- MAIG 88 2 desembre Palau de la Mli51ca Catalana. QUARTET JUILLARD DE E.UA Schubert. Hlndemltll. Smetana 9 desemble centre Wt~ de la ca.xa de Pensions. S~LA SIICY, piano Beell1oYeO. ScliiJmaM. llol!Jwy, Ctoooln 14 desembre 22 CONCERT OE NADAl DE LA FUNDACIÓ CAIXA DE PENSIONS. PalaU de la Música catalana. THE SIXTEEN COR I ORQUESTRA de Londres. O!rector: HARRY CHRISTOPHERS. El MESI ES, JF, Haendel VIII FESnVAl DE MÚSICA ROMÀNTICA: Fèlix Mendelssonn 13 gener Centre eutnnlde la caiXa de Pensions MONTSERRAT AlAVE ORA, 50111300 MIQUEL ZANETTl, ~ ORIOL ROMANi,damet SdUnam·WII!dC, Spohr, IJ~ 20 gener centre CultUral de la caixa de Pensions BRU NO CAN INO, piano BeetllOve1l. Faunl, Srahms. Mendelssolln. 21 gener 3 febrer 10 ffbler centre Cultural de la caiXa de Pensions. OUI\RTET LINOSI\Y de Lonelres, Beetlloven, Mendelssolln centre Cultural de la caiXa de PenSions JOAN ENRIC LLUNA, darlnet 1\NNA CALVO, v!olí 51\LLY HEATH, plano. UNDSI\Y MARTINDALE, violoncel Sr.lluns, Me11<1elssohn. Centre Cutural de la caixa de Pensions QUARTET ENESCO oe Janmt. Sd'lu'naM. Mendels5oln Parts,RAMON COll. p¡aoo 17 ffbler Centre CUtural de la caiXa de PenSions JORDI MASÓ, plano Usrt. l.'.endelssolln, Chopin 24 febrer Centre Cultural de la ca;xa de Pensions. CORAL cARMINA, orgue. Director, JORDI CASAS. Mendelssohn. 2' 2 març Centre Cultural de la CaiXa de Penslons ALBERT NIETO, piano Scllumann, USZ!, Mendelsshon 9març centn! CUltural de la caixa de Pens1on$ DIVERTIMENT! ENSEMBLE de Lonelres, Bach. TlQii:CMty, MendelssOOn 16 m¡rç Palau de la Mú!ica catalana. 88C CONCERT ORCHESTRA, ORFEO CATAlÀ Solistes. Director LASZlO HELTAY. ELIES de Mendelssohn. CICLE DE ORCUE ROMANTIC Església de Santa Marta de. Jesús de Crioa MONTSERAAT TORRENT. WOlf(;ANC 2ERER MARIA NACY. JORDI FIGUERAS. 21 març CONCERT DE SETMANA SANTA DE LA FUNDACIÓ CAIXA DE PENSIONS. Palau de la Música catatana. MONTEVERDI CHOIR ENGUSH SAROOUE SOLOISTS. Director: JOHN ELIOT CARDINE~ LA PASSIÓ SEGONS SANT MATEU de J. S. Bach 13 abril centre CUtural de la taJxa de Pens1on$ EMMA KJRJ(ll'(, 501113110 ANTHONY ROOUY,IIaüt Temes de ranuga Greoa a les cançxns dels segles 1M i XVII 1s abril Centn! CUltural de la caiXa de Pensions MELVYN TAN, fortepiano SeelllOYI!n. Schubert. 20 abrtl Centre CUltural de la Caixa de Pensions DIATESSARON, JOAN CAALES SENTIS flauta travessera JORDI ARGELAGA, oboé barroc, flauta dolça JEAN LOUIS PRADAL, oboè barroc. JOSEP SORRAS, fagot.1 Matin Marals. L Antolne DomeL P. o Plullclor, F. Coupertn. • Xl FESnVAL DE MÚSICA ANTICA __ _ 21 abril centn! Wturaf de la taJxa de PenSions lliE AMSTERDAM FORTEPIANO TRIO. Hayòn i Mozart 29 abril Centre CUtural de la Caixa de Pensions ClEND WllSON, fortepano BeechcWen. 4 maig Centn! Cultural de la caiXa de Pensions HANS MII.RTIN UNDE, flauta OSCAR MILANI, clavtcembal PERE ROS, 'IIOia de.Qamlla Leclalr, Handel Bach, Lottl 11 maig Palau de la Música catalana. ORQUESTRA DEL SEGLE XVIII. Director FRANS SRÜCGEN. Solista kONAAD HUENTELER, flauta Mozart BeethoVen. Tots ell concertS come~~Çaran a tel 21 n. V~ NOA D'ABONAMENTS Cel tO~ 18dr~tM 1981 011 ~ tt1óe 16 a10h lclt~ ld6UCW AJ Cf"'UtCultt.til Ot Q (¡¡~ dt ~ . . 13 maig Centre Cutural de la ca.xa de Pensions. STANLEY HOOGLAND, fortepl¡no tia'r'dn. ~IOlart BeethoYen llusset 18 maig centre CUtural de la Caixa de Pensions COR DEL FESUVAL DE MÚSICA ANTIGA DE BARCELONA. lllreaor PHILIPE HERI!EWEGHE. 24 maig Centre Cultural de la caixa de PensiOOS. HESPERION XX. Director JORDI SAVALL M Locte. J Jenkons. A. Ferrabosco 11, e coperarlo. o C.bll0f1s, c.Tw. J. Dowtand. A. HO!bome, William 8\'ld I anònim~ 26 maig Centre Cultural de la talxa de Pensions I(ECSkES ENSEMBLE. OlteCtor ANORAS KECSKÈS. Mústca hongaresa 1turca dàs segles XV al XVIII - , ~ _...,. .. . 106 !Ilo'on 114119 Ol 08m SA11CUQN4 .., VENDA OE lOCAUTATS . p.,""l atS. - 5etveJ cnnfOn'nae~ oe '' Funoatl6 atxa cse Penstons Te~fort .J17 57 57 FUNDACIÓ CAIXA DE PENSIONS 2( - CONCERTS• RECIT ALS sr J Orquesta Sinfónica de Bilbao (Segona audició) Coral Sant Jordi. Dir.: O rial MartoreU. Tradicional Concert de Nadal Solia Puche, piano (Associació Massià-Carboncll) Ateneu Barcelonès Eulàlia Solé, piano (Diumusica) Casal del Metge Parròquia de Sant Rafael Coral Canticorum de la Guineueta Orquestra de Cambra Teatre Lliure. Dir.: J osep Pons. Gerard Teatre Lliure Palau Palau Barcelona Barcelona 18,30 h. 19 h. 20 h. Barcelona Barcelona Barcelona 22 h. Barcelona 19,30 h. Barcelona Aula Magna del Seminari 21 h. Barcelona liceu 22 h. Barcelona Condal 22, dimarts 21 h. Barcelona Palau Orquestra Ciutat de Barcelona. Coral Sant Jordi Dir.: Albert Argudo. Bach. R. Ferrer, Debussy, Ravel 23, dimecres 21 b. Barcelona Palau 21 h. Barcelona Liceu Orquestra Ciutat de Barcelona. Coral Sant Jordi (Segona audició) Cavalleria Rusticana, de Mascagni. Pagliacci. de Leoncavallo. Dir.: Giuseppe Patané 26, dissabte 19 h. Barcelona Palau "Concert de Sant Esteve". Orfeó Català. Dir.: S. Johnson. Orquestra de Cambra del Palau de la Música. Dir.: J.J . Olives 27, diumenge 17 h. Barcelona Liceu 19 h. Barcelona Palau Cavalleria Ru.sticana, de Mascagni. Pagliacci, de Leoncavallo. Dir.: Giusseppe Patané "Concert de Nadal". Agrupació Cor Mad rigal. Homenatge a la memòria del poeta J.V. Foix. Dir.: Narcís Bonet 21 h. Barcelona Liceu 21. diUuns I - • CONCERTS • RECIT ALS 11 h. 18 h. 20. diumenge I I MÓN SONOR J 1. 29, dimarts Màrius Díaz, violoncel. Albert Guinovart, piano. Schumann, Brahrns Cavalleria Ru.sticana, de Mascagni. Pagliacci, de Leoncavallo. Dir.: Giuseppe Patané, "Concert de Nadal". Anna Ricci, mezzo-soprano. Àngel Soler, piano. Toldrà, Mompou, Blancafort, G. Morante, Falla, Ravel Cavalleria Rusticana, de Mascagni. Pagliacci. Leoncavallo. Dir.: Giuseppe Patané En vivo: Mercado mundial de la música '88 Vendrtln mas de 800 expositores procedentes de mas de 30 paises, quienes le mostraran a Vd. las novedades que ofrece el mercado mundial de la música 1988. Experimente Vd. en vivo como el progreso de la tècnica se transforma en sonido y en efectes especiales. Bien sea que Vd. se interese por las innovaciones clasicas o por las electrónicas Francfort le proporcionara impulsos. Feria de la Música de Francfort 1988. Abierta del 9 al11 de Marzo exclusivamen te para el comercio especializado. Para los profesionales, los aficionades y los amigos, los días 12 y 13 de Marzo. lnformaciones sobre la Feria, el viaje y los boletes de entrada: CAma ra de Comercio Alemana para España. Paseo de la Castellana 18, 28046 Madrid, Tel.: 275 4000, Telex: 42 989 haka e. Calle Córcega 301-303, 08008 Barcelona, Tel.: 218 8262, Tel ex: 50 615 haka e . . ._ 9.-13. 3.1988 Messe Frankfurt 49 (569) CONCERTS • RECITALS • CONCERTS • RECITALS ALT EMPORDÀ DESEMBRE 20, diumenge 13 h. Figueres Església St. Pere Coral Gaudeamus. Dir.: E. Elgstréim G. GARRAF GENER 2, dis\abte 22 h. Vilanova i la Geltrú Església de la Geltrú Polifònica de Puig-reig. Orquestra de Cambra. Solistes. Dir.: Ramon Noguera. El Messies, de Handel BAIX LLOBREGAT DESEMBRE 20, diumenge 18,30 h. Olesa dc Montserrat Teatre de la Passió Agrupació Cor Madrigal. Concert de Nadal. Homenatge a la memòria J.V. Foix. Dir.: Narcís Bonet 22 h. Sant Vicenç de Montalt Església parroquial Cobla Laietana de Mataró. Dir.: Lluis Guiteras. Orfeó Parroquial El Delme. Dir.: Lluís Mont. Ferrer, Pérel. Simó, Berlin, Josly, Obiols, Brahms, Pérez Moya, Mont, Vilaró, Puigferrer DESEMBRE 26, dissabte 21.30 h. Prats de Lluçanès Església parroquial Polifònica de Puig-reig. Orquestra de Cambra. Solistes vocals. Dir.: Ramon Noguera. El Messies, de Handel ALT PENEDÈS DESEMBRE 26, dissabte 18,30 h. 27, diumenge 18 h. Vilafranca del Penedès Gelida Ateneu Popular Municipal Centre Cultural Agrupació Polifònica de Vilafranca. Orquestra. Solistes. Dir.: Xavier Cervera. Cererols, Stravinsky Anna M.• Albors, piano. R. Lamote, Ferrer, Morera, Albéniz, Granados La Torre de l'Espanyol Societat Recreativa Trio Bartók. Llufs Sedó, violo ncel. Haydn, Mozart, Bruch, Beethoven, Milhaud MARESME DESEMBRE 26, dissabte OSONA RIBERA D'EBRE DESEMBRE 27, d iu1,11enge 19 h. SEGRIÀ DESEMBRE 12, dissabte 27, diumenge 20 h. 19.15 h. Lleida Lleida Sala Nausica Aula Magna de l'I. d'Estudis Ilerdencs Ricard Chic, viola de mà. Pere Sanchez, guitarra. Sorin Melinte, piano. Chopin, Beethoven, Schumann LA SELVA DESEMBRE 28, dilluns 22 h. Lloret de Mar Església parroquial Coral Lavínia. Dir.: Miquel Saldrigues. S OLSONÈS GENER 6, dimecres 18 h. Solsona Catedral Polifònica de Puig-reig. Orquestra de Cambra. Solistes vocals Dir.: Ramon Noguera. El Messies, de Handel VALLÈS OCCIDENTAL DESEM BRE 19, dissabte 20 h. Rubí Coral ABeluia. Dir.: Pere Puig 26. dissabte Terrassa Església Evangèlica Centre Cultural dc la Caixa dc Terrassa Cercle Cultural de la Caixa de Pensions Església parroquial "Terra, Foc i 2 1 h. VALLÈS ORIENT AL DFSEMBRE 4. divendres 22 h. 18. divendres 50 (570) 21.30 h. Granollers La Garriga Miquel Farré, piano. Brahms. Mompou Percussió~ Sessió de jau Escolania de Montserrat. Dir.: Ireneu Segarra. Cererols, Julià, Casanovas, Rodamilans, Britten, Civil ANOIA JULIOL 3, divendres 22,15 h. 10, divendres -- 22,15 h. Igualada ~-- Claustre de les Escoles Pies Claudi Arimany. flauta. Jindrich Bardon, violí. Miquel Sermhima. viola. Mark Friedhoff, violoncel. Mozart. ------------------------------Harmonia Calda. Pleyel. Mozart. Schubert. Claustre de les Igualada Escoles Pies 17, divendres 22,15 h. Igualada Claustre de les Escoles Pies Xavier Torra. contratenor. Mireia Hemandez. clavicèmbal. Obres del Renaixemelll. 22 h. Moià Església dc l'Escola Pia Quartet de Guitarres de Barcelona. Dowland. Telemann. Duartc, M. Torroba, Falla. BAGES JULIOL 31, divendres ------------------- AGOST 5, dimecres 22 h. M01à Església Parroquial Leonora Milà, p1ano. Bach. Schumann, Chopin, Albémz, Falla. 6, dijous 22 h. M01à Església Parroquial Alia JULIOL 2. dijous 22,30 h . Barcelona Jardins de l'Hosp1tal de la Sta. Creu Solistes dc Catalunya M" Lourdcs i LI. Pérez Molina, piano. Mozart. 4, dissabte 19 h. Barcelona Pl. del Rei Cobla Ciutat dc Barcelona Dir.· J.L. Moralcda 19,30 h. Barcelona Pl. A. Pestaña Jordi Codina, J.M" Mangado. guitarra. Barcelona La Sedeta Qumtct Solistes dc Barcelona. -------Bach, Telemann, Vivaldi, Duphy, Byrt. Mú~1ca. BARCELONI<':S 22 h. ------------------------ Aquest opuscle és una gentilesa de Pl. del Rei Banda Municipal. Nliria Feliu. ])ir.: Albert Ar~. .Jardins de 'Hmopital The Yale Rossian Cborus. Dir.: Gt~}' Jkeet, lldsica de la Sta. Creu a cor. Casal Sarrià 19 h. 19,30 lt. 22,301i. nh, a .24Ji. 22,30 h. Ph c:ïe1 Rei BERGUEDÀ JULIOL 31, divendres 22,30 h. Guardiola dc Berguedà Església P.drroquial Gn1p Vocal Riccrcare. D~r.: A!ex Roble~. Vitloria, Del Encina. Montcvcrdi, Palcstrina. ----'""'""'-- -- -- -- - - - - ~- ---- --~------~- -·· AGOST divendrc~ 22,30 h. Guardiola dc Berguedà Església Parroquial Eugèma Gasull. piano. Schubert, Granados, Rachmanínm·, Chopin. 14. divendres 22,30 h. Guardiola dc Berguedà Església Parroquial Orques1ra de Cambra Leos Janacek. Claudi Arimany, tlauta. Daniel Fajk1.ts. oboè. Jana Hankeova, clavicèmbal. Kohoul, 1èlemann, Corclli. Bach, Platti. 22,15 h. Santes Creus Monestir 7. ALT CAMP JULIOL Kammcrenscmble de Karlsrhue. Dir.: Alber! Julià. Strauss. Mahler. Wagn~·r, 18. dissabte 22,15 h. Santes Creus Monestir Orquestra dc Cambra del Palau dc la Música Catalana. Dir.: Juan José Olives. Corclli, Bach. Telemann. ----------------------------------------------------~-- 25. dissabte 22,15 h. Sant~~s Creus Monestir Orquestra Filharmònica dc Budapest. Kodaly. Bar!ók, Txaikovski. ------------------------------------------------~--- - AGOST I, dissabte 22,15 h. Santes Creus Monestir - -- - --- The Schnlars. ------------------------ Mú~ica s. XVI-XX. -------------------------------------------------------------------------Monestir Santes Creus 22,15 h. 8, dissabte Orquestro dc Cambra del Teatre Lliure. Dir.: Jo~cp Pons. Su·aus, Schonbcrg, Debussy. Mahler. --~--~--~~--------- 14, divendres 22,15 h. Sant~ Creus Monestir Orquestro dc Cambra •Concertante of London-. Dir.: Sir Nicholas Jackson. Bach. 15 dissabte 22,15 h. Santes Creus Monestir Orquestro dc Cambra cConcertantc of London•. Dir.: Sir Nicholas Jackson. Bach. ------------~--------------~~~~~~~-------- 16, diumenge 22,15 h. Santes Creus Monestir Orquestra dc Cambra ·Conccrtantc of London•. Dir.: Sir Nicholas Jackson. Bach. 28. divendres 22,15 h. Sant~ Monestir Cor Filhannònic de Praga. Dir.: Zdenek Maca!. Mozart, Palcstrina . 8, dissabte 22 h. Llívia Església Parroquial Landsbcrger Oratoricnchor. Orquestra dc Cambra •Con Brio•. Solistes vocab. Dir.: Johanncs Skudlik. El Messíes de Handel. 9, diumenge 22 h. Llívia Església Parroquial Orquestra dc Cumbnt Solistes dc Catalunya. Jaume Francesçh, violí. Dir.: Xuvicr Güell. Mozart. Salieri. 14. divendres 22 h. Llívia Església Parroquial Orquestra Simfònica de Gottwdldov. Frontisek Novotny, viniL Anna Ricci, mezzo. Dir.: Rotislav Haliska. Smetana. Txaikovski. ralla, Dvorak. 15. dissabte 22 h. Llívia Església Parroquial Orquestro Simfònica de Gottwaldov. Carme Vilà. piano. Dir.: Rotislav Haliska. Rossini, Rachmaninov, Beethoven. 22, dissabte 22 h. Llívia Església Parroquial Orquestra de Cambra •Concertante of London... Dir.: Sir Nícholas Jackson. Albinoni, Bcnedctto. Telemann, ViV'dldi, Bach. L'Espluga de Francolí Auditori Carulla-Font Quintet dc Vent Harmonia de Barcelona. Piernc, Wintcr, Serene. Albéniz. lhcrt. Espinosa. Creus LA CERDANYA AGOST CO:<i"CA DE BARBERÀ JULIOL 25, dissabte 12 h. ------~---------------------- AGOST I, dissabte 20 h. L'Espluga de Francolí Auditori Carulla-Font Juli Panyl'lla, clarinet. Cristina Navajas, piano. Schumann, Brohms, Gerhard, Finzi, Saint-Saens. diman~ 22 h. L'Espluga dc Fmncolí Auditori Carulla-Fom Jaume Torrent, guitarra. Tarragó. Torroba. Flusse, Villa· Lobos, 'Ibrrcnt. 13, dijous 22.30 h. L'Espluga dc Francolí Teatre del Casal Orquestra dc Cambra Leos Janacek. Claudi Arimany. flauta. Danit!l r"ajkus, oboè. Jana Hankcova, clavicèmbal. Dir.: Peter Sumnik. Kohout, Tclcmann. Corelli. Bach. Platti. 16, diumenge 20 h. Montblanc Església dc Sant Francesc OrqucStïd Simfònica del Vallès. Dir.: Albert Argudo. Mozart, Wagner, Mcndclssohn. 4, s. 20 h. 23, diumenge ---- - - Montblanc Esg1és•a de Sam Francesc Classic \\~nds Ensemble. Dir.: M. Gisletta. Mozart. Schubert. Doniletti ... ~------- 30, diumenge 20 h Montblanc Església de rHospital Anna Maria Cardona, piano. Albéniz. Ravel, Gershwin. 19 h. Peralada Esglé~ia Quintet Vocal dc Catillunya. Mozart per a Àfrica. Al:r EMJ>()R()À JULIOIJ 18. dissabte Orquestra i C<•rs del Gran lèatre del Liceu. Montserrat Caballé, Alícia Nafé. Peter Jeffes, Peter Pctrov. Mo::nn i Salieri, de RimskyKursakov i Rèquiem de Mozart. Dir.: Antoni Ros-Marbà. -----~-----------------------------~--------------~-------------------------Orquestra dc Cambra de L'Acadèmia Wolfgang Hock. Concertino Església P..trroquial Llançà 22 h. 24, divendres i director: Wolfgang Hnck. Mozart, Heilmann, Cimarosa, Bach, Vivaldi, Russini, Bcllini, Bartók. 25, dissnhte 31, divendres AGOST I, dissabte 4, dimarts 22,30 h Pe ral nd u Jardí del Castell 19,30 h. Peralada Claustre Eulàlia Solé, piano. Mozart, Beethoven. 22,30 h. Peralada Muralles del Carme Orquestra i Cors del Gran '!Catre del Liceu. Raquel Picro1ti, Nuccia Focile, Joan Pons, Dalmau Gonza1ez, Carlos Chausson, María Gallego, Enric Serra. Dir.: Xavier Güell. Fa/staff, dc Salieri. 22.30 h. Cadaqués Església Parroquial Lluís Claret. violoncel. Bach, Kodaly. Casals. 22,30 h. Peralada Muralles del Cam1e Wtener Kanunerorchester. Oia Rudner, violí. Solista i director: Philippe Entremont. Salieri, Mozart. 19,30 h. Pcrulada Claustn: Solistes de la Wicncr Kammcrorchester. Mozart. 22.30 h. Peralada Muralles del Carme Wiener Kammeron.:hcstcr. Solista i director: Philippc Entrcmont. Mozart. 22 b. Llançà Església P"<~rroquial Orquestra de Cambra de .L:A.cadèmia Wolfgang Hock. Carles Coll. piano. Kurt Meyer, obl'lè. Concertino i director: Wolfgang Hock. Vivnldi. Bach, Cimnrosa, Bartók. --------~----------------------------------------------------------------------- Església Parroquml Landsberger Oratoricnchor. Orquestra dc Cambra ·Con Brio•. Solistes vocals. Dir.: Johannes Skudlik. El Messies, de Handel. 7, divendres 22.30 h. Cadaqués 8. dissabte 19,30 h. Pcmlada Claustre Jaume Francesch, Aureli Vila, Ernest Xancó, Claudi Arimany, Vicent Aguilar i altn:s rncmbrcs dc Solistes de Catalunya. Mozart, G. Salieri. 22.30 h. Peraludu Mllralles del Carme Orquestra Solistes dc Catitlunya. Coral Antics Escolans dc Mont· serrat. Solistes vocals. Dir.: Xuvicr Güell. La música mnçàníca ----------------------------------~-- de Mozan. 11, dimarts 22.30 h. Cadaqués Església P.arroquial Carles Santos, piuno. 14, divendres 22.30 h. Cadaqués Església Parroquial Orquestra de Cambra Reina Sofia. Concertino i director; Gonçal Comellas. Bach, Vívaldi. 22,30 h. Peralada Muralles del Carme Münchener Blaserakadcmie. Mozart. 22.30 h. Cadaqués Església 22 h. Llançà Esglé~ia 22,30 h. Peralada Muralles del Carme Münchencr Bliiscmkademie, Mo1-<1rt. 18. dimarts 20 h. Cadaqués Església Parroquial Joan Grimalt, piano. C.P.E. Bach, Beethoven, Schuhcrt. 21. divendres 22,30 h. Cadaqués Església Parroquial Maria Joiio Pires, piano. Mozart, Schubert. 22,30 h. Peralada Muralles del Carme Orpheus Chambcr Orchestra. Oleg Maisenbcrg, piano. J.Ch. Bach. Mozart. Salieri. 19,30 h. Peralada Claustre Oleg Maisenberg, piano. Mozart. 22.30 h. Pcmlada Muralles del Carme Orpheus Chambcr Orchcstra. Wtlliam Purvis. trompa. Stevcn Dibncr, fagot. Mozart. 20 h. Cadaqués Església P..uroquial Alumnes de l'Escola dc Música dc .Barcelona. 22,30 h. Cadaqués Església Parroquial Narciso Yepes. guitarra. 22.30 h. Vilabertran Església dc Santa Maria Orquestra Simfònica dc Chestcrhan. Claudi Arimany, flauta. Dir.: Marc Foster. Mozart, Stamitz, Boyel. 15. dissahte 22, dissabte 25, dimarL~ 28, divendres P.<~rroqui;JI Parroquial Montsermt Torrent. orgue. Vicent López, trompeta. Bach, Cabe· zón, Frescobaldi. Carles Coll, piano. Horst Shom. guitarra. Vivaldi, Canlili, Grd· nados. Diabelli. Castclnuovo-Tcdcsco, Albéniz, Bocchcrini. 7, Església Parroquial Camerata Lysy Gastaad. Eugcnia Sequcira. fagot. Dir.: Albèrto Lysy. Boyce. Viola. Schónberg, Jo~iporíc, Bartók. Església Parroquial Claudi Arimany. flauta. Arpad Bodo. piano. Franck, Briccialdi, Dvorak, Schumann. Gmp Instrumental ~Barcclona-216•. Dir.: Ernest Martínez. Strnvinsky. Scrockt, Marco. Guinjoan. ----~-------------------~--------------------------~--Església Parroquial Radu Aldulcscu, violoncel. Antoni Besses, piano. Conccr/ d 1wmenatge a Radu Aldufescu ell el 50è aniversari del.1·t'u deblll. Beethoven. Agustí Coma, vidí. Josep Bassal, "ioloncel. Albert GuinoErmita de vart, piano. Buydn, Mozart, Beethoven. St. Sebastià Passeig de l'Esglésta ---------------~---- ------------------------------------~ Església Parroquial ll Tno. Haydn. Beethoven, Hummel, Martinu. Església Monestir Orquestra dc Ja Ciutat de Barcelona. Dir.: Franz Paul Dec· kcr. Garreta, Ruvd, Brahms. Sant Antoni Esbart Joaquim Ruyrn. F:spc•ctaclc• cie ballet popular. ~------------~------~------------ de Calogne Església Parroquial Ermita de St. Sebastià Camcrata Lysy Gastaad. Alberto Lysy. violí. Dairc Fitzgcrald. violoncel. 'Thrtini, Vivuldi. Orquestra dc Cambra dc L'Acadèmia Wolfgang Hock. Wolfgang Hock, director. l\1ozart. Rossini. Cimarosa, Bach. Església Parroquial Albcrto Lysy, violí. Luisa Maionc. clavicèmbal. Bach. Església Monestir Quimet dc Vent d'Stuttgart. Milhaud. Mozart, C.P.E. Bach, Danzi, Schmidt. Alberto Lysy, violf. Luisa Maionc, clavicèmbal. Bach. ----------------------~~~--- Església Parroquial Església Monestir Kreislcr String Orchestra. Dir.: Michael Thomas. Brillen, Mozart, Txaikovski. Esglé!.ia Parroquial Església Parroquial Nicola Broke, arpa. Handel, Bach, Debussy, Fauré. Duo de Piano Crommelynk. Schumann, Schubert, Brahms. Església Monestir Quartet Parisii. Horst Sohm, guitarrn. Boccherini, Ravel, Villa-Lobos. Església Parroquial Símf(mictta d'E!.t<H.:olm. Michcl Lethiec. clarinet. Dir.; David Athcrton. Wirc.:n, Mozart. Beethoven. Església Parroquial Claudi Arimany. flauta. Anton Serra. flauta. Steinunn Ragnarsòottir, piano. Gmun. Quanz, Bach, Romberg, Briccialdi, Dopplcr. Església Monestir Ramon Coll, piano. Chopin. Castell Medieval Orquestra dc. Cambra Soliste!> de Catalunya. Narciso Yepes, guitarra. Dir.: Adrià Sard6. Pueyo. Rodrigo. Falla. l.eonora Milà, piano. Bach, Schumann. Chopin. Albéniz. Falla. Steinunn B. Ragnarsdouir. piano. Scarlatti, Schubert, Chopin. Orquestra dc Cambm Fmnz Liszt. Dir.: Janos Rolla. Bach, Mozart, Rosstm, Bnthms, Txaikovski. Església Església Parroquial Església Parroquial Església P.c~rroquial ~------------------ Enriqueta Tarrés, soprano. Àngel Soler, piano. Mozart. Schubert, Schumann, R. Stmuss. Turull. ----------------------------------------------------------------------------Església Monestir Gcncvièvc Ballial, soprano. P.JScal Lecorre, piano. Satie. Poulcnc. - -- - -------------------------Paul Apélian, clarinet. Su~an Campbell, piano. Schumann, Rota, Església Parroquial Mílhauò. Josep M. Colom, piano. Chopin, Ravel. Castell Medieval ------------~--------~------------------------~---Orqucs1ra dc Cambra de Chcltcnham. Claudi Arimany, flauta. Esglésía Moucstír Mtmtrt, Bach. Victòria dels Angcls, sopmno. Manuel García Moranlè, piano. SchuEsglésia Parroquial bert, Schumann, Chopin. Brdhms, Wolf-Ferrctri, Garcia Momnte. 16, diumenge 22 h. Pals Església Parroqutal Carlota Garriga, piano. l\1ompou. Granados. Turina. 22,30 h. Torroella dc Momgri Església P-arroquial Gonçal Comellas. violí Enrique Santiago, viola. Radu Aldulescu. violoncel. Franco Pctracchi. contrabaix. Julian Jacob5on, piano. Dittersdorf. Mozart, Rota, Beethoven, Bouc~sini. 22.30 h. Cnlonge Castell Medieval Cobla-Orquestra La Principal dc la Bisbal. Garreta, Serra. Toldrà. Morera. 22,30 h. To•·roclla dc Montgrf Església Parroquial Trio di Milano. Església de Llafranc Joan A. Martínez. guitarra. Viviana Salisi, guitarra. Galileu, At· taignant. Giuliani, Weiss. Poulenc..... -- -- ----------~--'-------- ~ 21, divendres ----------------------Palafrugell 22.30 h. 22, dissabte Brahm~. Ro~si- 25, dimartS 22,30 h. Thrroella de Montgrf Església Parroquial Professors del Campus Musicar87. Haydn, Beethoven, ni, Schubert. n. dijous 22 h. Sant F-eliu dc Guixob Església Mom:stir Hesperion XX. Dir.: Jordi Savall. Música en el temps de /}1mwda lnwncible. ------~ ------------------------------------------- 22,30 h. 'Timoclla dc Montgrí Església Parroquial Academica String Quartet. Albert Guinovart. piano. Schumann. Schubert. 5. diumenge 22,30 h. Sitges Racó de la Calma Gonçal Comcllas, violí. Miquel Farré. piano. Beethoven, :-.1ozart, Prokofiev. Saint-Saêns. 7, dimarts 22,30 h. Vilanova i la Geltrú Teatre Principal Miquel Farré, piano. Conçal Comellas, violi. Brahms. 10, divendres 22,30 h. VilanOV'd i la Geltrú Teatre Principal Romà Escalas, flautes barroqu.:s. Clara Hernandez. viola. Albert Romaní. clavic~mhal. Bach. Telemann. Coupcrin. Frescobaldi. 12, diumenge 22.30 h. Sitges Teatre Prado Kammerensemblc Karlsn.he. Dir.: Albert Julià. Stmuss, Wag· ner, Mahler. 13, dilluns 22,30 h. Vilanova i la Geltrú Teatre Principal Wurzburger Perkussion-Ensemblc. Xavier Joaquín, soli~ta. Dir.: Siegfried Fink. Joplin, Bach. Fink. Hummcl, Maslaska. 15, dimecres 22.30 h. Vilanova i la Geltrú Teatre Principal Quartet Sonor. Haydn, 'lbldrà, Dvorak. 17, divendres 22.30 h. Vilanova i la Geltrú Teatre Principnl Orquestra dc Cambra del Garraf. Jordi Vilaprinyó, pinno. Mark Friedhoff, violoncel. Dir.; Joan Lluís Moralcdu. Mozart, Couperin. 19, diumenge 22,30 h. Sigtcs Racó de la Calma Quartet Pfeifer. Bartók, Beethoven. Schubert. 26, diumenge 22,30 h. Sitges Teatre Prado Kreisler String Orchcstra. Dir.: Michacl Thoma1;, Mot.art, Britten. Txaikovski. 22,30 h. Sitges Racó de la Calma Trio de Barcelona. Beethoven, Mendelssohn, Shostakovitx. 2!j, divendres GARRAf' JULIOL ----------------------- AGOST 2, diumenge LES GARRIGUES AGOST I, dissabte 7. 22,30 h. Juneda Església Parroquial Jaume Francesch, violí. Lina Serracarabassa, arpa. SaintSaens, Spohr. Paganini. JULIOL 2, dijous 22 h. Girona Auditori de la Mercè Camerata Lysy. Dir.: Albcrto Lysy. Vivaldi, Arcnsky, Mo1.art, Dvoflik. 9, dijous 22 h. Girona Auditori de la Mercè Orquestra de Cambra del Palau de la Música Catalana. Dir.: Juan José Olives. Corelli. Bach, Telemann. 16, dijous 22 h. Girona Auditori de Ja Mercè Krcisler String On:hestm. Dir.; Michacl Thomas. Mozart, Britten. Txaikovski. 21, dimarts 22 h. Girona Auditori dc la Mercè Orquestra de Cambra dc L'Acadèmia Wolfgang Hoc:k. Luiz de Moura Ca-;tro, piano. Dir.: Wolfgang Rock. Vivaldi, Rossini, Bartók, Heilmann, Bach. 23, dijous 22 h. Girona Auditori de la Mercè Michèlc Olivicr, soprano. Matthias Maurer, viola. Hcrre Jan Stegenga, violoncel. François Bcnda. clarinet. Luiz dc Moura Castro, Bridgct Castro. Cam1c Poch. piano. Brahms. GIRONÈS BAIX EMPORD.~ JULIOL 4. dissabte 22,30 h. 1hrroella dc Montgrí Església Parroquial Camcmtn Lysy Gnstaad. Eugcnia Scqueira, fagot Dir.: Al· bcrto LyS)·. Boyce. Viola. Schónbcrg, Josiporic, Banók. 10. divendres 22,30 h. Begur Església Parroquial Claudi Arimany. flauta. Arpad Bodo. piano. Franck, Bricciald1. Dvorak, Schumann. 22.30 h. Torroella dc l\fontgri Passeig de !"Església Grup Instn.mental ·Barcclona-216•. Dir.: Eme~t Martínez. Strnvmsky. Scroda, ~!arco, Guinjoan. Torroella dc 1\luntgrí Esglé~ia P.,moquial 22. 30 h. P..dafrugell Ermita de St. Sebastià :\gustí Co111a, vil'!i. Josep Bassal. violoncel. Albert Guinov-art, piano. Haydn. Mozart, Beethoven. 17. divendres 22.30 h. Begur Església Parroquial 11 Trio. Haydn. Beethoven. Hummcl, Martinu. 18. dissabte 22 h. S unt Feliu dc Guíxols Església Monestir Orquestra dc la Ciulut dc Barcelona. Dir.: Fran1, Pau l Dec• k..:r. Garrctu. Ravel. Brahms. 22.30 h. Calonge Sant Antoni Esbart Joaquim Ruyra. E\f}('ctaclc• de ballet populm: Il. dissabte 22.30 h. --~------------~--- ------------------------------------~ Radu Aldulcscu, v¡olonccl. Antoni Besses, piano. Concat d'homenmgc a R.ululllclu/escu en el 50<' nnirersuri del .1"<'11 cleb/11. Bct.:thoven. ----- -------------------------------~-------- de Calogne 22,30 h. 22.30 h. 'lbrroella dc Montgrí (>-c1hfrugell Església Parroquial Ermita dc St. Sebastià C:uncrata Lysy Gastaad. Albcno Lysy, violí. Dairc Fitzgcrc1ld. vio· lonccl. Tartini, Vivaldí. Orquc~tra dc Cambrn de L'Acadèmia Wolfgang Hock. Wolfgang Hock, director. Mo1.art, Rossíni. Cimarosa, Bach. ------------------------~~-----Alberto Ly~y, Violí. Luisa Maione, clavicèmbal. Bach. Església ParroqUial 19. dmmcngc 22.30 h. Torroella dc Montgrí 21, dimarts 22 h. Sant Feliu dc Guix.ols Església Monestir Quintet dc Vent d'Stuttgart. Milhaud. Mozan. C.P.E Danz1, Schmidt. 22.30 h. Torroella de Montgrí Esglés1a Parroquial Alberto Lysy, nolí. Luisa :...taione. clavicèmbal. Bach. 22 h. Sant rèliu dc Guíxols Església Mouestir Krcislcr Stnng Orchcstm. Dir.: Michael Thomas. Brittcn, M01.art. T:«1ikovski. Nicola Brokc. arpa. H1indel , Bach, Debussy, Fauré. 24, divendres 22,30 h. 22,30 h. Bach, Begur Esgl~ia 'lorroella de Montgrí Església Parroquial Duo dc Píauo Cro:mnelynk. Schumann, Schubert, Brahms. Parroquial --~----- 30, dijous 22 h. Sant Feliu dc Guíxols Església Monestir Quartet P'drisii. Horst Sohm. guitarra. Boccherini, Ravel, Vi lla· Lobos. AGOST 1, dissabte 22.30 h. lbrroella de Montgrí Església Parroquial Simlonictta d'Estocolm. Michcl Lcthicc. clarinet. Dir.; David Athcrton. Wiren, Mozart. Beethoven. 2. diumenge 22 h. Pub Església Parroquial Claudi Arimany. flauta. Anton Serra, flauta. Steinunn Ragnarsdouir, piano. Graun, Quanz, Bach. Romberg, Briccialdi. Dopplcr. 6. dijous 22 h Sant Feliu de Guíxols Església Monestir Ramon Coll, piano. Chopin. 7, d1vcndres 22.30 h. Calonge Castell Medieval Orque~tnl dc 22.30 h. 22.30 h. 22.30 h. P.Jiafrugcll Esglé~ia Leonora Milà, piano. Bach, Schumann. Chopin, Albéniz, Falla. Begur Torroella de Montgrí Església P.drroquial Stcinunn B. Ragnarsdottir. piano. Scarlatti. Schubert. Chopin. Orquestra dc Cambra Fmnz Liszt. Dir.: Janos Rolla . Bach, Mozart, Russini. Brahms. Txaikovski. Pals Església Parroquial 9, diumenge 22 h. - -22-h. ---11, dimarts Església Parroquial Cambra Solistes dc Catalunya. Narciso tarra. Oir.; Adrià Sardó. Pucyo, Rodrigo. Falla. IS, dissabte gui- Enriqueta Tarr6. soprano. Àngel Soler. piano. Mo1.art, Schubert, Schumann, R. Strauss, Turull. ~ -----~-------------------------- 14, divendres Ycpc~. - - - - --------------- Sant Feliu dc Guíxols Església Monestir Gcncvièvc Ballial, soprano. Pascal Lecorre, piano. Satie, Poulenc. 22.30 h. Begur Església Parroquial Paul Apélian, clarinet. Susan Campbell, piano. Schumann. Rota, Milhaud. 22.30 h. Calonge Castell Medieval Josep M. Colom. piano. Chopin, Ravel. 22 h. ------------------------------Orqucstlil dc Cambra dc Cheltenham. Claudi Arimany, Església Monestir Sant Feliu dc 22.30 h. 1hrroclla de Montgrí flauta. !\1ozan, Bal'h, Guí~ols Església Parroquial Victòria d~ls Àngels. sopr..tno. Manuel García Morante. piano. Schubert. Schumann, Chopin, Brahms. Wolf-Ferrari, Garcia Momnte. 16, diumenge 22 h. Pals Església Parroqutal Carlota Garriga, piano. l\1ompou. Granados. Turina. 22,30 h. Torroella dc Momgri Església P-arroquial Gonçal Comellas. violí Enrique Santiago, viola. Radu Aldulescu. violoncel. Franco Pctracchi. contrabaix. Julian Jacob5on, piano. Dittersdorf. Mozart, Rota, Beethoven, Bouc~sini. 22.30 h. Cnlonge Castell Medieval Cobla-Orquestra La Principal dc la Bisbal. Garreta, Serra. Toldrà. Morera. 22,30 h. To•·roclla dc Montgrf Església Parroquial Trio di Milano. Església de Llafranc Joan A. Martínez. guitarra. Viviana Salisi, guitarra. Galileu, At· taignant. Giuliani, Weiss. Poulenc..... -- -- ----------~--'-------- ~ 21, divendres ----------------------Palafrugell 22.30 h. 22, dissabte Brahm~. Ro~si- 25, dimartS 22,30 h. Thrroella de Montgrf Església Parroquial Professors del Campus Musicar87. Haydn, Beethoven, ni, Schubert. n. dijous 22 h. Sant F-eliu dc Guixob Església Mom:stir Hesperion XX. Dir.: Jordi Savall. Música en el temps de /}1mwda lnwncible. ------~ ------------------------------------------- 22,30 h. 'Timoclla dc Montgrí Església Parroquial Academica String Quartet. Albert Guinovart. piano. Schumann. Schubert. 5. diumenge 22,30 h. Sitges Racó de la Calma Gonçal Comcllas, violí. Miquel Farré. piano. Beethoven, :-.1ozart, Prokofiev. Saint-Saêns. 7, dimarts 22,30 h. Vilanova i la Geltrú Teatre Principal Miquel Farré, piano. Conçal Comellas, violi. Brahms. 10, divendres 22,30 h. VilanOV'd i la Geltrú Teatre Principal Romà Escalas, flautes barroqu.:s. Clara Hernandez. viola. Albert Romaní. clavic~mhal. Bach. Telemann. Coupcrin. Frescobaldi. 12, diumenge 22.30 h. Sitges Teatre Prado Kammerensemblc Karlsn.he. Dir.: Albert Julià. Stmuss, Wag· ner, Mahler. 13, dilluns 22,30 h. Vilanova i la Geltrú Teatre Principal Wurzburger Perkussion-Ensemblc. Xavier Joaquín, soli~ta. Dir.: Siegfried Fink. Joplin, Bach. Fink. Hummcl, Maslaska. 15, dimecres 22.30 h. Vilanova i la Geltrú Teatre Principal Quartet Sonor. Haydn, 'lbldrà, Dvorak. 17, divendres 22.30 h. Vilanova i la Geltrú Teatre Principnl Orquestra dc Cambra del Garraf. Jordi Vilaprinyó, pinno. Mark Friedhoff, violoncel. Dir.; Joan Lluís Moralcdu. Mozart, Couperin. 19, diumenge 22,30 h. Sigtcs Racó de la Calma Quartet Pfeifer. Bartók, Beethoven. Schubert. 26, diumenge 22,30 h. Sitges Teatre Prado Kreisler String Orchcstra. Dir.: Michacl Thoma1;, Mot.art, Britten. Txaikovski. 22,30 h. Sitges Racó de la Calma Trio de Barcelona. Beethoven, Mendelssohn, Shostakovitx. 2!j, divendres GARRAf' JULIOL ----------------------- AGOST 2, diumenge LES GARRIGUES AGOST I, dissabte 7. 22,30 h. Juneda Església Parroquial Jaume Francesch, violí. Lina Serracarabassa, arpa. SaintSaens, Spohr. Paganini. JULIOL 2, dijous 22 h. Girona Auditori de la Mercè Camerata Lysy. Dir.: Albcrto Lysy. Vivaldi, Arcnsky, Mo1.art, Dvoflik. 9, dijous 22 h. Girona Auditori de la Mercè Orquestra de Cambra del Palau de la Música Catalana. Dir.: Juan José Olives. Corelli. Bach, Telemann. 16, dijous 22 h. Girona Auditori de Ja Mercè Krcisler String On:hestm. Dir.; Michacl Thomas. Mozart, Britten. Txaikovski. 21, dimarts 22 h. Girona Auditori dc la Mercè Orquestra de Cambra dc L'Acadèmia Wolfgang Hoc:k. Luiz de Moura Ca-;tro, piano. Dir.: Wolfgang Rock. Vivaldi, Rossini, Bartók, Heilmann, Bach. 23, dijous 22 h. Girona Auditori de la Mercè Michèlc Olivicr, soprano. Matthias Maurer, viola. Hcrre Jan Stegenga, violoncel. François Bcnda. clarinet. Luiz dc Moura Castro, Bridgct Castro. Cam1c Poch. piano. Brahms. GIRONÈS 29, dimecres 22 h. Girona 31, divendres 22 h. -------------- -Auditori de 111 Mercè Óscar ükcre!>, guitarra Alexandre Magnin. flauta. Néstor Eldler, VIOlí. Luiz dc Moura ca~tro. piano. Villa-Lobo.~. J\1mcida, Guarnicr Girona Auditori de la .Mercè Vartan Manoog1an, v1o1C. Matthaas Maurer. v1ola. Herre Jan Stegcnga, violoncel Peter Pertis. Emmanud Ferrer, Luiz de Moura Castro. piano. Mozart, Ravel. Alumnes d'Escoles Reciral cie Dansa. BAIX LLOBREGAT JCLIOL ~ivcndres 22 h. Castclldefcl~ Castell 17. dívendn.'s 22 h. Cast el ldcfcls Castell 10, 1 Acadèmies de Dansa de Castelldefels Companyia Contemporània dc Dansa A•-elina Argüelle~. Úl NiT. 24. divendres 22 h. Castelldefels Castell Companyia Cesc Gclabcrt-Lydya Azzopardi. Rèquiem dc Verdi. 31. divendres 22 h. Castelldefels Castell Grup de Müsica Folklòrica Popular del FcstÍ\"cll dc Mtisica dc Vilanova. AGOST 7. diwndres 22 h. CastclldcfCis Castell Espectacle dc 22 h. Premià dc. Dalt Escola Marià Manent Orquc~trn de Cambra Catalana. Cor dc Cambra de Lleida. Solistes vocals. Ads i Galarf'a dc Hñndcl. 22.15 h. Alella Escoles Pies Gerard Claret, violi. Bach. 22 h. Sant Vicenç dc Montalt Esgléi>ia Parroquial Orquestra dc Cambra Catalana. Ger-.ud Claret. v1olf. Dir.: Joan Pàmies. Carmi1111 Burona d'Orff. 22,15 h. Alella Església Parroquial Xnvier lbrrn, contratenor. Mireia Hcmiíndcz. clavicèmbal. Gmçons italianes del s. XVII i àries italianes de Hdndel~ dan~a folkUmca. MARESME JULIOL 4, dissabte --------~--~ 11, dissabte -~------------------- 18. dissabte 21, dimarts ·-- . . 22,15 h. Alella Església Parroquial William Wcltcrs. llaút. Mercè Dclclòs, mezzosoprano. Teresa Bígas, arpa gòtica. Cançons prorençals. 22.15 h. Premià dc Dall Escola Marià Manent Orfe() CataJ;t. Soli~tcs >A.>eals i instrumentals. Dir.: Si mon Johnson. Cmmina Brmma d'OtT. 22 h. Vilassar de Dalt Església Parroquial Leonor.1 Milà, piano. Bach, Schuman. Chopin. Albéni1., Milà, ----------------~ Falla. 25, dissabrc 22.15 h. Alella Escoles Pies Duo dc pianos Crommclynck. Mozart, Schubert. Brahms, Debussy. Ravel, Bruzdowil."'l. Balsach. AGOST I. dissabte 22 h. Premià dc Mar Església Parroquial Marçal Cervera. violoncel. Bach. 20 h. Artesa dc Segre Església Parroquial Quartet Sonor. Salvador Gratacòs, flauta. Haydn. Mozart. 19 h. Bellvís E!>glésia Parroquial Josefina S:mmartin, flauta. Yoshimi Otani, guitarra. 'Ièlemann, Giuliam, Tarrag6, Debussy. Honegger, Ibert, Sara.sate. LA NOGUERA JULIOL 26. diu menge AGOST 2, diumenge ----------Orquestra -------------------------------dc Cambra Leos Janacek. Daniel Fajkus. oboè. Ja· Església de Balaguer 17, dilluns 22 h. Sant Domènec na Hankeov-.t, clavJccmbal. Hana Cermakova, flauta. Dir.: Peter Sununik. Kohou, Tclcmann, Corclli, Bach. Església P-,moquial Orquestra dc Cumbra Hiindcl. Dir.: Josep Roda. Mozart, Pachclbcl. Església del Monestir Coral Joventut Sardanista dc Puig-reig. Dir.: Ramon Noguem. Madrigal.~' romàntics i cmiT('fllfJOmnís. folklore rmiver.ral i sardanc.v. Pl. del Bisbe Oliba Quar1c1 Rnesco. Hnydn, Beethoven, Ravel. OSONA JULIOL U, diss'a bte 22 h. 18, dissabte 22 h. 21, dimarts 23, dijous 22 h. Prats de Lluçanès Vic -------------------------------------Obertura del Pcst1val Internacional de Cantonigròs. Sala del Festival Cantonigrl>s 19 h. FestiVIll Sala del Festival Montoliu trio. Ja;;¡, c/assic. Tetc Oliba Bisbe del Pl. c · Vl 22 h ----------~~~·----~~--------------------------24, divendres 19 h. Cantonigros 29, dimecres 22 h. Girona 31, divendres 22 h. -------------- -Auditori de 111 Mercè Óscar ükcre!>, guitarra Alexandre Magnin. flauta. Néstor Eldler, VIOlí. Luiz dc Moura ca~tro. piano. Villa-Lobo.~. J\1mcida, Guarnicr Girona Auditori de la .Mercè Vartan Manoog1an, v1o1C. Matthaas Maurer. v1ola. Herre Jan Stegcnga, violoncel Peter Pertis. Emmanud Ferrer, Luiz de Moura Castro. piano. Mozart, Ravel. Alumnes d'Escoles Reciral cie Dansa. BAIX LLOBREGAT JCLIOL ~ivcndres 22 h. Castclldefcl~ Castell 17. dívendn.'s 22 h. Cast el ldcfcls Castell 10, 1 Acadèmies de Dansa de Castelldefels Companyia Contemporània dc Dansa A•-elina Argüelle~. Úl NiT. 24. divendres 22 h. Castelldefels Castell Companyia Cesc Gclabcrt-Lydya Azzopardi. Rèquiem dc Verdi. 31. divendres 22 h. Castelldefels Castell Grup de Müsica Folklòrica Popular del FcstÍ\"cll dc Mtisica dc Vilanova. AGOST 7. diwndres 22 h. CastclldcfCis Castell Espectacle dc 22 h. Premià dc. Dalt Escola Marià Manent Orquc~trn de Cambra Catalana. Cor dc Cambra de Lleida. Solistes vocals. Ads i Galarf'a dc Hñndcl. 22.15 h. Alella Escoles Pies Gerard Claret, violi. Bach. 22 h. Sant Vicenç dc Montalt Esgléi>ia Parroquial Orquestra dc Cambra Catalana. Ger-.ud Claret. v1olf. Dir.: Joan Pàmies. Carmi1111 Burona d'Orff. 22,15 h. Alella Església Parroquial Xnvier lbrrn, contratenor. Mireia Hcmiíndcz. clavicèmbal. Gmçons italianes del s. XVII i àries italianes de Hdndel~ dan~a folkUmca. MARESME JULIOL 4, dissabte --------~--~ 11, dissabte -~------------------- 18. dissabte 21, dimarts ·-- . . 22,15 h. Alella Església Parroquial William Wcltcrs. llaút. Mercè Dclclòs, mezzosoprano. Teresa Bígas, arpa gòtica. Cançons prorençals. 22.15 h. Premià dc Dall Escola Marià Manent Orfe() CataJ;t. Soli~tcs >A.>eals i instrumentals. Dir.: Si mon Johnson. Cmmina Brmma d'OtT. 22 h. Vilassar de Dalt Església Parroquial Leonor.1 Milà, piano. Bach, Schuman. Chopin. Albéni1., Milà, ----------------~ Falla. 25, dissabrc 22.15 h. Alella Escoles Pies Duo dc pianos Crommclynck. Mozart, Schubert. Brahms, Debussy. Ravel, Bruzdowil."'l. Balsach. AGOST I. dissabte 22 h. Premià dc Mar Església Parroquial Marçal Cervera. violoncel. Bach. 20 h. Artesa dc Segre Església Parroquial Quartet Sonor. Salvador Gratacòs, flauta. Haydn. Mozart. 19 h. Bellvís E!>glésia Parroquial Josefina S:mmartin, flauta. Yoshimi Otani, guitarra. 'Ièlemann, Giuliam, Tarrag6, Debussy. Honegger, Ibert, Sara.sate. LA NOGUERA JULIOL 26. diu menge AGOST 2, diumenge ----------Orquestra -------------------------------dc Cambra Leos Janacek. Daniel Fajkus. oboè. Ja· Església de Balaguer 17, dilluns 22 h. Sant Domènec na Hankeov-.t, clavJccmbal. Hana Cermakova, flauta. Dir.: Peter Sununik. Kohou, Tclcmann, Corclli, Bach. Església P-,moquial Orquestra dc Cumbra Hiindcl. Dir.: Josep Roda. Mozart, Pachclbcl. Església del Monestir Coral Joventut Sardanista dc Puig-reig. Dir.: Ramon Noguem. Madrigal.~' romàntics i cmiT('fllfJOmnís. folklore rmiver.ral i sardanc.v. Pl. del Bisbe Oliba Quar1c1 Rnesco. Hnydn, Beethoven, Ravel. OSONA JULIOL U, diss'a bte 22 h. 18, dissabte 22 h. 21, dimarts 23, dijous 22 h. Prats de Lluçanès Vic -------------------------------------Obertura del Pcst1val Internacional de Cantonigròs. Sala del Festival Cantonigrl>s 19 h. FestiVIll Sala del Festival Montoliu trio. Ja;;¡, c/assic. Tetc Oliba Bisbe del Pl. c · Vl 22 h ----------~~~·----~~--------------------------24, divendres 19 h. Cantonigros --~~-- - 19 h. Cantonigròs Sala del Fesuval Fe~tivnl 22 h. Prat~ Església de Sant Andreu de Sagas Alumnes dc: Curs Internacional de Música de Vic. Trio de Barcelona. Mozart, Brc!hms. Beethoven. :!6. diumenge 18 h. Cantomgròs Sala del Festival Clausura del Festival Internacional de Cantonigròs. 28. dimarts 22 h. Vic Pl. del Bisbe Oliba Simfomcua d'Estocolm. Dir.: David Atherton. Larson, Haydn, ReethO\'Cn. 30 diJOUS 22 h. Vic Pl. del Bisbe Oliba Alumnes del Curs Internacional de Música. Orquestra de Cambra dc l'Escola dc Música de Vic. Dir.: Jordi Mora. Bach, Gricg. Beethoven. AGOST 1. dissabte 22 h. Vic Pl. del Bisbe Oliba Trio dc Barcelona. Enrique Santiago. viola. Enric Ponsa, contrabaix. Brahms, Schubert. 15, dissabte 22 h. Prats dc Lluçanès Església Parroquial Orqucslra dc Cambra Leos Janacek. Claudi Arimany. flauta. Daniel Fajkus. ohoè. Jana Hankeova, clavicèmbal. Dir.: Peter Sumnik. Kohout, Tclemann, Corclli. Bach, Platti. 22 h. Tremp Esglé:.ia Parroquial Orquestra dc Cambra Leos Janacek. Daniel Fajkus, oboè. Jana Hankcova, clavicèmbal. Hana Cermakova. flauta. Dir.: Peter Sumnik. Kohout, Tclcmann, Bach, Corelli. 25, dissabte de Lluçanès PA LLARS JUSSÀ AGOST 21, divendres PALLAR\) SOBIRÀ AGOST 8, dissabte 22h Gerri dc la Sal Monestir de Santa Maria Claudi Arimany, flauta. Jíndrich Bardon. violí. Miquel Serrahima. viola. Mark Fricdhoff. violoncel. Mozart. 14, divendfelO 22 h. Gerri dc la Sal Monestir de Santa Maria Orquestra dc Camhr.1 dé Cheltcnham. Marçal Cervera, violoncel. Haydn, Mozart. 22. dissabte 22 h. Gerri de la Sal Monesúr dc Santa Maria Thc \bung Soloists of thc European Philharmonic Orchc~tra. Dir.: Jan Jakus. Tclcmann. Handel, Mozart, Gricg, Weincr. 29. dissabte 22 h. Gerri de la Sal Monestir de Santa Maria Joan Grimalt, piano. Kluus Kuhbachcr. baríton. Schubert. JULIOL 12. diumenge 19,30 h. Gelida Esglé~ia de Sant Pere del Castell M. Antònin Rcgucíro, soprano. Jaume Torrent, guitarra. L. del Milà, Fucnllann, Schubert, Torrent. Tarragó. Morera. 26, diumenge 19.30 h. Gelida Saló del Centre Cultural Municipal Manuel Vallribcra, piano. Jannifer. veu. Jazz. 9. diumenge 19.30 h. Gelida Saló del Centre Cultural Municipal Trio Bartók. Mo:t.art. Schumann. Toldrà, Beethoven, Bartók. 16. diumenge 19.30 h. Gelida Església de Sant Pere del Castell Orquestra dc Cambra Leos Janacek. Daruel Fajkus, oboè. Jana Hankeova, clavicèmbal. Hana Cermakova. flauta. Dir.: Peter Sumnik. Kohout. Tclemann. Corelli. Bach. BAIX PENEDF~"t JULIOL 25, clis~abte 22.30 h. El Vendrell Auditori Pau Casals Kreislcr String Orqucstr.J. Dir.: Michael Thomas. Mozart, Brittcn, Txaikovski. 29, dimecres 22,30 h. El Vendrell Auditori Pau Casals Trio dc Cordes dc París. Schubert, Beethoven, Mozart. AGOST I, dissabte 22,30 h. El Vendrell Auditori P.au Casals Orquestra dc Cambra Franz Liszt. Dir.: Janos Rolla. Handel Bach, Mcndclssohn. 2, diumenge 22.30 h. Segur dc Calafell Església dc LJ\ssumpció Orquestra dc Cambra d'Acordions dc Barcelona. Dir.: Pepita Pcrcll(l. Hündcl. Albinoni. Mozart, Strauss. 4, dimarts 22,30 h. El Vendrell Auditori Pau Casals Orqucs1ra dc Cumbrn del Palau de la Música Catalana. Dir.: Juun José Olives. Corclli, Bach, Telemann. 8. dissabte 22,30 h. El Vendrell Auditori Pau Casals Joaquín Achúc:urro, piano. Schubert, Bach-Busoni, Chopin. 9. diumenge 22,30 h. Segur de Calafell Església de l'Assumpció Schola dc Cant Gregorià de l'Obra Culrural Santes Creus. Dir.: Magí Sabaté. Cant Gregorià. AI,T PENEDÈ.."t AGOST 28. 29 22.30 h. El Vendrell Auditori Pau Casals Ncw London Consort. Cannina Burana (anònims). 16, diumenge 22.30 h. Segur de Calafèll Església Parroquial Claudi Arimany, flauta. Jmdrich Bardon, violí. Miquel Serrahima. viola. Mark Fricdoff, violoncel. Mozart. 22. dissabte 22,30 h. El Vendrell Auditori Pau Casab Orquestra Filharmònica de Versalles. Sorin Mcliste, piano. Dir.: Trajan Popescu. \l.eber, Chopin. Beethoven. 25. dimart!> 22.30 h. El Vendrell Auditori Pau Casals I Solisu Aquilani. Dir.: Vittorío Antonellini. Pergolesi, Giuliano. Gaudioso, Bottesrini. 20,30 h. Pont dc Suert Església Parroquial Salvador Gratacòs. flauta . Jaume Thrrent, guitarra. Loeillet, Telemann, Molino, Giuliani. JULIOL 10. divendres 22 h. Ripoll Oaustre del Monestir Orquestra Simlònica del Gran Teatre del Liceu. Dir.: Uwe Mund. U, dissabte 22 h. Sant Joan de les Abadesses P.dlau de l'Abadia Hor:;t Sohm. guiwrra. Hans Wolfgang Brassel. clavicèmbal. Vivaldi, Carulli, Diabclli, Bocchcrini. 18. dissabte 22 h. Ripoll Monestir de Sta. María Mont~errat 24, divendres 22 h. Ripoll Claustre del Monestir Orquestra Simtònica Juvenil de Haifa. Eliezer Gutman, violí. Danicla Buchbinder. violoncel. Dir.: Eliezer Hahitti. Rossini, Mendelssohn, Hnydn, Bruch. Ben Haim. 31, divendres 22 h. Ripoll Claustre del Monestir Enscmblc Arco 66. Dir.: Daniel Tossi. Bach, Vivaldi, Telemann, Pueyo. Mozart. 22 h. Camprodon Monestir de Sant Pere Carlota Garriga. p1ano. Schumann, Mompou, Mont<;alvatge, Albéniz. 14, divendres 23 h. Sant Joan dc les Abadesses Cafè •La Coope• Grup de Jazz. Jau. clàssic. 15. d issabtc 22 h. Camprodon Monestir de Sant Pere Orquestra dc Cambra Solistes de Catalunya. Lourdes i Lluís Pérez Molina, piano. Dir.: Xavier Güell. Mozart. 22, dissabte 22 h. Camprodon Monestir de Sant Pere Xavier Thm, contratenor. Mireia Hemandez, clavkèmbal. Cançons lralianes del s. XVII i àries italianes de Hdndel. AGOST I, dissabte 22 h. Cerverd Pllti de la Universitat Carme Bustamante. soprano. Manuel García Morante. piano. Txaikovski, Rachmaninov, Toldrà. Montsalvatge, Granados. Garcfn Morante. 7, divendres 22 h. Cervera Pati de la Universitat Salvador Gratacòs, flauta. Josep M. Alpiste. violí. Emilio Mateo, viola. Richard Talkowsky, violoncel. Ferran Sala, contra· baix. Jordi Vilaprinyó. piano. Doni2etti, Beethoven, Bartók, Schubert. 9, diumenge 22 h. Cervera Pati de la Universitat Josep M. Alpiste, Joan Olivé, violí. Emilio Mateo, viola. Richard Thlkovsky, violoncel. Teixidor. 14, divendres 22 h. Cervera Pllti de la Universitat Münchener Jugendorchester. Dir.: Jordi Mora. Mendelssohn, Mozart, Beethoven. AGOST 7, divendres 22 h. Mollerussa Auditori de la S.C.R. l'Amistat Grup lnstrumenwl Barroc •Música Concertada•. Vivdldi, Corelli, Telemann, Scarlatti. 'll, dijous 21,30 h. Lleida Sala de Ja Caparrella Orquestra Simfònica del Curs Internacional de Música. Schu· bert, Telernann, Bach. Haydn. 28, divendres 21,30 h. Lleida Església Parroquial de Sant Llorenç Concert de Cloenda del Curs de Tècnica Vocal del Curs Jnternacional de Música. Dir.: Helmut Lips. 29, dissabte 22 h. Lleida Seu Vella Orquestra de Cambra Leos Janacek. Daniel Fajkus, oboè. Jana Hankeova, clavicèmbal. Hana Cermakova, flauta. Dir.: Peter Sumnik. Kohout. Telemann. Corelli, Bach. - ALTA RIBAGORÇA 16. diumenge RIPOLLÈS Caballé. soprano. LA SEGARRA SEGRIÀ LA SEI.VA JULIOL 23, dijous 22,15 h. Sant Hilari Sacalm Església Parroquial Trio dc Barcelona. Enriquc Santiago, viola. Enric Ponsa. contrabailc Schubert, Brahms. 31. divendres 22.15 h. Sant Hilari SacaJm Església P..lll'oquial Alumnes de l'Escola dc Música dc Barcelona. Grup lnstrumental dc l'Escola de Música de Sant Hilari. Bach. Hnydn. AGOST 4. dimans 22,15 h. Sant Hilari Sacalm Església Parroquial Quartet Vocal Cantabilc. Mozart, Arien. Elton John, Schubert, Montcverdi, Bcnnclt. 7, divendres 22.15 h. Sant Hilari Sacalm Església P.Mroquial Orquestra dc Cambra del Teatre Lliure. Dir.: Josep Pons. Strauss, Debussy, Mahler, Schonberg. 11, dimaru; 22.15 h. Sant Hilari Sacalm Esglésta Parroquial Lluís Claret. violoncel. Bach, Casals, Kodaly. AGOST 13, dijous 22 h. Solsona Auditori del Palau Episcopal Júlia Fortuny, soprano. Jordi Vilaprinyó, piano. Schubert. Schumann. Brahms. Àries d'òperes italianes. 21, divendres 22 h. Solsona Auditori del Palau Episcopal Trini Mujal, piano. Mozart, Chopin. Mompou, Bartók. Pou lc nc. 27, dijous 22 h. Solsona Auditori del Palau Episcopal Claudi Arimany. flauta. Jindrich Bardon, violí. Miquel Serra· hima, viola. Mark Friedhoff. violoncel. Mozart. 30, diumenge 22 h. Solsona Auditori del Palau Episcopal Orquestra Simfònica del Curs Internacional de Música de Lleida. Dir.: Francesc Llongueres. Schubert. Telemann, Bach, Haydn. JULIOL 8, dimecres 22 h. La Seu d'Urgell Claustre de la Catedral Harmonia Calda. Haydn, Schubert. DYor:ík. Hindemith. 15. dimecres 22 h. La Seu d'Urgell Auditori La Salle Esbart Dansaire dc Rubí. Enric Majó. Setmana Sama. d'Espriu. 22, dimecres 22 h. La Seu d'Urgell Auditori La Salle Orqucs1ra Simfònica Juwnil dc Haífa. Eliezer Gutman. violí. Daniela Buchbinder. violoncel. Dir.: Eliezer Hahitti . Rossini, Mcndclssohn, Haydn. Bruch. Ben Haim. 29. dimecres 22 h. La Seu d'Urgell Auditori La Salle Eulàlia Solé, piano. Beethoven. Mozart. AGOST 5, dimecres 22 h. La Seu d'UrgeU Capella de Sant Miquel Madrona Elias, Jordi Rcguant. clavicèmbal. Bach. Hiindcl. 12, dimecres 22 h. La Seu d'Urgell Claustre de la Catedral Nova Acudè,nia. Cançons i sonates italianes del segle XVII. 19, dimecres 22 h La Seu d'Urgell Catedral Orquestra dc Cambra de Cheltcnham. Marçal Cervera. violon· cel. Dir.: Marc Foster. Boccherini, Haydn, Mozart. A mol d. 26, dimecre:. 22 h. La Seu d'Urgell Claustre de la Catedral Diatessaron. Música dels segles XVII i XVIII. 18 h. Vallbona de les Monges Església Parroquial Josep M. Mas Bonet, orgue. Cabanilles. SOLSONÈS ALT URGELL URGELL AGOST 9, diumenge VALLÈS OCCIDENTAl, JULIOL 2. dijous 22.30 h. Sabadell Escola d'Estudis Empresarials Coral Belles Arts, de Sabadell. Dir.: Josep ~ns. Gesualdo, Pou· lenc, Toldn't. Esplà. Comcllas, Thltabull. 9, dijous 22,30 h. Sabadell Amfiteatre dc la Caixa de Sabadell Lconora Milà, piano. Bach. Schumann, Chopin, Albéniz. Milà, Falla. 16, dijous 22.15 h. Matadepera Església Parroquial Orquestra dc Cambra del Palau de la Música Catalana. Dir. ; Juan José Olives. Corelli. Bach, Telemann. 22,30 h. Sabadell Arnfit~tre dc la Caixa de Sabadell Cobla Mediterrània. Serra. garreta, Toldrà. "ilà, uan _______ __.. ---------------- 22.15 h. Matadepera Església Parroquial Gonçal Comella<>. VIolí. Miquel Farré. ptano. Saint-Sacns, Mozan, Beethoven. Prokoficv. 22.30 h. Sabadell Esglé;,ia dc Sant Feliu del Racó Gabriel Amat, piano. Albéniz, Chopin. Bach. Església Parroquial Orquestra dc Cambra dc Chcltcnham. Marçal Cervera, violoncel. Boycl. Arnold. l\lozart, Boccherini. -----22,15 h. Matallcpcra Coral Joventut Sardanista dc Puig-reig i Noguem. H:.11nlisch. orque.~tra. Dir.: Ramon T.F. & Pcrcussion. Algueró, Tenas. Solé. Agostini, Miralla ... Quintet dc Vent Solistes de Barcelona. Lickl, Beethoven. Nicisen. lbcrt. Jordi Codina, Josep M. Mangado. guitarra. Sors. Grup de Flautes dolces Amuearia. Anò11ims del rcnaixcnwm, Bartók. Joan Furi6. guitarra. Sors. Schubert. Turina. Morel. ----------------------------------------------~-- M. Jesús Crespo, Carles Marquès. piano. Stravinsky, Lutoslavs¡.,:y. .Montsalvatge. Jordi Colomer, flauta dolça. Madrona Elias, clavicèmbal. lèlcmann, Handel , Bach, Waltcr, Linde. Orquestra S,mtònica del Vallès. Dir.: Albert Argudo. Mo1.art, Wagner, Beethoven.