Revista Musical Catalana. Núm. 43 Maig 1988
Editorial: Indústria discográfica / FIGURES I TEMPS. Als 60 anys de la mort de Leos Janacek. Dr. Emil Hladky / Mikrokosmos: Desconcert davant la novetat. Pere Artís / Rafael Ferrer, en el record. Lluís Millet / Un manuscrit scarlattià retrobat. Maria Ester-Sala / Ensalada: L'esclat coral i cambrístic en el clima introvertit del període quaresmal. Tamino / El Palau de la Música de València obre una nova dinámica. Magda Làzaro / Pau Civil i Costa (1899-1987). Ramon Sabatés / TEMA. MÚSICA I POESIA. Música i poesia (Reflexions poc matisades d'un cap de setmana d'abril). Narcís Comadira / La poesia de la música. Antoni Marí / Presència poètica en la música de la Renaixença. Josep Casanovas / MÓN SONOR. Sensació d'esdeveniment amb Claudio Arrau. Josep Casanovas / Arxius musicals a Catalunya. Maria Ester-Sala, Josep M. Vilar / Retrat: La feliç maduresa de Ros- Marbà. José Guerrero Martín / Scherzando. Cesc / Ara, abans d'ahir, demà / Tria de concerts / Concerts, recitals
Centre de documentació de l'Orfeó Català
Còpia permesa amb finalitat d'estudi o recerca, citant la font "Centre de Documentació de l’Orfeó Català". Per a qualsevol altre ús cal demanar autorització.
].JORQVERA Pianos i instruments Assistència tècnica del Palau de la Música Catalana ~ S. A . D' INSTRUMENTS MUSICALS Av. Francesc Cambó, 10 Tels. 319 60 96- 310 69 12 08003 - BARCELONA Orgues,·teclats simfònics, sintetitzadors, etc. SAD~ SCH I~ME L l'L:SY :SL KAWAI Via Laietana, 32-34 Tels. 319 60 96- 310 69 12 08003 - BARCELONA ASTOR ~ih:~ttnboflf,Jt C. BECHSTEIN. YAMAHA R_OYALE cYJ~¡¿ STE I NWAYsSONS EDITORIAL INDÚSTRIA DISCOGRÀFICA 2' ÈPOCA ANY V- NúM 43 - MAIG 1988 Director: Jaume Comellas Sots-director: Lluís Millet Cap de Redacció: Pere Artís Maquetatge: Eulàlia Furriol Correcció: Joan Costa Fotografia: Pau Barceló Publicitat: Publi/ Tempo, S.A. Amadeu Vives, 3, 3r, ¡a B. Tels. 301 33 93- 317 99 28/ 82 08003 Barcelona Publicidad en Medios de Comunicación, S.A. Travessera de Gràcia, 17-21, 3r, 43 Tel. 209 71 19 08021 Barcelona Fotocomposició, compaginació i impressió: Igol, S.A. Distribució: L'Arc de Berà, S.A. Dipòsit Legal: B.34.432/83 Consell Editorial: Fèlix Millet (President) Montserrat Albet Roger Alier Josep Casanovas Maria Ester-Sala Gregori Estrada Enric Gispert Joan Guinjoan Carles Guinovart Antoni Marí Oriol Martorell Xavier Montsalvatge Santi Riera CoUaboren en aquest número: Pere Artís. Josep Casanovas, Narcís Comadira, Dr. EmiJ Hladky, Maria Ester-Sala, José Guerrero Ma11ín, Magda Lazaro, Antoni Marí, Lluís Millet, Ramon Sabatés, Tamino, Josep M. Vilar. REVISTA MUS ICAL CATALANA Amadeu Vives 1 Tel.30lll 04' 08003 Barcelona No és aquesta la primera vegada que el tema de la indústria discogràfica ocupa l'atenció de la Revista. O potser millor seria dir que ocupa la preocupació, si se'ns permet l'ús del terme. I ens temem que no serà l'última, mentre les coses no canviïn de forma substancial. L'oportunitat de la insistència neix. en tot cas, d'haver-se celebrat una anomenada Fira del Disc que, de forma semblant a les que tenen lloc regularment amb el llibre, ha instaHat els seus stands en una franja, en aquest cas inevitablement curta, del Passeig de Gràcia barceloní'. Una vintena de segells discogràfics han mostrat els fruits d'un alè industrial que es manté de forma esforçada i amb una empenta massa escassa. Hom diria que la indústria discogràfica catalana és, sobretot, una referència testimonial més que no una referència vital. Correspon a uns afanys professionals sobrats de bones intencions que es mouen, però, en un terreny poc favorable, envoltats per elements de superació dificil o que, en tot cas, no li permeten un desenvolupament mínimament normalitzat. En aquest sentit, resulta sorprenent l'existència, encara, de quasi una vintena de segells discogràfics, xifra de valors contradictoris. Si a simple vista podria donar sensació de puixança, una consideració més aprofundida demostra que aquesta atomització, en realitat, és imatge de manca de força. Tambe resulta sorprenent, encara que la data sigui conseqüència d'allò anterior, el centenar llarg d'enregistraments produïts l'any passat, només una minoria de música clàssica, xifra, també a simple vista, considerable, però que, a la fi, no té cap transcendència. I en aquest sentit cal valorar les reduïdes xifres dels tiratges i l'escassa incidència promociona! que normalment assoleix la producció discogràfica catalana. La Fira esmentada esdevé, a partir de consideracions elementals, més una oportunitat per a la reflexió sobre una realitat escassament falaguera, que no una autèntica eina de projecció. La importància que per al món musical té aquest sector industrial, exigeix un replantejament en profunditat d'una problemàtica complexa i profunda. Cal prendre mesures objectives que permetin assolir una plataforma discogràfica amb capacitat per esdevenir allò que és arreu i per servir els seus objectius indefugibles. Des de polítiques industrials -recolzades amb convicció i com sigui- fins a una intervenció directa i decidida en els mitjans de comunicació àudio-visuals, cal actuar en tots els fronts per aconseguir una inversió del status actual. Allò que no resulta admissible és la perpetuació d'un modus vivendi - que a vegades és tot el contrari- a base d'iniciatives individuals sense volada, sense suport i sense capacitat d'incidència real. La música catalana precisa amb urgència d'una indústria discogràfica potent. Cal trencar les rutines i les inèrcies que fins ara només han portat a la situació inoperant actual. Tanmateix, la cosa no resulta fàcil, cal reconèixer-ho. SUMARI EDITORIAL FIGURES I TEMPS Inqústria discogràfica ·Als 60 anys de la mort de Leos Janacek (Dr. Emil Hladky) Mikrokosmos: Desconcert davant la novetat (Pere Artís) Rafael Ferrer, en el record (Lluls Millet) . . . . . Un manuscrit scarlattià retrobat (Maria Ester-Sala) Ensalada: L'esclat coral i cambrístic en el clima introvertit del període quaresmal (Tamino) . . . . . . . . . . . . . . . . El Palau de la Música de València obre una nova dinàmica (Magda Làzaro) . . . . . . . . . . . . . . . . ... r Pau Civil i Costa (1899-1987) (Ramon Sabatés) TEMA MÚSICA I POESIA Música i poesia (Reflexions poc matisades d'un cap de setmana d'abril) (Narcís Comadira) La poesia de la música (Antoni Marí) . .~ Presència poètica en la música de la Renaixença (Josep Casanovas) MÓN SONOR Sensació d'esdeveniment amb Claudio Arrau (Josep Casanovas) ......1' Arxius musicals a Catalunya (Maria Ester-Sala, Josep M. Vilar) .....~ Retrat: La feliç maduresa de Ros-Marbà (José Guerrero Martín) • o 1l ••• Scherzando (Cesc) Ara, abans d'ahir, demà Tria de concerts Concerts, recitals Preu de la subscripció anual: 2.500 pessetes Subscripció anual Europa: 3.500 pessetes Subscripció anual Amèrica: 30 dòlars Preu d'aquest número solt: 325 pessetes FIGURES I TEMPS ~ ' .I .I! .I] .u .~ .H -~ .. ~ . . li Una vista des del castell del parc sobre Hukvaldy, el poble natal de Jandtek, Als 60 anys de la mort de Leos Janacek (1854-1928) 1~ .. .~ . 3! ·!f · 41 .~ .$ Leos Janacek és, amb Bedricb Smetana (1824-1884) i Antonín Dvorak (1841-1904), una de les personalitats se~y~res, universalment conegudes i una.nunement valorades de la musica nacional txeca. Abans que la seva obra aconseguís un reconeixement singular, aq~est compositor havia de menar una Du1ta r~ment titànica i heroica, ja que pe~y1a a aquella mena d'artistes a qu1 el destí no regalà res. La infantesa, en una fanu1ia nombrosa d'un humil ~estre d'escola nacional - i músic afecCionat- del petit poble d'Hukvaldy a la Moràvia del nord, deixà empremtes dura~les en la seva ànima sensible: impresstons permanents de dramatisme fPul~r i de consciència històrica. ma~~ _el dialecte del nord, dolç, .elòd¡c t d'una vehement i quasi preci~tada. estructura rítmica, marcaria petJades mesborrables i pregones, tant en la seva personalitat, exaltada i explosiva, com en els fonaments de la pròpia natura creadora (juntament amb una copiosa activitat de folklorista, col·leccionista i arranjador de cançons populars): es tracta d'aquell peculiar fenomen anomenat «Déípevkova mluva», (és a dir, aproximadament: «manera cantable (o melòdica) de parlar»). Gràcies al seu talent literari, posseïm una abundant documentació sobre l'ampla gamma d'activitats que va dur a terme, al llarg de la seva intensa vida, amb una gran energia vital: pedagogia, activitat concertística, director, redactor, publicista, folklorista, teòric musical i organitzador de la vida musical. Els seus escrits reflecteixen, particularment, un entorn humà, en el qual la ciutat morava de Bmo ocupà un lloc principal. Bmo està situada als països històrics de l'actual República de Txe- coslovàquia: el regne de Bohèmia, el comtat de Moràvia, juntament amb l'Eslovàquia exclosa del regne hongarès, que patiren l'absorció per l'Imperi Austríac, l'any 1620, des de la batalla de la Muntanya Blanca, tràgica per al poble txec, fins a la fi de l'Imperi (1919). Bmo fou una ciutat molt germanitzada, fins al punt que era coneguda, en el temps de la dominació austríaca, com «el barri» de Viena, pel seu tancat caràcter petit burgès i les seves limitacions culturals. En aquest ambient, la crua sinceritat, la tenacitat i l'obstinació de Janacek li crearen, de totes bandes, molts enemics que prolongaren l'hostilitat cap al terreny estètic, quan començà a orientar la seva activitat envers la composició. Leos Janacek nasqué el 3 de juliol de 1854, com a novè dels 14 fills de Jiñ Jamícek, el mestre de la modesta escola (213) 5 FIGURES I TEMPS -------------- -------------- -------------d'Hukvaldy, arraulida al peu de la muntanya que acollia les ruïnes d'un antic castell del segon miHeni (adés poderós) entre un pintoresc panorama de serralades, verdes valls i raconades pedregoses, a la comarca on el bandoler Ondra§ i els seus homes es revoltaren contra la tirania dels terratinents. Jiñ va impel·lir la vida cultural de la vila, en fundar-hi una germandat lieràrio-cantant i introduir-hi, per pròpia iniciativa, nous mètodes pedagògics, encaminats a donar als seus alumnes una formació més ampla i profunda. Per al petit Leos, els primers anys d'Hukvaldy són els temps dels jocs infantils, amb els quals l'esperit sensible absorbeix els colors dels boscos tardorals i la beutat florida dels pasturatges primaverals; s'ha tacat amb la sang ardent dels nois i ba vibrat amb les cançons joioses de les xicotes del poble. L'encís de la regió l'ha embruixat; la seva flaire ba impregnat el pa de cada dia i la llengua nadiua, lacònica però també suau i d'una extraordinària riquesa rítmica, ba deixat rastres permanents en l'idioma musical del futur compositor. A 11 anys, comença els estudis com a alumne resident del Monestir del Bmo Antic, una institució de la qual fou membre Mendel, el pare de la teoria de la genètica. Deixeble de Pavel Kñrovsky, sota la seva influència es dedica a coHeccionar i harmonitzar cançons populars. D'aquest període arrenca la seva consciència nacional i eslava. Més tard, estudia a l'Institut Pedagògic de Bmo (1869-1872) i hi resta com a professor ajudant. El 1874 comença a estudiar a l'Escola d'Orgue de Praga i, al seu retorn a Bmo, continua l'activitat pedagògica i concertística, com a successor de KfíZkovsky, i exerceix de mestre de cor. Estudia als Conserv"atoris de Leipzig i de Viena (1879-1880) i conrea l'amistat d' Antonín Dvofak, del qual estrena el Stabat Mater a Broo, el 1881. De la seva influència rep, cap als anys 70, notables impulsos, especialment en les Danses de Lassko i en el ballet Rak6s Rók6czy. Dvorak li servi també d'exemple per a la composició de la primera òpera, Sarka (1887), estrenada el 1925, en l'arranjament definitiu d'O. Cblubna. Entre altres ocupacions, fou director de l'Escola d'Orgue (1881-1919) i professor de composició de l'Escola Superior del Conservatori de Praga (19191925), que creà per a ell una filial a Bmo. Molts foren els seus deixebles destacats, com O. Scblubna, V. Petrielka, J. Kunc o Bfetislav Bakala, qui, com a director de l'Òpera de Bmo i de l'Orquestra Filharmònica d'aquesta ciutat, aportà valors positius a la tradició de la interpretació de l'obra janacekiana. Janacek fou un compositor atí6 14) oY lc . L eosyj anace 't~~ .:··l pic, en el sentit que sorgeix sense predecessors i desapareix sense crear cap «escola»: com a professor, evità qualsevol intent d'imitar el seu estil, i la seva influència es limità a la preparació tècnica i la formació estètica. En nombrosos articles periodístics, estudis folklòrics i diàlegs literaris, d'un valor indiscutible, exposà opinions teòriques i fonamentà la seva estètica musical, si bé només podem considerar-ne l'abast en relació a la pròpia obra, ja que ell no fou un musicòleg teòric, sinó un artista amb uns propòsits creatius molt concrets. Esmentem tres publicacions significatives: Sobre la part musical de les cançons populars de Moràvia (1901) i dos tractats d'harmonia -Sobre la composició d'harmonies i les seves comunicacions(1886) i Tractat complet d'harmonia (1911-1912)en els quals exposa els metodes de l'estilística irrepetible que constituí el seu inconfusible llenguatge musical, molt complex i variat. Breument, es caracteritza per l'ús dels acords de quarta i sexta sense la resolució tradicional, i la sobreposició de tons afegits als elements tonals, com un espessiment ex- tratonal del teixit harmònic. La cm prensió d'aquests tractats pressu¡o un coneixement exhaustiu de la Jll" blemàtica de la terminologia tradici nal, particularment en allò que fa ret rència a la cinètica harmònica. Hemm valorar críticament aquests escrits ((I a explicacions literàries d'un artil: que, de primer, ha tret a la llum la sn obra, fruit d'un geni indomable i espot· taní, i després ha intentat -no sem~ amb el mateix èxit- cercar les COF!t" ponents explicacions teòriques. No e dir que aquestes innovacions foc~ l'objecte preferent dels atacs de Iac: tica contemporània! Aquest programa innovador ' cristal·litzar en la tercera òpera, )t/1!.· (1894-1903), sobre un drama de 0 briela Preisova, que representa unas:: tesi genial, sense precedents en la~ ció musical txeca, de les f" originàries de la cantabilitat popu]¡r una profunda visió psicològica de r reaccions col·lectives i individuals. vant les situacions cJau de la vida. dramàtic de l'obra es desenvolupa un poble de la regió situada Moràvia i Eslovàquia, ~--------------------- FIGURES I TEMPS Esborranys musicals sobre l'anomenada llengua cantada. Habitació de treball del compositor a Hukva/dy. ~Siovacko» (el nom txec d'Eslovàquia ~ c~lovensko» ), folklòricament molt nca 1 personal, amb «trets i ombres» dels Balcans i d'Hongria, que apareixen en l'escena dramàtica que incorpora una banda popular, amb cordes i «cymbalon», com a les bandes gitanes d'origen hongarès, un fet que ha desviat, al l!arg de molt temps, la comprensió de 1obra en tant que «imatges folklòriques del poble moravi». , No és sorprenent el fet que aquesta ~pera innovadora es convertís en una ~n~ de sofriment per a Janacek, ja que ga dotze anys a ser compresa, si més 00 en els seus trets principals i només en . a la seva 'estrena a Pradata postenor ga -1916- (que significà la consa- gració definitiva del compositor, ja en una edat avançada) es tomà a entendre en funció d'unes connotacions d'arrel popular i no com a un drama modern psicològico-social. El jove Max Brod, l'amic íntim de Franz Kafka, aleshores estudiant de la Universitat Carolina de Praga, es guanyà l'atenció i l'agraïment del compositor per una experta crítica de l'obra, apareguda al «Prager Blatt»; aquest tingué la idea afortunada de proposar a Brod, com a inteHectual i musicòleg bilingüe, la traducció del llibret a l'alemany; això va possibilitar la triomfal estrena de Jenufa a Berlín i obrí les portes del posterior reconeixement mundial de la totalitat de l'obra de Ja- naeek, de la qual restà Max Brod un exceHent divulgador i defensor. A partir d'aquesta època, les forces creatives de Janaeek s'incrementen amb una sorprenent intensitat, si bé ja tenia escrites, entre altres obres, la cantata Amarus, l'òpera El destf, la Sonata per a piano (1905) (inspirada per la mort d'un obrer txec en una manifestació nacionalista, a Bmo), els cors d'homes sobre textos de les balades socials de Petr Bezruc (1906-1909), la rapsòdia orquestral Taras Bu/ba sobre l'obra de Gogol (1916-1919), l'òpera Excursions del Sr. Brouéek (1908-1917), etc. En elles són presents els trets més típics de la seva creativitat: un estil altament pregnant, excitant, apassionat i tallant, i una expressió musical concentrada. També hi aporta una crítica social, en treure a la llum la pobra vida del proletariat rural, en contraposició a la gasiveria del burgès txec. Aquesta actitud no va canviar en els temps posteriors a la primera Guerra Mundial; només hi resta actualitzada, al nivell de la problemàtica social dels temps moderns. Les obres de postguerra depassen, però, el marc artístic i ideològic de la vida txeca i s'integren més en l'àmbit de la moderna cultura europea. Aquest acreixement del cosmopolitisme correspon també amb contextos exteriors: un interès renovat a l'estranger; l'estrena, el 1924, de Jenufa a Berlín (la primera vienesa data del 1918); la publicació, a Alemanya, de l'elogiosa monografia de Max Brod (1925); el viatge triomfal a Anglaterra; els èxits als Festivals de Salzburg, Venècia i Frankfurt, etc. En l'avenir, l'òpera serà l'eix princi- - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - FIGURES I TEM \ll Cançó popular mora va harmonitzada per Jandéek. pal de la seva creació, amb Katia Kabanova (1919-1921 ), A ventures de la guineu Bystrou§ka (1921-1923), El cas Macropulos (1923-1925) i la darrera obra monumental d'extraordinari dramatisme De la casa morta (1927-1928), sobre el tema de Dostoievsky, en la qual culmina l'expressió dels sentiments paneslaus de l'època. Correlativament, les obres orquestrals i cambristiques (Simfonietta), la Missa glago[(tica per al miHenari de l'antic text eslau, Diari d'un desaparegut, l'explosiu Segon Quartet (conegut com a «Cartes íntimes»), la Suite per a sextet de vent ~La joventut11, el Concertino per a piano i conjunt de cambra, etc. Les seves reserves de forces creatives i vitals ens semblen un miracle: Janacek fou, en aquest aspecte, un cas exemplar del geni artístic que superà les lleis implacables de l'envelliment. Avui clisposem d'una gran quantitat de literatura sobre Janacek, de caràcter històric, biogràfic i monogràfic, i tenim a l'abast coHeccions de fonts, materials i documents que iHustren les diverses etapes de la vida del compositor, les seves lluites, les motivacions de la seva inspiració singular i les seves relacions amb el món exterior. Malauradament, aquesta literatura té menys capacitat per a contestar les preguntes bàsiques sobre l'essència de l'obra de Jamícek. Ja no podem compartir l'antiga opinió que presenta aquest compositor com «el primitiu genial», el creador espontani; però tampoc no podem explicar sistemàticament les lleis de la seva particular estètica i poètica. Intuïm la relació entre las seva teoria del «llenguatge cantat» i la pràctica concreta de la composició, però encara no hem deduït la clau dels principis de la seva organització del material tonal i de l'estructura musical. En aquest sentit, han tingut més fortuna altres grans figures de la música 8 (216) del nostre segle, com Béla Bartók, Sergei Prokofiev, Igor Stravinsky o Amold Schónberg, ja que les investigacions sobre l'obra respectiva ens han aportat un coneixement exhaustiu dels mecanismes essencials de llurs mètodes compositius, amb possibilitat de servir a la pràctica actual de la composició. Una investigació analítica profunda sobre l'obra de Janacek és, encara avui, una assignatura pendent! Durant els anys vint de la postguerra, Janacek fou objecte de nombrosos homenatges, com el que li concedí el doctorat «honoris causa» de la Universitat Masaryk de Brno. Fins a la fi dels seus dies, se sentí formalment lligat al seu poble nadiu, on adquirí una casa familiar per al lleure i el recés creador. També, en les coHaboracions periodístiques, retornà sempre al seu entorn ancestral, com ho proven els esborranys musicals sobre l'anomenada «llengua cantada», amb els quals iHustra els seus escrits. L'Òpera de Brno, per la iniciativa artística dels directors Franti8ek Neumano i del deixeble de Janacek, Bretislav Bakala, ha contribuït a la difusió de tota la seva obra teatral. I, des de l'alliberament de l'ocupació feixista, després de la Segona Guerra Mundial, porta el nom del compositor. En una de les nombroses gires de la seva companyia, va presentar al Gran Teatre del Liceu de Barcelona ~1975) De la casa morta, darrera creacio del mestre. L'arxiu musical d'aquest teatre conserva les partitures autògrafes de totes les òperes de Janacek, amb anotacions i comentaris autèntics de l'autor i dels directors de les estrenes: són una font de valor incalculable per als intèrprets i estudiosos janacekians. La Universal Edition de Viena ostenta la representació de l'obra dramàtica completa del compositor i, darrerament, amb l'editora txeca «Su- /._,'~ ~ frl~~~~~~ 2~...Cl} Y¡;;:-rt¿l ' Carta manuscrita del compositor. praphon», n'està portant a terme r. reeclició completa, els treballs de . qual començaren els anys 70, amb· intenció d'apropar l'escriptura (foomentalment enharmònica en la !t\'. projecció atonal) a les normes gen~ litzades. Aquest intent va camlt completament la imatge gràfica. de~ partitures i, evidentment, pot stm#· car-ne la lectura. Al mateix temps,llr sorgit discussions crítiques sobre I lògica d'aquests canvis, ja que la~ nera irregular de la notació jamic~~Bnl correspon, de manera inimitable t filli. a l'estructura de la seva música. Mal grat aquestes reserves, aquella iniciaiÍil editorial pot contribuir positivam:n'' la divulgació de la seva obr~j d~C! banda, és testimoni de l'atencto que~ actuals generacions decliquen al r;t compositor txec. ----------------------------- -------------- FIGURES I TEMPS MIKROKOSMOS Desconcert davant la novetat Retrat a l'oli de Leós Jantíéek, pintat per J. L. Sichan. , .A~, diverses institucions de primordial unportància en la vida cultural txeca, i també a nivell europeu, porten el nom de Janaeek: l'Escola Superior de Música i Teatre «Acadèmia Jana~h de Bmo; el notable Quartet Janacek, els membres del qual imparteixen classes a l'esmentada Escola; i l'Òpera Estatal Janacek també de Brno. A Ost~va, capital de la seva província nadiUa, funcionen l'Orquestra Filharmònica i l'Orquestra de Cambra J~aeek, arreu conegudes. La company¡a. estatal de discos «Supraphon» COntinua l'enregistrament complet de la producció: una de les primeres integrals, la de l'obra pianística interpretada per Radoslav K vapil, ba tingut una exceHent acollida a tot el món. Actualment, el Museu Janacek té la seu a l'Escola Superior de Música de Brno, juntament amb la Societat Janaeek, dipositària i difusora de l'herència musical del compositor, amb les entitats germanes de tot el món. Dr. Emil Hladky BIBLIOGRAFIA BASICA: Brod, Max: Leos JamUek, iivot dflo (vida i obra), Praga 1924. Jamíeek, Leos: Fejetony z Lidovjch novin (articles en el Diari Popular), Bmo, 1958. Smerana, Robert: Vypróvénf o Leosi Janótkovi (Relat sobre L. J.), Olomouc, 1948. Vogel, Jaroslav: Leos Janótek (n'hi ba uoa versió alemanya de l'autor), Praga 1963. El Centre Musical d'Informació, adjunt al Fons Nacional Txec -118 00 Praga 1, Besedoi 3, Txecoslovàquia- facilita als interessats i estudiosos qualsevol inlormació o documentació, relativa als dominis de la seva competència. El dificil an de la crítica veu augmentada la seva complexitat quan l'obra oferta s'escapa dels paràmetres habituals de judici: i entre ells, molt especialment, del de la novetat. Fa uns mesos, vam tenir un nou exponent d'aquest fet: l'estrena, a la darrera edició del Festival Internacional de Música de Barcelona, de l'obra Quatre visions de l'ordre de l'univers, de Joan Llu ls Moraleda. Al programa general del cicle, l'autor hi deia: Es tracta d'una obra de concepció filosòfica. que pren com a motiu de la seva gestació la interrelació del nostre món amb tot l'univers que ens envolta. Quin fou el resultat, a l'hora de la traslació sonora? Heus ací extl'actes de les opinions dels crltics de diversos mitjans informatius: • Tam-tam filosòfic, intitulava "El Periódico" la seva secció, tot remarcant que el desconcert d'opinions fou el millor de la nit. • L"'Avui" feia referència a cadascun dels moviments: el primer, s'assembla\•a més a la banda sonora d'una pellícula de ciència-ficci'ó que a una peça per al Palau; el segon, recordava la música d'indígenes quan en plena pellícula estan caçam l'elefant; el tercer, va recordar molc/a música de Vangelis; mentre que l'últim, va ser el súmmum del desfermament. • Més distanciadament s'ho prenia "El Pafs", en afirmar que l'obra s'inclina vitalment vers una visió irònica de la societat. • També la condició nuclear última és la que posava de manifest la "Revista Musical Catalana" en considerar l'obra molt més interessant per ella mateixa que no pas per la discutible càrrega filosòfica. • En canvi, el "Diari de Barcelona" la jutjava com un immens acudit, una presa de pèl, una magna juguesca amb pretensions d'iconoc/àsria, fins a convertir el Palau en el Temple de la Poca-so/rada sense Precedenrs. • En termes més mesurats es pronunciava "Monsalvat", en qualificar la composició de incoherent. pseudo-provocativa i impersonaL • Pel seu cantó, "La Yanguardia" ironitzava finament: El senyor Moraleda féu cau i net, i sabé collocar-se al centre mateix de la modernitat. després de resumir. eloqüentment i a marxes forçades, ja no solament els mome111s més gloriosos de la història de la música, sinó fins i tot la formació i evolució de l'univers. • I "Ritmo" destacava que el resultat no podia ser més ben acollit pel públic. Hom no sap ben bé on és la presa de pèl a què afludien els més exigents. Un ofici arriscat, el de crític, sí senyor! Son que deu ser ben pagat... Pere ArtÍ.\ Rafael Ferrer, en el record La nova de la mort del mestre Rafael Ferrer, ocorreguda la matinada del passat 26 de març, ens produeix aqueU calfred que sentim davant l'absència irreversible d'una persona que valoràvem i estimàvem, d'una figura que associem a les nostres primeres vivències musicals, quan evoquem la seva ja llunyana imatge com a concertino de l'Orquestra Municipal, al costat de la comunicativa personalitat de Toldrà. No és casual el fet d'esmentar aquest veïnatge, ja que (a part d'una ideal relació mestre-deixeble, de la qual sempre mantingué viva la nama) Ferrer representa un quasi darrer ressò de l'actitud que mantingué Toldrà respecte de Ja música, malgrat les lògiques diferències generacionals de llenguatge i de personalitat. Efectivament, com en el cas de Toldrà. Rafael Ferrer es preocupava, simplement, de considerar-se "músic"; i el desglossament de les seves activitats professionals, de violinista, director, compositor o pedagog, es legitimà a partir d'aquesta elemental condició. Nascut en una mitjà comarcal (Sant Celoni, 1911), el seu pare (Josep Ferrer i Torras, fill de Peralada, que havia tocat el fiscorn a la cobla La Principal de Peralada, juntament amb .Josep Serra i Bona!, pare de Joaquim Serra) el portà a Toldrà, el 1923, perquè li ensenyés a tocar el violí. A l'Escola M u nicipal de Música de Barcelona rebé, a més, la instrucció musical de rigor, de la mà de Lluís Millet i d'Enric Morera. La guerra civil esclatà quan tenia 25 anys; abans, però, ja havia començat a "fer de músic", per dir-ho amb una expressió que recull la poca consideració social que mereixia - i la inseguretat material que solia 0: rir- l'exercici de la professió musíct nostre país, aleshores i en els llal'g) ~ de postguerra. El músic mereixia una pobra consideració social El mateix Rafael Ferrer havia de!!'~ aquesta situació, en referir-se al co~~ tor J oaquin Serra: "... No va temr llT· vida gaire fàcil. Es formà en /'emi• d'una vida professional en /a qual. t. aquell temps, "guanyar-se la vida" era~ constant i incerta aventura. Toca~·aon i allò que fos; feia arranjaments i ~r mentacions per encàrrec de tota meJitl• música. Coneixia millor la pols deb 11 ---------------------------- -------------- FIGURES I TEMPS liS, rauo elfium de les sales mal condicio. d nades. les nits sense onmr, que _no pas Its ·òmodes i confortables penstons. I . . ·(snnse perdre mai el nord i estimant . . /'autenuca. . de ventat, , re la musica f'l . StfflP , fer compost tor, un exce 1enr com10 QLTI, < {! . - poSIIOr... pliatt usica!- ~~ 10 ~¡x& ~1111 1" l'en¡Jr¡¡, 1~ua/, ~ 'era~ 'aon,.1 i itJ5í!' mmJ dtlsv •111 També Ferrer, des de la jove~tu~, conegué tots els nivells de la profess1ó, 1 madurà gradualment l'ofici, a partir de les experiències ~~ elementals (no fou pas diferent, en ruxo, la carre~a de Toldrà). Igualment, acce~í pro~re~s1va~ent a comeses més selectives: v1oh de I Orquestra Pau Casals; cambrista en ~I Quintet Bar: celona (amb Bocquet, J uhbert, Trotta 1 Garganta); concertino de l'Orquestra Municipal de Barcelona, des de Ja seva fundació; sots-director i director interí d'aquesta, després de la. m_ort de ! oid rà;, assessor musical de Radto Nac10nal d Espanya a Barcelona~ sots-director de l'Orquestra Giutat de Barcelona; catedràtic de Música de Cambra al Conservatori del carrer del Bruc, com a successor de Joan Massià; sense comptar la vocació de compositor que nasqué, com una ne~e~sitat espontània, enm1g d'aquestes actlVltats. En recordar els aspectes bàsics de la seva personalitat, hem de remarcar que la condició d'instrumentista fou sempre un mitjà al servei de la música, aliè a qualsevol complaença narcisista. Així i tot, Rafael Ferrer es produí com a solista amb dignitat total. A part dc les intervencions indi,iduals pròpies d'un primer faristol, hem de citar una audició del Concert per adosviolins. de Bach, al costat d'Henryk Szeryng (qui, precisament, morí tres setmanes abans que Ferrer), o la interpretació del propi Concert en si menor, per a violí i orquestra. sota la batuta d'Eduard Toldrà. Nogensmenys, el seu coneixement pregon de l'orquestra havia de transcendir -no de manera menys efectiva pel fet de ser més anònima - en les funcions de concertino de l'Orquestra Municipal, que exercí al llarg del divuit anys. la dedicació a la direcció d'orquestra sorgí de manera natural i no fou el producte d'una fita preconcebuda o d'un afan} de fer carrera. Per això les seves versions translluïen una honest~dat fonamentada en la pròpia experiència en el camp de la interpretació i en el coneixement dels mecanismes interns dc la composició i dels recursos materials de l'orquestra; un coneixement, d'altra banda, estretament lligat a la seva activitat de . co . mpo_sJ_to~. Perquè Ferrer fou un superb 1 exq_uJsJt mstrumentador, en les pròpies creac.Jons i també al servei d'obres alienes e • ·. ~m es el cas de l'orquestració que . . . · reahtza de d1verses peces p1aOJSt1ques d'E . nnc Granados, perpetuada en un excelle~t enregistrament discogràfic que ell ' d' · • mate • IX tng1 amb l'Orquestra de la SoCletat de Co ncerts deI Conservaton. de Paris'l'. Una entranyable escena familiar: Rafael Ferrer, amb la seva néta. Clara. Alguna vegada, s'ha qualificat el rerafons estètic de l'obra de creació de Rafael Ferrer com un ressò tardà de la sensibilitat noucentista. És cert que aquesta afinitat existí i que fou conreada en un temps en el qual l'entorn cultural, cívic i polític ja no s'adreçava espontàniament cap a la diafanitat bàsica d'aquella manera de sentir. En tot cas, Ferrer preferí visceralment la naturalitat de la inspiració a una concepció torturada o artificiosa, la transparència de la textura instrumental a una densitat enfarfegada, la claredat de la forma a les grans estructures resultants d'una pura especulació. El seu criteri de valoració era més instintiu que inteHectualitzat, i preferia l'evidència de la percepció espontània a les justificacions per mitjà d'explicacions i teories. Un ressò tardà de la sensibilitat noucentista Una sòlida formació, totalment autòctona, unida a una diversificada i enriquidora experiència professional, li permeteren ser, també, selectivament receptiu als estímuls externs més propers a la seva sensibilitat. Així, depassà certes connotacions postromàntiques d'una part del noucentisme musical, amb una predilecció per les harmonies impressionistes o postimpressionistes i, ocasionalment, per una configuració rítmico-melòdica dc motius reiterats, remotament stravinskiana0 1. Hem d'esmentar expressament un corpus molt considerable de música per a cobla -sardanes i literatura de concert que no representa un aspecte secundari dc la seva producció, majoritàriamente instrumental(4>. Aquí, Ferrer no es limità a cultivar rutinàriament una tradició local més o menys exòtica, sinó que connectà amb el seu llinatge. expressiu més entranyable, amb una dedicació que no fou marginal o aliena a interessos musicals més amplis. En comparar la distinció i l'interès qualitatiu de música per a cobla de Ferrer amb l'estancament -quan no l'amateurisme o la vulgaritat- que, amb alguna excepció, ha dominat el gènere en les darreres dècades, no podem evitar una Ueu nostàlgia d'aquells temps que no havien consumat, encara, una ruptura entre l'anomenada "gran música" i un conjunt de formes d'expressió pretesament menors. D'altra banda, Ferrer coneixia les possibilitats de la cobla de manera aclaparadora. En els jurats, on havíem coincidit algunes vegades, detectava al primer cop d'ull, de manera infal1ible, els defectes d'instrumentació, l'interès o la vulgaritat dels elements melòdics. harmònics ·i formals, i preferia sovint una obra inexperta amb indicis de sensibilitat a les receptes pretensioses, plenes dels tòpics i dels consuetudinaris efectes de mal gust, que li produïen, invariablement, un pregon desencís. Altres desencisos - per motius relacionats amb la seva professió- el colpiren també, íntimament, en la darrera etapa de la seva vida; unes vegades, reaccionà amb aquell: "Ara, de gran, quan ja estic de tornada de moltes coses... ·:· però també va saber aportar aquella serenitat pròpia de la maduresa, expressada en un comentari per al propi poema per a cobla Tardorada, dedicat a Conrad Saló: "Aquesta obra va néixer amb un propòsit: l'homenatge m~e Una expressió característica del mestre Ferrer, des de la seu de la Ràdio Nacional, al Passeig de Gràcia de Barcelona llu · d'un músic a un a/1re músic, tots dos en la tardor de la seva vida; però no una tardor nostàlgica de fulles seques, sinó una tardor optimista d'arbre fruitat ... " Quan, en els darrers mesos, l'Orquestra de la Ciutat programà dues obres seves (Una nit de Nadal, els dies 22 i 23 de desembre del 1987, amb la Coral Sant J ordi i la direcció d'Albert Argudo, i Erols, els dies 13 i 14 de febrer d'enguany, dirigida per Edmon Colomer), encara no érem conscients que aquestes audicions havien de representar una anticipació de l'homenatge pòstum que ara li tributem. Uuís Mil/et NOTES (I) "Revista Musical Catalana~, juliol-agost del 1986. (2) Rafael Ferrer fou director de l'Orquestra dc Cambra de Ràdio Nacional d'Espanya a Barcelon~ entre el 1950 i el 1953. A part de l'Orquestra Municipal de Barcelona i de l'Orquestra Ciutat de Barcelona, havia dirigit, com a director invitat, l'Orquestra Nacional d'Espanya, la Simfònica de Madrid, l'Orquestra de Cambra dc Madrid, l'Orquestra del Gran Teatre del Liceu de Barcelona, les Orquestres Municipals dc València, Bilbao, Saragossa i San Sebastíím, l'Orquestra de la Societat de Concerts del Conservatori dc Paris i l'Orquestra Pasdeloup de París, la Simfònica de Lió, etc. Enrc;gistrà per a ~La Voz de su Amo~ la Sinfonía Sevillana, les Danzas Famósticas. i La oración del torero. de Joaquin Turina, i els Cams populars espanyols i la "Suite" dc Goyescas. d'Enric Granados, amb la Societat de Concerts del Conservatori de Paris: per a "Vergara", Cançons. d'Eduard Toldrà i les Tonadi1/as i Canciones amatorias, de Granados, amb Montserrat Caballé, a part dc diverses obres pròpies per a orquesta o cobla. (3) Realitzà diversos arranjaments, instrumentacions etc., per al disc i la ràdio, iHustracions musicals per a obres teatrals, etc. En el camp de la creació hem de destacar el Concert per o vio/f i orquesITO (Premi extraordinari de Composició del Conservatori Superior Municipal de Barcelona, 1958), el ballet Romance de lajragua (estrenat al Teatre dels Camps Elisis dc París, 1952), la Suite Mediterrània (executada a Barcelona, Madrid i al Festival de Niça, dirigida per Eduard Toldrà), Balada Mediterrània (encàrrec de Ràdio Nacional), La tarde. la noche y el amanecer (Premi hali a dc la RA I. per a la millor obra musical amb text, 1962), Una nit de Nadal (suite dc cançons populars catalanes, per a cor mixt i orquestra), etc. (4) Rafael Ferrer és autor de les segUents s:•rdanes per a cobla: En Joonó (1947). La noia dels ulls blaus (1947), La nou tendra (1947), Com una espiga (1948), Déu vos guard. andorrans (1961), Pvrtal de l'Àngel (1961), Octubre (1961!), Miom1 (1969), Tendresa (1970), Verd de pi, bla(l dê mor(19' Granet de' blat (1974), Balada mediterrànw(ll1' Catalunya sempre (1976), Rosa d'abril(l978),!Ji lla d'en Joanó ( 1978), Entre el p11ig i la To.r,t (1979), En Pau, el noi (1979), Vall de rorur(l~ Rafael quar/ ( 1981 ), Laiona ( 1983), El retom (I~ A w1 home bo ( 1984), Una plana riallera (I~' Turó de l'Home (1985), Endavam. semprt(d:o da a la cobla La Principal de la Bisbal, eo d~ centenari, 1987). Entre les creacions de concrn a cobla, hem d'esmentar Rerau/e berguedà, O nedès, Mediterrània - 3 (Premi Pau (¡,. 1976),Tardorada. Imatges (1984-85), etc. Finalment, hem d'esmentar un petil ron¡::x música coral: els Tres Parenostres (de la fe, dtl perança i dc la caritat). una Salve Regina pera blanques i orgue (encarregada per Moo~ 1981 ), la Sardana per als infants del món (Jl(f I infantils, 1976) i la sardana coral Res no tJ (per a la FCEC, sobre el poema de Sah•t·l'• seit). Acaba de publicar-se una antologia de can;. tradicionals catalanes, harmoni11.ades per R. fr.' per a veus blanques. escola de p8dêJgOgl8 MÈTODE IRENEU SEGAARA mUSICa.-CURSOS PER A PROFESSORS DE MÚSICA AL PARVULARI I A L'EGB Mètode, Cançó, Educació 9c l'oïda, Educació del ritme, Dansa, Educació de la 1~ Solfc1g, Harmonia i Composició, Audició. Tarragona Del 7 al IS de julio l de 1988 SoHiciteu informació a la Secretaria de l'Escola (e/ del Portal Nou, 13, 08021 Tcrr:J.IS3. tel. 783 79 72, de 9 a 13 h.) 1 gur Sca¡ l~lé nqu bio§ Ped¡ lon.~ pan~ YorJ IOr li~ FIGURES I TEMPS Una part del manuscrit del qual, versemblantment, partí la transcripció d'Enric Granados. Un manuscrit scarlattià retrobat vell. 1 La primera coHeció de sonates de Domenico Scarlatti, al segle XX, surt a la llum a Barcelona per mà de dues grans figures de la música catalana: "Domenico Scarlatti (1685-1757). Vei111iséis Sonatas Jueditas. Transcripción para piano de Enrique Granados, precedidas de un estudio biogràfico-bibliografico-crítico dc Fclipe Pcdrell". Vidal Llimona y Boceta, Barcelona 1904, Reedición U nión Musical Española, Madrid 1967, Associated New York 1968. Un musicòleg i un compositor i pianista, ambdós de reconegut presligi internacional, coHaboren amb la finalitat de fer conèixer un conjunt d'obres per a teclat del compositor italià resident ala península ibèrica: D. Scarlatti arribà en primer lloc a la cort de Lisboa, l'any 1720, i es traslladà posteriorment a l'espanyola, el1729, i morí a Madrid el 1757. F. Pedrell escriu un pròleg, avui superat en algun dels seus aspectes biogràfics, mentre que E. Granados transcriu amb gran .l~bertat, seguint les pautes del rom~hctsme, un plec de sonatas del compostt?r nat a Nàpols. L'única notícia que ofere1xen sobre la procedència dc )es fonts empr~des per a publicar aquestes obres és ~~.segilent: ''Los editores cie música Sres. u/al J' Um10na y BoC'eta tuvieron, no hó mucho, la buena suerte cie descubrir el manuscrita de una colección interesantí~ma de Sonatas de Scarlatti... ·:· (més enavam. afegeix F. Pedrell): "Los afortunados posesores de la colección inédita (...) ronjiaron el precioso manusaito al m·en compositor y pianista Enrique Gra- nados para que transcribiese dichas Sonatas... " Si bé l'edició E. Granados-F. Pedrell és una obra de referència dins l'apartat d'edicions publicades de D. Scarlatti al segle X lX i XX, també és cert que sempre s'insisteix en el desconeixement i el dubte que envolten el manuscrit utilitzat per Granados, per raó de la impossibilitat dc localitzar i consultar aquella "colección inéclita" de la qual parlava F. Pedrell el 1904. Curiosament, en la reedició de 1968 s'hi omet el nom dels propietaris. Fa cosa d'un any, el músic català Sergi Casademunt, a qui agraeixo la seva informació, em comentava l'existència a la Biblioteca Nacional de Catalunya d'un manuscrit de música de tecla sense signatura. Gràcies a les àmplies facilitats donades per la bibliotecària musical del centre, Joana Crespi, vaig començar a treballar en el desconegut manuscrit instrumental. Es tracta d'una còpia manuscrita de finals del segle XVJil i principis del XIX. Consta de 47 folis protegits amb unes tapes vermelles (l'enquadernació és feta el nostre segle), i recull 39 sonates de D. Scarlatti, 7 sonates d'A. Soler, 3 sonates de J . Closells, I de Narcís Casanovas i 3 obres (portic/os) anònimes. La meva hipòtesi de treball és la següent: si, d'una banda, no s'ha pogut localitzar el manuscrit del qual ens parla F. Pedrell l'any 1904 (i que era dels Vidal Llimona y Boceta) i, d'altra banda, ara ens trobem amb un manuscrit desconegut que no té registre d'entrada, ni té tampoc signatura, ni tan s'ols se'n sap la procedència degut a ser de propietat privada; si, a més, aquest manuscrit recull les 26 sonates de D. Scarlatti Gunt amb d'altres) que va adaptar al piano E. Granados; tot fa pensar que és la mateixa font de primera mà introbable que serví de base a F. Pcdrell i E. Granados per editar aquestes 26 sonates. La foliació, feta en llapis, així com d'altres grafies (tal i com es pot seguir en la reproducció que iHustra aquest breu escrit) són al meu parer de F. Pedrell i E. Granados i, és ben clar, les pròpies de l'època: són més dades que indueixen a avalar la meva hipòtesi. Espero poder publicar aviat un ampli article sobre el tema, i donar tots els incípits musicals de les obres per a teclat copiades en aquest manuscrit. Maria Ester-Sala FIGURES I TEMPS ENSALADA qu~ for1 ~¡~~ d' cid dui rist~ic Cat aet co gòn exc• port esta iq J. ext pl ~ó ca. Cor i Orquestra Madrigalistes de &si/ea. l'an dici L'esclat coral i carnbrístic en el clima :~ introvertit del període quaresmal tl' Ste. qui l'au Dos mons musicals, oposats si més no des de la dimensió quantitativa - el coral i el cambrístic , han confluït en un mes de març plenament quaresmal, en allò que ha constituït un embolcall d'una idoneïtat ben suggestiva. Un mes de tòpic recolliment, amb part de la Setmana Santa inclosa, servit així pel protagonisme d'aquestes formes tan distants i en aquest context tan adient. Ben altrament, el simfonisme ha tingut una existència de pes molt relatiu, basat sobre la incansable tasca de la nostra Orquestra Ciutat dc Barcelona i poca cosa més. O alguna cosa més. Alguna cosa tan important com l'Orquestra Nacional de l'URSS, sota la direcció d'una de les grans batutes d'aquest país, Eugeni Svetlanov. I, tornant a la nostra formació, la nota destacada ha estat la presentació d'un estol d'incorporacions lideradores de cordes, en actuacions en alguns casos més rellevants que d'altres - la flautista Magdalena Martínez, per exemple-, però sempre reconfortadores, globalment considerades. Que, en definitiva, això és la cosa que es tractava de demostrar, de cara a aquest futur reforçament qualitatiu de la nostra formació. Un mes quaresmal, i un mes dc música religiosa servida amb gran densitat; i no sols al cap i casal, sinó també en aquelles comarques que semblen tan pendents de referències religioses o festives per animar el respectiu clima, que basteixen la seva "normalitat" musical sovint a base de celebracions, en principi sense relació amb el fet musical. Nadal, Pasqua i cicle festívaler estival apareixen com a fites esparses, unides massa vegades per un sorral erm. En tot cas, cal saludar amb satisfacció aquestes presències - dcpenents o no del "curs de l'any"- com la que acaba de protagonitzar la tarragonina Coral AHeluia, la qual ha celebrat el seu vint-icinquè aniversari de la millor manera possible: amb la producció de lA Passió segons sant Joan, servida pel propi cor, junt amb les veus solistes de Joan Cabero, Remei Tell -membre del propi cor , Elisenda Cabero -que la substituí en un dels concerts-, Pere Dcyà i Jordi Ricart, i un equip instrumental amb l'organista J oan Casals, el violonceHista Joaquín Alabau, el clavecinista Jordi Reguanl i el concertino Pere Bardagí, com a noms amb protagonisme a part, i amb la direcció experta de Manuel Cabero, qui comptà amb la coHaboració dc la directora titular del Cor AHeluia, Josefina Roselló. Amb primera audició en una catedral de Tarragona plena de gom a gom dia 25 de març-, la versió dc l'oratori dc Bach es traslladà després a un marc nominalment tan idoni com el del teatre de la Pas27 dc sió, d'Olesa de Montserrat març-; posteriorment 2 d'abril fou cantada a Santes Creus i, finalment. a Berga, ja el 9 d'abril. Treball esplèOOI en el context d'unes limitacions ine~! ble~, però globalment superades ambeo creix. El protagonisme coral, l'havia j¡¡¡ la Coral Sant Jordi, en el cicle lbercim ra, junt amo l'Orquestra del Moza~:. de Salzburg, amb una acurada intew tau tació de la Missa Ne/son, de Haydn.: altre cor nostre -en aquest cas nolllli part masculina, la Coral Càrmina, of, la primera audició amb I'OCB de la//; sòdia per a contralt i cor d'homet . Brahms. Una proposta basada en l'estètica musical luterana Euroconcerl, per la seva pari, t¡¡¿ afegí gruix coral al mes de març, amblll curiosa i atractiva proposta basada: l'estètica musical luterana a cura dcl( i Orquestra Madrigalistes de Basil.ea.~( la direcció de Fritz Naf. Dues miSSt'l• te ranes, el Concert de Brandenburg rv, 5, i la Suite en do major núm. I, IOl· J. S. Bach, conformaven un concert.~· fou remarcable, sense gaires mes w~ .. afegibles. Dins del context religiós, arnba 101 guit, sempre en els atapeïts dies ctrtr del mes, la presència d'un oraton (' ------------------------------------------ FIGURES I TEMPS al els conceptes de bellesa i grandesa ~u amb admirable sintonia. De la mà ¡Onen·cie de la Fundacto . ' Catxa . de p en. .• d.e ct. nom gaudí d'una su bstancm 1 versto 5JOfb. de MendeI h d'Elies s onn. L a batuta· farrida Ú bon ofici_ de ~as~lo Heltay_ con• amb eficàcia 1 saptencta, un eqUip a rdut. ustic en el qual ~merg¡' Ia tasca de I'O..r 11eo. Català. Girona 1 ~ar~agona -:-la darr~ra actuació amb l'absencta del soltsta que mrporava justament el paper més protac~nic- va gaudir t_ambé d_'aquesta versió gxce1lent. La matetxa entttat promotora eortaria l'esdeveniment musical que ha ~stat sens dubte el més important del mes, i qui sap si dc tola la temporada. J. S. Bach hi fou el centre d'atenció, de la mà de la seva magna Passió segons sant Mateu. un dels títols d~ la història dc !a música amb més capacatat dc convocatoria. 1 junt amb el títol, una versió d'una extra~rdinària categoria, per bé que atípica Hom podria parlar-ne com dc versió ·musicològica", en el sentit de recerca. d'investigació i d'aprofundiment: de l'anar molt més enllà de la concepció tradicional, amb un cor reduït a menys de quaranta veus, un ~onj~nt ins!rume~tal amb instruments anttcs, 1 amb I austentat i l'absència d'ornamentació mínimament suspecta de retòrica; la preoc~;~pació per la quintaessència de l'esperit de l'obra, de l'autor i del context. 1, encimbellant-ho to~ la personalitat extraordinària dc John Elliot Gardiner. L'overbooking que lluí el Palau, fou totalment justificat. La música de cambra, com he dit, ha ocupat un lloc significatiu. I ho ha fet amb només dues manifestacions. I, gairebé, amb la seva expressió quantitativament més irrellevant: el trio amb piano. Dos conjunts, (un de consolidat el Trio de Milano- , i un altre que donà al Palau el seu primer concert) han concentrat una atenció inevitablement important. El primer, de Ja mà del cicle lbercàmera, oferí aquella privilegiada qualitat esperable. I el terme "esperable" va molt estretament lligat a uo cicle que té en Ja seva incapacitat per a la sorpresa una característica absolutament definidora. Un clima especial per a la primera actuació del Trio Coll-Corne/las-Cervera El segon Trio, el format per tres importants solistes dels "Països", actuà sota el clima, per força especial, d'una primera audició. Un clima especial, per molt que els components del neo-nat conjunt comptin darrera d'ells amb historials dilatats i sense necessitat de confirmacions examinadores. Ramon CoU, Gonçal Comellas i Marçal Cervera oferiren una demostració d'alta categoria, de goig per la tasca cambrística, de refinament i, sobretot, de musicalitat i poder de suggestió; o, si es vol, fins i tot de seducció. En definitiva, calidesa i comunicació molt essencialment musical. No es podia demanar més. El seu concert, de la mà del cicle Euroconcert, anà molt més enllà de la constatació d'expectatives. De fet, així era exigible als tres components del grup. Situat en aquest camp en què el terme "refinament" - ja citat- té un lloc molt exacte, cal parlar encara de dues manifestacions que hi encaixen. Per una part, un recital, fms a cert punt· informal, de Victòria dels Àngels, al Paranimf de la Universitat, casa en la qual feia poc que havia estat honorada, 1 on ara acudí en tasques estrictament professionals. Navament, la lliçó extraordinària de classe i elegància al servei d'un concepte del Lied profundament musical i ensems personal. Al Casal del Mege dos exceHents pianistes, Miquel Farré i Antoni Besses, es repartien en quatre concerts la totalitat de l'opus pianístic de Frederic Mompou. en el marc de Diumúsica. Feliç iniciati\'a que va servir per a mostrar com l'obra gran s'escapa d'ortodòxies i d'exactituds acadèmiques i escolàstiques. El de Farré i el dc Besses són "dos Mompous". Però tots són Mompou, d'una enorme autenticitat en ambdós casos. La mort discreta de Rafael Ferrer (per a tothom el mestre Ferrer) just abans dc Setmana Santa, esquinçà dolorosament l'harmonia musical del mes. En un diumenge de Rams, molt definit ja per a la música barcelonina, familiars i amics - entre ells una important representació de I'OCB- es concentraren a l'església de la Concepció. La tarda abans, el"seu" públic del Palau de Ja Música li havia ofert un bell homenatge quan, en ser-hi anunciada aquella mort, respongué amb una dolguda interjecció, espontània i sincera com poques vegades l'hem escoltada. L'Orquestra, en obrir el concert amb un fragment de la seva Suite Mediterrània. hi aportà una coUaboració inestimable. En el contrast, l'alegria (i sobretot Ja sorpresa) per la constatació que Catalunya ha produït, al llarg del 1987, nogertsmcnys que 125 enregistraments discogràfics, com es posa en evidència en una exposició oberta al Palau Marc, seu de la Conselleria de G::ultura. Guarisme per a fer pensar i reflexionar molt. Parlar de reflexió, a redós d'un mes quaresmal i després d'una activitat presidida - com hem vist- per la introspecció religiosa i cambrística, potser no deixa de tenir una certa coherència. Si hom la hi vol trobar, és clar! Tamino L'i últi for totah po~~ pect] men clar~ ció ~ artis Fa i§E- Banco Hispanollmericaot ----------------------------- -------------- FIGURES I TEMPS EI Palau de la Música de València, obre una nova dinànrica L'impuls cultural que han viscut en els últims anys, co~ a c?nse9~ència de tr~ns­ fonnacions soctals 1 pohttques, quas1 la totalitat de ciutats amb un nombre important d'habitants, s'ha vist rellectit especialment a l'àmbit musical, particularment en una ciutat amb tradició musical clara, que no comptava amb cap in~t~Ha­ ció per a desenvolupar aquestes act1v1tats artístiques. Fa tan sols un any, els valencians comptaven amb un lloc, la Universitat de Xest, on de tant en tant es donava un concert; i amb un teatre, el Principal, al qual la Di~utació de v.alència portava concertistes 1 orquestres, 1 que en poques ocasions s'omplia. Es pot dir que és a parúr de l'abril del 87 quan València es troba definitivament amb la música: la curiositat d'admirar una de les construccions més importants que ha dut a terme l'Ajuntament, junt a la tradició de societats de bandes de música amb què es comptava, han fet que la resposta no es faci esperar, i tan sols en dos trimestres han passat per les seues cambres més de 130.000 aficionats. El projecte d'un auditori musical per a València comença l'any 1980, quan el Minísteri de Cultura, dintre de la seua xarxa nacional de projectes d'aquest tipus, concedeix a la ciutat el primer lloc en ordre on invertir els seus fons de finançament. José Maria Garcia de Paredes, arquitecte de l'auditori "Manuel de Falla", de Granada, amb la coHaboració d'Antonio Osorio, foren els encarregats de dissenyar l'edifici. Per a ubicar-lo, un lloc estratègic, a la vora esquerra del llit del riu Túria. dissenyat per Boftll, l'arquitecte català. i enmig d'un projecte antic de l'Ajuntament: obrir la ciutat al mar. És per això que la seua entrada principal s'obri al Túria. El comptar amb una sala d'audicions prin~ipal amb 1.774 places, una altra per amus1ca de cambra amb 420 places i dues sales més, amb 118 places cadascuna ha f~t d'aquest edifici un coliseu que ha 'serVIt per a situar en termes favorables la relaci? nombre de places de concert per habttant. ' El Palau de la Música i Congressos co!llpta, a més a més, amb àrees de ser• VelS ! ca~ennos per als directors musicals, ofi ~ tct~es 1 magatzems per als instruments U mustcals. Els dos cossos de l'edifici permeten una ·· de les diferents àrees, i garancon nexlo Un Palau de la Música per clamwu d'Europa. teixen l'aïllament del so. El Palau compta tambè amb accessos independents per a cadascuna de les sales, cabines de traducció (atès l'ús per a congressos), gravació i projecció. El Palau ha omplert un buit a la ciutat, ja que aquesta no disposava de locals adequats per a exposicions i congressos; i, encara que no tinga com a objectiu aquests usos, dintre de les seues possibilitats es troba l'ús opcional per a congressos, conferències i, fins i tot, cinema. Així, doncs, en el curt any que funciona ja s'hi han celebrat un munt d'activitats d'aquest tipus: la Mostra de Cinema del Mediterrani, i la utilització del Palau com a seu d'informació a les passades eleccions. A hores d'ara, són nombroses les entitats que l'han demanat per a aquest ús, ja que a València, malgrat la voluntat de la direcció i gestió del Palau, que pensen més en un ús musical, no hi ha cap instaHació per aquestes activitats. Un programa dens amb la coUaboració d'altres entitats Si bé l'edifici va necessitar un pressupost al voltant dels 1.200 milions de pessetes, hom acusa la rapidesa amb què es van finalitzar les obres. Una inauguració abans del temps (necessària deguda a unes properes eleccions) va fer que encara s'hi troben deficiències de construcció, així com de gestió. Malgrat l'esforç de l'equip directiu, el temps no ha permès que es formés un equip autogestionari amb independència burocràtica de l'Ajuntament, cosa que es troba ara en conversacions, i tot això topa amb l'agilitat que l'activitat necessita. Una altra de les conseqüències d'aquesta precipitada inauguració és el curt pressupost que l'auditori té per a funcionar: 450 milions de pessetes per a finançar publicitat, programació i les despeses corrents; aquesta economia ha fet que siga necessària la coHaboració de grans empreses (com IBM) per a dur a terme concerts i campanyes musicals, tot esperant un conveni, en el qual participen la Conselleria de Cultura i la Diputació Provincial (que al mateix temps puga permetre la consecució de l'organisme autònom de gestió). Però aquests problemes no són visibles per al ciutadà que acudeix al Palau. La programació feta fins ara es troba a l'altura del melòman més exigent, ja que, des del dia de la seua inauguració, l'abril del 87, s'hi han realitzat concerts i actuacions pràcticament cada dos dies. Un exemple clar el donen els concerts previstos per als pròxims111 mesos: sols al mes de febrer, es tenen previstes les actuacions dels Nens Cantors de Viena, l'Orquestra i Banda Municipal de València, l'Orquestra Sinfònica dc Singapur, de la soprano Christa Ludwig i d'Edelmira Arnaltes, de Rowena Arricta, premi Iturbi J986, d'Alexander String Quartet (amb concert de corda), i del clarinet Joan Enric Lluna, el guitarrista Manuel Babiloni, dc Mario Monreal i dc l'Orquestra Jove de la Comunitat de Múrcia. A més a més, pel març, els concerts programats començaran el primer dia del mes amb l'actuació de Gloria Fabuel, soprano, i el pianista Ramon Pastor; també hi actuaran l'Orquestra i el Cor Municipal de València, el Trio di Milana, el pranista Ewa Osinka, l'Orquestra Nacional de l'URSS, el pianista Claudio Arrau. l'Orquestra del Mozarteum de Salzburg, la Chapelle Royale de París, a més de Samuel Ramey i de Warre Jones: Així, en el poc de temps d'existència del ·Palau han passat per les seus cambres orquestres com Ja de Cambra Reina Sofia, la Philarmonia Orchestra, The Chamber Orchestra of Europe, l'Acadèmia de Viena, l'Orquestra Philarmònica Hungàrica, entre altres. A més, des de l'inici de l'activitat musical del Palau, s'hi han dut a terme certàmens de Bandes, Corals, Festivals d'orquestres joves i el programa juvenil, seguit per l'Auditori destinat a xavals d'EGB i BUP que, a més d'oferir concerts els matins, els dóna Ja possibilitat d'integrar-se a l'afició dels grans conIB (226) certs del Palau amb l'oferta d'entrades gratuïtes, com "Música Màgica", "Música a l'escola", o "Ja Música, la veu i la paraula". L'acústica de la sala de concerts del Palau supera els nivells aconseguits en altres auditoris, com el de Mallorca o Granada, i ha estat qualificada dè quasi perfecta pels grans especialistes. Segons el seu sots-director, Manuel Peris: "El Palau de la Música ha vingut a omplir el buit que tenia la ciutat a nivell musical; així ho demostra la resposta impressionam que ha donat el ciutadà valencià·: Aquesta resposta, potser tinga molt a veure amb Ja política seguida fins ara, Ja qual no afavoreix la minoria que ja assistia a concerts i que estava advocada a la música d'alt nivell. Allò que s'hi ha tractat ha estat l'apropament d'aquest tipus de música al públic en general, especialment als estudiants i joves, mitjançant els programes assenyalats abans, per tal de crear una afició i una clientela fidel al Palau. Per altra banda, Ja gran resposta donada per no sols els ciutadans valencians, sinó de la resta de municipis veïns, ha estat també com a conseqüència del preu de les entrades, els quals hi han tingut un paper molt important. S'hi han donat ofertes al públic perquè el preu d'accedir a un concert siga adequat a quasi totes les butxaques, encara que es mantinga la intenció de la direcció de relacionar Ja qualitat de les actuacions amb el preu de les entrades per a totes les convocatòries musicals. Així, doncs, s'han realitzat reduccior al preu de taquilla, en els concerts de IM alt nivell, fms a un 50 per cent a e\t~ diants menors de 25 anys i jubilats 111} jors de 65; i en la resta, preus que oscilltn entre les 500 i 250 pesetes (amb reduail de preu), mentre que els espectacles COli vocats en la sala B han estat gratuïts,! més de l'oferta d'abonaments amb redoi· cions considerables. Per al futur, els responsables de gesti•· nar el Palau de la Música ja estudien !.\ possibilitats de convocar uns certàmtlli festivals propis de la ciutat de Valènr. perquè, d'aquesta manera, el coliseu 1 lencià puga constituir un lloc propi perC" collar (i participar) un determinat car:: de la música. A més, també es pensa att far altres camps musicals (com l'òpera donar un major protagonisme als i~: ments que en l'actualitat són minont~· no sols en l'escola municipal sinó a nJ\f> europeu, com els de percussió. D'altra banda, cal tenir en compte q1l el Palau és, al mateix temps, un lloc « l'Orquestra Municipal de València té h seua seu permanent, i que necessita.d~ nar un lloc a la tradició de bandes 'S:· cietats musicals, molt arrelada als P?~~ valencians. És per això perquè l'ac11111t al Palau es manté matí i vesprada a~ seues sales, i allò que fa que s:hi .resr· un ambient musical per tot l'echficJ..• Magda IJJ:;. ( 1) Escrit el mes de gener de 1 ' ducc~~ s de~~ . a e:~~ lats 111} f. oscillli reduaii ;les Cili/ btuits,l IbredlK· ----------------------------- -----------------------TEMA Pau Civil i Costa (1899-1987) Nat a Ja província de Barcelona, con- c~tament a Teià fa 89 anys, fou un dels millors tenors de l'època daurada - i un dels darrers que queden de les meravello- \ ses veus-, amb qui teníem de tant en tant l'ocasió de retrobar-nos. Precisament durant el darrer octubre, vaig trobar-lo tot fent el seu passeig matinal (per prescripció facultativa, segons em va dir) pels voltants del carrer Rera Palau on vivia, i em va fer saber que pel proper desembre ja en faria 89. Jo li responguí: -Doncs. deuen ésser "molt petits", perque et vèig tant ferm i àgil com sempre... Somrigué i continuàrem parlant de di1-erses coses, fins i tot de la propera tertúlia que. com ja era costum, ens reunia una sèrie d'amics i artistes a dinar en un restaurant del carrer d'Avinyó. Allí no hi faltava el baix Manuel Gas, el tenor Gaietà Renom, el Dr. Tu ra, els musicòlegs Josep Pàmies, Pons. Casamitjana, el nét del tenor Lazaro i d'altres. Acasa de Pau Civil foren nou germans, i les possibilitats econòmiques eren molt limitades. Vivien a Barcelona, en un pis del carrer Girona, núm. 22, i s'educà al CoHegl Condal (situat davant del Palau de la Música). Segons el tenor, els seus primers professors foren els mestres Vehi~ i Sabater, els quals comprovaren que el jove tenor tenia una gran facilitat per ab aguts. Ell comentava, en algunes ocasions: -Sí..., ho vaig heretar de la meva mare, que tenia una veu molt bonica. Debutà el 9 d'agost de 1925 al Casino de Masnou, on s'hi representaven algunes operes, i hi interpretà Rigoleuo. Va tenir un gran èxit i tot seguit quedà contractat per fer diverses funcions per tot Catalunya, durant aquell període estival. . El26 d'aquell agost, trobant-se a la Bouga ~usical Espanyola, conegué la diva Mer~ Capsir. Aquesta, que ja tenia referènc¡;s d~ les qualitats del tenor, li pregunta qum era el seu repertori, i ell respongué que cantava Tosca, Rigolelfo, .\!arma, Pagliacci, entre altres. -Series capaç d'aprendre 't la Lucia di. l.am~nerm~o~· en' una setmana? - li pregunta-. S1 es així. parlaré amb el meu ~are (que era el gran baríton Josep Cap511) perquè vinguis, amb la seva cornpa0}1a•. per tot el pais... El Jove Civil respongué afirmativament ~olt e?tusiasmat. Quan el pare de la div~ boague es~oltat, quedà convençut de la na veu I el bon estil d'aquell jove i, a Re1ra1 de Pau Civil. partir d'aquell moment, ja es va fixar la data en què començarien Ics "tournées" per diverses ciutats d'Espanya. Seria el 12 d'octubre, a Saragossa, precisament el dia de la Festa del Pilar. En totes aquelles representacions, la Capsir i ell serien els principals protagonistes. Per tot arreu on varen cantar. l'èxit fou ressonant: Aragó, Galícia, Castella, Andalusia, etc. En una certa ocasió, en què la Diputació de Barcelona va organitzar un concurs dc cant el premi del qual era una beca (beca Alfonso XIII) que possibilitava de poder estudiar a Itàlia, Pau Civil la va guanyar. Li van dar 350 pessetes mensuals per poder-se costejar la vida i estudis. Corn que, a més, ja havia cantat Faust, a Catanzaro, i hi havia tingut un gran èxit, el Consolat d'Espanya va do- TEMA ----------------------------- -----------------------nar-ne les millors referències i li fou prolongada la beca. A Venècia va cont!ixer la jove que després seria la seva muller (Ja qual, segons que deien, era fiUa d'un prestigiós sastre de la Scala). La seva veu fou de tenor líric spinto, i ü permetia interpretar una gran varietat d'obres: La bohème, Tosca. Aida, Rigolelfo, Mefistofele, Mignon. Lakme. Turandor, Barber de Sevilla. Lodoleffa, Boris, Werther, Traviata, Scampolo. Fra Diavolo, Giani Schirchi, l/ gobbo del Califfo, Lucia, Giomnda, Adriana Lecouvreur, Carmen. Manon Lescaur. Madama Burterjly, etc., aixi com també el repertori wagnerià. Cantà amb els millors barítons, com el gran Titta Ruffo (a qui considerava el millor, sense deixar enrera el gran Ricard Stracciari), i també amb les sopranos més famoses. La primera Tosca, la va cantar amb la Maria Caníglia. Segons deia, havia estudiat unes 113 òperes, ~ tenim una llista molt llarga de tots els teatres on va cantar que ho conftrma. Pau Civil triomfà també als Estats Units de Nord-amèrica, en els teatres de primer ordre. Per cert, conservo encara un retall dc "La Vanguardia" on el periodista Del Arco li fa un interviu després d'arribar de Nord-amèrica: Civil Li explicà com el varen "xiular". El periodista no ho acabava de comprendre, ja que les facultats del tenor eren enormes. Llavors, aquest li aclarí dient-li que, allí, quan volen aplaudir de debò, ho fan xiulant (com a demostració dc gran entusiasme). Féu amistat amb el tenor Palet, qui li donava sempre alguns consells, com per exemple aquest: - Tu, el que has de fer, és, quan passis per davant d'un teatre, fixar-te amb la cartellera. I si aquella òpera no te la saps, estudia-la de seguida De manera que, sí et pregunten si et saps tal o tal òpera. no diguis mai que no, sinó tot el contrari. La primera vegada que el vaig sentir cantar fou al desaparegut Olímpia, en una vetllada memorable. En Civil hi interpretà fragments de la Cavalleria Rusticana, i a continuació el tenor Lazaro en cantà de La bohème. Els dos tenors eren grans amics, ja des dels respectius èxits a Milà, on tenien el costum d'anar a dinar al "Biffi". I cal remarcar que en Civil sempre parlava d'en Uuaro com el més gran que ' ha existit, l'únic que superà Gayarre (com li deien per tots els països) ... "Fou el mestre de mestres", deia. I, per altra banda, quan amb l'Hipòlit Utzaro escoltàvem fragments interpretats per tenors que volien presumir dc "primera fila", aquest deia: - Això ho cantava molt millor en Pau Civil... Ja quasi no en queda cap, com ell...; sempre repectà el cant "a to" i amb l'escola antiga. que és la vertadera, i amb el seu fraseig meravellós. Avui ja es va perdent això, per desgràcia. Ol t112 ~ me de ue tei¡ la ¡ anl SOD o ne! inú Da Pau Civil i Cosro caricaturitUJt me personatge ck Lohenirin per l'autor d'aque¡¡ article, Ramon Sabatés. Ho repetia en diverses ocasions, i crec que tenia tota la raó ja que, segons comentava no fa gaire temps el tenor Kraus, si es continués així, amb el temps l'òpera acabaria per esdevenir simplement una opereta. 1 no menys raó tindria el mateix Pietro Mascagni, en escollir-lo pel Centenari de la Cavalleria Rusticana patrocinat per l'Estat Italià. Un tenor que trion~fà arreu del món Vertaderament, en aquesta òpera va escriure el duo mig to més alt. Però, al tenor que l'estrenà, Roberto Stagno, no li era fàcil arribar al "do"; per això li van arreglar en un "si" bemoll i, segons es diu, sempre ha quedat amb aquesta nota. No obstant, Pau Civil, que amb la mateixa facilitat que donava el "si" bemoll podia donar el "re" natural, em deia un dia: - Però si aquesta nota (referint-se al "si" bemoll) fins i lot l'han fet alguns barítons:· Titta Ruffo, Stracciari, Tibbet, Battisttini... La gamma de tenor va més amunt, i sense arranjaments ... No faltaven, doncs, moltes opinions més en parlar d'en Civil, especialment quan, a Milà, en una certa ocasió en què un grup d'artistes comentava les facultats de tres o quatre tenors italians que es consideraven entre els millors, el mestre Giordano digué: - El tenor Pau Civil és millor que tots aquests! Pau Civil, a part dels seus triomfi¡ No rd-amèrica (on durant la tem port febrer-maig de 1947 cantà 54 vegad:. Carmen), triomfà igualment per diveM països d'Europa. Durant l'any 1931,!2.,_¡ tava a Holanda (on tenia un llarg cm tracte; i estant la seva esposa encinta « 8 mesos, l'envià a casa seva, a Milà, a ~ que pogués estar ben atesa quan arn~ el moment). Durant aquell temps, ell&. baria de complir el seu compromlsalp¡. holandès. I va ser un mes després quan, en sor a cantar la Lucia, el mestre el veié tot verat i tremolós. En preguntar-li qui passava, en Civil li mostrà un telegrr Mamma mía .. ! -digué el mesz• Pensava que, tal vegada, es repetiJ fet de Gayarre, qui també rebé un t. grama en el moment d'anar a cantar,p aquesta vegada no era pas per cap l!llt trist, sinó tot el contrari. Llegit el te~. ma, el mestre es dirigí a l'escenari i· donà la notícia al públic: - En aquest moment, el nostre tec Pau Civil acaba d'ésser pare! Un n~<r< chietto formidahile ... ! L'ovació fou calorosa i el tenor ca~ encara que emocionat, amb més aiC1r• que mai. Les condicions del nostre tenor e!tl meravelloses i mai no emprà cap tl'llr' falset/o com feien altres cantants que, e: cara que bons, no filaven els aguts"ar (Schipa, Fleta, Gígli, etc.), sinó amb I~ tèntica "veu de cap". I, a part d'aq~t­ tenors esmentats, aquesta opinió era C(!' ------------------------- ---------------------- TEMA partida per molts d'altres i per primeríssiroes figures, com Cortis, Pertile, Galefli, \lulleras. Gina Cigna, etc. · Hi ha una anècdota interessant (entre moltes d'altres) en parlar de les seves actuacions. En una certa ocasió, en què el tenor Lauri-Volpi havia de cantar Manon wcaut, aquest no volia sortir del seu camerino, i aHegava que no se sentia segur de ,·eu. En Civil, que havia assistit al teatre per escoltar-lo, va ser pregat pel mateix marquès de Sentmenat, President de la Propietat del Teatre del Liceu, perquè anés al camerino i convencés Volpi per sortir a cantar. En Civil va fer-ho per dues tres vegades, però sense èxit. Yolpi s'hi 0 negava: tot intent de convèncer-lo fou inútil. Deia que no se sentia prou segur. Davant de la indisposició del primer, afortunadament pogué substituir-lo Pau Civil, i cantà una Manon L.escaut amb tant d'èxit que hagué de repetir la romança "Don na non vidi mai ... " En els seus darrers anys es dedicà a donar classes de cant (es va retirar dels espma renaris l'any 1955), si bé després encara ~mt! va fer dues temporades més al Teatre Cal~ derón, amb la companyia de Joan Gual, !le$/ el famós baríton. que també fou gran wn amic nostre. Entre aquestes representaI cions figuraven Lucia i Carmen. -Sap què va influir molt perquè jo em decidís a cantar de nou? -em digué en certa ocasió. -No ho sé... Potser, pensar que encara no era pas tan vell... - No... Fou perquè els meus dos fills petits encara no m'havien sentit cantar mai al teatre. I, aprolitant aquesta ocasió, vaig voler donar-los-en l'oportunitat perquè, si més no, els en quedés el record. ~ l'~nterrament de Pau Civil, el gran artiSta 1 bon amic, hi veiérem entre els asSIStents una gran concurrència de jove~ts, tots ells del Conservatori del Liceu. No era estrany, ja que, li ns fa uns quatre anys. encara hi donava classes de cant No fa gaire, a Itàlia es va editar un dis~ del tenor Pau Civil... Això és molt imponant, si es té en compte que la major part dels seus discs van quedar destros~ts en el seu canvi de domicili i espeCJa!ment després de la guerra 'del 36. Es ~na llàstima... , però, si algun micro1e solc s ha de trobar, generalment ha de ser fora del nostre país... ~ pr~msa tampoc no li dedicà el més peht article, després de mort. Ramon Sabatés MUSICA RIVA ENCUENTRO INTERNACIONAL DE JOVENES MUSICOS M Riva del Garda (Italia) 8 - 24 Julio 1988 Cursos, Conciertos, Opera, Exposiciones CURSOS DE PERFECCIONAMIENTO I.: Franco Gulli VIOLIN Bruno Giuranna VIOLA Johannes Goritzki VIOLONCELLO Ludwig Streicher CONTRABAJO Bruno Mezzena PIANO Osian Ellis ARPA Matthias Weilenmann FLAUTA DE PICO Solista/Grupo José Vazques VIOLA DA GAMBA Stefano Grondona GUITARRA Mario Ancillotti FLAUTA Hans Elhorst OBOE Karl Leister CLARINETE J anos Meszaros FAGOT Erich Penzel TROMPA Bo Nilsson TROMPETA TROMPETA/TROMPETA BARROCA Edward Tarr Branimir Slokar TROMBON Siegfried Fink PERCUSION Solista/Grupo Sandor Veress COMPOSICION Francesca Valdambrini ANALISIS Anna Marton MARTON-RHYTHMUS-KONZEPT MUSICA DE CAMARA Cuerda Bruno Giuranna Johannes Goritzki Bruno Mezzena Con Piano Vientos y mixto Mario Ancillotti Hans Elhorst Vien tos J anos Meszaros Metales Edward Tarr Branimir Slokar 12-23.7.88 11-23.7.88 11-23.7.88 11-23.7.88 8-20.7.88 11-23.7.88 11-23.7.88 11-23.7.88 11-23.7.88 11-23.7.88 11-23.7.88 8-19.7.88 8-20.7.88 11-23.7.88 11-23.7.88 11-23.7.88 11 -23.7.88 11-16.7.88 11-23.7.88 11-23.7.88 11-23.7.88 11.-23.7.88 11-23.7.88 11-20.7.88 11 -23.7.88 11-20.7.88 11-23.7.88 11-23.7.88 CONCURSO INTERNACIONAL DE COMPOSICION "MUSICA RIVA 1988" Organización Artística y Patrocinio: Fundación Pro Harmonía Mundi I Suiza Solicitar Folleto lnformativo a: Arte Tripharia Apartado 14.622 E-28080-Madrid Teléf.: 91/5221715 91/234 42 46 en t La o~ qu teri sig~ bé j o ~~ d' na J ten tèti gui bé lien con• aq - - - - - - TEMA MÚSI CA I POESIA Reflexions poc matisades d'un cap de setmana d'abril La música és una .est.ructura. tanca~a, en tant que només ~tgnifica alio que es. La poesia, en canvt, és u~a ~structur~ oberta perquè, a part de stgm~car alio que~. la seva forma, té un con~mgut anterior a la seva forma, un contmgut que significa des de la seva forma, però també 0 part de la seva forma. . . . Deduir d'aquí, però, que la mus1ca 1 la poesia no tenen res a veure, em sembla excessiu. Com també em sembla excessiu d'aflfiTiar que estan íntimament relacionades. Jo, que sóc poeta i pintor, he tingut sempre molt clar que els llenguatges artístics són diferents. I que una de les seves gràcies és precisament aquesta. Tots conflueixen en una cosa comuna. que és l'expressió estè~ica, o la ~<??dici.óyo~tica, però una cosa es la cond1c1o poehca 1 una altra la poesia. Per condició poètica jo entenc la capacitat creativa, la fertilitat estètica que aconsegueix tenir una obra, sigui del llenguatge que sigui, o ben pur o bé híbrid. La poesia és només un més dels llenguatges artístics que es proposen d'aconseguir, d'arribar a, d'encalçar, etc., aquesta condició poètica. No hi ha cap matèria ni forma neutra Un més? Bé, no exactament. I aquí comencen les complicacions. Perquè preciSilmenr la poesia utilitza per construir les seves obres, els poemes, una matèria que no és en absolut neutra (de fet, no n'hi ba cap, de matèria neutra, com no hi ha cap forma neutra: tot té sentit, tot significa); aquesta matèria és el llenguatge, que és la matèria més carregada de sentit de totes. Des del Verb del principi (sant Joan) fins al llenguatge com a "casa de l'ésser" (Heidegger), passant pel "des que som una conversa" de Holderlin, per posar tres exemples, sabem que som llen~atge. És per això que la poesia s'ha entes. semp~e com a art paradigmàtica, perque mampula una matèria d'una estranya complexitat: l'ésser. Al seu costat, les altres arts, l'arquitectura, l'escultura, la pintura, la música, semblen, almenys teòricament, empallidir. Perquè. nosaltres no som ni espai, ni volum, m color, ni so. Però l'arquitectura, TENIA ------------------------------- -------------------------a més d'espai, també és volum i color, i l'escultura és també espai i color, a més de volum, i la pintura és color i, en alguns casos, és espai i volum representats. Són arts de l'espai. La música és un art del temps. Transcorre. Però com que l'home és llenguatge, tots els seus llenguatges artístics tenen quelcom en comú, un tret formal que els emparenta i que procedeix del llenguatge verbal: la sintaxi. La sintaxi és la base de tota forma artística, és el canemàs significatiu on es broden totes les manifestaciorfs artístiques. A la música, la sintaxi hi té un paper rellevant. Tant la poesia com la música són arts de la sintaxi. Això les uneix. L'arquitectura és també un art de la sintaxi. Per això és també tan pròxima a la música. I a la poesia. Tant la poesia com la música, són arts de la sintaxi Hi ha les arts que transcorren i les arts· estàtiques. Poesia i música transcorren. Escultura i pintura són estàtiques. I l'arquitectura és alhora estàtica i hi pots transcórrer. O sigui que allò que també emparenta la música i la poesia, a part de la seva sintactivitat bàsica, és la seva temporalitat. La matèria de la música és el so, ja ho he dit. Però resulta que la matèria de la poesia, el llenguatge, té una expressió oral i, per tant, té un component fònic. Per aquí, també, finalment, s'emparenten la poesia i la música. Però a part d'aquests parentius casuals, són arts diferents. La poesia és bàsicament significat i les altres arts no signifiquen res a part d'elles mateixes. < z < .....:¡ < E-< "'s:: "'s::o s"' u"' 13 ~ u ;¡ 8 IXI .!:! :.:3 M .~ 8 u~ 13 -,;:¡ 00 < ~ u ..... "' ~ G.) "C en ¡¡¡ ::::> ~ ~ o ' ¡..... ~ s:: > ;f .... :E o o"' < -,;:¡ o-,;:¡ > ·~ ~ f:-4 en > U) o s:: o U) ~u ~ G.) -,;:¡ "' -.. u Maflin Heidegger. Dir, per tant, que la poesia és un art molt musical o, a l'inrevés, que la música és un art molt poètic, és una bestiesa. A mi, en tot cas, em sembla molt més musical l'arquitectura que no pas la poesia. Però, de fet, el que realment em sembla és que cada llenguatge artístic és el qlt és, i té les seves màximes possibilita~¡ quan se cenyeix a allò que li és propi. LI poesia al llenguatge i la música al so Narcís Comad:rl Butlleta de domiciliació bancària Butlleta de subscripció Senyors, els agrairé que amb càrrec al meu compte/llibreta atenguin els rebuts que els presentarà CONSORCIS DEL PALAUDE LA MÚSICA CATALANA I DEL GRAN TEATRE DEL LICEU, pel pagament de la meva subscripció a la REVISTA MUSICAL CATALANA. Titular Banc/Caixa Núm. compte Núm. llibreta Agència Adreça agència Població Signatura Nom i cognoms Carrer Població Província Telèfon Dte Professió ____ Desitjo subscriure'm a partir del "número amb la quota anual O de 2.500 ptes. semestral O de 1.250 ptes. O Faré efectiu l'import mitjançant O taló bancari adjunt O domiciliació bancària Per subscripcions a l'estranger, consulteu el preuj ----------------------------- ----------------------- TEMA La poesia de la música M'agrada la idea de pensar l'origen mu·cal de la poesia. Hi ha hagut intuïcio~s, Siuggerents i sàvies, que han gosat destnar ~a rara comunió d'aquestes dues arts. Herder al Tractat sobre l'origen de/llenguatge,' llança una molt idealista hipòt~si segons la qual, el. llenguatge, 9ue sorgetx per la per~f!i~H:metat expresstva, es .manifesta, ongmanament, amb un se~Ult de sons Uigats per una mena dc cadènc1a musical, que és la que d~n~ sentit ~ls s~ns 00 articulats. L'expreSSIVItat del ntme 1 el sentit de la modulació i la cadència es conservarien en la poesia, segons Herder, una vegada que l'aparició del mot no necessita la música per a fer-se comprendre. La poesia seria, doncs, com la pervivència d'un mode d'expressió primitiu i arcaic que fa ús no només dels recursos de la gramàtica, sinó també de les possibilitats expressives del ritme. Crec que qualsevol discórrer lògic està amarat de mú~ca. I és la música que hi ha en ell la que permet encadenar el pensament i la que dóna aJ pensament una possible versemblança. La poesia és compàs, cadència, ritme i modulació. Totes aquestes qualitats musicals de la poesia són, també, les qualitats musicals de la llengua que es fa servir per a compondre el poema. La llengua de la poesia no és, només, la llengua del poeta: és la llengua de tots els qui la parlen. I, quan es parla, també es modula i es canta. El ritme natural de la llengua és present en el poema; però, en el poema, aquest ritme sovint és contraposat, contrapuntat, a un altre ritme o a alIres ritmes, que violenten el primer i que. mitjançant les harmonies o a altres ritmes, semblen voler-li treure tota la música que porta a dintre. Aquest aspecte musical de la poesia, que dóna una major complexilat al poema, sovint és el resultat d'oposar, al ritme de la llengua original, el ritme d'altres llengües estrangeres: pensem en la poesia popular, que no ha estat sot·mesa a l'encalç d'altres ritmes forasters, i que sempre té una semblant estructura rítmica i una idèntica cadència musical. La poesia .. culta, en canvi' recorre a tots els mitJans possibles, segons la instrucció i el gust del poeta, per enriquir el ritme i la cadència musicals de la seva pròpia llengu.~. D~nt recorre a la poesia provençal; Holde~lm, a la poesia clàssica greco-llatina; F91x, a la poesia del "Dolce Stil Nuovo"· Es, em penso, d'aquesta manera, incloen~ en la llengua original ritme i modulaciOns d'altres llengües, que s'enri- queix la llengua pròpia i que, d'aquesta manera, violentant-la i forçant-la, sc n'amplia el registre i la capacitat expressiva. La poesia culta recorre a altres llengües, però també recorre a la mateixa música amb idèntica finalitat. ¿No es pot escriure un poema tenint com a model el Quintet de corda op. 163, de Schubert, o el Divertimento en mi bemoll K. 563, de Mozart, o el Stabat Mater, de Pergolcsi? Per descomptat que sí; o jo, si més no, ho defenso. Potser ningú no en reconegui la filiació, i no sigui gens evident aquesta rara analogia. Però, em sembla una exigència de molt interès; perquè, si escrivim perquè hem llegit, ¿per què no escriure perquè hom ha escoltat? Crec que no hi ha cap poeta que no es trobi vinculat i compromès amb la música. I crec haver reconegut un origen musical a Ga ... i.e! Fu rater. TEMA ------------------------------------~---------------- dels S?ns, ~tà de~erm.inada pel seu ~ ficat 1 és mdestnable del seu signif~tt Ritme i sentit són, possiblement, els IQ¡ que fonamenten la poesia. I no sem¡\" l'un i l'altre, funcionen d'una ma!b acompassada i harmònica: uns cop~~ música allò que ens colpeix, com en F~· i el sentit el donem per suposat; en c." ner, en canvi, estem atents al sentit itt fascina la música. A mi, això també; passa amb Gabriel Ferrater, de qui etr· el sentit i m'atrapa la música. Però am~ dós, música i sentit, estan lligats: és la mi. sica de la poesia allò que intensifica el~ tit del poema; són les paraules del poe1111 les que en fan més evident la música n'intensifiquen el ritme. I penso, ara,t Ja poesia de San Juan de la Cruz, onlt simplicitat i la senzillesa de ·ta parault poètica és envigorida pel ritme perfectedt Ja cadència musical. Es Ja música, la q¡¡: ofereix a la paraula allò q_ue la parau~ no pot dir. Els límits de la paraula $6: eixamplats per la música. I és tant a¡_ que, la paraula, gràcies a la música, ~l' arribar a dir allò que per ella sola no I» dria dir mai. I això és la poesia: dir !Ti, del que es diu, sense dir més del que, diu. Josep Carner. molts poemes dels autors que freqüento i que estimo. Aquestes consideracions sobre la relació entre la poesia i la música estan íntimament vinculades al tipus de poesia que agrada a algú, o que hom fa; i, possiblement, aquestes afirmacions podrien ser matisades o rebutjades per un altre poeta o per un lector de poesia; i malgrat que, tot defensant aquesta relació entre la poesia i la música, estigui defensant un tipus de poesia, no tinc cap dubte a afirmar l'íntim vincle que uneix ambdues arts. Malgrat tot, però, la poesia no és música. Un element primordial les distingeix: és que la música es fa amb sons i, la poesia, amb paraules. Les paraules són sons, però no entenen la indeterminació. La poesia tot i gaudir de la indeterminació La mas importame editOrial dc publicacioncs española de obras musica les de estudio y dc concierto ~\"()RIAL DE "'r . t: ~~ Os1 <.:tr"'·~ BO I LEAU c-1 -~ Provcnu, 187 · Tcl~fono 2" Sl 34 08037 - BARCELONA En su propio interés pi da siempre Antoni Mi? ----------------------------- -------------------------TEMA Presència poètica en la tnúsica de la Renaixença La Renaixença musical catalana mostra profundes arrels literàries ~~~~ es pa• m~ lesen precisament, en la defimc1o del fel~ nom~n modernista, on el substrat literari ~5 tan intens que no se'n pot considerar aïlladament la producció musical sense recordar aquesta connotació. Cal tenir en compte, al respecte, tres aspectes o fonts principals. En primer terme. el rerafons literari genèric de tot el mo1•iment modernista, quant a definició d'una estètica post-romàntica. En segon lloc, cal considerar-ne els continguts literaris expressos, de signe popular i tradicional. Finalment, hi ha l'altre rerafons propi, que comporta el vessant concret del gènere dellied, expressió característif! ca d'aquest període, junt amb les manifestacions del poematisme simfònic. Dintre del ventall d'idees i dades que intemnen en el fenomen modernista, pot afirmar-se l'existència d'un substrat literari i, més exactament, poètic. Coincideixen Renaixença amb Modernisme; és adir, un ressorgir pràcticament del no res (per aUò que a la música respecta), amb una afirmació de reacció, d'oposició i de canvi. Per això, és avinent precisar d'antuvi que si, a les darreries del segle passat, la música catalana sorgeix bruscament sense una notable tradició culta, també resulta difícil d'afirmar que aquesta pogués brollar específicament com una reacció. S'ha assenyalat repetidament que, per desgràcia, ens mancava una tradició tan~ble, si més no durant el gran segle XIX europeu, per poder afirmar que la renaixença musical catalana pogués arribar a mostrar-se com un procés de rebeHia. d'oposició a una realitat preexistent. Per una .banda, resultaria difícil o quasi imposs•ble de precisar una constant de la nostra música en aquest període, perquè els nostres músics, a diferència dels literats, no tenen uns precedents (com, per exemple, el del naturalisme) contra els quals podien o havien de lluitar. Noès, doncs, un moviment específic de rebe.Hm, tal com podria haver estat en senttt polític o ètic, enfront dels substrats ~!eraris castellans dels segle precedent. La teratura sarsuelera penetra encara activament, de moment, de la mateixa ma:rer~ q~e ens podem referir a l'enorme pes llaltamsta, que continuarà dominant dur~nt un temps el nostre panorama muSicaL ~o obstant, si aquest moviment no pot LLUIS MILI...fT DE LA CANÇÓ POPULAR CATALANA CONPER~NCIA 11 DE LA SWf ORGANITZADA PER LA MOLT IL' LUSTRE JUNTA J;>f DAMES 'Dl!. BARCeLONA .....• M. Cl'l XVII titllar-se (almenys de moment) dc sent it avantguardista i innovador (pel fet que dèiem d'haver hagut de sorgir del no res), tampoc no es pot afirmar que no sorgís a l'empara del ferment fecund d'unes sanes bases literàries. Els nostres compositors es troben sot- rnc~os a un encreuament d'estèliques i de moviments literaris encara plenament rom~lntics, junt amb els postromàntics més conspicus. i davant de tots els quals no poden restar aliens. Per això, potser caldrà considerar dos períodes distints. en aque~ta generació musical modernista. (2.\5) 27 TEMA------------------------- ------------------------------ Un primer, de receptivitat més marcada. en el qual es manife~ten clarament les influèncie~ de lectures singulars. aïllades. Es tracta, llavors, d'una lectura de Goethe o dels r-omàntics alemanys o d'una sola audició exaltada de Wagner. No serà fins més tard quan una segona onada de músics, en una segona etapa de promoció, permetrà l'inici d'uns intents de sistematització. Si és evident que la nostra escola modernista va prenent paulatinament posicions definides, és a cura de la definició general de tot el període i de tot l'espai cultural del moment. Segurament. aquesta definició estètica arriba als nostres músics a l'empara de la immersió cultural de l'explosió modernista en conjunt. Però només aquest fet ja determinarà, en ells, una actitud romàntica i, per tant, típicament poètica, enfront de la creació del seu art. Un contundent nacionalisme Per intentar definir una línia inicial o mestra de la música catalana de la Renaixença, sembla adient prescindir de tot altre punt de referència que no_ sigui el d'un contundent nacionalisme. Es el nacionalisme que sorgeix, impetuós, a conseqüència de la sèrie d'esdeveniments polítics i socials europeus que, curiosament, arriben a Catalunya per mitjà d'unes projeccions sobretot culturals i ètiques. Els nostres músics s'enfronten directament al fet estètic del nacionalisme europeu triomfant. En definitiva, no hi ha cap de les moltes tendències estètiques de la música finisecular, ni fins i tot dels primer anys del segle present. que puguin ésser reduïdes a un únic rerafons nacionalista. Nacionalisme que es manifesta en dos vessants: el que és expressió de la "veu del poble", i el que és expressió de la tradició de l'ètnica. Són els dos punts de referència més marcats de tot nacionalisme; és a dir, l'exclusivament folklòric i el que s'empara de l'enyorança de l'encís de boiroses anyades dc passats heroics i poètics. En aquest sentit, és tan nacionalista un Wagner, amb la seva teogonia germànica i el seu medievalisme exaltat, com el pro. pi Stravinsky respecte del folklore eslau o, per descomptat, el de Bartók en la tendència més pura i cicntifica. Com tampoc no es podrit amagar el notable contingut nacionalista dels mateixos impressionistes. Ni Debussy ni Ravel no deixaran mai de manifestar-sc com uns músics essencialment "francesos", tan aviat com poden acollir-se a unes formes tradicionals o a unes formes poètiques més característiques i tradicionals. Aquestes consideracions són necessàries per tal dc valorar el rerafons espiritual. -' .. .. I l I ''t'J \ l\..'H...., , 1 l -...or_ A I PJJ.a I 1. J ,.0,.:\..M. W Joan Llonxueras. retratat per Vila Arrt({al. cultural i literari sobretot de la Catalunva de la Renaixença. A l'Europa romàntiéa. el fet del lied és la conseqüència lògica de la necessitat de manifestar la intimitat del compositor. És l'expressió d'una pròpia identitat personal. urgent, inajornable. A Catalunya, esdevé com una exigència ètica, per la forta assumpció de l'esperit nacionalista. L'expressió comunitària d'aquest sentiment serà exactament la forma coral, que es manifestarà en l'obra de l'Orfeó Català. l tan prompte com parlem dc moviment coral, significa afirmar aquesta unitat íntima entre poesia i música. Naturalment, aquesta manifestació coral significarà l'harmonització i la glossa dels materials poètics més genuïns del poble. És l'instant determinat en el qual tota música no es podrà concebre sinó com un "re- torn a les essències més ancestrals 1 ~ · mides (o subjacents) en la poble." És la utilització d'aquests materials nors allò que comporta una simbiosi · · el text poètic original. hi hagué de primer la figura d'un , qui, en l'instant històric precís, do.t~ llet i el seu entorn d'una preparac1o sicològica prou important per a la. · ca acurada de les fonts genuïne5. 8311 com s'incorpora al repertori musical talà el corresponent repertori més autèntic que es podria imaginar. . textos com "La Cançó Popular na", de Lluís Millet. trobarem eltcxtq. re fon aquesta tradició literària, que la.,, di fica", tot sistematitzant-la en textol~ !odies medievals, romancesqu~ i dàrics dels segles passats i 18 jwño Phllbannoala Or<butn Moaucrnt Caballf, Jopnao Esa· Pilla Salo<>cD. dJ<e<IO< SUa..Wky, W~¡Mr, Ocbuuy, $tra~.t..u 2 2A 19¡..;. Philloanlooola Otdlutn Alida lk I.AITO<ba, plaao EA·Pekka So1oncn, dirc:c:tor lkctbo>'Cn. Bndacr 3 )) joaio llom••~• 2S junio Orquata dc Otmara dc H~and._ SA 2S junio Mrmorl•l ""drú ~oria Goddin-e. Mondu, ¡uil:ai'Ta All"""' Xel Sabio, Weiss, Sar fou~ J*C.rlosCoearelll, plaao••••••••• •• Antoaio Ros·Marbl, dln<~or Beetben~. Lim. Scbonberg Q]c' " .•,.. ":'~~!..Ao,o,o '* 26jurüo BallttddTutroUrko Nado.aaJ 9/ 10 27 junio Maya Pli:sttsbra. Dlr«lora ArU¡llea 1....,, Pliictski. TchaikO\'Sky: Ell..a¡;o de los Cislu:L Ray Bura/D>'Or•k : Noctumo. Plisetoki/Mllhler: Canto vitale. Alonso/ Bizet/ Schedri.a: Carmeo, (Programa estreno en Espoilo) a Fndrrlc Mom pou (I 893 • I 987) Moai.RrTal Caba11l, Jopntno AJ1da dt Larroth, pl11no Frederic Mom pou: obrat pati plann, V01' y plal\0 4 21juniò ~::~!~~~~~:~:~~~tir ::•lt;; ~~;¡~~ 28 junlo Orq,uesta Naclon31 dt Esp.aíla 11 Oustav Mahler. SinronJa n." 7 11 A Wci:r, S{itlàn¡. An6nimos., P.ttt, Sht:ryngbm, P~'Cr, Corny¡b SA * ~ junio 12 A 22 jooúo Mtmomt Andrú Sfllo•la Edu:u.lo ftmoda, cullarro O.,.iaJ>cl, Britteo, Legnon~ Ponee Rodrip> rtló ..,:"~-· !ljuio Altt~~oml ""drú Sqo>la JoJJaa Bnam, avJiarro 7laUd NIMCl. O.,.Jaad, Sor, Roolñgo Waltoo, l.utoola...W ~~ ÍIIDÍO Orqut.sta dc: Cimara de llolanda Caro dd fesU>al dr Brlr¡hloa (prtKalad6o u Espa6a) Fa)" RobiGJoa, aopnno. Jantt Ptn')', sopnno. Mart)lt HUI, kaor. Luts Alvarn.. barllono. Alltoalo RDJ·MarbA, dlrutor Wolls.ang r\madc:w. Mo1~rt: Sinfonf11 n." 28; M'tw., n,9 18 •Gran Misa• 13 A 14 4 julio CUart«o Orlando A.ndrtw Marrlntr, cbrinnt lluJI>o\<eo, Briuea, Mowt 17 A 4 julio Noc:be de: Fbmn~co 18 19 Sjulio ~IENCO ESA FORMA DE VMR lbJid de Anlonio Gadu G•des/Di>.tl/Popular: C.Umon 6 juJio BaUet de Anronlo Ga-des G>des/Lorca/Popular. Bod.. de S..ngre 2 julio Crupo Circulo de Madrid Esptruom A®d, soprano Orquesla Naclooal de Espaia Joaqufa Achú.earrOJ• plano Josl l..uls T«ne:s, dlnctor Oucla Ro mS., Ourio-Loriga, de las Hero.s, de la ena, Garrida, J. M. Ulpez (Compnsitoreo ..p3llolesde hoy) 3 julio S<bolo Crqlll'llllla lfbpaaa frandseo J arior !.ara, dlroetor C•nto li16rgico gregoriano y modrabe Misa .. memori• de mfisic:os espa&>leo falleOdoc :!9junio Mtmnriol Aadrú Sqom M•r!a EJthu G!WlJÚ, cuttarra eo..iand, Bach, Giu!WU, Gcrbard, PapnW, Albéniz, Mau 13 17 Ball<! dtl Cran T .. tn> lk Cln<bra Prodo/Atiil! Pantbeoo. Poolenc/Ar.lir. e.cerw de F•milà. Mablcr/ Ariiz: Ad>;¡ietto Dcb<wy/ Ariiz: La Mer Albéniz JesW. L6pa Cob<ls, dln<~or Toldñ, Fallo, 0\'0raft ~=~"~ 3 julio CONCIERTOS Y RECITA LES Ponce, Moreno Torroba. Castc lnuo~·o--Tc:.dcscu, 12 hui Hllllt.r, dirulor 16 Afin o Olaz, ;ui!Jirra 21junio Mtmorl:al Andrfl Sr:.:,ovta Mlchar.l Lorlmtr, guluarn 22joaòo l'ht au nard Enscmblr 2 j\lriO Balltt del Cr;¡a Tt:alro dt CiM.bra Ariir.Taago XIX CURSO MANUEL DE FA:LIJ\ 28junio Memorial AndrEs Segowla Albfoiz, Segovio, VUiolobn< Corbcua, Anónime» D:J Ó v~~= ~~~n.~.~!!:'' ,.....,_.¡ 5 15 GOntber Htrblng. dil"!ctor Paul HUller, dlndor An'O Plir1: Po!lón segOn Son Juan 4A """'"" ¿ :;.....,. Popufa.ie:nko. Pujol, Lb.uo. BarfiOI..M:angorc:.. Scgoo.i~ Rodttgo D') t' ~"..,! -!'~ :::_~-..- 19jooúo Mtmatlal ""d~ Sq¡o>la EliQt Flsk. gult.rra Sc.ulaui, &th, Bania.-Mangorc. lkrio, Pa¡anini - 8 l!ló 3 juli.! :.".:::":':.= JUll a Josf Rty, dl.rtdor Alfon.o X d Sabio, Marcabrll, Comteoa de Oio, An6aimoo (Difusióo del patrimooio m~Wal español) :JO junlo On¡U<$1a Ban-oca dc b Comunldad Europea Tinl l'>blbol, davt. Mireia U....W.d<z. da• t. Albert Romallf1 dan. Toa Koopmao. daw 1 dirtetor Bach, H>CGdel 5 julio CuiUtn~~o ConDia, pl..,o Hotmcr, Falb, Debussy, ~m'e~, AlbéDiz (Mósiea españob y europea de inspnc:ióo españoll) 30junio MrmorioiAadraSq¡O>Ia Ql ò ~,.,:.:.:: .Manuel Cano, gulbUTa Joo-MOn •Go ,.u 6 juJio Cbrlslopbt Col:D, vloloocdo Patrkt Cobeo, pW>o Beetbovca Composicioncs y orreglos de Maoud Cano 1 julio Oaudlo ATrau, plano Beethoven, Lisn 1 j\llio Conc:lmo de alumnos del C'Urso MQaud drF;~.ll:a 8 julio EXPOSICIONES, CONP!lltENCIAS, VIDEOS. Crvpo S.ma Cuarteto Mosalqura Jos~ Ml(llltl Mortllo, gulúuT& Ha)'dn, Boecherini. Mozart Reserva de localidades e información: En la scde del Festival, C/. Gracia, 21- 4.o piso 18002 Granada Apartada de Corrcos, núm. 64 18080 Granada Tclfs.: 26 74 42. 26 74 43 • 26 74 44 • 26 74 45 Télex: 78449 limg e Horario Taquilla (a partir del16 de Mayo): de 10 hrs. a 14 hrs. y dc 17 hrs. a 19 hrs. m llll'l I \I 10'- l ' ilO\ l"l I \1 lli fill'' \ll \ ~llill~!~ii:t;l[•l•]fil!!!íil!¡~ ~ l'latolal de las Mes Eàlcas y de la Músa en aquelles cançons de pastor, de donzella, d'amor o de Nadales, entre altres. Cadascuna d'aquelles produccions musicals del moment, avui quasi centenari, son altres tants himnes al nacionalisme literàrio-musical. Aquesta impregnació literària tan caracteristica de la música coral catalana havia de fomentar el cultiu del gènere líric. Aquest es va anar assentant tan aviat com l'escola dels compositors autòctons s'anaren aJijberant del llast del "género ehico" en totes les seves manifestacions, i assolien la qualificació tècnica adient per tal d'afrontar ja el gènere concret del lied. L'instant era magnífic per molts aspectes. En certa manera, es repescava encara l'esperit romàntic de la intimitat característica en el gènere, tan adient per altra banda amb l'esperit de la música de saló, encara subjacent en la nostra societat. Per altra banda, si l'Orfeó Català havia brindat la institució idònia per a les manifestacions corals del cançoner, la moderna escola pianística catalana - Pujol, Malats, Vidiella, Granados- es feia un substrat preciós per evadir-sc del marc exclusiu de les peces de saló. El lied català està encara per inventariar a fons, però esdevé el vessant cultivat i original de la mateixa constant lírica del moment artístic català. Adrià Gual. L'ESCOLA DE MÚSICA DE BARCELONA cc8è CURS INTERNACIONAL DE MÚSICA DE VIC•, VIC, del 14 al 31 de juliol de 1988 PIANO - VIOLÍ - VIOLA - VIOLONCEL - MÚSICA DE CAMBRA • TRIO DE BARCELONA ALBERT G. ATTENELLE, piano GERARD CLARET, violí LLUÍS CLARET, violoncel • ENRIQUE SANTIAGO, viola • JORDI MORA, música de cambra cc4es COLÒNIES MUSICALS A CASTELLAR DE N'HUG,, PIANO - VIOLÍ - VIOLA- VIOLONCEL - CONJUNTS INSTRUMENTALS Per a nens i nenes de 8 a 11 anys i de 12 a 15 anys Del 1O al 24 de juliol de 1988 Informació i inscripcions: • L'ESCOLA DE MÚSICA DE BARCELONA• Mallorca, 330, entresol 1a de 4 a 8, tardes 08037 BARCELONA- Tel. (93) 207 58 18 ---------------------------- ----------------------- TEMA Retrat d'Enric Granados. Dos compositors catalans ens poden fornir exemples característics de la presència literària en la nostra música, al marge de la temàtica exclusivament nacionaljsta ofolkloritzant. El primer a analitzar és el cas del mateix Pedrell qui, ja el 1862 (any de la naixença de Debussy), compongué dues balades amb text d'Uhland i, l'any segiien~ altres melodies amb textos de ~eine. Naturalment que aquestes producCions s'alternaran encara amb altres de text castellà significatiu com llusión o Meditación, però ben aviat retrobarem Heine! Metastasio, junt amb Selgas, Verger, V1edma o Zorrilla i, el 1871, textos de Goethe traduïts per Llorente. El 1876 trobarem una sèrie d~'Orientals" amb llet;a de. ,Victor Hugo, entre les quals hi ha e _cunos Can/ Malai, el Pamoum. el mateix que emprarà quaranta anys més tard ~ ~\el en el ~rimer moviment del Trio, de 5. Teoph1le Gauticr apareix junt a Víctor Balaguer i, ja, Adrià Gual, i el 1880, 9 Verdaguer. És interessant de considerar com van apareixent els poetes catalans com Matheu, M. Morera, Bartrina i Maragall (El comte Arnau). En l'exemple de Morera s'hi representa una autèntica antologia dels poetes de l'època, amb la particularitat que tots ells, encapçalats per Ignasi lglesias, pertanyen ja a les Lletres catalanes. Són els Catasús, Guanyabens, ApeBes Mestres, Capdevila, Massó i Torrents. Llongueras, Gujmerà, Rusiñol, Bori i Fontestà i, naturalment, Verdaguer i Maragall. Hem fet especial aHusió a aquests dos exemples preclars de la vasta producció, encara no prou divulgada, del magnífic lied català d'aquell temps. Però caldria encara insistir en l'obra escènica d'un i altre i en la seva obra poemàtico-simfònica dc clara inspiració literària. Més de trenta obres dramàtiques i de comèdia va escriure Morera per a l'escena, on tornen a sorgir tots els ja esmentats, junt amb els Carner, Viura, Orpinell o Jordà, entre altres. Perquè Pedrell, al marge dels llegendaris Pirineus, va cultivar amb certa intensitat el poema simfònic sobre temàtiques com les de LongfeUow, Bürges, J oan Maragall (El comte Arnau i la Simfonia Jubilar "Glossa'} o Adrià Gual, amb el quadre naturalista La matinada. Hem citat aquests dos exemples tan característics de dues èpoques sensiblement distanciades. Però caldria citar tots i cadascun dels prohoms d'aquell temps tan singular per a la nostra música. Cap d'ells no resta al marge del suggeriment i de la inspiració poètics. Tots ells van cultivar el lied o el poema simfònic al marge de la glossa i l'harmonització esmentades. L'inventari (possible, encara que laboriós) resta ja avui al marge del marc estricte del present escrit, perquè cal fer-lo igualment amb un mínim de rigor sistemàtic i sense exclusions. Josep Casanovas TEMA --------------- --------------- --------------- ---------- El Monteverdi Choir. amb John Elli01 Gardiner. a la Passió segons sant Mateu. Sensació d'esdeveniment amb Claudio Arrau Ens cal parlar novament d'una etapa musical mensual que es va iniciar i cloure, per a aquest comentarista, sota un semblant centre d'interès: ens referim a dos pianistes, exceHents ambdós, i radicalment distints, com és el cas d'Arrau i de Bashkirov. Del primer, vam tomar a escoltar la seva versió esteiJar del Cinquè Concert. de Beethoven, amb la col:laboració de l'Orquestra Ciutat de Barcelona que dirigia Decker. Hem tornat a escoltar-lo i a experimentar la sensació de l'efemèrides, de l'esdeveniment memorable, del fet insòlit que no sabem si en tornarem a gaudir. Per a un pianista que fins i tot comença a mostrar limitacions corporals, en tot cas molt menys de les que es podria esperar a la seva edat avançada, resulta admirable la constatació de la darrera saviesa, de l'assumpció definitiva d'una partitura. Tota interpretació ha d'esser feta després d'una assimilació integral d'aquella partitura, i això vol dir no solament l'estudi de tots els racons més impalpables de l'obra, sinó també les raons últimes de la seva existència. ¿Cal interrogarse sempre sobre per què una obra va sorgir així del no res, i no amb una corporeïtat distinta? I quan s'arriba en aquest darrer grau d'autèntica comprensió de l'obra musical, és quan les interpretacions esdevenen senyeres, transcendents, al marge dels matisos personals i dels estils emprats. Per això, amb Arrau ru¡solírem aquesta evidència de la creació arrodonida de dalt a baix. Interès encara més remarcable si es considera l'obra que va escollir, aquest Concert beethovenià que, després del misteri del precedent en ordre, retorna a la dialèctica reposada, insistent, repetitiva en aparença. Amb Arrau, tot resulta tan clar i diàfan, cada instant sonor i cada episodi, que ens sembla d'antuvi retornar a allò que ja haviem escoltat, però que ara adopta una altra realitat sonora. Difícilment es podrà fer una versió més clàssica i permanent de Beethoven com la que hem pogut escoltar. De la mateixa manera, la versió de Decker de la Vuitena ens va sorprendre per la seva vacuïtat, per una precipitació com de tràmit. que li va restar tot encís i tot contingut. Amb l'agravant que, en alguns instants, pocs, sí que vam poder constatar com el director s'esmerçava sense esforç en la realització d'una expressió fluïda i significativa~ sempre, llavors, amb l'adequada traducció externa. El contrapunt d'aquest concert ha d'ésser necessàriament el que clou el període mensual d'aquesta crònica. el recital de Bashkirov. Heus ací l'exemple del pianista importantíssim, posseïdor sobretot d'una tècnica total, i sobretot moderníssima, de rinstrumcnt. Allò que va fer amb I'lmprompw en do menor, de Schu~rc o amb la transcripció dels Deu l.ieder~ Lis7t, del mateix compositor, pol dcrar-se igualment memorable, la matisació infinitesimal de la sonori1 i amb una gamma impressionant d:al~• sempre essencialment pianístics. b. tr efecte, un gran pianista genial i sessionat en l'aprofundiment pOS)Íb~ 1 la partitura. En canvi, resulta sorpre!X: dc constatar com, en la Sonata op. 11 de Beethoven, es podia lliurar a un· de recreació absolutament subjectiva . dcntment equivocada. Es allò que vegades recordem haver escrit al respet1' la partitura exigeix la seva constant mació efectiva, la seva traducció quotid. na; i en aquest procés poden sorgir w tes realitats sortosament distintes. Sobretot, actualmen~ amb la di1ro:" de criteris respecte de l'execució dels . sics. Però allò que mai no serà pcrm~ • fer és un trair aquella darrera raó del tir de l'obra original del compositor.lkf: hoven podrà tenir. segurament. moll~ lectures possibles. com qualsevol com[" si tor clàssic; però allò que no es ~~fo, mai és "inventar-se" un compositordJsll al que plausiblement degué ésser en instant històric. ~o és precisament qüestió d'historicisme. sinó · . · una conseqüència del fet que, la pra<f"... totalitat del Beethoven de Bashktrol. r' ----- ---------- ---------- ----- ----- ----- ----- --------- TEMA Claudio Arrau. realitzada amb elements estilístics i una concepció estètica no pertanyents al seu món privatiu. "Tot" Beethoven no accepta els melismes romàntics, pràcticament chopiníans, en la mà dreta, ni els baixos percudits o els tempi arravatats, dislocats; no perquè no sigui lícit de fer-ho així. sinó perquè la partitura s'expressa clarament en un altre sentit més convencional. És a dir, en aquesta Sonata. com en tot Beethoven, hi ha un esperit constructiu, moti\ic. que imposa una determinada interpretació d'acord amb unes determinades regles del joc, les quals cal reflectir en primer terme. Sincerament, no comprenem aquesta versió en un catedràtic notori dc l'instrument. . I tornem a aquest mateix tema d'estèlica de la interpretació. perquè avui no manquen a cada instant avinenteses per a poder contrastar-lo. Ens referim, encara. al tema de la renovació del Barroc que. quan fa referència a Ics Passions de Bach e.. torna incisiu. Hem tornat a escoltar u~a Passió seg-ons sant Mateu. la de John Eho~ ~ardiner, dirigint el Monteverdi Ch01r ~~ls Solistes Barrocs Anglesos, amb l~parttctpació de l'Esquellerinc. L'evidèn~13 ha tornat a ésser la mateixa: la de la tntensilicació textura!, la desdramatització ~~te. dc les ,·ersions convencionals. 01 ~txo, a canvi de la preocupació per assohr per altres viaranys dinàmics i ten- sionals la necessària continuïtat i l'interès estrictament musicals. Sense tants problemes en aquest sentit, hem d'estimar l'Elies, de Mendelssohn. que va fer Laszlo Heltay amb l'Orfeó Català i l'Orquestra de Concert de la BBC. L'expressió visible d'aquesta partitura. eminentment romàntica, segueix una línia de continuïtat respecte del públic no advertit. Un cinquanta per cent de sa romanticisme i un altre cinquanta per cent de magnífica estructura acadèmica són una premissa suficient per tal de no promoure dificultats interpretatives punyents, que potser altres partitures del mateix compositor sí que les plantegen, quant a la recerca d'un estil molt precís mendelssohnià. En suma. una exccHent versió de la qual, naturalment, hem de destacar l'interès d'un Orfeó Català segur, potent, empastat i equilibrat. En canvi, Euroconcert va tornar a proposar-nos una de les intelligeots activitatS del curs d'enguany, amb un concert Bach a cura dels Madrigalistes de Basilea i el grup Concerto de Colònia. Mostra definitiva i terminal del nou purisme interpretatiu que. malgrat tot, ens va endinsant paulat inament en el gust per unes ressonàncies capi ivadorcs. Lluny de tot efectisme i lin~ i 101 de sentit concertant en l'accepció habilijal del terme. no ens hi podem mostrar indiferents en absolut. I acabem amb l'òpera de torn al Liceu, ara un Trobador que, segurament, hom recordarà només per la presència de Fiorenza Cossotto, en Ics representacions en què va intervenir. Producció simplement discreta, per mor dc la línia notable del que s'està fent habitualment aJ Teatre. posa en evidència l'extrema dificultat de salvar escènicament aquest tipus d'obres que només tenen ja un exclusiu suport líric com a tota justificació. Cal acceptarho aixi, com a una contingència més del gènere. I quan Ics coses sc situen en aquest context, cal ja esperar-ho tot dels cantants, dels quals només l'esmentada Cossotto fou Ja gran excepció. Tornem, amb això, al terreny de Ics interpretacions transcendents amb què encapçalàvem el comentari d'avui. Interpretacions que, pel damunt d'unes qualitats tècniques excepcionals, poden fer-nos arribar un sentit de plenitud absoluta d'un personatge qualse\ ol. En canvi, Ermanno Mauro o la mateixa Maria Chiara restaren en la constellació del característic cantant dc primera fila, de la bona representació habitual. dc passada, d'estricte calendari de temporada. Josep Casanova.\ • MÓN SONOR--------- --------------- -------------- --------- ARXIUS MUSICALS A CATALUNYA (ID) R Vilanova i la Geltrú Arxiu Parroquial de Santa Maria de la Geltrú A l'Arxiu Parroquial de Santa Maria dc la Geltrú, a la comarca del Garraf, es troba ubicat un significatiu fons musical, la titularitat del qual és de l'esmentada parròquia. Es troba en una cambra de l'habitatge de la rectoria, situada davant de l'església, i no hi ha un horari establert de consulta. Aquest fons musical forma un conjunt independent, que s'ha coHocat en uns prestatges i en un únic espai, amb altra documentació històrica de la parròquia. A l'entorn de l'any 19781'l es va realitzar una collocació dels materials en caixes arxivadores, i es va escriure una numeració provisional a cada un dels manuscrits per poder-se'n fer una futura microfilmació i catalogació. Tot i això, no hi ha cap llista d'autors i d'obres. Aquest és l'estat actual, encara avui. Sí que hi ha, però, una llista dels "manuscrits musicals retornats a la parròquia de la Geltrú" feta per l'Abadia de Montserrat, amb data d'octubre de 1980, devolució feta després d'alguns avatars que no vénen al cac¡ en aquesta fitxa inicial. Sobre la provinença d'aquest conjunt de fons musicals de primera mà, s'ha raonat Ja següent hipotesi: una part dels manuscrits provindrien del repertori de la capella musical de la mateixa parròquia; i l'altre plec d'obres, podien haver pertangut al convent de Carmelites de Vilanova -exclaustrat el 1835, amb la desamortització i hauria passat en dipòsit a la Geltrú. En l'actualitat no té cap funcionalitat a l'església. La quantitat aproximada de manuscrits, en la nostra primera fase d'estudi, és de 738. No hi ha cap tipus d'imprès musical, però sí còpies manuscrites d'impresos de l'època. Seguint les dates escrites en alguns dels manuscrits, la cronologia aniria des de 1755 a 1855, essent el període més ben re. presentat el que va de 1770 a 1840. Quant a l'autoria dels 738 manuscrits, hi predominen les obres anònimes (404), mentre que les 334 restants són degudes a 72 compositors. Entre aquests, els més abundosos són els mestres de capella i organistes de la mateixa parròquia, com Antoni Domènech (24), Josep-Francesc Febrer ( 12) i Manel Febrer (li). De fora de l'àrea de la Geltrú, cal esmentar (pel nombre d'obres) els organistes de la Catedral de Barcelona, Carles Saguer (13) i Mateu Ferrer (15). Altres músics catalans 34 (242) que podrien citar-se, però amb gran diferència, són Fr. Andreu del Carme! (Andreu Ripoll) (8), F. Andreví (4), A. Coderch, Jansà, Milà i Olivé. El nombre d'obres conservades de cadascun d'ells ens pot donar una pista de la importància de l'arxiu per a l'estudi de l'obra d'aquests músics catalans. D'entre els compositors de la resta de la península que hi són copiats, citem el portuguès A. Abreu, amb música per a guitarra Itàlia és el país europeu d'on comptabilitzem més músics: Boccherini, Cambini, Cimarosa, Coccia, Corelli, Cristiani, Fioravanti, Guglielrni, Mayr, Nicolin~ Paccini, Ragioli i Rossini; vénen després els germànics Haydn i Pleye~ i França hi és representada amb Boieldieu. Els gèneres allí conservats són els següents: a) Música vocal religiosa: Misses (46), Rosaris (39), Goigs (46), Trisagis (11), Salves (8), lAmentacions (ll), Villancicos (42) i quantitats menors de Completes, Misereres, etc... b) Música vocal profana: Duets d'òpera (I I) i Tonac/illas (1). e) Música instrumental: Simfonies, ja sigui en versió orquestral (9), per a tecla (19) o per a dues guitarres (2); Salmòdies (2). Tonos (7), Sonates per a tecla (6) i Concerts, Tocares, Minuets, Rondós, Variacions, Contradanses, Valsos, etc... També hi ha les 12 Sonates per a violí i baix, de Corelli, copiades d'un imprès del 1818. Encara, dintre d'aquest apartat, faríem esment d'un quadernet que recull música de tecla i tradicional, ja fet conèixerf2l. d) La vertent teòria i pedagògica hi és representada amb alguns quadernets d'exercicis de fuga, un mètode de cant pla i un quadernet de solfeig. Per a una major facilitat en la consulta d'aquest arxiu, hi vàrem deixar una llista d'obres i autors que caldria demanar al senyor Rector. Maria Ester-Sala Josep M 0 Vilar (I) Bagües, J on: Catalogo... Consultar la presentació de F. Bonastre a la Pàg. I I. (2) Tonades... Bibliografia Bagües, Jon: Catalogo del antiguo archi\'o del Sanruario de Aranzazu. Ediciones de la Caja de Ahorros Provincial de Guipuzcoa, 1979. Tonades populars a l'Arxiu de Sw~· Maria. Palmerar, Vilanova i la <Jeltrú. l~ 1 troducció: Xavier Orriols. JJJ'J'CERVERA, 1988n:.:. ~ ~ 1 - 15 d 'agost ~ VII CURS ~ACIONAl DE MUSICA jj (Càtedra Emili PujoQ ~ Director: Josep M. Alpiste 1 ~ B ~ ~jj ~jj ~ ~jj ~ ~ ,., ~ Violí Josep M. Alplste Jaume FranteSCh Ulrlke Flcmmlng Viola Emillo Mateu B ~ ~ ~ ~ fJ ~ ~ ~ ~ ~ ~ fl ~ 1' 1' jj Violoncel Marçal Cervera Richard Talkowsi¡' ~ •; Conuabaix Ferran Sala Guitarra José Toi!W Acmando Marro5U Flauta travessera Salvador Gtai'CÒ! Píano MJqueiFarré Orquestra i Música de Cambra Jordi Mora NiveU del Curs: elememal Data límit d'inscripció: 30 de juny '! Organitzadó, ínformadó i inscripcklllS: Conserv:nori Munidpal de Música de (;(r\'C!l. '• ~ Major, 79 • 25200 CERVERA Tel. (973) 53 li 02 amb el patrocini de M W General1tat de Catalunya ~ Departament de Cultura ~ flt !JjjJJJjjjjjjjjjjjjjjj~~fl~ ~ ----------------------------- ------------------ MÓN SONOR RETRAT La feliç ntaduresa de Ros-Marbà Antoní Ros-Marbà acaba de dirigir l'òpera Othello, de Giuseppe Verdi, al Gran Teatre del Liceu. Ha estat la seva única ~ Participació a la temporada lírica de Bar~~ ~lona Abans, el mes de gener, havia ~au_gurat la temporada del Teatro Lírico ~ae1onal La Zarzuela, de Madrid, amb La bohème. Precisament, a la capital de l'Estat, la crítica acostuma a ser unànime en els elogis envers el di rector català, fins al punt d'arribar a considerar-lo el millor dels directors espanyols d'avui. No debades,_ ~os-Marbà ve desenrotllant una fluï~a. I Important activitat artística a Ma,nd, on acaba de comprometrc's amb !Orquestra de Radiotelevi6n Española pe~ ser-hi el principal director invitat. e~ altra part, el director barceloní ha eanv1at 1 · de la seva carrera· de manera e s1gne . , que Sl, en el passat, va estar vinculat com a director titular a l'Orquestra Ciutat de Barcelona i a l'Orquestra de Cambra Holandesa, ara se sent molt de gust com a director invitat d'aquelles orquestres que soHicitin la seva participació. És oportú, doncs, passar revista a tots aquests aspectes del passat, present i futur d'un artista que reconeix haver madurat i progressat en una activitat que, com la seva, requereix que es vagin ercmant etapes amb prudència, inteHigència i una dedicació sense reserves. -La meva situació, ara, és de ji·ee Jancer': Continuo amh els vincles amb l'Orquestra de Cambra Holandesa. després de deu anys. El primer concert que 1•aig ft'r amb ells, com a director invilat, va incloure obres de Mozart, entre les quals. una de religiosa. I d'això \'a fer deu any el dimecres de Setmana Santa. I tota la resra que faig fins ara és com a director invitat. Aquesta situació, intemaré man-· tenir-la durant uns anys. perquè és molt còmoda per a mi en aquest moment. M'hi trobo molt bé. És cert que he tingut algunes ofertes, i molt temptadores; però. després d'haver-ho consultaJ amb el coixí. i també amh la família, crec que... bé. que puc continuar amh aquesta situació, que per a mi és molt avamaljosa, si la salw em respecta. Tenim en compte. a més, que estic firmant contractes per a dimre de dos anys. Quins avantatges i inconvenients troba a cadascuna de les dues facetes: la de director titular i la de director invitat? Depèn molt de l'angle des del qual un hom les comempli. En el director esrahle hi ha un treball de continuïtat. Al mateix temps. això comporta una ~èrie de • MÓN SONOR ----------------------------- ------------------- responsabifilats que absorbeixen molt de temps, ultra els múltiples imponderables que van sorgint. Per altra part, i encara que això suposi parlar amb un cert egoisme. ser director invitat implica un enriquiment indiscutible, oi més si la collaboració amb aquestes orquestres es va renovant al llarg dels anys. I també, així, la vida particular hi surt guanyant. De totes maneres, com se sap, jo vaig ser durant molt temps director de l'Orquestra Ciutat de Barcelona. Per a mi, això tenia el significat que feia quelcom per a l'orquestra de la meva ciutat, la qual cosa em féu ballar moltes vegades com una baldufa. Tenint en compte que. ara, això s'ha ban. dejat i estic en una altra situació, anarme a insta/lar com a titular d'una orquestra a qualsevol part del món, amb un tipus cie vicia i amb una societat que no són els mateixos. m'interessa relativament molt puc. Si no puc fer un treball, per fes raons que siguin. en el lloc on vaig néixer i on puc aportar quelcom a una comunitat en la qual he nascut i viscut. comprometre'rn de forma fixa amb altres llocs m'interessa molt menys. Aquesta és una raó molt poderosa. En conseqüència, s'inclina més per la faceta de director invitat, encara que continuï al front de l'Orquestra de Cambra Holandesa... -Jo, ara, he adquirit el compromís amb l'Orquestra cie Radiotelevisió Espa- · nyola per a ser-ne el principal director invitat, amb una sèrie de concerts durant l'any i una sèrie d'aportacions, fins i tot d'assessorament artístic. Pel que fa a l'Orquestra de Cambra Holandesa, ha entrat en una situació diferent, en tant que ha quedat enquadrada en una macro-orquestra que s'anomena Filharmònica Holandesa, que és l'orquestra de l'Opera. Aleshores, l'Orquestra de Cambra. en aquest moment, pràcticament no té director. O sigui: jo en sóc el primer director invitat i, en realitat, sóc el que la dirigeixo més. Però l'orquestra, en si, per la seva nova situació laboral, no té director. De totes maneres, també estic amb estreta relació amb l'Orquestra de la Ràdio. Holanda és un país amh el qual estic en constant relació eles cie fa anys. -Es diu que un director té un període d'aprenentatge, en el qual va adquirint experiència i repertori. Després va madurant i d'alguna manera s'estabilitza. I finalment, a partir dels 45 anys, més o menys, és quan comença a donar llor de sí mateix. Hi està d'acord? -No veig per què no he d'estar·lrL totes maneres, depèn de cada · tat. Jo, és clar, en aquest momem em to molt més sòlid que fa quatre o er anys: en múltiples aspectes! Noto unor... duresa en moltes coses de la meva f fessió, i així sembla haver-ho obx.,., o també la crítica. Fins i tot, que hi ho pf del repertori que m'interessen mtn}1 sigui, no és ja en el fet quotidià de dir¡ i d'estar al davant de l'orquestra, l'" també en el gust particular, en la fotr. d'entendre la música en sí n¡ateiro. Pequè, per exemple, la comprensió d'11• obra actualment sol diferir de la de/0 1 anys. fins i tot de la de fa tan sols li'· anys. Es viu, també, d'una altra ml/llir' El ritme de la teva vida és diferent. In això fa que la comprensió d'una ~brd~' fa seva totalitat sigui, així mateiX, ~~ rent. Allò que no varia és l'essènciad~··• comprensió, perquè no la canvies rodk• ¡ ment. Però sí que canvien molrs enli11 que no són fonamentals. O sigui. f'esp dorsal d'un contepte continua esseni! mateix, perquè ve a partir d'ut~ tes analítics molt rigorosos; pero. 1 ------- ------- ------- ------- ------- ------- ---- MÓN SONOR la forma que se li dóna madura amb el remps. I madura a base d'infinits detalls que fan que l'obra assoleixi, fins i tot, una dimensió diferent. f la dimensió moltes 1·egades no és solament musical, sinó que opera també en un terreny que va des de la profunditar de la mateixa comprensió fins a comprendre els aspectes dramàtics olírics que, en un moment, es poden accentuar tnés o menys. !, a més, el ritme que pots donar a l'obra, la gran articulació musical, que, en el fons, és allò que compta. -Però es podria dir que, amb el pas del temps, un mateix director serveix mi- llor, va servint millor, un autor? -Jo crec que sí. El grau de compliciel director i l'autor és molt més ~ran cada vegada. Sí. sí, sens dubte! Però, es clar; hi ha autors amb els quals cada cop er senrs més ident{ficat; i altres, amb t/s quals esdevé al revés. I no és que els ~bu~gis! Però, com que tampoc no es pot "K" tot, aleshores un hom va escollint aquella música amb la qual se sent més compenetrar.Cada cop veus que la teva pe~specriva. en el fons. és més àmplia. ~ 0 que, al mateix temps, s 'escurça. Aeshores, vas a escollir allò que realment IOI entre creus que per a tu és més essencial. - En funció de què, un director va escollint el seu repertori? -De vegades, a un li demanen unes obres concretes, les quals poden acceptarse o no. Però el meu repertori es va centrant, cada cop més, en un catàleg força determinat. O sigui, va essent cada cop més intens en allò que és el classicisme vienès: Mozart, Haydn, Schubert. Els dos prirners, els dirigeixo freqüentment a fora. També di;igeixo indistintament cotes les simfonies de Brahms. A partir de la temporada pròxima, començo a incorporar al meu repertori un compositor per a mi fonamental en la història de la simfonia, que és Bruckner. No l'havia dirigit mai, perquè em sembla un compositor per al qual cal un grau de maduresa molt elevat, i jo necessito molts anys per a comprendre 'f. !, després, continuo interessantme molt per l'impressionisme francès. Podria dir que dirigeixo quasi rot Ravel i tot Debussy. També obres determinades de compositors que mantinc en el repertori. !, després, hi ha música actual que pot interessar-me molt. Per altra part, cadt1 cop estic més convençur. encara que sé que es pot tocar amb l'orquestra moderna. que la música barroca amb instruments originals dóna millors resultats que amb una orquestra actual. No sé sí és una solució definitiva, això és una altra cosa; però, per exemple, les obres instntrnentals del Barroc, jo prefereixo que, en aquest moment, siguin tocades amb instruments originals. És molt més defensable que les obres en les quals intervé la veu humana, un instrument intemporal, es toquin amb l'orquestra actual. - Eterna polèmica és la que se centra en si, en el director, és més important una tècnica depurada o la musicalitat. .. - LA tècnica només és un mitjà. Hi ha una tècnica que s'ha d'aprendre i que, en definitiva, et resoldrà els prohlemes de tipus musical, que és on hem d'anar a raure tots. Ara bé, passa que hi ha directors que, no se sap perquè, amb una tècnica molt rudimentària funcionen molt bé. Si aconsegueix un bon resuflat ja li va bé aquesta tècnica. LA primera cosa que un director ha de ser és un autèntic músic. I, a més, que en el seu contacte amb l'orquestra aconsegueixi allò que ell vol. Hi ha direl'lors d'una tècnim mediocre que funcionen molt hé. Un director només ahsolut amem tècnic, a mi no m'interessa ab- solutamenl gens. -És· de suposar que cadascú, amb el pas dels anys, també va modificant la seva tècnica: reducció de gestos, depuració de moviments, etcètera. No es així? - Per descomptat. A mi, això m 'ocorre cada dia. Es compta amb una bona base tècnica que és un atot inamovible; però amb el temps canvies moltes coses. La tècnica es va adaptant a l'anatomia de cadascú. O potser. la teva anatomia, a l'hora de dirigir, entra molt més en l'articulació musical. S'hi integra molt més tot el teu cos. Això .fa que, en el fons, una tècnica que has qdquirit es va naturalit·zant dins teu. I q'uan, la tècnica, l'has feta teva, és pratlicament intransferible. Pots transferir els principis bàsics d'una tècnica, si tens alumnes. Allò que no pots transferir és el teu sentit del so. Per això, s 'esdevé que diferents directors, marcant el compàs de la mateixa forma (un compàs de tres per quatre, per parlar d'una .figura molt bàsica). aconseguiran un so molt diferem. Perquè, en el.fons, l'orquesIra entra en un terreny molt mimètic d'allò que tu fas. És una reproducció, dins d'allò que pots fer. de la teva expressió in- seva absoluta perfecció. I si agafese/T tema. Això és intransferible. tany o I'OthelJo, doncs, és dar... -Quan es diu, de vostè, que és un diun director d'orquestra, renunciar o rector mo1t musical, és per a vostè el més ·gran elogi que se li pot fer? gir aquestes obres mestres... A port l/" el teatre és una faceta que per a mi ré -Absolutament! Sí, sí. A mi, això atractiu extraordinari. El teatre, en m'omple de satisfacció. Encara que no m'agrada moltíssim. I és una nrtno~Mrlllll caic en el cofoisme. Tots ens movem a estic desenvolupant a poc a poc, però1r base de petites satisfaccions. per realitzarque. ensems, molt progressivamenr. nos; però si un entra en el cofoisme, en- Com va la seva faceta de tra en w1 terreny molt perillós. tor? Suposo que ressentint-se de la -Vostè cada cop dirigeix més òpera. Sembla un fenomen comú, entre els dide temps... -Jo sempre he estat un compoJi rectors actuals. A què ho atribueix? molt circumstanciaL· un composirorptf -Jo, certament, dirigeixo òpera cada coses molt determinades. Vaig conrtn,• cop més. No sé a què atribuir aquest fevolent ser compositor, però vaig nomen, que ara sembla general. De totes grans problemes de tipus estètic. Jo!J. maneres, jo crec que.és una mica al revés perfectament quina era la música que ~ d'allò que·ha passat a molts directors. No pocS hpn començat per l'òpera, i han anal havia de compondre. però no sab!a canviant cap el món del concert. En mi · na música havia de compondre. H1 ha estat diferent. L'òpera, a més del seu una època en la qual tots érem w1a bartokians. Però, és clar, Bartók. amh atractiu en si (perquè hi ha música meravellosa, en ella), ofereix algunes de les seva tècnica tan particular... No obres més completes dins de la història de fer la seva música. Ell feia uno l'art. Per exemple. Don Giovanni, de Mod'un país. i d'un moment molt. . Després hi hagué la gran injluenclll zart, amb la qual inauguraré la pròxima temporada de Madrid, és una òpera, com /'Escola de Viena, i va arribar un en el qual tots érem una mica fills dr se sol dir, pràcticament impossible. Per la --------------------------- ------------------ MÓN SONOR bern i de Schonberg. Però, ¿com havia de fer música com Webern o com Schonberg, Wl compositor mediterrani? Per altra part, els nacionalismes estaven completament fora de lloc. Tampoc no era cosa de seguir un tipus de música que feien els compositors francesos. Era, ja dic, molt dl{ltil per a mi trobar el camf. I la cosa es l'a anar postposant "sine die·: Per tant, wmponia solament les coses que podien fer un servei en un moment molt determinat de la nostra història. Per això vaig fer alK:'nes coses per a la "nova cançó·: perque servien per a quelcom molt determinat. Com la música per a cinema, les camates, les històries de Catalum•a en ronçó... Tot això estava molt pensar per aun f!SPI!Cte molt determinat, que feia un Sill'el al país. Però això fou en un temps. Ara m'agradaria molt... I ho estic penlallt..A més, hi ha hagut solistes, i fins i tot directors d'orquestra, que m'han de~lanat que escrigui. Però passa que no llnr temps. Les vacances, les necessito per 0 ~siUdiar. Per Setmana Santa m'he endut, al meu lloc de descans, la partitura d~ ~edea, de Cherubini, que he de dirig¡r dms d'un any i mig al Festival d'Estiu de• 1\f 'd • en a, amb un gran desplegament de n~lljans. I he de pensar en Don Giovanm, en les obres noves que he de dirigir la temporada vinent, en obres que he de (er ~e cop repensades i replantejades... Per d'e mpl~. per a la temporada pròxima he studiar tres Simfonies de Haydn nol't's, obres de les quals, a més. acos/Umo apreparar · matet'r · els materials . l JO perquè I.art1ru aci0· 1· ta , mterpretació . correspon- guin a un concepte molt determinat, perquè el text moltes vegades no és tan definit com poc ser, per exemple, una obra de Beethoven. Cal estudiar-les molt profundament i treballar molt bé l'articulació, l'aspecte dinàmic, i donar-hi una unitat a través de la teva òptica. - Perquè el classicisme continua essent font d'ensenyança per un músic ;no és . '? ' auo .. ~Absolutament! Cal estudiar les obres de J. S. Bach i del classicisme. Sobretot, pel que fa a l'evolució de la forma. És fonamental per a un director conèixer molt profundament tot allò que és el classicisme vienès. És la base. Com Bach! Com els compositors del Barroc. /, anant més enrera, cal conèixer bé Palestrina. - En realitat, no es la part invisible de la tasca d'un director allò que el diferencia dels altres? -Sí... Bé... és molt complex. El director ha de fer un treball subterrani d'ell mateix. Després, el treball subterrani que pots fer amb l'orquestra depèn de molls factors, fins i tot el seu poder d'absorció i el seu nivell de qualitat. Si una orquestra és molt ràpida de reflexos, t 'endevina quan respires, pol copsar i transmetre com respires. I aleshores pots treure'n allò que hi pretens. Fins i tol, atnb elements mínims. És molt ràpida. la correspondència. Però, és clar, cada orquestra és diferent. I el director ha de saber com pot i com ha de treballar amb cadascuna. No sempre és .fàcil, ni sempre s'aconsegueixen uns resultats òptims. Depèn de tantes coses... Cal saber com entrenar ww orquesIJ rra. Els grans directors del passar ho sabien molt bé. A les noves generacions els resulta molt més difíciL perquè les orquestres cada cop són m és peifecres, a fora. I, acrualmem, cada vegada es veu menys ('/ "rrainer·: el qui treballi molt profundament l'orquestra en el sentit tècnic. Hom parteix ja d'w¡s nil·el/s molt elevats. fins i rot en orquestres de ciutats relativament perires. El so, en realitat, tu el crees amb la respiració i amb molt pocs elements del teu gest. Hi ha orquestres que, a la primera lectura, et donen un resultat força deficient, i a la segona lectura ja és perfecte des del punt de vista tècnic: perquè tenen un potencial de primer ordre. i una concentració gran i intensa. A.ixó, més en països com els nòrdics i els anglosaxons que en els llalins. Contràriament, les orquestres llatines poden oferir una gran creativitat en el moment del concert, per la seva rapidesa de reflexos i intuïció creativa. ' - Tomant a la composició, l'estrena de la seva última cantata.al Palau dels Esports, amb els cors infantils de tot Catalunya, degué ser per a vostè una cosa moll emocionant -Fou una experiència impagable. Dirigir quatre o cinc mil infams, que rots vibren i tots entren en una comunió conjunta, em sembla una experiència extraordinària, que, a més, ja començo a viurela amb un cert frenesí, una certa febre, en el moment de compondre la cantata. La vaig escriure fa un any i mig, en el curs d'unes vacances d'estiu. Fou un treball amb Miquel Desclot. I vull aprofitar aquf l'ocasió per recordar l'ajut del traspassat mestre Rajàel Ferrer: em va ajudar a orquestrar-ho, perquè jo no tenia temps de fer-ho fins al final. Aquella cantata, la vam pensar, en Desclot i jo, des del primer moment, per i per als infants. Buscar-hi la forma és quelcom fonamental. Perquè em sembla important que sigui una música amb la qual ells es diverteixin en estudiar-la i cantar-la. L al mateix 1emps, que desvetlli l'interès collectiu. No es gens .fàcil escriure per als infants. Però, al mateix temps, és absolutament gratificant. Vist des de la meva perspectiva, té molta més wilitat això que no pas escriure una Simfonia De simfonies, hi ha obres mestres; moltes d'elles. que es toquen molt poc i algunes que no es toquen mai. Per què escriure una altra . simfonia, que molt .fàcilment només es tocarà una vegada o, com a més, dues.?. Quina utilitat haurà tingut això?. Doncs . molt poca. En canvi una cantata com Tirant Jo Blanc, o aquesta última, Concert desconcertant, em sembla més útil. Haver entrat en el cor d'uns milers d'injànts és una experiència que jo no hauria tingut, en el cas d'haver escrit una obra simfònica. José Guerrera Martín SCHERZANDO ------------------------~ de T' a la 1 qua), el pri Ho comp JlO'a pan. bona ---------------------------------------------- MóN SONOR • ABANS D'AHIR • DEMÀ • ARA • ABANS AQUÍ 111 CICLE DE MÚSICA CONTEMPORÀNIA El passat dia 25 començà, a Ja discoteca Nick-H avanna, la ur Mostra de Música Contemporània, promoguda per l'A~­ sociació Catalana de Composttors amb el patrocini del Centro para la Difusión de la Música Contemporanea. del ~1inísterio de Cultura, í la coUaboracíó del Departament de Cultura de la Generalitat, el Distríct¡; de l'Eixample de l'Ajuntament dc Barcelona, l'Institut Alemany de Cultura tl'esmentada discoteca. El cicle és integrat per sis coocerts. El primer fou a cu ra drl pianista Gerardo Gandini, amb un programa format per obres de Taverna-Bech, Schonllerg. Guínovart, Etkín, Marco iGandíniL El segon tingué lloc ddia 2 de maig i fou protagonil1.at per Percussions de Barcelona, en homenatge als deu anys d'existència dels quals es rralitzà el concert. El conjunt, creat í dirigit per Xavier Joqui~~, interpretà un programa fonnat per obres de SmithBrindle, Samuels-Friedman, Guinjoan, Fink í Hummel. El tercer concert sc celebrarà el dia 9 de maig, í serà a cura del Quartet de bec "F rullat o" que formen A. Polo (Oau ta sopmno}, A. Roca (Oauta conualt), 1-IJ. Udína (flauta tenor) • E. Galofré (flauta baix). El programa és integrat per obres de Seroki. Rodrigue7 Picó, lande, Witzenman, Hirose '\uLx í Lecnhouts. ' Per al dia 16 és prcvi~ta l'ac- tuació de Multimúsíca, nom que inclou la presència de G. Brncic, E. Polonio, Claudio Zulí<tn (electroacústica i instruments) í Ja coHaboració de J .J. Ordinas (guitarra). El programa inclou obres d'E. del Cer. ro, Polonio, Brncíc í Zulian. El Trio Opus hi intervindrà el dia 30 dc maig, amb un programa format per obres de Castillo, Hamel í Rhím. Integren l'esmentat grup: M. Hauber (piano), E. Fischer (violí) i M. de Secondi (violoncel). Finalment. el dia 6 de juny hi actuarà el grup Omnimodis. que dirigeix Miquel Gaspà, amb un programa format per obres de Balsach, Lewin Ríchtcr, Roger i Maxwell Davies. MUSICA CONTEMPORÀN IA A TV-3 Al llarg dels dotre díumèn- ~ del segon lrime~tre d'enguany, a partir del passat dia IOd'abrí~, el programa matinal deTV.J mclou un cicle dedicat a Ia musica · · contemporània, la qual.ocuparà aproximadament el pnmer t~rç de l'espaí. Hom. h1 oferirà obres dc composnors de què TV-3 dís!lOsa enn:gi~traments. la major ::~de producció pròpia, en mesura procedents dc Ics Mostres de Música Contemporània organitzades per l'Associació Catalana de Composítors. Una bona part de la producció correspon a compositors i intèrpret~ catalans. Hi scran presents obres de Guïnjoan, Nuix, Gàsser. Charles. Antoní Olaf Sabater. TavernaBcch, Cervelló, Homs, Gerhard, Bonet. Boulez., Pladevall Porter, Amargós, Llanas, Bartók, Besses í Carles Santo~. CONVENl PER LA GRAVACIÓ D'UN DISC DE L'AGRUPACIÓ MUSICAL "LA CAPELLA REIAL" El Departament de Cultura de la Generalitat de Catalunya, la Fundació Caixa dc Barcelona i l'agrupació musical La Capella Reial han firmat un conveni gràcies al qual aquest grup musical enregistrarà un disc de llarga durada dedicat al compositor Joan Cererols. A més, pel mateix conveni. la Fundació Caixa dc Barcelona collaborarà amb la vuitena edició del Curs de Música Antiga a Catalunya que organitza el Departament de Cultura a la Seu d'Urgell. Diversos membres de la Capella Reial participaran en aquest curs. El conveni que s'ha firmat estableix que la Fundació Caixa de Barcelona aportarà dos milions de pessetes per l'edició del disc dedicat a J oan Cererols i dos milions més per la realització del Curs dc Música Antiga a Catalunya. Han firmat el conveni pel Departament de Cultura el Director General de Música, Teatre i Dansa, Jordi Maluquer, per la Fundació Caixa de Barcelona el seu gerent, J osep Gonzalcz í . López, i per la Capella Reial el seu director, J ordi Savall. El primer disc que enregistrarà La Capella Reial tindrà dues obres del compositor Joan Cererols. La primera serà la Missa de &talla, una obra per a dotze veus repartides en tres cors i baix continu. Hi intervindran dotze veus i disset instruments. La segona obra serà Missa pro defwzctis. una obra a set veus repartides en dos cors i baix continu. Hi •ntcrvindran set veus i cator1e instruments. El disc serà enregístrat per la firma francesa Astrée-Auvídis, que també es farà càrrec de la distribució internacional en compact-disc i cassette. El disc negre serà editat i distribuït a Catalunya per la tirma P.D.L dins de la colleccio "Antología Històrica de la Música Catalana". CELEBRACIÓ DEL CENTENARI DE MN. HIGI NI ANGLÈS A les poblacions de Maspujols (Ja vila nadiua de l'íllustre musicòleg), Reus í Tarragona, tindran lloc diversos actes í commemoracions. en ocasió de l'esmentada efemèrides. Emre els dies 2 i 16 dc maig, restarà oberta, a la Sala Argílaga del Centre de Lectura de Reus, una exposició monogràfica sobre l'obra de Mn. Anglès, preparada amb la collaboracíó de la Biblioteca de Catalunya. Simultàniament, són prevístc~ tres conferències a càrrec dc J osep Crívillé (Mn. Higini Anglès i l'etnomu~ico logía), a la Facultat dc Filosofia i Lletres de Tarragona (6 de maig); Francesc Bonastre i .1. Crivíllé (Mn. Anglès: I'etnomu~icología i la musicologia catalana í hispànica), a la Sala d'Acte~ del Centre dc Lectura dc Reus (6 de maig); i Mn. Jo\ep M. Llo- rens (Mn. Higini. l'home, el prevere í el musicòleg). a l'església parroquial de ~aspujols ( 13 de maig). La commemoració comptarà. a més, amb tres concerts, a càrrec de la Schola de Cant Gregorià de l'Obra Cultural de Santes Creus (8 dc maig, a l'Església Parroquial de Maspujols), de la Coral Càrmina de Barcelona ( 15 de maig a l'Església Parroquial de Maspujols) í de la Coral Antics Escolans de Montserrat (28 de maig, a l'Església Prioral de Sant Pere de Reus). Igualment és prevista, del 23 al 25 de setembre, a Reus, la "V III Trobada de música tradicional", dedicada a la figura de Mn. Anglès, i la publicació d'un monogràfic a l'entorn del gran musicòleg. a la uRevt~ta del Centre de Lectura~. Durant més de 175 anys, hem protagonitzat gran part de la vida politica del nostre país. Ara, aquest paper es dóna a conèixer en tota la seva dimensió: editem la nostra pròpia història. Tot el que la Diputació de Barcelona ha fet per Catalunya analitzat per un equip d'historiadors de gran prestigi. Conegui-la, és una història fonamental per a Catalunya. i Diputació de Barcelona Colze a colze amb els Ajuntaments --- MÓN SONOR • DEMÀ • A RA • A BANS D~ HIR • DEMÀ [."ORQUESTRA JUVENIL DE CAMBRA GERMINA"\'S PELL DE BRAU ~~~... . -~, . 11 ENCONTRE DE LA "JOVEN ORQUESTA NACIONAL DE ESPAÑA" L'Orquestra Juvenil de Cambra Germi nans pretén intensificar la seva activitat amb 00,~ iniciatives que aviat es posaran en marxa. Aquest co~­ junl va començar la seva a~t~­ \Ïlat a finals del 1986, per tnaÓlU\a del mestre Antoni Guin¡oon. Al principi el formaven l'ltudiants de música, ex-escode MontserraL Aviat incrementà el nombre de membres. alguns d'ells de fora de Ban.'elona. El primer concert tingué lloc dia 15 de febrer del 1987, al Ctntre Social dc la Caixa. dc Torrebonica. Justament, l'esmentada institució, en incloure la Germinans en els seus X 11 i Plans Culturals, li va per- : metre una inicial activitat, així com una base de finançament molt valuosa. L'entusiasme del director i dels membres de la formació ha animat els pares a constituir-se en associació i assegurar així la continullat d'aquesta tasca formativa tan enriquidora. Al mateix temps. s'està creant un grup amb els membres més joves de la formació, així com un quintet de venL Cal recordar que l'edat dels membres de l'esmentada orquestra osciHa entre els 7 i els I8 anys. Hom té previst de realitzar una Setmana Musical que probablement tindrà lloc a Moià. ÑÚTICIARf. DE:~·--· . :· . ~_ . toRFEófi3ATALÀ.·.· _. PRESÈNCIA AL MAIG CORAL DEL BARCELONÈS Després de les tres audicions dt l'oratori Elies, de Mendels- !Oh.n, durant el darrer març, a Guona. Barcelona i Tarragona, la tasca del cor s'ha concent rat tn la preparació de les interltllcions que ha de fer properament en les audicions del Coral del Barcelonès" a dels Escolapis del e/. Diputació, i en les audide! Rèquiem, de Suppé, i la _Gwvani d'Arc, de Verdi, del vment juliol a les ciutats rosselloneses de Mon tpellier i Carcassona. . ~n l'entremig, una nova acllvnat coral ha estat iniciada a ~~ostra Entitat, amb la rebua_l atenció en règim de tornaIJSJta del cor juvenil asturià 1\oru •• M b'_..pacmn Coral de Siero USICa]", que dirigeix Ma Teltla Martínez, a cura del nos- tre Cor Juvenil, dirigit per Conxita Garcia Aquests dos conjunts de cantaires han tingut l'ocasió de fer una llarga convivència (els cantaires catalans allotjaren els asturians) que els ha permès de conèixerse mútuament i de saber més directament les peculiaritats de cada país. Durant aquesta estada a Catalunya, els dos cors van participar conjuntament en dos importants concerts amb polifonia dels s. XV al XX i amb cançons asturianes i catalanes, fets al nostre Palau (el dia 28 de març) i a Igualada (el 29), precedit aquest darrer per una visita al santuari montserratí, on també cantaren unes obres per a la comunitat benedictina i els fidels que hi havia al temple. Després d'haver realit7at noves proves d'admissió (per a . participar a les quals foren rebudes més de dues centes sollicituds), la Joven Orqucsta Nacional de España efectuà a Bilbao, del 25 de març al 3 d'abril, el Segon Encontre d'enguany, centrat en l'estudi d'una sola obra: el War Requiem. de Britten. Participaren en l'audició conclusiva al Teatro Arriaga. juntament amb l'Orquestra, la coral de Bilbao, el Cor infantil de la Sociedad Coral de Bilbao i els solistes Sheila Armstrong. Martyn Hill i Neil Howlett; tots, sota la direcció d'Edmon Colomer. NOVA EDICIÓ DEL FESTIVAL DE GRANADA Ja s'ha fet conèixer la programació del 37è Festival Internacional de Música i Dansa de Granada, que tindrà lloc en aquesta ciutat, entre els propers I8 de juny i 6 de juliol, amb el patrocini de l'"lnstitulo de las Artes Escénicas y de la Música" del Ministerio de Cultura, conjuntament amb la "Junta de Andalucía", la "Diputación Provincial de Granada" i l'Ajuntament de la ciutat. La nova direcció de Marí Carmen Palma és palesa en aquest conjunt de manifestacions musicals, coreogràfiques i pedagògiques, en el sentit d'una visible tendència qualitativa, amb indicis d'una atractiva selectivitat i de la recerca d'una pròpia personalitat, naturalment en el marc de les grans manifestacions habituals en aquests cicles. També hi hem de remarcar una notable representació catalana, tant en el domini dels compositors com en el dels intèrprets. En el capítol de les grans agrupacions simfòniques, òbviament primordial, hi hem de destacar la presència de la Philarmonia Orchestra de Londres, dirigida per Esa-Pekka Salonen (18 i 19 de juny), amb la participació de ducs grans figures catalanes: Montserrat Caballé (que cantarà les escenes finals del Tristany wagnerià i de la Salomé straussiana) i AHcia de Larrocha (que assumirà la part protagonista del Quar1 Concert, dc Beethoven), al costat de l'habitual presència de l'Orquestra Nacional d'Espanya (28 i 29 de juliol), dirigida per Günter Hcrbig (Sete- na, de Mahler) i per López Cobos (que programarà les Vistes al mar, d'Eduard Toldrà i les Noches, de Falla, amb Joaquín Achúcarro de solista). D'altra banda, Montserrat Caballé i Alícia de Larrocha actuaran conjuntament, en un recital dedicat a l'obra de Frederic Mompou (20 de juny). En el camp dels conjunts de cambra, l'Orquestra de Cambra Holandesa i el Cor del Festival de Brighton seran dirigits per Antoni Ros-Marbà (24 i 25 de juny), amb un repertori que inclou la Gran Missa en do menor, de Mozart, la Gran Fuga, de Beethoven i Ja Nit transfigurada, de Schonberg. L'Orquestra Barroca de la Comunitat Europea, dirigida pel clavecinista i organista Ton Koopman, comptarà amb la coHaboració, per al Concerl de quatre clavicèmbals, de J.S. Bach, dels barcelonins Mireia Hemandez i Albert Romaní (30 de juny); (251) 43 MÓN SONOR ----------------------------- ----------------- ARA • ABANS D'AHIR • DEMÀ • A RA • finalment, dues sessions de l'excellent conjunt britànic The Hilliard Ensemble, amb l'estrena a Espanya de la Prusió segons sam Joan, d'Arvo Part i música anglesa i alemanya (21 i 22 de juny). Sengles recitals de Claudio Arrau (I de juliol) i del Cuarteto Orlando (4 de juliol) se sumaran al cicle unitari d'intèrprets guitarrístics, que tindrà lloc a l llarg de tot el Festival, amb el lema ''Memorial Andrés Segovia", en el qual participaran Eliot Fisk, Michael Lorimer, Eduardo Fcrnande7, Julian Brcam, Godclicve Monden, Alirio Día1.• María Ester Guzman y Manuel Cano. Les representacions coreogràfiques seran a càrrec del "Ballet Clasico del Teatro Lírico Nacional de la Zarzuela", dirigit per Maya Plisetskaya (26 i 27 de juny), el Ballet del Gran Teatre de Ginebra (3 de juliol) i la Companyia d'Amonio Gades (5 i 6 de juliol). El l9è Curs "Manuel de Falla". que tindrà lloc del 26 de juny al 9 de juliol, serà inaugurat per una lliçó magistral de Luigi Nono, sobre "L'espai i el temps en la creació musical", i constarà de scages docents (amb els concerts i recitals corresponents) sobre La Creació Musical, Musicologia Medieval, Interpretació de la música contemporània, Guitarra, Cant, Violí, Viola, Música de cambra, etc. Cal destacar que aquest darrer serà professat per Christophe Coin, Patrick Cohen, Erick Hoberth i Anita M ittcrer. í estarà dedicat al classicisme vienès i la seva correspondència a la península ibèrica. VENDA DE MANUSCRITS INÈDITS DE BEETHOVEN Dos manuscrits dc Ludwig van Beethoven, fins ara desconeguts, i particularment dos fragments provinents del darrer moviment de la Nm•ena Sinfonia, "L'oda a la joia", han estat posats a la venta per Sotheby's, una galeria d'art de Londres, que els valora ·en uns 180.000 dòlars. Segons Stephan Roc. l'especialista de manuscrits de música de Sotheby's, aquestes pàgines, que es desconeix d'on vénen. tenen una importància considerable per conèixer el treball del gran músic alemany. El primer document és format per quatre pàgines. on s'inclou la llista de revisions, alteracions i correccions que Beethoven feia en el primer, segon i darrer moviments de la Novena S infonia. El segon manuscrit és un esborrany de la Sonata per a Hammerclavier, en tinta, i amb anotacions a llapis. Es tracta d'elements musicals, alguns dels quals es poden reconèixer a la partitura de la sonata que ens va arribar, però d'altres no hi són identificables. Aquest document, segons Sotheby's, és encara més important ja que no es coneix cap manuscrit autogràfic de la Sonata. SALZBURG: KARAJAN DÓNA PAS A LA PRIMAVERA AMB TOSCA El director d'orquestra Herbert von Karajan va obrir el vigèsim-segon Festival dc la Primavera de Salzburg amb una nova orquestració i escenificació de l'òpera Tosm. de Puccini. L'èxit artístic dc la representació va ser absolut. i Karajan. promotor dels Festivals dc Primavera. va rebre grans ovacions. El mexicà Luis Lima i l'italiana Fiamma l11o d'Amico van cantar els papers protagonistes de Cavaradossi i Tosca. La jove soprano italiana, de 23 anys, havia cantat en Ics dues cdÍcions anteriors del Festival amb el tenor J osep Carreras. concretament en el Don Carlos. de Verdi. i Carnum. de Bi7et. interpretant-hi el paper dc M icac la. D'altra banda. s'han retirat del programa els recitals en què havia de cantar Josep Carreras. NOVA EDICIÓ DE LA "FIRA DE MÚSICA DE FRANKFURT" Acaba de tenir lloc, en aquesta ciutat de la República Federal d'Alemanya. entre el 9 i el 13 de març, la celebració d'aquesta important trobada de quasi 900 empreses expositores dels més diversos productes directament o indirecta relacionats amb diferents vessants del fenomen musical, procedents pràcticament de tot el món (370 de la República Federal d'Alemanya i 515 de més de 36 països. entre els quals EUA, França. Itàlia i els Països Baixos ocupen estadísticament els llocs més quantitativament rellevants}. Aquesta considerable oferta és ara distribuïda en 72.000 m2, una extensió que gairebé s'ha duplicat en relació a la utilit7ada l'any 1980. L'estructuració de la Fira de Música s'orienta principalment segons les necessitats del comerç especialit1at internacional, i els dos punts centrals en són els instruments acústicomecànics tradicionals i els instruments i accessoris electrònics (principalment els sintetitzadors, ordenadors M I D l , baixos, guitarres i bateries electròniques, equips dc so i d 'illu- minació, etc.). Aquest aJII ha incorporat el domin:· folklores exòtics, països sud-americans i i, òbviament, hi ha una interessant oantício:~ió~l les grans editonals intern;; nais de música Un valuós programa plementari, destinat als sos grups de visitants dt mostra. professionals i nats, representa el cultu ra litzant d'un ment comercial, amb cions especialitzades i cions musicals, com Festival Alemany de tre altres. També hi és habitual si sociològica dels camb desenvolupament deli tecnològics estan diversos estaments de la sió musical i, finalment dicació del "Frankfuner sikpreiss~ (Premi de ~Úif,¡ la ciutat de Frankfurt). ' amb 25.000 marcs que aquest any ha dit al professor suís lliger. famós oboista. tor i director d'orquestra ESTRENA D'UNA Ò P ERA SOBRE SANT FRANCESC D'ASSÍS William Ferris dirigí, a I'Orchcstra Hali dc Chicago. l'estrena mundial de l'òpera Francesm. del compositor Robert Kreust1. escrita ~obre un llibre¡ dc Willard Jabusch. .L'obra és una glo~~a dels pnnc1pals p<ts~atge~ de la \'ida de sani F rancesc, de mi e'. trobado r. Guido, que rn r senta els episodis mes sortints. Paul Gri7Jell . tà el paper de Salomis el de solda William Walker el de Hugolino Conti. ---------------------------- ------------------ MóN SONOR • DEMÀ • ARA • ABANS D'AHIR • DEMÀ - .. . .. ~ -.. . CON-M.O,Q:f.\T0. . RIES :· .. .:;__• ' COMPETICIÓ INTERNACIONAL DE VIOLÍ "CARL FLESCH" ·. IX CURS INTERNACIONAL D'INTERPRETACIÓ DE MÚSICA IBÈRICA ANTIGA PER A ORGUE La City of London ha organitzat, per a mitjan octubre de 1988, una competició oberta per a violinistes de qualsevol nacionalitat que no sobrepassin els 30 anys. Nou músics internacionals de prestigi reconegut formaran part del jurat, que atorgarà diversos premis. A les bases del concurs s'hi fa conèixer el programa d'obres a interpre1ar pels competidors. Els impresos de subscripció i una cassette s'han d'enviar, abans del dia 31 de maig de 1988, a: "The Administrator I City of London I Cari Flesch lnternational Violin Competition I City Arts Trost LOOtd I Bishopgate Hali I 230 Bishopgate I London EX2M 4QH". VI PREMI REINA SOFIA DE COMPOSICIÓ MUSICAL ('om cada any, aquest novè m~ estival. de IS dies dc durada (18-30 de juliol dc 1988), impartit pel professor Josep M. Mas i Bonet, es realitzarà. la primera setmana, a l'orgue de Torredembarra (construït pels germans Guilla, el 1705 i reconstruït per Gcrhard Grcnring, el 1979), i la segona setmana, a l'orgue dc Montblanc (Clldireta del 1607, d'orguener anonim. reconstruïda el 1703 lltr Josep Boscà. Orgue major dt Josep BOlica i Ant on Boscà, drl 1750. Restauració general d~ George~ Lhòte i Gabriel Blancafort. el 1977 ). En C'dda curs. e~ fa una aten;ió òpec1al a uns compositors i;;pànic) determinats. En- guany s'estudiarà particularment la música aragonesa: Sebastian Aguilcra de Heredia, Pablo Bruna i Pablo Nasarre i també obres d'altres compositors ibèrics dels ss. XVI, XY!l i X Ylli, a la lliure elecció del participant. D'altres activitats (visites d'orgues de la regió i de tallers d'orgueners) complementaran el curs. Tant a Torredembarra com a Montblanc, tindrà lloc un concert de cloenda a càrrec del professor Josep M. Mas i Bonet i dels participants. Per a més informació, dirigiu-vos a: M. Mas. Apartat de Correus 531 -43201 Reus Tarragona - tel. (977) 30 57 65. XVII CURS INTER~ACIONAL DE GUITARRA "JOSÉ LU!S LOPATEGUI" .Organitzat per Aula de Mú11ca7,del15 al25 de juliol tind~à lloc, a Sant Cugat del Va:fès, la di~setena edició del Curs ~ternac1onal de Guitarra a carrec de J.L. Lopategui. ~I programa comprèn: mccams_m~ ·I tecnica · de la guitarra. tttmca d'estudi. pedagogia de la &lJitarra, interpretació ~us:cal, música dc cambra i OOJUnt instrumental, i les C3llçons populars catalanes de \l~qu~J Llobet. El Curs serà complementat amb altres activitats: concert inaugural pel Quartet Moyzes (dia IS), conferència de la musicòloga Montserrat Albet sobre Miquel Llobet (dia 22) i concert de clausura a càrrec dels estudiants del curs (dia 25). La inscripció es clourà el dia 8 de juliol. Informació: Aula de Música 7, Diagonal, 327, 2on i". tel. 207 40 22, 08009 Barcelona. La Fundació Ferrer Salat (destinada a estimular la creació musical, i a facilitar als compositors la possibilitat que les seves obres puguin ser interpretades, escoltades i difoses) atorga el Premi Reina Sofia de Composició Musical. les bases de la sisena convocatòria de la qual acaben de ser fetes públiques. La composició musical que opti a aquest Premi, dedicat el 1988 a Ja música simfònica, haurà de cenyir-se a una plantilla orquestral normal. El gènere de l'obra, és lliure. La dotació del Premi és d'un milió cinc-centes mil pessetes. Cada compositor podrà pre- sentar una sola obra, Ja qual haurà de ser inèdita i no estrenada El veredicte del jurat -que serà nomenat pel Patronat de la Fundació, amb l'assessorament del seu Comitè Musicalserà publicat abans del mes de novembre de 1988. La parti\ura que opti al concurs, i Ja documen~ació exigida, han de ser a poder de la Fundació Ferrer Salat abans del 31 d'agost de 1988. Els interessats a rebre les bases completes, poden adreçar-se a: "Fundació Ferrer Salat", Gran Via de Carles lll, 94, 08028 Barcelona 11 CONCURS GERMANS CLARET" PER A INSTRUMENTS DE CORDA I MÚSICA DE CAMBRA L'Esbart Sant Cugat convoca el "li Concurs germans Claret'' per a Instruments de Corda i Música de Cambra, el qual se celebrarà del 19 al 25 de setembre. Aquest concurs va néixer pensant fer una aportació a la cultura musical, i per estimular la joventut en l'estudi d'instruments de corda. dels quals el nostre país està tan mancat, així com de grups dc cambra. Els germans Claret, reconeguts internacionalment, donen nom a aquest concurs per ser residents a Sant Cugat del Vallès, i a petició de l'Fsbart Sant Cugat, que n'é~ l'organitzador. Enguany hi ha dues novetats: s'ha ampliat la participació amb un grup infantil, fins als 14 anys; i l'augment de l'import dels premis. A més dels premis en metàHic, es dóna l'oportunitat als guanyadors de realitzar una tanda de concertS, pensant que serà un bon estímul i motiu de difusió en general. Els components del Jurat són persones de reconeguda solvència musical. Aquesta idea ha tingut el supon molt particular dels Departaments de Cultura i de Joventut de la Generalitat, de la Diputació de Barcelona, de I'Ajuntall)ent de Sant Cugat del Vallès, de Ja Casa Parramon i de l'empresa Sharp. La inscripció es clourà el dia 30 de juny de 1988. Informació: ''Esbart Sant Cugat, Carrer Migdia, 6. Tel. 675 26 52. 08190 Sant Cugat del Vallès". MÓN SONOR ---------------------------- ----------------- TRIA DE CONCERTS Hans Martin Linde, Oscar Milani i Pere Ros. Obres de Leclair, Handel, Bach i Lotti. Centre Cultural de la Caixa de Pensions, dia 4 de maig. ormat a l'Escolania de Montserrat, Pere Ros és F un dels més destacats violagambistes catalans. Va perfeccionar els coneixements musicals a la Schola Cantorum Basiliensis, de Suïssa. Ha fet concerts a la majoria dels paï- sos europeus, i nombrosos grups de música antiga li han demanat la coHaboració per a concerts i enregistraments discogràfics. Aquesta intervenció al XI Festival de Música Antiga serà formant part d'un Trio que, a més d'ell, integraran Hans-Martin Linde, un dels principals intèrprets de flauta barroca i flauta de bec, i el clavicembaHista argentí Oscar Milani. Orquestra del Segle XVIII, d' Amsterdam Direcció: Frans Brüggen. Konrad Huenteler, flauta. Obres de Mozart i Beethoven. Palau de la Música, 11 de maig. 'Orquestra de l Segle un fenomen XVIIl L singular en l'actual món de la és música. Creada el 1981 per f'rans BrUggen per interpretar les obres mestres dc Mozart, Haydn, les primeres composicions de Beethoven i d'altres de compositors dc la primera meitat del segle XV III, com Bach i Rameau, aquesta orquestra està formada per una quarantena d'instrumentistes d'arreu del món, dc reconegut prestigi com a solistes de mibict ga. L'Orquestra del XVlll interpreta les instruments autèntics de ca, i amb un acurat la interpretació ment. Briiggcn, famós· de nauta de bec, i director~¡ questa orquestra des que 11 f~n?ada, és un reconegut ~ cJ,allsta en la música del XVIIl. A vint-i-un anys professor de flauta de Superior de I'Haia ( i posteriorment hQ va Conservatori d'A Ha donat cursos sobre la tica de l'execució del barro; diferents univer?itats amttt nes. La flauta màgica, de Mozart Òpera de Cambra de Varsòvia. Direcció: Stefan Sutkowski. Centre CuJtural de la Caixa de Terrassa, 19 de maig. ingspiel en dos actes de S Mozart, amb llibret d'Emanuel Schikanedcr, basat en el conte Lulu oder die Zauberj1ote, d'August Jakob Liebesking. La primera representació · va tenir lloc al Theater auf der Weiden, dc Viena, el 30 de septcmbre dc 1791. L'acció argumental passa en un antic Egipte imaginari, on dos idealitzats amants són sotmesos a dife- i passà a ser una tònoma de l'Opera de via, amb direcció pe11.on• pressupost propi. La Gioconda, d'Amilcare Ponchielli. Grace Bumbry, Fiorenza Cossotto, Viorica Cortez, Ermanno Mauro, Matteo Manuguerra i Ivo Vinco. Orquestra i Cor del Gran Teatre del Liceu sota la direcció d'Uwe Mund. Teatre del Liceu, dies S, 8, 11 i 13 de maig. dramàtica en qua" pera tre actes, de Ponchielli, O amb llibret de Tobia Gorrio (anagrama d'Arrigo Boito) basat en el drama Angelo, tyran de Padoue, de Víctor Hugo. La pdmera representació va tenir lloc al teatre de la Scala, dc Milà, el8 d'abril dc 1876. L'acció es desenvolupa a la Venècia del segle XV 11 , enmig de passions d'amor, d'odi i de venjança. La cantant Gioconda, que dóna titol a !"òpera, s'enamora del noble genovès Enzo Grimaldo, qui està enamoral de Laura Adorno, esposa d'un dels caps de la Inquisició. Per la seva banda, Sarnaba, espia del Consell dels Deu, s'enamora de Gioconda. Tota la història girarà a l'entorn als amors no correspostos d'aquests quatre personatges. Aquesta és, potser, l'òpera més coneguda de Ponchíelli actualment i la que permet una major espectacularitat a l'escena. El Consorci del Liceu ha triat, per als papers protagonistes d'aquesta Gioconda, la gran soprano negra Grace. Bumbry, nascuda als Estats-Units fa 51 anys. qui de vegades canta amb el registre de mezzo-soprano, i la mezzo-soprano italiana Fioren7a Cossouo. una de les cantants preferides del públic liceista. Faust, de Charles F. Gounod Francisco Araiza, Yevgeny Nesterenko, Gabriela Benackova i Paolo Gavanelli. Producció del Gran Teatre del Liceu. Orquestra i Cor del Liceu. Direcció musical: Armando Gatto. Teatre del Liceu, 19, 22, 25 i 28 de maig. rama líric en cinc actes, de Gounod, amb lli bret D de Juies Barbier i Michel Carré, basat en el Faust, de W. Goethe. La primera representació va tenir lloc al Théfltre Lyrique de Paris el 19 de març dc 1859. La coneguda història de la venda, per part del vell doctor Faust, de la seva ànima al diable per tornar a ésser jove, ha estat el tema central de diverses òperes, entre ~o,· hi ha la de Charl~ F noud, una obra que li 11 fama i popularitat a la època. La versió de Go.: se centra principalmenteoL gura de Margarida. u!13 seduïda per Faust que ltl embogint. Amb aque<il3 debutarà al Liceu de 8an1' na el tenor mexicà Frar.:• Araiza, que debutà ab ciutat natal el 1970. amb lio. Ha formal part deli!'> panyies d'òpera de (RFA) i Zuric(Suissa). tigi d'Araíza com a tefl(ll lleuger va augmenwr qiJli' 1979, va participar per cop als festivals de pasqw Salzburg. amb Lo Flauro Kica i el Requiem. de \t. · sota la direcció de ~~r. MÓN SONO R TRI A DE CON CER TS Orquestra del Concertgebouw d'Amsterdam Direcció: Riccardo Chailly. Radu Lupu, piano. Primer program a: obres cle R. Schuman n i I. Stravinsky. I Segon programa : obres de Beethoven i A. Bruckner. Palau de la Música, 30 i 31 de maig. 'edifici del bouw d'Amste rdam. L construït amb els fons reunits Conc~rtge­ per comercíans i ciutadans importants, fou acabat l'any 1888. Alhora que es contruïa. els seus fundadors ja havien pensat en la formació d'una orquestra. a la qual van posar el mateix nom de l'edifici. Aquesta orquestra va oferir el seu primer concert el 3 de novembre de 1888, sota la direcció de Willem Kes. La creixent reputació de l'Orquestra del Concertgcbouw atragué noms famosos de la música, com van ser els de Richard Strauss (qui dedicà l'obra Ein He/den/eben al director de la formació simfònica), i de Gustav Mahler. convidat regularment u Amsterdam per dirigir sis de les seves simfonies. Entre els directors Orquestra Solistes de Catalunya Direcció: Xavier Güell. Niunor Zabaleta , ar pa, i (laudi Arimany, flauta. Cide "Mozartiana ". Obres de \I r1 P d Mús·1 . oza · a1~u e 1a CI, 20 de maig. I tercer concert del cicle "Mo1artiana" d'aquest lll} comptarà amb un convidat .-~luxe: l'arpista basc Nicanor Zabaleta. que ha aconseguit E posar l'arpa al mateix nivell en ~uè es troben ~ls tradicionals ~nstruments ~obstes. Zabaleta ~nterpretar~: JUntament amb ~I JOVe flautista dc Granollers, Claudi Arimany, el Doble Concert per a flauta i arpa, K. 299, de Mo?art. El programa es completarà amb la Simfonia núm. 7, l'Adagio i Rondó, K. 617 i la Serenata "Haf!ner·: K. famosos que han dirigit aquesta orquestra es troben Karl Muck, Bruno Walter i Pierre Monteux. Riccardo Chailly qui. la tardor d'aquest any, té previst de convertir-se en el cinquè director principal de la història de l'Orquestra del Concertgebouw. serà l'encarregat de dirigir els dos concerts previstos. Chailly és actualment director principal de l'Orquestra Simfònica de la Ràdio de Berlin, director musical del Teatre Comunal de Bolonya i de les temporades simfòniques de la ciutat. Yehudi Menuhin, violí. Camerata Lysy Gstaad Obres de Vivaldi, Bach, Mozart, Puccini, Bartók i Paganini. Presentació Festival de Torroella de Montgrí. Palau de la Música Catalana, 4 de juny. e onecrt la importància del qual se centra amb la presència del gran violinista britànic Yehudi Mcnuhin, i el fel que, amb ell, es presenta a Barcelona el Festival de l'esmentada vila empordanesa. 250. The Academy of Ancient Music Direcció: Christopher Hogwood. Paul Goodwin d , oboè. Obres de J. Haydn, C.P.E. Bach i Mozart. Pabu de la Música, 23 de mig. 'actual Acadèmia dc L Música Antiga fou fun.!lda el 1973 pel director d'orquestra britànic Ch ristopher Hogwood. Originàriament, "!lleS!a orquestra va ser creaJacl _~gle XVII amb el propò111 d'mterpretar música antiga Direcció: Jordi Sava ll. \Jonlserrat Figueras, soprano. Obres de H. Purcell, M. locke, J. Jenkins, A. Ferllbosco 11, J. Bennet, G. ~optnrio, O. Gibbons, Ch. )e, J. Dowland, A. HolIJQ~n~, W. Byrd i autors aoomms. Centre Cultural dt la Caixa de Pensions 24 de maig. ' H e<.perion XX és actuala· d ment un dels grups d 'è' .el. panorama europeu dc ~~Uirca antiga. Fundat l'any 1 4 per Jordi Savall. Mont- (aleshores, totes les peces amb més de vint anys d'antiguitat). Els seus concertS, coneguts com "Els Concerts del Rei", eren molt freqüents en la societat londinenca i van durar fins a 1848. L'actual Acadèmia dc Música Antiga té com a principal objectiu la interpretació de música barroca i música clàsica amb instruments de l'època. La formació reuneix especialistes de totes les branques de l'estil d'execuéió barroc i clàssic. serrat Figueras, Llorenç Alpert i Hopkinson Smith. aquest prestigiós grup té com a idea central i motriu de Ja formació l'estudi i la interpretació de la música antiga, tot partint dc premisses noves i actuals. En els 14 anys d'existència, s'han mantingut fidels en aquesta idea i han portat a terme nombrosos programes amb obres inèdites. En aquest concert. que oferiran dins del XI Festival de Música Antiga, presentaran una visió panoràmica de la música anglesa dels segles XVII i, especialment, XVIII. I Musici Obres de Corelli, Vivaldi, J.S. Bach, Cari. Ph. E. Bach i Mozart. Basílica de Santa Maria de Vilabertran. Festival de Música de l'Empordà, dia 4 de juny. nici d'aque~ta esplèndida manifestació amb un dels I grups dc cambra europeus de més prestigi. El programa se situa dins Ics coordenades més genuïnes del repertori del conjunt italià. i ajuda a marcar el caràcter d'esdeveniment d'aquest concert inaugural, tan prometedor. RESERVE ALGUNOS APlAUS ~: PARA CUANDO ESCUCHE EST ,: , MISMO CONCIERTO EN U~ COMPACT DISC SONY '" IS. di MÓN SONOR CONCERTS • RECITALS • CONCERTS • RECITALS Barcelona Palau 19 h. Barcelona Conservatori Municipal 21 h. 22 h. Barcelona Barcelona liceu Palau 22 h. Barcelona Escoles Pies Diputació 11 h. Barcelona Palau 11,30 h. Barcelona Cotxeres de Sants 17 h. 19 h. 22 h. Barcelona Sant Just Desvern L'Hospitalet de Llobregat Barcelona 21 21 h. liceu Ateneu Orquestra Ciutat de Barcelona. Orfeó Donostiarra. Solistes vocals. Dir.: Salvador Mas. Verdi, Rossini. Jaume Solé, violoncel. Josep Serdà, piano. Bach. Mompou. Hindemith. (JJ.MM. de Catalunya). Seoul Philharmonic Orchestra. Dir.: Chai-Dong Chung. Orquesta Nacional de España. Dir.: Jesús López Cobos. Wagner. Coral Cantiga. Judit Cuixart, piano. Dir.: Josep Prats. Polifonia catalana contemporània, lieder de Schuben. Orquestra Ciutat de Barcelona. Orfeó Donostiarra. Solistes vocals. Dir.: Salvador Mas. Verdi, Rossini. Banda Municipal de Barcelona. M:• Jesús Crespo, piano. Dir.: Albert Argudo. Ch. Sarnes Chance. Txaikovski, Dvorak. La Gioconda d'A. Ponchielli. Dir.: Uwe Mund. Orfeó Nova Tàrrega. Centre Cultutal Caixa de Pensions Eulàlia Solé, piano. Bach. Palau Orquesta Nacional de España. Dir.: Jesús Ló~z Cobos. Wagner. Barcelona Palau 21 h. Barcelona Conservatori Municipal 21 h. Barcelona Nick-Havanna 10. dimans 21 h. Barcelona Palau 11, dimecres 21 h. Barcelona Palau 12, dijous 21 h. 22 h. Barcelona Santa Coloma Conservatori Municipal Camerata Berna. Vivaldi, Bach, Wasscnaer, Rossini, Dvórak, Shostakovitx. (I bercàmera). Fanny Escrig, piano. Montserrat Auladell, soprano. Emília Milà, piano. Rachmaninov, Liszt, Albéni7, Warner, Grahams. (JJ.MM. de Catalunya). Quartet de bec "Frullato". Serocki, Rodrigucz-Picó, Lindc, Witzenman, Hirosc, Nuix, Leenhouts. (III Cicle de Música del s. XX). Orquestra de Cambra del Pafau de la Música Catalana. lchiro Suzuki, guitarra. Dir.: J.J. Olives. John Lennon, Paul MacCartney, Castelnuovo-Tedesco, Schubert. (Epson). Orquestra del Segle XVlll d'Amsterdam. Konrad Huenteler, nauta. Dir.: Franz Briíggen. Mozart, Beethoven. (Xl Festival de Música Antiga). La Gioconda d'A. Ponchielli. Dir.: Uwe Mund. Quartet de Corda Arsis. 21 h. 21 h. Barcelona Barcelona 21 .h. Barcelona Palau 14, dissabte 21 h. Barcelona Palau IS. diumenge 18,30 h. Barcelona Ateneu Barcelonès I~ dilluns 21 h. Barcelona Nick-Havanna 21 h. Barcelona Conservatori Municipal 20,30 h. Barcelona Pompcia 21 h. 21 h. Barcelona Barcelona Palau 19 h. Barcelona Conservatori Municipal 17 h. 21 h. Barcelona L'Hospitalet de Llobregat Lireu Faust de Ch. Gounod. Dir.: Armando Gatto. Sta. Eulàlia de Provençana Néstor Eidlcr, violí. Bach. (Pmicauo). 11, dimarts Liceu liceu Centre Cultural Caixa de Pensions La Gioconda d'A. Ponchielli. Dir.: Uwe Mund. Stanley Hoogland, fortepiano. Haydn, Dussek, Beethoven. (Xl Festival de Música Antiga). Orquestra Ciutat de Barcelona. Coral Sant Jordi. Solistes vocals. Helder Camara, recitador. Dir.: Picrre Kaelin. Estrena en català de Simfonia de dos mons d'Helder Camara. (Antics i Amics de Minyons Escoltes1Guies Sant Jordi de Catalunya). Oquestra de Cambra del Palau de la Música Catalana. Ichiro Suzuki, guitarra. Dir.: J.J. Olives. John Lennon, Paul MacCartncy, Catelnuovo-Tedesco, Schubert. (Epson). Josep Bassal, violoncel. M• Glòria Vila-Puig. piano. (Associació M assià-Carbonell). Multimúsica. J.J. Ordinas, guitarra. E. del Cerro, E. Polonio, G. Brncic, C. Zuliàn. (lli Cicle de Música del s. XX). Vania Delmonaco, guitarra. Rosa Miró, piano. Sor, Asensio, Albénil, Bach, Haydn, Schumann, Chopin, Falla. (JJ.MM. de Catalunya). P. Robert de la Riba. orgue. Milhaud, L. Vierne, Roussel, Da: llier, Dupré, Plum. Stefan Vladar, piano.Schumann, Chopin. (Euroconcert). Cor del Festival de Música Antiga. Dir.: Philippe Herrcweghe. (XI Festival dc Música An MÓN SONOR CONCERTS • RECITALS • CONCERTS • RECIL 23. dilluns 24, dimans 21 h. Barcelona Palau 21 h. Barcelona Conservatori Municipal 21 h. Barcelona Centre Cultural Caixa de Pensions Barcelona Zeles te 23 h. The Academy of Ancient Music. Paul Goodwind, oboè · Christopher Hogwood. Haydn, Bach, Mozart. Carles Femandez, guitarra. Montserrat Cabero, baldi. Weyss, Sor. Tàrrega, Brouwer, Ravel, Fauré ' (JJ.MM. de Catalunya). Hesperion XX. Montserrat Figueras. soprano. Dir.: vall. Purcell, Locke, Jenkins, Ferrabosco, Coperario Dowland. Helborne. Wiliam Byrd i anònims. (Xl ' Música Antiga). Didier Lockwood, violí. (Institut Francès). Barcelona 28. dissabte 30, dilluns 31, dimarts Quartet dc corda Gaudí. Teíxidó, Cervelló, Dvórclk. I Musici. Scarlatti, Pergolesi, Giordani, Marcello Albinoni ' ' valdi. (Euroconcert). Kecskés Ensemble de Budapest. Dir.: Andras L. Kecskés. sica hongaresa i turca dels segles XV al XVII/ (Xl Música Antiga). Barcelona Barcelona Saló de Cent Palau 21 h. Barcelona Centre Cultural Caixa de Pensions 21 h. 21 h. Barcelona L·Hospitalet de Llobregat Centre Cultural Caixa de Pensions 21 h. Barcelona Palau 21 h. Barcelona Nick-Havanna 20,30 h. Barcelona Barcelona Pom peia Palau P. Robert de La Riba, orgue. Vivald Orquestra Concertgebouw d'Amsterdam. Dir.: Luciano Berio. Bruckner. (Ibercàmera). Figueres Museu de l'Empordà Frederic Blanco, llaüt. Montserrat Auladell, soprano. M' lia Milà, piano. (JJ.MM. de Figueres). St. Feliu de Llobregat Església P arroquial Coral Cantiga. Judit Cuixart, piano. Dir.: Josep Prats. nia catalana contemporània, lieder de Schubert. Sant Salvador del Vendrell Auditori Pau Casals Queralt Roca Pagerola. Montserrat Margalef Ayat, Albert Pras, clarinets. (Associació Musical Pau Casals). 21 h. ALT EMPORDÀ MAIG 22 h. 27, divendres BAIX LLOBREGAT MAIG 18 h. 6, divendres BAIX PENEDÈS MA IG 22,30 h. 7, dissabte liceu Faust de Ch. Gounod. Dir.: Armando Gatto. Orquestra de cambra de les Tertúlies Musicals d'Igualada. de cambra. Solistes. Dir.: Manuel Valdivieso. (Fundació de Pensions). Orquestrd Concertgebouw d'Amsterdam. Dir.: Riccardo M · Schumann, Stravinsky. (lbercàmera). Trio Opus 8. Castillo. Hamel, Rhim. (lll Cicle de MÚ);a s. XX). "-lU~amtou.,.. 21. dissabte 22.30 h. Sant Salvador del Vendrell Auditori Pau Casals Orquestra de Cambra de Graz. Dir.: Franz Dietard. Musical Pau Casals). SEGARRA MAIG 8, diumenge 20 h. Cervera Auditori Municipal Georghe Motatu, violoncel. Ludovica Mosca, Cassadó. 15. diumenge 20 h. Cervera Auditori Municipal Sofia Puche, piano. Bach, Brahrns. Mollerussa Església Parroquial Orfeó Nova Tàrrega. Terra.o;sa Centre Cultural de la Caixa de Terrassa Òpera de Cambra de Varsòvia. Dir.: Stefan Sutkowskl. ta màgica de Mo1art. PLA D'U RGELL MAIG 22 h. 21, dissabte 21 h.