Revista Musical Catalana. Núm. 44 Juny 1988
Editorial: Festa de la música / FIGURES I TEMPS. El P. Anselm Viola i la seva obra musical. Daniel Codina / Iconografia musical: una eina per a l'estudi de la música del passat. Jordi Ballester i Gibert / Jazz. El Festival de Terrassa, en crisi? Ricard Gili / Mikrokosmos: Anarquia. Pere Artís / Ensalada: Escudella barrejada. Tamino / TEMA. MÚSICA A COMARQUES. Berguedà: una ambició de presencia. Joan Cortina i Guitó / Bages: notable activitat pedagógica. Josep M. Vilar / Baix Llobregat: una pobra incidència musical. Lourdes Morgades / Comarques gironines: elements potencials per a una òptima projecció musical. Josep Ramon Llobet i Poal / Cap a la normalització musical de les comarques de ponent. Roser Trepat / Tarragonès: entre les activitats locals i la temporada d'estiu. Ma Dolors Aldea / Vallès: iniciatives importants amb serioses dificultats. Xavier Massagué / Apoteosi verdiana. Josep Casanovas / Retrat. Siegfrid Fink: la transcendència de la percussió. Jaume Comellas / Arxius Musicals a Catalunya (IV). Maria Ester-Sala, Josep M. Vilar / Llibres / Scherzando. Cesc / Ara, abans d'ahir, demà / Tria de concerts / Concerts, recitals
Centre de documentació de l'Orfeó Català
Còpia permesa amb finalitat d'estudi o recerca, citant la font "Centre de Documentació de l’Orfeó Català". Per a qualsevol altre ús cal demanar autorització.
Música aie' ·, 'ties ].JORQVERA Pianos i instruments Assistència tècnica del Palau de la Música Catalana S. A. D'INSTRUMENTS MUSICALS Av. Francesc Cambó, 10 Tels. 319 60 96- 310 69 12 08003- BARCELONA Orgues, teclats simfònics, sintetitzadors, etc. SAD~ CENTRE MUSICAL OYAMAHA Via Laietana, 32-34 Tels. 319 60 96- 310 69 12 08003 - BARCELONA se¡ RI EDITORIAL FESTA DE LA MÚSICA ANY V- NÚM 44- JUNY 1988 Director: Jaume ComeJJas Sots-director: Lluis Millet Cap de Redacció: Pere Artis Maquetatge: Marta Porter Correcció: Joan Costa Fotografia: Pau Barceló Publicitat: Publi/Tempo, S.A. Amadeu Vives, 3, 3r, ¡a B. Tels. 301 33 93 - 317 99 28/ 82 08003 Barcelona Publicidad en Medios de Comunicación, S.A. Travessera de Gràcia, 17-21, 3r, 48 Tel. 209 71 19 08021 Barcelona Fotocomposició, compaginació i impressió: Igol, S.A. Distribució: L'Arc de Berà, S.A. Dipòsit legal: B.34.432/83 Consell Editorial: F'elix Millet (President) Montserrat Albet Roger Alier Josep Casanovas Maria Ester-Sala Gregori Estrada Enric Gispert Joan Guinjoan Carles Guinovart Antoni Marí Oriol Martorell Xavier Montsalvatge Santi Riera CoHaboren en aquest número: M8 Dolors Aldea, Pere Artls, Jordi Ballester, Josep Casanovas, Cesc, Daniel Codina, Jaume Comellas, Joan Cortina, Maria EsterSala, Ricard Gili, Josep Ramon Llobet, Xavier Massagué, Lourdes Morgades, Tamino, Roser Trepat i Jo- sep Ma Vilar. REVISTA MUSICAL CATALANA Els enunciats genèrics, precisament per ser-ho, gairebé sempre conciten l'assentiment del cos social al qual són adreçats. Un assentiment que, en tot cas, massa sovint és privat del contrast indefugible que propicia la translació d'una formulació idònia en un fet tangible. La música, un bé de cultura. Ningú no negarà la validesa de l'afirmació. I, justament, a potenciar-la massivament és adreçada -en última instància- la celebració de la "Festa de la Música" el dia 21 de juny, en recerca explícita de la vivència operativa de què tot just s'ha fet esment. L'any 1982, el Ministeri de Cultura francès, de mà de Jack Lang, prengué la iniciativa de dedicar un dia a la música, en totes les manifestacions estilístiques i organitzatives, i amb projecció mundial. Des d'aleshores, ha estat un esdeveniment que ha augmentat progressivament l'audiència i els seguidors, amb un impuls decisiu arran de l'escaiença (1985) de !"'Any Europeu de la Música". Més enllà de les hipotètiques reserves que la "Festa de la Música" pugui suscitar (especialment, per part dels qui sempre han associat, de fa cto, el mot cultura amb una praxi selectiva), cal convenir en l'encert total de propiciar la difusió d'un dels béns culturals més públicament desatesos. I de fer-ho, deliberadament, en un dia (el 21 de juny, solstici d'estiu) en el qual les ressonàncies simbòliques de tota mena, i en totes les cultures, atorguen a la celebració un additament de signe positiu. Tot allò que ajudi a una presa de consciència coHectiva és bo. 1 això vol ser, en definitiva, la "Festa de la Música": una presa de consciència del fet musical, un reconeixement i un encoratjament a tots els músics, sense distinció, i en un marc lúdic, no pas restrictiu {la gratuïtat participativa essent-ne un dels principis bàsics). Quaranta-quatre països s'adheriren l'any 1987 a la '"Festa", en resposta a una convocatòria que, a més dels aspectes artístics, també reforça els llaços d'amistat i de solidaritat internacional. Enguany, per iniciativa del Departament de Cultura de la Generalitat de Catalunya, el nostre país se sumarà per primer cop a aquest acte. Hem de saludar amb goig aquesta decisió, perquè pot contribuir a la sensibilització general sobre el fet musical (especialment, si és seguida la recomanació d'arbitrar espais oberts - places, carrers- per als actes que s'integrin a la "Festaj i a la dinamització d'aspectes molt concrets (des del paper de la música als mitjans de comunicació fms a la indeclinablecoHaboració entre organismes i institucions). És evident que un esdeveniment d'aquesta naturalesa, perquè reïxi, reclama la collaboració de tots, no solament dels més directament implicats: els músics. I, en aquest sentit, és cabdal la importància del paper dels municipis, de les associacions cíviques i culturals i, òbviament, de les entitats musicals, en ordre a fer factible logísticament una efemèrides de la qual, certament, ells mateixos en seran, a curt termini, beneficiaris directes. En aquest ordre de consideracions, cal adverar que la "Festa de la Música" del dia 21 de juny pot ser un cert test sobre el grau de capacitat receptora de la nostra societat davant la proposta d'un bé cultural. Pot ser-ho, també, sobre el nivell organitzatiu comunitari d'actes musicals, més enllà dels cercles habituals o dels circuits professionals. La "Festa de la Música" pot ajudar decisivament a la difusió del fet musical. I la difusió és el pas previ per al coneixement d'allò que aspira a esdevenir un bé al servei (i per al gaudi) de tots, en superació de la falsa antinòmia elitisme/ popularisme. (263) 3 SUMARI EDITORIAL FIGURES I TEMPS Festa de la Música • • • • o • o • • • • • o •• • o •• .. ~ El P. Anselm Viola i la seva obra musical . . . . . . . . . . . • . . . . . . . . . . .. l (Daniel Codina) Iconografia musical: una eina per a l'estudi de la música . . . . . . passat (Jordi Ballester i Gibert) de~ Jazz. El Festival de Terrassa, en crisi? (Ricard Gili) Mikrokosmos: Anarquia (Pere Artís) Ensalada: Escudella barrejada (Tamino) TEMA MÚSICA A COMARQUES Berguedà: una ambició de presència . . . . . (Joan Cortina i Guitó) . .11 Bages: notable activitat pedagògica (Josep M. Vilar) • . )j Baix Llobregat: una pobra incidència musical . . . . . . . . . . (Lourdes Morgades) .. ~ Comarques gironines: elements potencials per a una òptima projecció .. 24 . . . . . . . . . musical (Josep Ramon Llobet i Poal) Cap a la normalització musical de les comarques de ponent (Roser Trepat) . . . . . . . . . . . . . . . . . . .. 2i Tarragonès: entre les activitats locals i la temporada d'estiu . . . . . . . . . . . . . (Ma Dolors Aldea) Vallès: iniciatives importants amb serioses dificultats . . . . . .. (Xavier Massagué) MÓN SONOR Apoteosi verdiana (Josep Casanovas) Retrat. Siegfrid Fink: la transcendència de la percussió . . . . . . . . . . . . . . (Jaume Comellas) Arxius Musicals a Catalunya (IV) (Maria Ester-Sala, Josep M. Vilar) Llibres Scherzando (Cesc) .. ~ Ara, abans d'ahir, demà •• 41 Tria de concerts .. 46 Concerts, recitals Portada: Cartell del Festival de Música de l'Empordà, obra de Daniel Lleixà i Borràs. 4i Preu de la subscripció anual: 2.500 pessetes Subscripció anual Europa: 3.500 pessetes Subscripció anual Amèrica: 30 dòlars Preu d'aquest número solt: 325 pessetes FIGURES I TEMPS . !' .l El P. Anselm Viola i la seva obra musical Aquest mes de juny s' escau el 250è aniversari del naixement del P. Anselm Viola i Valentí, un dels músics de més prestigi de l'antiga escola musical montserratina. Si el coneixem relativament poc per les obres escrites que ens n'han arribat - malauradament, se'n deuen haver perdut moltes-, en canvi, tenim coneixement més detallat de la seva tasca pedagògica al capdavant de l'Escolania i en la formació de nombrosos deixebles. Ens sembla oportú, en aquesta avinentesa, de fer conèixer el personatge i tota l'obra musical realitzada en les dues vessants: escrita i pedagògica. Bona part d'aquest escrit és reproducció de la introducció que vaig publicar, l'any 1983, al volum X de la coHecció d'obres musicals de l'escola montserratina Mestres de l'Escolania de Montserrat, en el qual hi ha publicada la seva Missa Alma Redemptoris Mater, a 4 i 8 veus i orquestra. Aquesta mateixa obra ja havia estat enregistrada a Montserrat l'any 1970' 1> i, enguany, el dia I de juliol, serà interpretada en concert, per l'Escolania de Montserrat i la Coral d'Antics Escolans, a Torroella de Montgrí, la vila nadiua del P. Viola. Dades biogràfiques El dia 15 de juny de l'any 1738 era batejat, a la parròquia de Sant Genís de Torroella (Baix Empordà), l'infant Pere, Josep i Antoni Viola i Valentí, primogènit del tercer matrimoni de Francesc Viola, passamaner d'ofici. EI pare, tot i tenir el consol de molts fills - 16, en totalno va ser afortunat amb les esposes: se li morien en poc temps; per aquest motiu es casà quatre vegades; la mare de Pere era Maria Rosa Valentí. De jovenet, Pere ingressà a l'Escolania de Montserrat. Res no sabem de les raons que motivaren els seus pares a prendre aquesta decisió. Possiblement, havien descobert les qualitats musicals del noi i volgueren que seguis el camí del seu convilatà Genís Julià (1727-1787) -escolà i monjo amb el nom de Benet, mestre d'escolans, organista i comfositor- , onze anys més gran que Viola1 1• Segons relata Ferran Sors a les seves MemòrieP 1, Pere Viola hauria estat rebut a l'Escolania pel 5 FIGURESITEMPS -------------- ---------------------------P. Josep Martí (1719-1763), el qual hauria estat el seu "únic mestre". Sabem, però, que el P. Martí fou nomenat mestre el 1753, quan Pere ja tenia 15 anys, una edat massa avançada perquè pogués ser admès a l'Escolania; cal pensar - si hem de prendre al peu de la lletra l'aftrmació que ens reporta Ferran Sors- que, com a més tard, Viola hauria entrat a l'Escolania el 1750, a l'edat de 12 anys, quan el P. Martí havia fet la professió monàstica, i, com que ja era sacerdot, en arribar al monestir, es devia encarregar d'ajudar el mestre de tom, ja que tenia una formació musical completa i no havia de fer els estudis eclesiàstics. El 20 de març del 1756, quan encara no havia complert els 18 anys, Pere Viola deixava l'Escolania per entrar al noviciat del Monestir de Montserrat, on li fou posat el nom monàstic d'Anselm. Un any més tard, el 25 de març, Viola professava vida monàstica davant de l'abat Benet Argerich i era enviat al monestir de Montserrat de Madrid per cursar-hi els estudis eclesiàstics i perfeccionar-hi els musicals. De fet, sabem que es féu conèixer còm a compositor dins de Ja Capella Reial<4l. A Madrid acabaria de rebre la influència italianitzant de la música que ja havia après del seu mestre Martí; aquest n'és l'iniciador, dins l'escola montserratina. No sabem quan Viola es reintegra a la comunitat de Montserrat, ni quan comença el seu llarg mestratge a l'Escolania -durant 30 anys, ens és conftrmat en la seva nota biogràfica del Catalogo< 5l. Per tant, podem suposar que va ser nomenat Mestre d'Escolans el 1768, trenta anys abans de la seva mort; en canvi, després de la mort del P. Martí, ocorreguda el 1763, fins al nomenament del P. Viola, s'ocuparia de l'escolania el P. Benet Julià. Durant el seu mestratge musical, va ser substituït dues vegades pel P. Nards Casanoves; la primera, no sabem a què fou degut, possiblement a una infermetat; Ja segona, fou a causa d'un atac d'apoplexia - vers el 1796 o 1797- que el va obligar a deixar la tasca pedagògíca<6}. Amb tot, ens és precisat, en el Catalogo esmentat, que encara que la infermetat l'impossibilités físicament, "pero no del todo", i hagués de deixar el mestratge musical -una tasca dura i pesada-, "enton- ces fue nombrada M[aes]tro de Cap illa a fin de no quitar/e del todo la música, que era su ocupación predilecta, ni de la compañía de los Esco/anes, ó quienes siempre habia amada cordialmente". Als darrers temps, es va retirar a la infermeria del monestir, on va morir, a l'edat de 59 anys, el dia 25 de gener de l'any 1798. Semblança humana del P. Viola No tenim cap retrat físic del nostre biografiat. En canvi, a partir de les Memòries de Sors, podem copsar alguns trets del seu caràcter i del seu tracte amb els escolans, a més de la tasca pedagògica a l'Escolania. D'entrada, podem dir que un dels trets que el defineixen més en aquest aspecte és l'estima que té pels escolans, tal com hem vist que ens ho resumia la nota biogràfica del Católogo: "La música era la seva tasca predilecta i, als escolans, sempre els havia estimat molt de cor". Aquesta simple observació, serà bo ampliar-la una mica a través de l'experiència personal de Sors. És simpàtic, el primer encontre del noi Sors amb el P. Viola: "El pare Abat em va voler presentar als meus companys d'estudi. Em va dut caNegi, situat al segon pis, on vam tot un estol de vailets que acostar-se a sa Paternitat, el qual la seva benedicció, i a mi en cofo[ cosa de la qual vaig estar aparèixer el mestre i féu una inclirwc; · el pare Abat també el beneí: · dt4 -Us presento, li digué, un nou ble, que la vostra bondat envers tou• inútil que us el recomani; té un bon tt• però, el cap, com un dimoniet. - Molt bé/ respongué el pare adreçarem al cor. Ordenà a tots els alumnes defer·me braçada de recepció, cosa que es feu bon grat". Aquesta bonesa de cor i aquest 1.rac.1e ble envers els escolans es va copsant en · detalls dels records de l'ensenyament musical. Partictllannent tiu és el record ·que el P. Viola té~ venerat mestre, el P. Josep Martí; · Sors: "L'assaig va començar amb Wf ponsori del pare Mart{, l'estil sever del no havia pas deixat de banda algunes /odies noves que feien estremir: per la banda, jo no podia dominar l'emoció, feia avinent amb tant d'entusiasme pare Viola em digué, tot deixanJ una llàgrima: 'Fl pare Martífou el mestre, i va ser ad mateix, en aquesta bitació, que em va rebre en el nombrt seus escolars tal com jo et rebo avui: tava orgullós d'aquesta mostra dt furnça, i el meu cor s'injlii''. De fet, sabem pel Catalogo que fou un dels deixebles més destacats , Martí. I podem pensar, doncs, un seus deixebles predilectes. I ara, mateix procés de copsar els valors cals del deixeble i de potenciar-los. dóna igualment entre el P. Viola i FCIIZ Sors. El mestre s'interessava pels nois l'aspecte material (educació, salut...) en Ja formació del caràcter. Conta que el P. Viola "em va fer pregunt~ bre la meva salut i la meva JormaC/6. li vaig confessar la meva la llengua llatina (volia dir sobre . tode que s'havia utilitzat amb mi)' . podràs, doncs, cantar el llatí, per~~: nores el que diguis, t 'expressaras '' lament. - Tindré en compte la puntuació, taré almenys tan bé com els soliJtts he sentit aquest matí. El pare Viola somrigué: - Ignores que la major part nois són de famílies pobres, i pobles i als masos, i com que cal nyar-los-ho tot, no poden arribar ttm pressa a la perfecció. D'aquesta la teva crítica no és pas massa Abans d'entrar en detall en els un altre moment emotiu: el momt~ ~!~~~~!~~~~~-~¡-¡~;~~~ê~~~~~~~-~~ deixar ~~~~~~~~~ l'Escolania. Diu Sors: ~La uk~ ----------------------------- -------------- FIGURES I TEMPS Ferran Sors fou deixeble del P. Anselm Violo. del collegi, d'entrada sempre és auaient per tots els joves, però la cerimò1!10 del comiat fou molt corprenedora. Tols els alumnes van anar a l'habitació dtl pare Viola, on s'estigueren drets. Jo mava_ a la porta, em vaig posar de genolls 1 vaig recitar la fórmula acostumado, en què l'alumne demana perdó al mes~re i als companys per les faltes que ~K1 pogut cometre envers ells. El pare lo/a em va fer un discurs molt emotiu de ' • do~pres m'abraçà amb tendresa. De seguiem va dur a la cambra del pare abat... " eHem de creure que el P. Viola li faria, n aquest moment de comiat bones reeomanactons · de conservar els' ensenyaments morals i musicals rebuts durant :uells anys a l'Escolania. Pel que es xa traslluir en les Memòries Sors va SOrtiT ' retenir, pel que podem jutjar objectivament, els ensenyaments musicals amb fidelitat i una veneració pel seu mestre, ja que el record de la seva estada a Montserrat comprèn la major part del relat de la seva vida. L'ensenyament musical del P. Vio/a L'ensenyament teòric musical de l'escola de Montserrat era encara el tradicional i antic: els autors que Sors llegeix per aprofundir el seus coneixements són els clàssics Nassarre, Kircher, Soler i Cerone. El solfeig és el que es basa en Ja solmització, fet que provoca que Sors es trobi en dificultat al començament de la seva estada a Montserrat, perque Ja havia après a solfejar segons el mètode modem. A poc a poc, però, el noi Sors va descobrint en l'ensenyament musical donat a l'Escolania els valors musicals i harmònics del mètode que s'hi practica. Més enllà dels aspectes purament tècnics de la música, és interessant el que Sors va copsar del P. Viola, respecte de l'actitud de "mestre" que aquest usava per ensenyarla: "Ben aviat va començar la meva instrucció musical. El pare Viola es posava perfectament a/ lloc d'aquell que no tenia ni la més petita idea de la música. La presentava com la ciència dels sons". Viola vol formar músics, amb comprensió interna - per dir-ho d'alguna manerad'aquest art. Aquesta "ciència dels- sons", en la ment de Sors -segons que podem deduir-ho de les seves Memòries-, es contraposa a la concepció de la música com a tècnica de les notes o dels instruments. Trobem un parell de passatges ben illustradors. «Durant les vacances -diu Sors- vaig proposar al pare Viola que li dictaria les tres parts d'Wl trio si ell n'escrivia el baix, i aquest bon monjo... s'assegué vora meu, i va començar per demanar-me quin era el to del trio. No hi havia pensat mai, i no vaig saber què respondre. 'No estic pas molest per la teva ignorància: em digué. 'Hi ha persones que es creuen músics perquè endevinen, en sentir un so, la tecla a què correspon en el teclat. S'equivoquen: llur manera de designar els sons destrueix tota idea musical, perquè només s'aplica al mecanisme dels instruments. En el bon solfeig, no hi ha sons absoluts; només n'hi ha de relatius, i els sons no assenyalen pas unes tecles en un instrument, sinó les veritables entonacions de l'escala d'un mode determinat'>>. Quant a l'harmonia, Sors va captar el sentit musical dels acords de sèptima: "El pare Viola no els considerava pas sota el mateix aspecte que nosaltres avui; però, per obscur que pugui semblar el seu mètode a aquells que només soOn entesos en notes ('notistes"/'1, és lluminós per a tot bon músic. Perquè tots aquests diferents acords parlen a l'orella i indiquen, en conseqüència, llur origen, llur utilització i llur resolució, sense que hom estigui obligat d'ensenyar-lo a través de fórmules àrides... Havlem après a solfejar els acords en tant que músics i sablem trobar sense dificultat que la tònica i el quart grau eren les úniques entonacions de l'escala que donaven l'acord de sèptima major; els graus segon, tercer i sisè, el de sèptima simple; el cinquè grau tot sol, el de sèptima menor sobre l'acord perfecte major, i la diesi, el de sèptima de sensible que en el mode menor esdevenia disminuït... " Aquests textos ens revelen l'interès del P. Viola de formar músics, no simplement tècnics en l'art musical. Aquest interès per la ciència dels sons també es trasllwa, o FIGURES I TEMPS----------------------- ------------------millor, el P. Viola l' exigia, en la interpretació de les obres. Un pareU de textos ens ho confirmen: parlant de les festes de Nadal, que a Montserrat són molt musicals: "es fan diferents assaigs per enda- Jonat!L Jd !i/ Viola·.· vant, no sols per tal d'assegurar-se una correcta execució de Les diferents parts del conjunt, sinó també per tal d'impedir que els alumnes agafin la vanitat anti-musical de tocar a primera vista': El pare Viola deia: "Quan es toca a primera vista, s'arriba a desxifrar més o menys de pressa; però si volem donar el veritable sentit a allò que cantem, cal tenir-ne una idea per endavant". En una altra ocasió, Sors, després d'haver sentit per primera vegada, tot admirat, l'Et incarnatus est a cànon de la Missa de primer to, del P. Cererols, diu: "Caldria, en veritat, sentir-lo tal com s'executava a Montserrat, a quatre veus solefBJ, el baixó solista fent el baix sense esforç i d'una manera absolutament na· tural ("chantantej, en un moviment moderat tal com ho indicava l'autor; perquè els deixebles del pare Viola mai no han arribat a sentir la pretensió de ser bons músics quan es feia prova de talent forçant ("pressantj o alterant els moviments. D'aquesta manera, cap allegro i sobretot cap minuet de simfonia mai no han estat desfigurats per ells; no coneixen l'elogi que conté aquesta frase: 'aquesta peça ha estat executada brillantment"'<9>. Unes dades que ens fan descobrir la musicalitat i el sentit religiós que caracteritza l'obra musical dels mestres de l'Escolania en general, un sentit que, en el concret, es tradueix en un no deixar-se portar per la brillantor amanerada de la música teatral imperant a l'època. Obres escrites del P. Viola Pujol lania No és gaire la producció musical que coneixem actualment del P. Anselm Viola, tot i que sabem pel Católogo que "es de ia ¡ 10 91 tAn\ increïble lo que trabajó en materia de música, pudiéndose comparar con los mós laboriosos de sus antecesores, y acaso lo fue mós que todos". Heus ací la llista de les obres actualment conegudes: Obres corals - - Missa Alma Redemptoris Mater, a 4 i 8 veus i orquestra. Missa sobre l'escala aretina, a 5 veus i orquestra. Missa, a 5 i 9 veus i orquestra. Tèrcia per als dies d'entre setmana, a 7 veus i acompanyament. Magnificat, a 6 veus i orquestra. Magnificat, a 7 veus i acompanyament. Completes, a 7 veus acompanyament. Lamentació 11 per al Dissabte Sant, per a. contralt i orquestra. Irat~ Alm~ alcoj en~~ - Salm Beatus vir, a 7 veus i orquestra. Salm l.Aetatus sum, a 7 veus i orquestra. - Los que moran en tu seno, Señor, a 4 veus i orquestra. A més, Sors parla incidentalment d'altres obres corals del P. Viola que ells cantaven o assajaven: un càntic alia breve, en el qual cap paraula no es repeteix dues vegades, i en el qual cada nota només porta una síHaba, rarament dues; una Salve a dues veus, alternada amb un cor, possiblement a 4 veus; encara esmenta un responsori de Nadal. Obres instrumentals - Concert per a baixó i orquestra, 1791 (aquesta data tant pot ser la de• composició com la de la còpia). - 18 estudis per a fagot. - 13 sonates per a tecla. - 5 partits per a orgue. - Rondó per a tecla. - Pas (fuga) de primer to, per a orgil - CoHecció de versos per a orgue, ~ tribuïts en aquesta disposició: ~. l' versos de setè to; b) 5 versos pel K.1ij de sisè to; e) 9 versos pel G~oria. ~ segon to; d) 5 versos pel Kyne, de~ gon to; e) 9 versos pel Glorio, sen5t~· dicació de to. De totes aquestes obres, alg~nes vist l'edició impresa o bé discogràfic. Així el Concert per a orquestra, va ser publicat pel P. ~ Sanr ~~Ta btm Cató time te, st mer. tonae ---------------------------- -------------- FIGURES I TEMPS IJ ~ pAnselm VIOLA. Daniel Codina - CONCERT PER A FAGOT I ORQUESTRA ~w~At~~st~~~-E~~L ~ ~~v~E~~~--JOAN CARBONELL tagot I MARIA A.RIBERAclavieêmbal (X'questradecambra personatge com el de l'obra que ens ha deixat ens ajuden a copsar el valor de la història de la música a Catalunya, de la qual l'escola secular de Montserrat ha estat, i és, un punt de referència important. direccio: ANTONI ROS MARBA El Concert per a baixó i orquestra és una de les poques mostres del gènere que ens resten de catalana del segle XV/l/. ~música Pujol en el vol. V dels Mestres de l'Escolania (Montserrat 1936), i va ser enregistrat per EDIGSA a l'Antologia Històrica deia Música Catalana (EDIGSA AHMC .10:91), amb Joan Carbonell fagot solita rAntoni Ros-Marbà, director. La Missa Alma Redemptorís Mater, com hem dit al començament, va ser editada el 1983, i tnregistrada el 1970. També ha estat enregistrada la Lamentació 11 del Dissabte Sam (COLUMBIA CPS 9248). Algunes de les sonates per a tecla han vist l'edició tmpresa o discogràfica. També. és interessant l'opinió que tro~m escnta sobre la seva música. Així, el ~atólogo diu: "Su música es original, y I!Rne.una modulación muy rara y chocanre, .srendo necesario que el que la cante flle muy bien impuesto en la nota y entonacíón; de otro modo peligra mucho de e~ar, o desentonar. En ella se ve que ( rola) estaba perfectamente impuesto en e/ arte del Contrapunto, notóndose con firecu~ncra· las fugas y pasos. sin dexar de OCUTnr de quando en quando algunos c~t?s agradables". I Sors, parlant del canllc alia breve, confessa que, d'entrada, no li va agradar tant com esperava; en canvi va quedar entusiasmat de la Salve a duo, i continua: "En la composició del pare Viola, no s'hi troba el contrasentit sobre les paraules que veiem que apareixen ací i allà en les obres de tants d'altres autors". Deu voler dir que la música s'adaptava molt bé al text que cantava? Molt possiblement. Aquest és un elogi que trobem en les notes biogràfiques del Catalogo sobre el P. Benet Julià i el P. Narcís Casanoves. Esperem, en anys propers, poder anar publicant l'obra sencera d'aquest Mestre de l'Escolania; Mestre en el sentit més ample i complet del mot, pel que hem pogut anar veient al llarg d'aquestes ratlles. Una obra que, encara que sigui escassa, ens fa valorar molt més l'artista amb una sòlida formació i amb un desig fort de recerca innovadora en el camp de l'harmonia. No hem de deixar d'esmentar que el Concert per a baixó és l'única obra d'aquest gènere -una obra purament instrumental i de dimensions considerablesque es coneix de l'antiga escola musical montserratina. Tant el coneixement del NOTES (I) Columbia CPS 9063. (2) Joan Redressa i Casanovas, Anselm Viola en el Programa de Festa Major de Torroella de Montgri de l'any 197t , sense numeració de pàgines, i a l'apartat: De nostra història musical. (3) Reprodurdes a l'article "Sor" de l'Enciclopédie Pilloresque de la Musique d'A. Ledhuy i H. Bertini (París 1835). Vegeu: B. Jeffe.ry, Ferran Sors, Compositor i Guitarrista (Abadia de Montserrat t 982), a partir de la pàg. 167. (4) D'aquesta època - 1760, ~antes de entrar por M[aes)tro de Capilla de Montserrate~- data la Lamentació segona pel Dissabte Sant Quomodo obs· curatum est aurum, per a contralt solista i orquestra, segons confmna el ms. Montserrat AM 58. (5) Catalogo de los Monges que siendo Niños sirvieron de escolanes y Pages ó la Reyna del cie/o la Jlirgen de Montserrate en esta Santa Casa, Anciu del Monestir, pàg. 50, núm. 161. (6) Nards Casanoves, Obres completes I, a Mestres de l'Escolania de Montserrat, vol. Xl (Montserrat 1984), Introducció, p~. Xli-Xlii. (7) Per aclarir el terme ~notista" cal tenir present et que Sors escriu al Pròleg del seu Méthode pour la guitare (París 1830), pàg. 7: "Je fais une grande düTérence entre un musicien et un notiste: le premier est celui qui, considerant la musique comme science des sons, ne voit les figures que comme signes de convention qui les représentent et qui transmettent par les yeux les résultat à la pensée... Le second est celui qui les considère comme les sciences des figures, qui attache une grande importance à leurs noms, dont la véritable acception !ui est incoonue, et qui attend pour s'en rendre compte l'époque à laquelle il apprendra l'harmonie; ne les voyant, en attendant, que comme autant d'ordres pour touoher telle ou teUe autre touche du clavier... et que c'est l'instrument qui par l'oreiUe transmet à la tête te resultat de toutes les combinaisons de figures. Ces notistes parviennent, à force d'habitude, à faire une acquisition qui est à la musique ce que les tours d'un danseur de corde sont à ta danse: ceUe de deviner, en entendant un son isolé, comment il s'appelle et à quelle touche du piano il correspond; mais tout en te devinant, il arri ve très souvent qu 'il chante faux." Hi ha altres passatges d'aquest Pròleg que ens resulten ben interessants, sobretot els que fan referència a ta manera d'ensenyar música ~en tant que músic", ja que, pel que Sors escriu a les Memòries, podem ben pensar que ho aprengué del P. Viola. (8) En realitat és un cànon a tres parts (tiple, contralt i tenor), dues veus a l'octava i una a la quinta, sense acompanyament. ~ possible que Sors, quan diu a 4 veus, es reíereixi als quatre executants: J• veu: Tiple. 2• veu: Contralt. 3• veu: Tenor. Baixó (doblant el Tenor). També pot ser que faci una confusió amb tota la missa que és a 4 veus, i en arribar a l'Et incarnatus est no s'adonés que és només a tres veus, ja que, pel que sembla, el baixó també hi tocava (9) La frase, en el text original francès, diu: ~ce morceau a été enlevé", i per a la traducció hem seguit allò que el diccionari Larouse diu a les accepcions enlevé/e i enlever. El mot que en català potser millor hi escauria fóra arravatadament. La musicalitat de la peça tenia, per a Sors, més imponància que l'execució tècnicament perfecta; així ho deixa creure al final de l'esmentat Pròleg al Mèrode de guitarra en les dues primeres màximes que resumeixen tot el que abans ha volgut dir més amplament (pàg. 86): ~l.ct De viser plus à l'effet de la mu· sique qu'aux louanges à l'égard du talent comme exécutant. 2. 00 O'exiger plus de l'adresse que de la forre~. FIGURES I TEMPS ------------------------------------------ ~J lkl. ' Iconografia Inusical: una eina per a l'estudi ~~ de la Inúsica del passat otili sx;ol tor, s ;~ J'ar :·ru t detall ,'8]uc que~ Pel ~ pro~ pJ ta d' mat am d~w # =~ :~ fruiti que ~ dos.~ queJ~ tmml ~~o~?~ bon lon~l que~ capd lo~ !s ela uapq ~ caixa cord~ ~ Probablement, molta gent interessada en la música i en la seva història s'ha preguntat alguna vegada com eren els instruments musicals de l'època medieval. Sovint, la lliure interpretació organològica del cinema i la televisió ha contribuït a crear idees errònies entre el públic sobre aquell instrumentari i la música que produïa. A més, els concerts i recitals de música antiga, que han proliferat tant els darrers anys, sembla que aturin la mirada vers el passat en el Renaixement, en coHocar en un mateix sac tota la música anterior al segle XVII i afavorir involuntàriament el concepte segons el qualla tradició de l'or- ganologia occidental parteix de les famílies d'instruments renaixentistes. La causa d'aquest fenomen es troba en les llacunes que avui encara tenim sobre l'Edat Mitjana. Un dels camps més afectats en aquest sentit és el dels instruments musicals, ja que són escassos els exemplars que han sobreviscut a les erosions climàtiques, a les guerres, o a qualsevol altre efecte destructor del tempslll. És per això que les seves representacions a les arts visuals resulten d'una vàlua inestimable. Frescos, relleus escultòrics, miniatures i retaules concentren, a l'època medieval, una gran riquesa d'imatges relacionades ~~ amb Ja música, que ens informen de detalls que d'altra forma s'haurien no u' per sempre. La matèria encarregada note5 descriure i estudiar unes tals reprtsmt ma ~ cions es coneix com a Iconografia /1iif qu~j sica/. Observem, per exemple, el Retaulr ~ la Verge, de Pere Serra (docu~ntatl Barcelona entre 1357 i 1409), pmtat tlf el 1375, que hi ha al Museu Diocesà« la Seu d'Urgell, i traslladem-nos •. en~ que sigui per poc temps, a 1'Ant1ga rona catalano-aragonesa, a ftnals de dat Mitjana. Ens adonem · ,. de la presència de dos àngels mus1~' flanquegen el tron de la Mare de ~~'" posto bitu~ abaru ~r-hi 5Cg\IÍ1 Pel ------------------------------------------ FIGURES I TEMPS duen a les mans sengles instruments que ·cals clarament identificables com IJIUSl • 1 d' una arpa, i una VIO a arc. Aquesta observació, aparentment tan òbna. ens pot conduir a una sèrie de re(k.úons que, sens dubte, ~nfll111aran la utiJitat de la iconografia mustcal en la musicologia: el detall amb què s?n re~resen­ tats els instruments sef!1bla ~VId~nctar q.ue són pas fruit de .la tl?agmactó del pm00 tor, sinó que estan..ms~uats en ex~mplars ealr en consequèncta, suggereiX una ~ràcÓca instrumental viva, el se.gle XIV, al'antic regne d'Aragó. Al mateiX temps, n'hi podem veure les característiques i els detalls constructius, una informació molt v~uosa si considerem les escasses fonts que han arribat fins a nosaltres. Però examinem-hi amb deteniment els instroments representats, per tal de comprovar això que acabem de dir: Parlem en primer lloc de l'arpa. Es tracta d'un cordòfon de forma triangular, format per una caixa de ressonància, una consola-claviller i una columna que uneix ambdues parts i tanca el bastidor. La prima cosa que ens crida l'atenció és la reduida grandària, que va des de la cintura fins a la part alta del pit del músic i conbaSta amb les grans dimensions de l'instrument homònim actual. Fixem-nos també en la seva aparença comprimida, fruit de la longitud de la consola-daviller, que és gairebé tan llarga com els altres dns costats del triangle, i en la forma arquejada de la columna. El ressonador, alllament, es caracteritza per ser ample i profund en relació a la grandària global de l'instrument, potser per permetre el bon ressò de les notes, malgrat la curta lon~tud de les cordes. Observem, a més, que tots els angles de l'arpa presenten un cap d'animal esculpit; un tret curiós, però força distintiu d'aquesta arpa que, sovint, és classificada com a romànica, per conlraposició a l'arpa gòtica, de dimensions majors i més estilitzada<2>. Esteses entre la consola-daviJler i la caixa de ressonància, s'hi veuen dotze cordes. Tenint present que totes les evidències que posseim semblen indicar el caràcter inequívocament diatònic de l'arpa medieval, el seu àmbit seria d'una octav~ i. mitja, una extensió possible però no uruca entre aquest tipus d'arpesl3>. Les notes cromàtiques esdevenen un problema a mesura que el cromatisme va adqui~~~ :mportància en el procés de com~stcto1 1; no obstant, sembla que era habilual modificar l'afinació de les notes a~~ i entre l'execució de les obres, i afeg¡r-hi les alteracions necessàries per aconseguir la gamma desitjada<sJ. Pel que respecta a la coHocació de l'instrument, observem que l'àngel músic es l'arpa contra el pit, mentre que des~ les ?ues mans per puntejar les cor. Daqut, podem dedutr una altra dada :lza Pere Serra (doc. Barcelona ca. 1357-1409) Retaule de la Verge (d'Abella de la Conca). Museu diocesà de la Seu d'Urgell. Dos àngels músics. amb una arpa i UruJ viola d'arc. important: l'arpa medieval podia interpretar tant un repertori monòdic com polifònic'61. Quant a la tècnica d'articulació, sembla que es limitava a l'ús de tres dits (el polze, l'índex i el del mig), els quals pessiga- rien les cordes, gairebé estirant-les més que puntejant-les, en un pla horitzontal. Això ens dona una pista del so que produiria l'arpa medieval: un so estrident i brillant, allunyat de l'efecte delicat de l'arpa d'avui01. FIGURESITEMPS ---------------------------- -------------És interessant assenyalar que els documents coetanis de la Casa Reial d'Aragó confirmen Ja presència de l'arpa, a la Corona catalano-aragonesa, durant els segles XIV-XV, i posen de relleu l'alta estima en què fou tingut aquest instrument. Citem, per exemple, el següent fragment d'una carta del27 d'octubre de 1376, en la qual l'Infant Joan, primogènit d'Aragó i futur rei Joan I, demana un arpista:"... vos pregats així mateix que ns tramerats I de los homens vostres qui juguen, segons havem entés, fort be l'arpa'"<8J. Els documents de la casa reial catalano-aragonesa confirmen la presència de l'arpa a la Corona, els segles XIV-XV El segon instrument representat en la taula de Pere Serra és una viola d'arc. Comencem dient que la paraula viola comporta serioses ambigüitats. D'una banda, es refereix a diversos cordòfons medievals, articulats per diferents mitjans: la viola de ploma, la viola de mà, o la ja citada viola d'arc. D'altra banda, podem caure en l'error d'identificar-la amb la familia de les violes renaixentistes, que en realitat es desenvolupà a partir del segle XV i no té res a veure amb la viola d'arc medieval. També s'ha aplicat sovint a la viola el nom de viella -del francés vielle-, potser per evitar la identificació amb la viola del Renaixement. El terme viella, però, a més de presentar Ja referida confusió entre viella d'arc, de ploma o de mà, es pot referir a la viella de roda, més tard coneguda simplement com a vielltf9l. En qualsevol cas, els documents de la Casa Reial catalano-aragonesa dels segles XIV-XV denominen viola a l'instrument medieval; llegim per exemple com, en una carta del26 de novembre de 1371, l'Infant Joan mana comprar una "viola petita bona e finart,to>. Viola d'arc, per tant, designa un cordòfon format per caixa de ressonància, mànec, i que és fregat amb arquet. La representació del retaule que observem presenta una caixa de ressonància de forma rectangular, amb els angles arrodonits; és una forma freqüent però no única entre les violes medievalsCIH. La tapa harmònica és plana, i s'hi obren dos forats de ressonància, en forma de e, un a cada costat de les cordes. El mànec és curt i culmina en un claviller pla, on s'insereixen les clavilles des de dalt cap a baix, i d'on parteixen les cinc cordes de l'instrument. Tanmateix, sembla que la quantitat de cordes era variable: osciHaven de dues a sis, presumiblement fetes de budeum>. A la part inferior de l'instrument, aquestes cordes van subjectes a un cordal triangular, i són elevades del nivell de la caixa i del mànec rrutJançant un pont situat al mig de la tapa harmònica, cosa que evidencia la necessitat d'un mecanisme per aixecar les cordes i poder-les posar en vibració amb l'arquet. Pel que fa a l'afmació, sembla que era decidida per cada instrumentista, segons la música que havia d'interpretar; no obstant, conservem un tractat del segle XIV, atribuït a Jean VaiUant, que proposa els intervals de 2a-4a..2a per a una viola d'arc amb quatre cordes a l'aire. Ens dóna, per tant, una idea força orientativa de com afmarien aqueU instrument<'3l. Quant a la coHocació, podem veure clarament que la viola és recolzada contra la part superior del pit de l'àngel músic, qui subjecta el mànec amb la mà esquerra, els dits de la qual pressionen les cordes, mentre la dreta agafa l'arquet i el fa passar entre el pont i la base del mànec. Fixem-nos, finalment, en l'arquet, caracteritzat per la seva forma convexa (exactament a l'inrevés dels arquets actuals), cosa que afectaria indubtablement la sonoritat de la viola, ja que la força exercida per l'intèrpret seria desviada per la corba de l'arc, i minvaria, en conseqüència, la potència efectiva sobre les cordes. Com a resultat, donaria un so molt més suavitzat en comparació als instruments d'arc actuals. Val a dir que la longitud de l'arquet medieval era variable. Possiblement, depenia del tipus de música per a la qual es requeria: un arquet llarg seria més adequat per a música de caràcter lent, ja que pot produir un so continuat; mentre que un arquet curt seria més apropiat per a la interpretació de danses més vives. El Retaule de la Verge ofereix un testimoni visual de dos instruments medievals tor inventés els instruments que hi sentà. Al contrari: pel detall amb plas~ats, l'artista va pre?dre com a del, mdubtablement, autentics del seu temps. En qualsevol cas, és evident la tat d'aquest tipus d'estudi com a acostar-nos, juntament amb altres ques de la musicologia, a la música queUa llunyana època. Jordi Ballester ¡ NOTES: (I) Els intruments musicals medievals ribat fins a nosaltres ho han fet, .,.....,.11111rnt cies a ser reconvertits en altres Veure: D. MUNROW, Instruments of Ages and Renaíssance (Londres 1976/R. 26. (2) H.M. BROWN, "The Trecento Harp' dies in the performance oj late Medieval Cambridge, 1982). Mayer Brown estableix tegories d'arpes medievals: I) l'arpa gòtica, rença bastant estilitzada degut a la major de la columna i el ressonador, respecte a la cot la-daviller; 2) una versió lleugerament més~ tosca de l'anterior, que coincidiria amb l'arpa~'. taule de Pere Serra; i 3) l'arpa sienesa, amb tm. gulars, pròpia d'aquella zona italiana. (3) Veure: J.M•. LAMAÑA, "Els · musicals en un t:óptic aragonès de l'any cerca Musicològica I, 1979). Aquest autor estudia una arpa representada amb doblt Sembla que l'arpa doble medieval no era rm. grat que no hi és clara la funció de les dobles, des; possiblement, tenia la missió de refo~ d encara que no es pot descartar la hipòtesi tes cordes funcionessin com a notes una possibilitat, d'altra banda, que no es l'CU zada per cap evidència fins al Renaixement (4) M. MORROW, "The Renaissana~ instrument and its music" (Early Music VIl, pàgs. 499-510. (5) H.M. BROWN, Ob. Cit. pàg. 50. la ció de les cordes permetria bàsicament la del si b i el fa diesi o d'altres accidents en peces determinades. (6) Sobre la hipòtesi de l'existència d'un polifònic per a arpa, veure: T. McGEE and the Faenza Codex" (Early Music XIV, li' pàg. 480 i ss. (7) A. GRlFFlTHS-J. RlMMER.S.C. dc ~Harp"(The Amb totes aquestes observacions fetes, és evident que el Retaule de la Verge, de Pere Serra, ofereix un testimoni visual de dos instruments medievals, l'arpa i la viola d'arc. No cal dir que l'estudi iconogràfic és limitat en alguns aspectes, com el que es refereix a l'afinació dels instruments o al material amb què eren construïts. Tanmateix té una vàlua indiscutible en el terreny morfològic, el constructiu i, fins i tot, en el de les tècniques d'execució, malgrat els possibles errorsdeformacions, no descartables mai. Una darrera reflexió que es pot plantejar, referent al retaule de Pere Serra, és el fet que els instrumentistes siguin figures angèliques. Sembla ser que, per a la mentalitat de la gent medieval, els àngels músics eren un signe clar del món celestial; per tant, res no era millor que coHocar aquests àngels al costat de la imatge de la Verge i el Nen, per simbolitzar el caràcter diví de l'escenaC1 41 • Malgrat aquest context supraterrenal, no sembla pas que el pin- New Grove, Dictionaryof truments vol. l!J. 1984) pàg. 131. (8) M'.C. GuMEZ, La música en ID CGS>l Catalana-Aragonesa 1336-1441 (Banxlona, Document núm. 165, pàg. 131. (9) M. REMNANT, "Fíddle" (Tht Ntri Dictionary of Musical /nsuummts vol. I. pàgs. 733-734. (10) M'.C. GÓMEZ Ob. Cit. Documcnl 161, pàg. 179. (li) M. REMNANT Ob. Cit. pàg. 734. ma de la viola d'arc medieval varia ment; hi sobresunen les siluetes rect!lllgutm. o eHlp¡iques, així com al forma de 8, tats corbats, que n'esdevindrà amb el més desenvolupat, ja que permet mourt amb més facilitat. ( 12) lbid. pàg. 735. Dels segles XIV-XV, es . serven algunes còpies del Secretum on es descriu com els budells eren amb vi negre, assecats i agrupats per el gruix desitjat. (13) C. PAGE "Fourteenth-Century and Tunings: a Treatise by Jean VaiUant? ( pin Society Journal XXXIII. 1980) pàg. (14) Sobre la simbologia de les ....nrt~"l musicals angèliques, veure: E. Wl Angel Concerts in the 15th Cemury: A proach to Realism and Symbolism in ting" (Musical Instruments and their Western Art f New Haven and London. 137-149. - - - - - - -- -- - -- - -- - - - - - FIGURES I TEMPS MIKROKOSMOS Anarquia El Festival de Terrassa, en crisi? Des del moment en què es va fer pública la programació del "Vll Festival de Jazz de Terrassa", la premsa i els afeccionats van parlar amb insistència de. l'evident reducció d'aquesta programaciÓ, en ¡dació amb aquella a què ens tenia acostumats aquest Festival. Va sorgir la paraula crisi i s'especulà, de vegades amb messiva frivolitat, sobre el fu tur d 'aquesta manifestació musical. Ara que el Festival d'enguany ja és història, hem volgut posar-nos en contacte amb algun dels responsables de l'organització; és a dir, del Club de Jazz, d'Amics de les Arts, de Terrassa. Tal com ens ho han explicat ho reproduirem aquí, amb Ja intenció d'aclarir quines són les raons que han forçat una reducció en la programació d'enguany, i quines perspectives de futur es presenten. L'explicació que ens han donat és ben senzilla: "El Festival arrossegava un dèfidl que, en les darreres edicions, havia fJlltll augmentant progressivament"'. Per als responsables del Festival, simples particulars sense cap altre capital que . ~I de la seva afició, la situació havia esdevingut excessivament arriscada. Calia, doncs, muntar una VII edició del Festival que permetés eliminar, o reduir sensiblement, el dèficit. I així s'ha fet. Efectivament, els deutes s'han reduït notablement (de 4.000.000 a 500.000 pes- 150è aniversari setes). Algú es podrà estranyar, i amb tota Ja raó, que un Festival subvencionat per l'Ajuntament de Terrassa, La Generalitat, la Diputació i la Caixa de Terrassa pateixi una situació com la que hem exposat. Doncs bé, ha estat justament el retard de l'arribada de les subvencions d'algunes d'aquestes institucions, concretament les de l'Ajuntament i de la Generalitat, allò que ha fet que les previsions de fmançació fetes per l'organització s'hagin vist desbordades. El dèficit no té cap altre origen que l'acumulació d'interessos produïts pels crèdits que han hagut de demanar els organitzadors per a fer front al pressupost del Festival, tot esperant unes subvencions que han arribat molt més tard de com havia estat previst. Realment, és una situació lamentable, i les alludides institucions caldria que en fossin conscients. Gràcies a Ja prudència dels organitzadors, i amb el dèficit gairebé liquidat, les perspectives de futur tornen a ser bones. Ara s'espera un VIII Festival en la línia dels anteriors. Una bona lliçó per a les institucions, i per als animadors culturals que ho esperen tot de les subvencions. De les mateixes fonts hem tingut noticies que ens diuen que el projecte d'una nova "'Cava de Jazz"', a Terrassa, va endavant. S'ubicarà a l'àtic d'un edifici del barri vell, que cal reconstruir. És un projecte car. La Generalitat i la Diputació ja s'han compromès a aportar-hi, respectivament, una tercera part del cost de les obres. Si tot va bé, aquestes començaran d'aquí a uns mesos, i se'n preveu l'acabament a finals de l'any que ve. Felicitem-nos, doncs, per aquestes bones notícies que ens permeten confiar que, a Terrassa, continuarà havent-hi jazz durant molts anys. Esperem no equivocar-nos. Ricard Gi/i Per raons d'ordre professional, constantment he de manejar terminologia musical, tot intentant -en permanent i fatigosa lluita contra el temps- d'atorgar coherència i correcció a textos provinents, sovint, de múltiples fonts. Sembla que una de les premisses bàsiques de qualsevol expert en qualsevol temàtica (també, la musical) hauria de ser la formulació idònia d'un enunciat; entre ells, i com a primer de tots, el del nom de les obres objecte d'estudi. Doncs, no. Reporto, com a exemple d'aquesta anòmala situació, unes quantes variants del títol d'una conegudíssima obra de Beethoven (totes elles, detectades en un lapse temporal molt breu): • Concert núm. 5 per a p iano i orquestra, en mi bemoll major, op. 73, "L'Emperador': • Concert per a piano i orquestra núm. 5, en Mi bemoll, "L'Emperador'; op. 73. • Concert per a piano i orquestra núm. 5, en mi bemoll major, "L'Emperador': op. 73. • Concert núm. 5 per a piano i orquestra, en Mi bemoll, op. 73, "L'Emperador ·: • Concert per a p iano i orquestra núm. 5, en mi bemoll major, op. 73, "L'Emperador': · • Concert núm. 5 per a piano i orquestra, en Mi bemoll Major, "L'Emperador': op. 73. • Concert per a piano i orquestra núm. 5, en Mi bemoll, op. 73, "L'Emperador': Aquesta succinta relació no és pas exhaustiva, ni de bon tros... A benefici de la brevetat, renuncio a mencionar les múltiples combinacions amb què m'he trobat a l'hora de les indicacions tipogràfiques. (I ja no entro, perquè és una selva inextricable, en el capítol de la transcripció dels noms dels autors russos i eslaus...). No hi hauria algú, amb prou autoritat, per posar una mica d'ordre en aquest àmbit tan anàrquic? Un és partidari de la màxima llibertat en l'enfocament d'una glossa o d'un comentari musical. Però també creu que aquesta llibertat és compatible amb el màxim rigor formal. Si més no, per una qüestió d'estil. I em sembla recordar que algú va dir que "l'estil és l'home... "' Pere Ar!Ís A, que sió :¡ serv¡ Maria Malibran unat Del 15 de 3LAiiol al 20 d 'A9ost r¡_Del barroc al ;BelQnfiJ SUJ'Il una amp dien dm Informació i reserves (972) 53 8125 de e El ------------------------------------------FIGURES I TEMPS ENSALADA Escudella barrejada Xavier Joaquín amb Siegfrid Fink. Aquest cronista, més o menys crític, que puntualment intenta d'oferir una visió global de la mesada ~ronològica­ meot laxa-, s'esforça mes rera mes a cercar una mena de ftl conductor que, ultra servir per lligar la crònica, doni una certa imatge de coherència o remarqui els trets més definidors del període. Esforç a vegades considerable, car descobrir l'entreDat pot arribar a resultar tasca dificil. I, fins i tot, insuperable. Si més no, per als recursos de "l'escrividor" habitual. Aquest és el cas de l'escrit que el lector !f enfocat. O el cas d'un mes d'abril enormeme_nt esbojarrat -primaveral- en tipolog¡es d'esdeveniments; inconnex fins a límits i~creïbles, portador de tota mena de manifestacions i fets, definit, en tot cas, pel que es pot considerar molt bé una es~?ella barrejada confegida amb una mumo d'ingredients de diversa tipologia. Hom podria dir que, fins i tot, hi ha hagut concerts, si se'm permet la ironia. Concursos, presentacions de cicles cloenda d~ cicles, aniversaris, traspass~s, ensons Inesperats, festes aparatoses... i fins una fira. Caldrà posar doncs una olla ben :pla a punt, i intentar abocar-hi ingreel en~ amb la millor traça possible, amb rruUor ordre, segons els graus de cocció de cadascun d'ells · . de l'Orquestra Ciutat El protagomsme de Barcelona hi ha estat remarcable. Cal, per tant, començar per la cosa de més densa bullida Protagonisme que ha anat més enllà del simple fet concert, bé que aquest mateix ha estat prou important. I així, entre l'entusiasme amb què fou saludat el comiat del cicle, i la presentació de la nova temporada, hi ha un recorregut de manifestacions prou notables. I entre elles, la versió esplèndida que el jove violinista francès Raphael Oleg féu del molt gastat però altrament "'escoltable" Concert per a violí i orquestra, de Txaikovski. I fou especialment "escoltable", si em permeteu l'heterodòxia en el lèxic, gràcies al fet que Oleg ens el féu sentir amb una intensitat força desacostumada, fugint del tòpic i mostrant una qualitat de so i una personalitat capaces de trencar barreres. També cal remarcar el penúltim programa, en el qual música i poesia d'artífexs catalans van configurar un inusual nivell de coherència en el programa. Rafael Ferrer musicant Foix, a Foixanes, Brotons fent el mateix amb Miquel Martí i Pol (aquí amb el concurs apassionat de l'actor Fermí Rexach recitant els temes de Absències, estrena, i Premi Ciutat de Barcelona 1986) i Toldrà amb la seva Suite de La filla del marxant sobre text d'Adrià Gual, van bastir un concert d'un interès remarcable, ben matisat per una batuta especialment sensible al material proposat. Una batuta, la de Salvador Mas, que seria destinatària dels últims aplaudiments rebuts en la temporada actual per l'OCB, després de la interpretació, el diumenge 8 de maig, del Stabat Mater, de Rossini, que cloïa un concert que va obrir les Quatro Pezzi Sacri, de Verdi. Amb la categoria ben afermada de l'Orfeón Donostiarra com a teló de fons, i quatre solistes d'excepció -Sharon Sweet, Iris Vermillion, Alejandro Ram!rez i Peter Lika- el públic repartí entusiasmes per al cor a la primera part i per al quartet vocal a la segona, ateses les diferències de rol de cadascun a cadascuna de les obres. Entusiasme del qual van participar les acurades -per equilibri i afinació- versions que en féu l'Orquestra i Salvador Mas, brillant pare d'una criatura artística que va tancar la temporada de la millor manera possible, enmig de l'entusiasme del públic. Mentrestant, un saló municipal servia per presentar el nou equip que regeix el Patronat de l'OCB des d'ara mateix; equip que presideix Ja regidora comunista Eulàlia Vintró i que neix amb els millors propòsits. Que no són altres que consolidar i portar a les últimes conseqüències la política de renovació qualitativa i de projecció de la nostra orquestra simfònica. Hi haurà temps de tractar el tema de forma més adequada També fou protagonista l'OCB d'una altra manifestació; el doble concert que, en qualitat d'invitada, va oferir l'Orquesta Nacional de España amb el seu titular López Cobos al davant i un Wagner discutidament traduït. I no massa entusiasme a taquilla; almenys per a mantenir un doble concert. El capítol d'aniversaris ha tingut un espaí prou ample en aquest mes, amb fortuna desigual. Bona per a Catalunya Ràdio, que aprofità els seus primers 365 dies d'existència per escampar Ja importància d'un conjunt català - Trio de Barcelona- a través de les ones i des del Casal del Metge, a diversos països d'Europa, en el que constituí un exceBent concert i una exceHent transmissió radiofònica; factors no sempre confluents. I fortuna també per als Percussionistes de Barcelona - o sigui per a Xavier Joaquín i els seus deixebles- que, en un esplèndid recital celebrat a la discoteca Nick-Havanna, van demostrar una capacitat notable i com la flGURESITEMPS ---------------------------- -------------tasca inteHigent i tossuda pot oferir resultats plens d'interès. La presència del gran patriarca de la percussió Siegfrid Fink, d'alguna manera va servir per beneir la tasca de Xavier Joaquín i els seus. I com a teló de fons, el Cicle de Música Contemporània de l'Associació Catalana de Compositors. Poca fortuna, en canvi, per al 40 aniversari de la Coral Sant Jordi, amb concert que s'hagué de suspendre. I poca fortuna especialment per al seu director, Oriol Martorell, la sobtada afecció cardíaca del qual va deixar sense alè en unes hores inacabables la familia musical barcelonina, fins a recobrar l'esperança en un retorn segur. Queda pendent, doncs, la celebració de 40 anys d'una de les realitats més estimades del món coral català de tots els temps, i d'una figura que és al bell mig d'aquest sentiment. El terme festival, també ha tingut la seva concreta presència. En present i en futur. En present, significat per aquesta realitat sòlida que és el Festival de Música Antiga promogut per la Fundació la Caixa, la transcendència del qual la història farà créixer. Hom albira que, per a la música antiga a Barcelona, el temps marcarà un abans i un després molt definits. I emmig d'una programació densa i plena d'interès, hom subratlla l'exceHent aportació del grup Diatessaron en un programa de música francesa barroca d'un enorme interès, interpretat amb un rigor i una autenticitat admirable. Altres noms a retenir són els del flautista Hans Martin Linde amb Oscar Milani i Pere Ros, la soprano Emma Kirby, i d'un instrument, el fortepiano, generosament prodigat en el Festival. Pel que fa al futur, cal parlar de la presentació de dos dels Festivals d'estiu de més envergadura. El de Torroella de Montgrí, enguany ben recolzat econòmicament per la neo-nata Fundació Caixa de Catalunya i que té en les ftgUres de Yehudi Menuhin, Victòria dels Angels i l'Escolania de Montserrat tres cims especialment enlluernadors. I juntament amb el Festival, amb una vintena llarga de concerts i una extensió temporal dilatada, el desenvolupament del ja molt ben consolidat i important Curs d'Estiu, amb la presència de figures del relleu de Maria Curcio, Radu Aldulescu, Gonçal Cornellas, Alberto Lysy i Rampa!, entre d'altres. A l'altre Empordà, l'Alt, el Festival que duu el nom de la comarca ofereix la novetat de traslladar-se de finals a principis d'estiu, mentre manté el seu to elevat pel que fa a la categoria dels intèrprets -I Musici, René Duchable, SavallFigueres, etcètera- i aquesta activitat parallela d'alt interès que és el món d'exposicions, conferències, etcètera, que omplen el privilegiat recinte de Vilabertran de vida i de riquesa. Enguany, la cosa gira a l'entorn d'Antoni Tàpies, de qui s'ofe16 reïxen nogensmenys que tres exposicions, conferències, taules rodones, etcètera I per arrodonir-ho tot, hi haurà la presentació de l'Orquestra juvenil que ha creat Joventuts Musicals de Figueres. Curiosament, en un mes de tan variada existència, el fet virtuós solista arriba quasi a perdre's enmig del bosc espès. I si abans he citat Raphael Oleg, cal deixar constància també del gran guitarrista britànic Julian Bream, en un recital extraordinari. Dissortadament, no tenim una tradició de públic guitarrístic, i això llevà es- Julian Bream. calf al que fou un treball d'un refinament i una subtilesa no apta per a paladars habituats al tòpic. I virtuosos o futurs virtuosos eren part dels 250 participants que van donar vida a la que ja és la 34a edició del Concurs Maria Canals d'interpretació musical, enguany dedicada a piano i flauta. Una vegada més, la ben afermada i fluida maquinària de l'organització va conduir amb precisió i categoria aquest concurs de trajectòria tan farcida de rigor i coherència, mentre les oïdes atentes gaudien d'unes interpretacions prometedores d'autèntiques realitats importants. L'escudella arriba al final. I per afermar la condició de "barrejada" cal situar dos extrems. Mentre, a Móra d'Ebre, un sacerdot, amb un sentit potser exagerat de la lletra de la llei, posava en marxa, per primera vegada -que se sàpiga- a casa nostra, les restrictives normes que impedeixen oferir concerts a les esglésies -i justament en aquest cas a una orquestra juvenil, la Germinans- , Joventuts Musicals de Barcelona tornava a posar en solfa aquesta exceHent iniciativa que són les Misses Polifòniques inserides en el si Natàlia Granados. dament responsable tècnic. El disc sita suport en escreix. I quasi ferència, a falta d'uns resultats aquesta ocasió, la voluntat d aquest suport. L'hora del comiat arriba amb titud total. Amb el de Natàlia Granad<l la que fou filla més jove del Enric Granados, i graó últim directe el gran músic. Graó també perquè eUa, amb el seu espòs, . constituït en administradors del patnll» ni creatiu del músic i, des del seu est~ de l'Eixample, s'ha projectat, amb un sentit molt precís de la responsabititat, b seva figura. La veu de l'exquisida Carrrr Bustamante, el teclat rigorós de Man!Xi Garcia Morante i també de Neil Cowk)' i la Capella de Santa Maria del Mar v~ posar, entre música de Elegia .eterna do mateix Granados l'escalf mus¡cal a uGI cerimònia que a~legà, a la basílica ~ Santa Maria del Mar, un giup moll~ d'amics de Natàlia i de la seva fam[lía Tot un món amarat de categoria i li distinció. 0051 dir 1 ta d de 1 i de ca: A dei TEMA :iva~ coMARQUES: UN CONTRAPÈS A POTENCIAR 'P<l~~ ~bé~ lana¡¡1:' amb • • estud'1, rea l't 1 zat per l' arqm'tect e J osep Un importantíSSun G'cia ba servit per confirmar l'existència a Catalunya de més ,· :mil'espais creats en el seu moment per a oferir-s'hi repre- 11 !21lllcions teatraJs. Aquest treball, realitzat amb uns criteris de fill rigor i exha~tivitat, no ha permès detectar cap espai conrtbut per a la dedicació m~ical. Catalunya disposa així, no~de tres marcs, l'origen dels quals correspongui a una dedicació estrictament musical: el Palau de Ja Música Catalana, dTeatre del Liceu, i el benjamí de tots ells, l'Auditori Pau Casals, de Sant Salvador - El Vendrell. La constatació resulta colpidora i, sens dubte, reforça la pog¡ura dels qui afrrmen que Catalunya és un país sense tradició IIIUSÏCll· No ens atrevim a certificar-ho; però, en tot cas, una dada com la que acabem d'exposar invita a Ja reflexió. Obser1'ent-hi que l'activitat musical és un dels camps en els quals de la macroceïalia 15 fa més evident la capacitat representativa blrtelonira· Fa la sensació que hom accepti, sense contrapès crilic que si Barcelona compta amb activitat m~ical, Catalunya ;ompta amb activitat musical. El Palau és la gran referència, i sembla que no en calguin d'altres; i el Liceu, així malax mitificat, sadoUa les ànsies operístiques de tot el país, mentre que els dos Conservatoris superiors del Cap i Casal també robreixen els quatre vents amb la seva obra gegantina. Catalunya acusa, en la música, la manca d'un contrapès comarcal consistent i viu. I mentre aquest contrapès no arribi, serà un païs musicalment massa erm. El recurs a una vida coral més o menys intensa -normalment de contingut més lúdic que no pas estrictament cultural- i a l'allau de festivals d'estiu no pot enganyar ningú, ni pot crear la imatge que pugui suportar anàlisis minimament critiques. Feliçment, ..quelcom es mou", com el lector podrà comprovar en aquest dossier. S'imposa potenciar tota aquesta dispersió d'iniciatives noves, nascudes moltes d'elles en èpoques i en anys molt recents i, per això mateix, infiltrades quasi sempre de criteris operatius. Cal animar aquesta nova vida que està naixent i que constitueix una esperança per a una vertebració d'una autèntica vida musical en tots els camps. Una estructura política amb voluntat descentralitzadora, que està naixent de forma paraHela, hi pot coHaborar. Cal no perdre el nord i esmerçar-hi inteHigència i sentit comú. Hi ha dades que permeten albirar el futur amb un cert optimisme. La decisió rau en el propi ojj BarceloTUJ, en la capacitat d'iniciativa d'entitats, institucions i persones locals, i també, des del Cap i Casal (o des de les màximes instàncies institucionals) en una voluntat d'afavorir una ramificació eficient en l'activitat musical del país. Ara bé: cal acceptar que la tasca tot just ba començat I Berguedà: una ambició de presència Parlar del fet musical a comarques sempre es interessant. Fins i tot, potser ha esdevingut necessari, atesa la gran proliferació de manifestacions musicals que aglutina l'àrea metropolitana del Cap i Casal de Catalunya, la qual, moltes vegades, silencia i fa passar a segon terme les iniciatives i els esforços de moltes entitats i persones que lluiten, moltes vegades a contracorrent, per fer arribar la música en aquells indrets de casa nostra que molts catalans, potser, no sabrien ni a quin lloc de la nostra geografia situar-los. La música i totes les seves diverses manifestacions són cada vegada més presents en l'entrellat que forneix la vida cultural deb nostres pobles i comarques. I, des de l'~omenada Catalunya Vella, el Bergueda no n'és cap excepció. Des de les músiques que, sens dubte, acompanyaven els sirventesos, les cançonetes o les pastorelles dels trobadors GuiUem ~e Berguedà, Huguet de Mataplana 0 Gu11lem Ramon de Gironella fins als n~tres dies, ben segur que en 'podríem dir ~n fe~ de coses; però, ara, no es tracla dexplicar històries cavalleresques, sinó ~ parlru: del nostre present, de la realitat de la Vida musical de la nostra comarca: el-Berguedà dAbans, però, potser caldria fer esment el nostre passat més immediat, que tro- bem reflectit en la gran quantitat de cançons que, des d'aquesta comarca interior, formen part del nostre cançoner popular, moltes de les quals han estat recollides pels nostres folkloristes i, fins i tot, agrupades en volums específics, com és el cas del Cançoner del Calic, recollit i ordenat per mossèn J. Serra i Vilaró, i publicat pel Centre Excursionista de Catalunya l'any 1913. També cal esmentar la gran quantitat de Goigs existents, els quals, encara avui, són cantats a molts indrets de la nostra comarca (fidel reflex de l'arrelament de la música popular); expressions que també trobem manifestades en la gran afluència que tenen, per exemple, les caramelles: a cada poble o poblet, en apropar-se la Pasqua, la gent es toma a trobar per formar, com cada any, un grup de cantaires que emplenaran amb llurs cants totes les con· trades. Un fruit d'aquesta tradició popular, que també podríem estendre als nombrosos balls i danses que encara avui es conserven en tota la seva plenitud, és la realitat actual de la música al Berguedà. L'entramat que forma la vida musical, en el present, és ben diversa i la trobem reflectida en nombroses manifestacions que podríem desglossar en: activitats docents, festivals de música i concerts, i en- titats musicals. Activitat docent L'activitat docent de la comarca se centra principalment a Ja capital, Berga, que té dues escoles de música: el Centre d'Estudis Musicals del Berguedà "L'ESPILL", classificat recentment com a centre reconegut de Grau Elemental, i l'Escola Municipal de Música, classificada com a centre autoritzat. La matrícula, a cadascuna d'elles, és de més de dos-cents alumnes, i s'hi fa una oferta ben interessant d'instruments. Aquesta proliferació d'estudiants de música, ens dóna, estadístic:-ment parlant, que a Berga, de cada quaranta habitants, un estudia música, cosa que significa un percentatge elevadíssim, comparat amb la mitjana del país. L'activitat docent, però, no només se centra a Berga, sinó també en altres poblacions, com a Borredà, on hi ha una escola de música, o en iniciatives particulars que no podem desmerèixer (Puigreig, Bagà, Cal Basascs, Montmajor). A més a més de l'activitat ordinària en matèria docent, a Berga s'hi celebrà, l'any 1984. una Setmana Cantant de l... Europa Cantat", i des de l'any 1985, s'hi han fet (277) 17 TEMA - -- - -- - --- Any V -Núm. 66 cursos de pedagogia musical organitzats per l'Escola de Pedagogia Musical/ Mètode Ireneu Segarra. També, i aprofitant l'època estiuenca, a Castellar de n'Hug, l'Escola de Música de Barcelona hi organitza Colònies Musicals; i enguany també n'hi haurà a Castell de l'Areny i a Berga. Octub,.,, 198$ ---- Festivals de música i concerts La diversa activitat, dins d'aquest apartat i en l'engranatge musical de la comarca, també és ben important, sobretot si tenim en compte que el cens d'habitants de tota la comarca és aproximadament de quaranta mil persones, de les quals unes quinze mil corresponen a Berga, i que el percentatge de disseminats és molt elevat. Tot i així, l'organització de festivals de música és considerable: el Festival Internacional de Cant Coral "Catalunya Centre", que té lloc a Puig-reig Ja primera quinzena de setembre, i al qual han participat. en aquests nou anys, corals pro-vinents de tot el món, constitueix, sens dubte, la manifestació coral més important de la comarca; les Nits Musicals, de Guardiola de Berguedà, que enguany celebrarà el vint-i-tresè Festival, i que ha estat el pioner en el camp de la música instrumental i orquestral, i en el qual han participat importantíssims instrumentistes nacionals i estrangers. També els nombrosos festivals que van florint, com el Festival de Música d'Estiu, a Berga; la Trobada d'Acordionistes d'Alta Muntanya, a Massaners; i, cavalcant amb el Lluçanès, els Festivals Musicals d'Estiu, a Prats de Lluçanès, Lluçà i Sagàs, que enguany ja comptaran amb la sisena edició. A més dels festivals, també mereix una important atenció el Concurs de Piano "Premi Ciutat de Berga" que, des de fa tres anys, organitza el Centre d'Estudis Musicals del Berguedà "L'ESPILL", un Concurs que, tot i la seva joventut, gaudeix ja d'una participació i un prestigi molt considerables, i s'ha convertit en una de les manifestacions musicals de més relleu de les celebrades a Berga al llarg de l'any. La majoria d'aquests festivals se centren, evidentment, en el període d'estiu; però, l'organització de concerts al llarg de l'any, no la podem deixar pas en un segon terme, ans tot al contrari. A Berga, hi ha una mitjana de tres concerts cada mes; i, a la comarca, lògicament en una quantitat i periodicitat inferior, també se n'hi organitzen. Un dels apartats, també amb gran incidència dins de la música de la comarca, és l'activitat que porten a terme les cobles que hi existeixen: Cobla Pirineu, Cobla Ciutat de Berga, Cobla Infantil Ciutat de Berga i Cobla Atanaga, totes elles domiciliades a Berga. 18 (278) "Interval': una interessant experiència de publicació musical de comarques. Entitats musicals Tal com dèiem ara mateix, i tenint en compte que el Berguedà és una comarca amb un índex de població no gaire elevat, hi ha nombroses entitats que conreen els diferents estils i corrents musicals. A més de les cobles mencionades, en el món coral trobem: l'Orfeó Berguedà, la Coral Espill, la Coral Nostra Llar, el Grup Intermedi "Borinots", la Unió Coral Berguedana i la Coral Infantil "Xerics" a Berga; la Coral Polifònica de Puig-reig i la Coral infantil "Cors Alegres" a Puigreig; la Coral Santa Maria d'Avià, a Avià; el Grup de Cantaires Sant Bartomeu, a Casserres; la Lira Gironellenca, a Gironella; i la Coral Cantaires del Cadí, a Guardiola de Berguedà. En el camp instrumental existeixen: l'Orquestra de Cambra del Berguedà l'orquestrina d'avis Nostra Llar; i, dinst' món de la música jazzística, el Combo Eipili, totes elles a Berga. Tampoc no podem oblidar els nomblosos grups de música rock, funky, etc.~ tot i que viuen en constant movimroL mantenen unes activitats periòdiques: ~~ viniste, Johnny Pasagana, Mercado ~~ gro, Escorp Can, Corrosive Noise, Or~ de gats, Biscuter, lndex i Pots comptar En l'organització d'actes musicals _cal remarcar: la prolífera activitat de l'enu!l! Utopia que, gràcies als seus e~forços, bl portat a Berga els principals (1 en el s1U moment capdavanters) cantautors de b Nova Cançó i dels grups de Mus~ca,Mo­ dema més importants del País; 1 ~~~ la tasca realitzada per Joventut~ MU5icab. sobretot en aquests anys ante~ors. id Fruit de tota aquesta dinàm1ca m.us fou l'edició de la revista "Interval. 91t. mensualment, i amb una tirada mJI¡~ --------------- --------------- --------------- --------TEMA d ·nc-cents exemplars, emplenà aquest e e~ periodístic des de l'any 1980 al 1986; ~p:e. des d'una òptica s.upracom~rc.al, re'iesentà la primera reVIsta especialitzada p mu'sica editada totalment en català des ~ ' del nostre autogovern l'any de la pèrdua 1939. . Continuant amb aquesta llista d'entitats i manifestacions musicals, cal coment~ ('e.tistència a Berga de la productora discogràfica "P:om~ic". 9~e, en~re d'altres, ba procurat 1 fet I ed!ciO de diScs de so.rdanesd'autors berguedans, o dedicades &I . u d' . . . . Tot i el regu1tze entitats o d''trucJatlvesque omplen la vida musical d'aq~esta comarca, cal lamentar que n? tot ht són nors i violes: les mancances 1 la falta de recursos i d'ajudes trenquen sovint l'abnegació i la illusió d'unes voluntats aluu~tes, que cedeixen p~ del. seu te~ps de lleure per tal d'organttzar 1 potenciar la música i les seves diverses expressions, perquè siguin p~~ents per aquestes terres, ~llindar del Pm neu. AtaU d'exemple, i sense ànim de crítica censurable, direm que ni a Berga ni a la resta de Ja comarca no hi ha cap auditori amb les mínimes condicions per ferhi música com cal; s'hi ha de suplir aquesta manca d'infrastructura, sobretot, amb Berguedà. les nombroses i belles esglésies romaruques que formen part del conjunt paisatgístic. També és llastimosa la precarietat de recursos propis amb què compten les entitats per tal de fornir una oferta musical adient, i les dificultats amb què molt sovint es troben per portar-les a terme. Moltes vegades, hem hagut de sentir que l'assistència als concerts és baixa; certament, un centenar de persones ho és, de baixa; però, hem tingut en compte, abans de fer aquest comentari, la proporció d'assistents/ nombre d'habitants? Per a mantenir aquesta proporció, quants oients hi hauria d'haver, en un concert organitzat a Barcelona? Hem pogut Uegir a la premsa, i per dissort més d'un cop, que, en "aquell concert excepcional", el Palau de la Música no era ple del tot; o que en "aqueU acte" hi havia una assistència precària. Llavors, potser cal preguntar: ¿en quina base es pot fonamentar el comentari de manca de coHaboració (en l'organització de concerts a Berga o al Berguedà) perquè hi ha poca assistència i no és rendible? I, potser, encara podríem arribar més enllà: és que la cultura, i en aquest cas la musical, ha de ser rendible? Són rendibles, els concerts o festivals que moltes entitats organitzen a Barcelona? Certament, des d'aquestes pàgines voldria invitar a la reflexió. I m'agradaria que es tingués present que la cultura no és una eina publicitària. I, suposant que les noves tendències de màrketing ens portessin aquí, ¿no hi ha ningú que prengui exemple del funcionament, a diferents nacionalitats europees, dels anomenats sponsors o és que només som europeus a mitges? La intenció d'aquest comentari no és pas d'avivar una polèmica. Però seria molt útil i interessant que hom recordés, molts més cops de l'habitual, que a comarques també hi ha (i s'hi fa) música; i, la majoria de les vegades, s'hi fa amb molts menys recursos (econòmics, humans, d'infrastructura, etc.) que en altres indrets no tan aïllats o Uunyaru. Com deia mossèn Josep Armengou, músic també, i referint-se al "Ball de l'Àliga" de lA Patum, "la seva melodia és ample i majestuosa, com les ambicions dc tot un poble". I podríem afegir-hi: el Berguedà també té l'ambició de ser present i de contribuir perquè la música i els seus corrents estilistics prenguin forma, d'una manera habitual, en la vida cultural del nostre país. Joan Cortina i Guitó TEMA ------------------------------ ------------------------- Bages: notable activitat pedagògica Grup Instrumental del Conservatori de Manresa. El Bages, amb una extensió de gairebé 1.300 Km2 i uns 150.000 habitants, presenta una vida musical molt diversament atesa, segons l'àmbit i la població concrets en què fixem l'atenció. La docència L'eix vertebrador de l'ensenyament de la música, no sols a la comarca del Bages sinó, en certa mesura, a les del Berguedà i del Solsonès, continua essent el Conservatori Professional Municipal de Música de Manresa, una entitat amb més de 50 anys d'història ininterrompuda que, d'uns anys ençà, ha assumit tasques de divulgació del fenomen musical a part de les per mitjà de les estrictament docents "activitats para-acadèmiques" que organitza, les quals inclouen cursets, conferències, concerts, concerts d'alumnes, etc. Un total de 33 professors imparteixen ensenyaments de 10 instruments (i cant) a més de 600 alumnes. Entenem que, precisament, aquesta condició de titularitat municipal és la que ha propiciat q ue la situació contractual del professorat no sigui ni de bon tros equiparable a la del professorat -d'altres sectors o nivellsque depèn d'altres administracions públiques, i la que ha menat a la situació preocupant que en aquests moments travessa la institució. El Conservatori acull, anualment, gairebé 400 alumnes lliures, una xifra que difícilment ens dóna una imatge del volum real d'estudiants de música de les nostres comarques; hi ha una llarga tradició (aguditzada últimament, i que el Departament d'Ensenyament de la Generalitat no ha aturat malgrat que entra en conflicte amb la R eglamentació de Conservatoris) d'examinar-se en altres Conservatoris (del Liceu i de Terrassa, sobretot). L'altre centre de pedagogia musical a Manresa és Esclat, amb més de 400 alumnes, el qual té una incidència especial en la formació musical dels més petits (des dels 4 anys) i en l'ensenyament de la música moderna i el jazz. A més de les entitats esmentades (i com a arreu), hi ha una gran quantitat de professionals que imparteixen classe als respectius domicilis, en un sistema d'economia submergida que mou unes sumes considerables de diners que, en tot cas, són molt inferiors (també en preu/ hora) a les de Barcelona. Com en molts altres indrets de Catalunya, i sobretot des de l'adveniment dels Ajuntaments democràtics, alguns d'ells també han assumit competències en aquest camp. Súria, Sallent (74 alumnes, 3 instruments), Navarcles (80 alumnes, 10 instruments i un programa d'aprenentatge de piano i violí per a infants de 3 anys), Sant J oan de Vilatorrada (130 7 instruments) o Moià (50 alumnes. no) són alguns dels Ajuntaments que o ptat per iniciar-les a les les municipals, mentre que Sa~1tpe<lor optat per les subvencions a una vada, on 30 alumnes aprenen 7 ments. Evidentment que caldria parlar, tam« del gran centre musical que és Montlt: rat; però, malgrat la seva ubicació gràfica, la incidència real que té en la musical comarcal és mínima. La docència de la música es menta amb la labor que Ajuntaments· sociacions de pares -segons els porten a terme per dotar de de música les escoles d'E.G.B. ment que, el cas més destacable ~~ . marca el constitueix l'escola umtana Fono!Íosa (600 hab.) en la qual engulll: han iniciat els estudis de violí 14 \!r (a part de l'obligatorietat de .la clar). El panorama és ben dtvers a · ----------------------------- ----------------------- TEMA Escola Municipal de Navarcles. resa on, actualment, l'Ajuntament només tobreix l'ensenyament de la música fins a Jer curs d'E.G.B. A la vista dels esforços que, des d'alguns sectors, s'estan fent de cara a la pedagogia de la música, sorprèn l'absoluta migradesa de grups estables (o professionals individualitzats) dedicats a la interpretació. Només les corals aconsegueixen d'animar mínimament aquest panorama; ~e les poc més de IO que n'hi comptabilittem (fa 5 anys, n'hi havia 7 només a Manresa), sols la Coral Al Vent, de Sant Y"~etnç, i recentment l'Orfeó Manresà, tenen un niveU i una incidència destacables en el context del país. Si ens fixem en les l'Orals infantils, veiem que només n'hi ha ~c. mentre que també continuen la seva nda (força tancada en els respectius reductes) els cors parroquials i els cors de Clavé: d'uns i altres, n'existeixen pràcticament a totes les poblacions. Quant a la música instrumental el desert és gairebé absolut, si n 'except~em la c~bla La Principal de Bages. Fa poc més dun any es dissolgué l'Obrador Instrumental, després de IO anys d'existència· ~·al • rn_~ guns professors del Conservatori P3ntctpen en grups més o menys estables :ntre que alguns grups formats pe; moes tenen exclusivament una funció docent. En el terreny de la música "moderna", el panorama és una mica més animat, especialment per la presència del Manel Camp Xarops i de Blau Marí, vinculats d'alguna manera a la tasca que, en aquest terreny, ha portat a terme l'escola Esclat. Les entitats organitzadores El 1987, a Manresa es van fer només 23 concerts (a part dels d'alumnes del Conservatori, que tenen una incidència i un ressò molt variables); és a dir, un cada quinze dies. Foren organitzats, sobretot, pel Conservatori, l'Ajuntament i l'Orfeó Manresà (Cicle de Cant Coral), i configuraven entre tots ells un conjunt absolutament incoherent d'actes aïllats, desequilibrat i que mai no aconseguirà de crear en el ciutadà l'hàbit d'anar a concert. Enguany s'hi han sumat iniciatives (tampoc no coordinades) de dues entitats d'estalvi. Ultra l'aspecte quantitatiu, cal remarcarne també el qualitatiu: és molt difícil d'escoltar-hi gl'ans solistes o bons grups de música de cambra; i no és infreqüent que transcorrin tres cursos sense que ens visiti cap orquestra (si no és formada amb gires de concerts o acompanyant alguna coral de la comarca). A la comarca, només Sant Joan té un cicle estable de quatre concerts a l'hivern; a les altres poblacions, l'únic organitzador n'és la Coral o l'Es- cola de música, i fa poca cosa més que la d'organitzar els seus propis concerts. El panorama és especialment mort durant els mesos d'estiu, sobretot d'ençà de la pràctica desaparició de la delegació de Joventuts Musicals de Manresa Quant a la música moderna i la cançó, només l'entitat BLOC (vinculada a l'Institut Politècnic de Manresa) ~ fins a cert punt, els Ajuntaments treballen en l'organització de concerts. I quan se'n celebra algun, sorgeix el problema dels locals. La Sala d'Actes del Conservatori és molt apta per a solistes o grups reduïts, i pot acollir uns 200 oients. En altres circumstàncies, cal recórrer a dos teatres o a l'església de la Seu, sempre amb acústiques defectuoses. Als pobles, la solució és invariablement l'església (sortosament, la nova normativa del Vaticà en aquest sentit no ha provocat cap problema a la comarca). El comerç especialitzat es limita a dues botigues d'instruments (entre elles, el representant per a tot l'Estat d'una marca molt coneguda) i només una de discs, amb una oferta mínimament diversificada. Finalment, esmentem l'existència de reduïts grups (o individualitats) dedicats a la recerca, ja sigui en l'aplicació de les noves tecnologies a la música, o en la recuperació i l'estudi del patrimoni musical, tant l'històric com el tradicional. Josep M. Vilar mat qua ha jan de ra , Ba aq mo qü qu cia sa: o¡ ~~ ~sJ 3 ~p 1mp, ble :~· gau ach bre bilit poc cal e dat. Iese perè llor ~~- Banco Hispanollmeric ------------------------------ ----------------------- TEMA Baix Llobregat: una pobra incidència musical El Baix Llobregat és una comarca for013da per 27 municipis, la població de la qual (aproximadament, 40>.000 person~s) ba crescut de manera contmua des de mtt¡an segle XIX, i s'ha duplica~ en _un espai de temps d'uns 100 anys. Fms 1 tot, cal observar que, entre els anys 1950 i 1960, bcomarca assoli el percentatge de creixement absolut més alt de tot el Principat. Pd nombre d'habitants i per la indústria, eaJ situar el Baix Llobregat com la tercera comarca en importància, després del Barcelonès i del Vallès Occidental. Tot i aquesta importància, és una comarca moh poc influent culturalment a conseqüència, sens dubte, de la poca distància que la separa de Bar~lo.n~, ~ircumst~n­ ciaque és, alhora, pelJUdiCial 1 beneficiOsa: perjudicial, perquè la gran metròpoli ofega gairebé qualsevol tipus d'iniciativa i hi fa impossible una competència sana ija que difícilment es disposen de recursos econòmics i, els pocs que es tenen, es reserven pels actes de les festes majors, de caràcter eminentment populars); la vessant beneficiosa és que permet, gràcies a la proximitat, poder gaudir d'espectacles impossible de veure a qualsevol dels pobles o ciutats de la comarca. 8 Baix llobregat és una comarca molt poc influent culturalment Musicalment, la comarca del Baix Llobregat no és res, com no ho són una bona part de les comarques catalanes; i no n'és rts ni en estiu, època de l'any en què la música és més descentralitzada que mai. Cal exceptuar, d'aquesta precisió, el món ~danístic, que s'ha mantingut en un bon ruv~ll des de fa anys i que, fins i tot, s'ha revifa~ en poblacions com Cornellà, que gaude1xen de diverses associacions molt actives i competitives entre si. Els baixllob~gatins no han mostrat mai cap sensibthtat especial cap a la música, però tampoc no han tingut a mà cap centre musical ocap Conservatori que els hi hagi ajudat. Al~n~ Ajuntaments disposen d'escoles de mus1ca sense reconeixement oficial no sempre són gestionades de la mi~ . or manera. l, en alguns casos, no dispo~n de prou recursos i material adient. ·1algrat aquesta pobresa d'escoles i de mnservatoris públics, els estudiants de rrò música no han mancat mai, al Baix Llobregat; encara que, tots junts, no generen una demanda musical atractiva per cap organitzador de concerts, ja que s'estimen més desplaçar-se a Barcelona per escoltar-ne un. Si s'arribés a fer una mitjana dels concerts que anualment s'organitzen a lacomarca del Baix Llobregat, deixant de banda els de final de curs de les acadèmies de música, molt probablement no s'arribaria a un per cadascun dels 27 municipis que componen la comarca. La població amb major activitat musical de la comarca és Castelldefels, municipi eminentment turístic, que compta amb un festival de dansa i música a l'estiu, el qual aquest any compleix vuit anys. A més a més, l'Ajuntament organitza regularment activitats musicals i concerts, com Ja trobada de músics recentment realitzada (que va aplegar músics de tot arreu, que tocaren durant sis hores ininterrompudament) o els cafè-concert. A més de Castelldefels, únicament la població del Papiol compta amb un festival de música, l'estiu, que ja va per la dotzena edició. Aquest festival és organitzat pel Patronat Pro-Festivals de Música del Papiol, una entitat promoguda i animada pel violonceHista català Ernest Xancó, fundador de I'Orquesta Nacional de Cuba, qui té una casa en aquesta població. Deixant de banda aquestes dues poblacions, l'activitat musical a l'estiu hi és nuHa, i a la resta de l'any, també hi és un absolut desert. Ni els intents per part d'associacions locals de Joventuts Musicals d'organitzar regularment sèries de concerts han pogut resistir Ja indiferència de les administracions locals i de la gent Joventuts Musicals compta al Baix Llobregat amb tres associacions: a Martorell, a Gavà i a Cornellà. Les dues últimes romanen inactives des de fa alguns anys, per esgotament dels principals membres, per la manca de suport oficial i per l'absència de resposta per part del públic. Carme Amat, fundadora i presidenta de les que havien estat Joventuts Musicals de Gavà, va explicar a aquesta revista les moltes dificultats que va tenir al llarg dels quatre anys que va durar l'associació. Va dir: "La gent passa molt de la música! Ja em podria esforçar molt en organitzar un concert: contactar amb els músics, contractar-los, buscar una sala on fer el con- cert i buscar patrocinadors per pagar els cartells de propaganda; finalment, no hi anaven més de 25 o 30 persones (. ..) La gent que té interès per la música se'n va a Barcelona quan vol escoltar un toncert, perquè l'oferta hi és infinitament més gran, variada i de major qualitat, i els locals acostumen a ser els adients per a celebrar-hi concerts"'. No sembla que en un futur proper la situació pugui canviar No sembla que en un futur proper la situació pugui canviar, ni em consta que hi hagi el projecte d'obrir cap Conservatori a la comarca (l'element dinamitzador de la cultura musical). No hi. ha cap dubte que l'allargada ombra que tapa sobretot les poblacions del Baix Llobregat properes al delta és un factor determinant en el desinterès i l'apatia dels Ajuntaments a l'hora d'oferir música que no sigui rock, pop o heavy als seus ciutadans. Qualsevol iniciativa privada, per altra banda, és de difícil rendibilitat, ja que, si s'hi portessin grans instrumentistes solistes i orquestres simfòniques, no se sabria on poder fer els concerts, a causa de la manca absoluta de locals amb les mínimes condicions acústiques exigibles. Lourdes M orgades La mas imponame editorial de publicaciones española de obras musicales de estudio y de concieno ~~\~~"'o &>"~- BO ILEAU J>~ ~ Ptovcn:a, 'lS7 · Telifono liS 53 3• 08037 - BARCELONA En su propi o interés pida siempre TEMA ------------------------------- ------------------------- Contarques gironines: elentents potencials per a una òptinta projecció musical A l'hora de parlar de la música a les comarques de Girona, cal diferenciar-ne dos grups: de música popular i de clàssica. El primer grup pertany al món de les cobles. Aquest hi està molt arrelat i difós, perquè és de domini públic que Girona té força cobles i, entre elles, n'hi ha de molt bones. Això ha estat possible, en un conbons compositext històric favorable tors i bones cobles- , gràcies al fet que el poble viu molt intensament les sardanes -les comarques de Girona compten amb un gran nombre de cobles sardanistes i, molt sovint, celebren aplecs. Això és lloable i molt positiu, ja que per al desenvolupament de l'altra música "és sabuda la importància d'iniciar-se en la disciplina musical per les pròpies arrels" (Bartók-Kodaly). Potser el problema rau en el fet que ambdós mons estan força deslligats i no són un al servei de l'altre i viceversa. Pel que fa al món de la música clàssica --entenent la paraula en un concepte molt ampli, i no definint-la en una època concreta- cal analitzar-Jo des de la seva arrel. Així com la música popular es porta dins i es transmet quasi sempre de generació en generació, abarcant un sector molt ampli de les nostres comarques, l'altra música, per motius molt diversos, ba estat reservada sempre a minories; potser el més greu ha estat sempre la falta de difusió a tots els nivells. El primer lloc on es podria solventar aquest problema és l'ensenyament primari; és, justament, on crec que encara estem endarrerits. La música a les escoles encara és !"'assignatura pendent" i, per tant, no és dirigida i pagada per l'administració. Tan sols a les ciutats i poblacions que tenen uns Ajuntaments interessats en la matèria, o a les escoles amb associacions de pares que s'hi interessin, la música és accessible als escolars. Aquesta situació és poc freqüent als nostres centres: en alguns llocs, omplen aquests forats amb corals escolars o amb conjunts instrumentals als quals tan sols tenen accés uns quants alumnes de cada escola, una hora setmanal. Girona té una institució especialitzada en l'educació de música: el Conservatori Professional. Les comarques només tenen un Conservatori, que comprèn els nivells elemental i mitjà, el qual ofereix un quadre clínic típic; sobretot, una manca d'infrastructura important. Campus Musical de Torroella de Montgrí. Seria injust deixar de banda certes escoles i pedagogs que, amb una gran dosi de professionalitat i entusiasme, treballen per a la música i per a la formació de músics. Però, aquests, són centres privats, i molt sovint els manquen recursos. Ara bé, m'atreveixo a pensar que el futur de la pedagogia musical i el de la música és a les seves mans. Per exemple, Girona i Figueres tenen alguna d'aquestes escoles. També La Bisbal, Sant Hilari, Olot, Sant Feliu de Guíxols, Banyoles. Els principis pedagògics d'aquests centres es basen en una sensibilització de l'alumne en el cas dels més petits, també dels pares- : els eduquen per separat l'oïda, la veu, el ritme... amb tècniques molt posades al dia. Tot això, i més, ja ha donat alguns fruits, perquè hi ha joves intèrprets de diversos instruments amb bones perspectives de futur. T ambé en aquesta línia, des de fa set anys es fan -amb el patrocini de la Generalitat i de l'Ajuntament de Girona colònies musicals per a nois de 12 a 15 anys. . Una tasca destacable són les agrupaClons corals. Les comarques gironines en compten un gran nombre. Molts pobles disposen d'un cor i, en algunes ciutats ' fins i tot dos o tres. Pel que fa ~ orquestres, Girona ciutat en té dues de corda. Figueres té una jove orquestra, i n'hi ha una altra que agrupa estudiants de totes les comarques. Tolt! aquestes orquestres pateixen grans defr ciències econòmiques. Cal destacar, i felicitar, la tasca de J~ ventuts Musicals i de les associacions musicals d'algunes de les comarques que tl!· ballen en Ja difusió de la música, organ.~ zant concerts, podis, cicles d'audicions pe a escolars, etc. Esmentem, de passada, que les colll3l· ques de Girona, sobretot a la franja fu¡¡. ral i l'estiu, es converteixen en una grl! universitat (per a molts, somniada!) !'t música, amb professionals i intèrprets« prestigi mundial. Estic parlant dels Cif sets internacionals i dels Festivals de Mil' sica, encara que sovint són inassequibl::s als estudiants gironins. Per acabar, i fent una reflexió sobi! això que he exposat, puc arribar a la CO!i" elusió que les comarques gironines tentc molts ingredients per a un creixe~en~ 1 una projecció musical -hi ha bons mter· prets, compositors i pedagogs (algun¡ d'ells es perfeccionen a J'estran~r•. pcrt d'a;! tres ja tenen renom), joves musiCS en potència, marc històric i social... Po!Sif. allò que manca és lligar més caps, est• blir criteris i unificar-los -més info'! ció i connexió-, i dur a terme una!""' tica musical adient i coherent. Josep Ramon Uobet i f¡¡; ----------------------------- -----------------------TEMA ls Cap a la normalització musical de les comarques de ponent Carme Vilà amb l'Orquestra de Gottwaldov, al pati de la Universitat de Cervera. A les comarques de Ponent, tant per la complexitat i extensió com pel tarannà que le~en, es fa difícil de tenir prou informació estadística per a documentar, ami> plena objectivitat, un plantejament, co~ es el nostre, referent a la música. I, lòg~cament, pot haver-hi involuntaris obh~ que.• fins i tot, podrien documentar 0 bé mat~sar ~illor això que escriurem. .De la s1tuac1ó de IO anys enrera, on la ~lda musical es canalitzava quasi exclusi:e~t per les Corals i els Orfeons, tant . anitis com d'adults (entre els quals !Orfeó Lleidatà portava el lideratge d'aquesta promoció, amb l'organització dels Cursos de Direcció Coral i de Tècnica Vocal), es va passant a una altra situació en què la música ha fet explosió a molts ambients, i la preocupació de molts ha estat de posar a l'abast de les noves generacions l'ensenyament, no tan sols del llenguatge musical sinó d'un ventall ben ampli d'instruments. Així, actualment, l'ensenyament musical a les Comarques de Ponent compta amb el Conservatori Professional de Lleida, els Conservatoris Elementals de Cervera, Tàrrega i Balaguer, i una munió d'Escoles de Música, promogudes pels mateixos municipis o per algunes Corals, escoles que, sovint, palesen la inquietud i l'eufòria del moment actual. Fins i tot pobles que no arriben al miler d'habitants, com és el cas de Sant Guim de Freixenet, a la Segarra, han bastit aquesta infrastructu ra musical. Sembla, doncs, que hi ha el convenciment (i també l'oportunitat) de fer una feina; però el repte, justament, rau en el fet de com cal fer-la perquè s'hi aconsegueixin uns objectius de qualitat que ajudin a resoldre en aquestes comarques un dels dèficits que tenen. També en el camp de l'ensenyament, al costat dels cursos de Direcció Coral de TEMA ----------------------------- -----------------------VI FESTIVAL DE MÚSiC/\ del 3 ol 15 d agost de 1981 LA SEU D URGELL Orgol"'•llOf pel Oeporto.l'letlt 1 !fe Cu!t1,11o Mtt1o"J de Com"r"c:;ociÓ ·~ de MV\.c:o 6f' lo ~e.toiJiot cM CO-toiJ.:~ o 26 A Cervera, l'activitat musical tendeix a normalitzar-se, ja que l'Associació d'Amics de Ja Música i el Conservatori han anat fent una planificació de concerts que, actualment, omple les diverses èpoques de l'any, com els cicles de Nadal i de Tardor (enguany el Vlll), el Cicle de Concerts de Primavera, i durant l'agost, el VIII Festival d'Estiu. Hi ha, però, altres nuclis que tenen inquietuds: Solsona, la Seu d'Urgell i Gerri de la Sal esdevenen tres nuclis importants per a l'activitat musical, especialment durant l'estiu. Hi ha altres ciutats que, amb una certa regularitat, programen concerts, com és el cas de Mollerussa, entre altres. Des de Bellver de Cerdanya fins a Serós, passant per totes les viles i pobles de més de dos mil habitants, a totes, durant l'any, hi ha Ja possibilitat de fer-s'hi algun concert subvencionat per Ja Diputació de Lleida.. El panorama coral, en general, es manté. Trenta-vuit corals distribuïdes en tres zones (Nord, Llevant i Ponent) hi conserven un cert caliu, amb poques innovacions. Ja és un mèrit el fet d'haver sobreviscut, però tant de bo que s'hi pogués aconseguir un millorament tècnic que, a més d'estimular positivament els cantaires, exigiria més competència als directors i plauria més als oients, els quals sovint han de veure el goig només en els aspectes locals i altres significacions, certament vàlides, però no sempre suficients. Amb tot, cal reconèixer que alguns cors reben uns aires més renovadors, com a fruit del bagatge que porten alguns estudiants de música que s'hi han incorporat, o perquè la mateixa entitat es preocupa de llur formació. Val a dir que el context que afavoria Cotn.-1 de C..""o de! M. I "'""'""'e-t de lo S... d'U'Jlell Jordi Mora, dirigint l'Orquestra de deixebles dels cursos de Cervera. l'Orfeó Lleidatà (que, fms fa poc, tenien Ja seu a Cervera) hi ha les activitats de la Càtedra de Música "Emili Pujol", la qual, amb el Conservatori Municipal de Cervera, organitza diversos cursets per a instrumentistes amb incidència internacional, que donen, als estudiants del nostre país, Ja possibilitat de millorar-se tècnicament. Aquest estiu se celebrarà el VII Curs Internacional, durant la primera quinzena d'agost. També la Seu d'Urgell és el marc idoni per als Cursets de Música Antiga, organitzats enguany, per vuitena vegada per Ja Generalitat de Catalunya. La normalització també passa per l'organització de concerts i la resposta que tenen per part del públic. En aquest sentit, gràcies al Servei de Música de la Generalitat (que ha facilitat concerts a totes les comarques de Ponent) i a Ja Diputació de Lleida que, amb el mateix objectiu, ha organitzat els Concerts Emili Pujol, s'ha aconseguit canviar un xic Ja situació. En alguns indrets, aquesta acció no s'ha aprofitat, qui sap si per massa facilitats. A molts, ha estat com la flor d'un dia i no hi ha provocat cap continuïtat. En canvi, en altres indrets, la inversió ha donat resultat. A Lleida ciutat, al costat d'una Associació de Música que existeix des de fa molts anys i que de tant en tant organitza concerts, s'ha creat una associació de joves estudiants de música amb esperit de renovació. I, a mes, l'Ateneu Popular organitza concerts amb periodicitat, encara que, preferentment, són a càrrec d'estudiants i de joves intèrprets de les pròpies comarques. També la Caixa de Barcelona ha facilitat darrerament una sèrie de concerts en aquest mateix sentit. per lo L l'eufòria coHectiva, i donava signif~a­ ció a qualsevol concert coral, ha camiat Ara, en general, poques corals potser I! troben a l'altura d'oferir l'atractiu de b m~sica, al marge d'altres significaciort\ Es en aquest sentit que totes les coru han de poder oferir un fruit acceptable; justament, perquè tota la significació htr mana, social, patriòtica,... que elles tefl(¡l tingui més credibilitat. Això tenint eQ compte que el món d'avui és més exigent que el d'ahir i que, per fer aquesta feill.l, potser tampoc no hi hagi el reconeix~ ment i l'ajut que caldria. Jo crec que, tots els qui poc o moltestem compromesos en alguna activitat rl: cultura musical, treballem amb J'objat. que les nostres comarques tinguin la \iuli tat musical que els pertoca per tal d'~ fluir en la sensibilitat de tots. I, això.~ bem que només ho podrem aconsef! amb un esforç ben encaminat i amb for¡¡ constància. Aquesta marca té ubicada legalment la seu social en aquestes adreces Aribau, Z12 • Moià, 20 • OS006 Borcelollll Tels. 41802 90-2003136 uollerl l ----------------------------- ---------------------- - TEMA Tarragonès: entre les activitats locals i la temporada d'estiu l L'Auditori Pau Casals del Vendre/~ és el marc d'una activitat concerrlstica continuada. Si considerem amb atenció Ja vida muskaJ a les comarques tarragonines, trobarem que hi ha dos tipus d'activitats clara~ent diferenciades: les programades per enhtats que actuen al llarg de tot l'any (Associacions de concerts, Corals, Bandes, Conservatoris) i les de temporada (Cursos d'estiu i Festivals). Parlarem separadament de cadascuna, encara que (com és evident) unes i altres estan estretament relacionades. La més antiga de les entitats de concens és l'anomenada Associació de Concerts•. de Reus. A la seva seu, el Teatre Bartnna, ofereix als socis uns concerts periòdics. Joventuts Musicals també ofereix als socis les seves activitats concertístiques. I, a més, organitza audicions de música per a escolars. Caldria esmentar aquí el recentment desaparegut Institut Musical de Tarragona, el qual, abans de l'establiment de JJ.MM., havia estat durant molts anys l'única institució que programava concerts periòdics per als seus socis. L'Associació Pau Casals també organitza concerts per als seus socis, al llarg de l'any, al seu auditori de Sant Salvador. A part d'això, també vénen a Tarragona i a les comarques tarragonines alguns concerts subvencionats, o simplement organitzats, per entitats oficials, bancàries o d'alguna altra mena. Solen ser unes "grans audicions", és a dir: de grans orquestres o cors, que no podrien ser programats per entitats que depenen únicament dels ingressos per quotes dels socis. La zona de Tarragona és rica de Cors de tota mena: infantils, de veus blanques, mixtes i d'homes. Alguns tenen ja una vida força llarga, com el centenari Cor de l'Àncora, supervivent dels cors de Clavé, i el Cor AHeluia, que ha celebrat enguany el 25è aniversari. Altres formacions, encara que sense tants anys d'història, ja tenen força projecció fora del país, com la Coral Sant Esteve de Vila-seca i Salou, de veus blanques. Les Bandes só_n, en major part, a la zona de l'Ebre. Es possible que, aquí, la 287 TEMA ------------------------------ -----------------------gran afecció que hi ha per aquest tipus de formació sigui per la proximitat a les terres valencianes. El cert és que, a la Conselleria de Cultura de la Diputació, hi ba enregistrades 19 Bandes, l'existència de les quals influeix en el nombre de joves que volen estudiar instruments de vent als Conservatoris i escoles d'aquestes comarques. Ja que les hem esmentat, direm que, de totes les institucions relacionades amb la música, els Conservatoris són els més importants, perquè al voltant d'ells gira, o hauria de girar, tota l'activitat musical de la respectiva zona d'influència. La gent jove té ganes de fer música: molts, com a una simple afició; però, cada vegada més, amb ganes de dedicar-s'hi professionalment. Tenim dos Conservatoris de nivell mitjà (és a dir, professionals) i algunes escoles reconegudes. Tots funcionen a ple rendiment, i cada vegada tenen més demandes de matrícula. Però aquest és un dels punts on es fan sentir els efectes del centralisme. Les demandes serien prou grans com per tenir, si més no, un Conservatori on es poguessin fer estudis de grau superior. Però la proximitat de Barcelona i les facilitats que hi ha per traslladar-s'hi són molt condicionants. Així, ens trobem que els qui vulguin estudiar tota una colla d'instruments (oboè, trombó, trompa, flauta de bec, contrabaix, percussió, orgue, clavicèmbal, ...) hauran de matricular-se a Barcelona, ja que no ho podran fer a cap Conservatori de les comarques tarragonines. En els darrers anys hi ha un fenomen que ha adquirit una gran importància, tant a Tarragona com a tot arreu: els Cursets i els Festivals d'estiu. El boom dels Festivals que es produeix a tot Catalunya els mesos estivals té aquí uns representants tan significatius com: el de Santes Creus, cada vegada més important, sobretot per la seva especialització en música gregoriana; el Pau Casals del Vendrell-Sant Salvador; el de Cambrils, i la Desena Musical de Tarragona, tots ells ja amb una tradició de força anys. Darrerament s'hi han afegit els de Segur de Calafell, l'Espluga de Francolí i Tortosa (amb el seu ..Felip Pedrell"). A les localitats on hi ha orgues històrics - L'Aleixar, El Vendrell, Montblanc, Torredembarra- també s'hi fan els concerts anomenats "Orgues de Catalunya". Una altra manifestació que dóna vida a l'activitat musical tarragonina són els cursets d'estiu. Actualment n'hi ha al Conservatori de la Diputació de Tarragona, i al de Vila-seca i Salou. Són moltes les matèries que s'hi poden estudiar. Destaquem només, com a singularitat, el Curset d'Òpera de Tarragona (potser l'únic, no ja a Catalunya, sinó a tot l'Estat espanyol), on es treballen fragments d'òpera tant des del punt de vista de tècnica 28 e.' CUQ& INTEQNACIONAL DE MUé>ICA del 12 al 26 de Juliol de 1987 Vila.seca i Salou (Tarragona) Espanya com de moviment escènic. En aquesta època, Tarragona passa de ser depenent de la gran ciutat (Barcelona), a tenir una vida pròpia, a ser un centre d'atracció per als estudiants que cerquen la forma d'ampliar els respectius estudis i de conèixer nous enfocaments i punts de vista en un ambient internacional. Si fem una ullada als Cursets d'estiu que es fan a l'estranger, ens adonarem dels avantatges econòmics pel fet de tenir aquests cursets a casa. La diferència en les despeses (viatge, estada, divises, classes) és molt considerable. L'ambient musical intens que s'hi respira els mesos d'estiu, entre els Cursets i els Festivals, fa que tothom d'alguna manera "senti" la presència d'aquestes activitats: des de l'home de carrer fms a l'estudiant, passant pels afeccionats. Les viles on es fan els Cursets s'animen, amb la presència dels cursetistes; i els sons de les veus i els instruments són una constant en el decurs d'aquells dies. Els estudiants viuen intensament, només per a la mus1ca. Podríem dir que ..carreguen !el bateries", de cara a l'hivern. Fan 00\t\ coneixences, veuen el nivell musical <!lX hi ha fora de les nostres fronteres, a¡mnen noves tècniques o noves formes dift. rents d'enfocar els estudis. En resum. !f és una experiència summament enriqur dora, que els servirà de molt estím~;. Encara no es pot comprovar amb esl!dístiques, perquè tot és massa recent, pcro crec que aquestes activitats estiuenq~ han contribuït moltíssim a revifar la 11da musical de les comarques tarragorun~ Evidentment, no és aquesta l'única rao d'aquesta "febre" per la música que s'lli ha despertat en els últims anys. Tampt no és un fet que ocorri només aqul. 1 ben clar que, arreu del país, hi ha .un~ mena de renaixença de l'activitat m~s!e& però és molt possible que les acll\1tab abans esmentades siguin un dels factoll més decisius dels que han provocat aquo· ta reacció. Ma Dolors AfJt. del tde co ab, una me1 E ens Ira ami m~ ----------------------------- ----------------------- TEMA Vallès: iniciatives intportants amb serioses dificultats públic amb un concert del prestigiós pianista terrassenc Miquel Farré. La filosofia del Retaule Artístic, a part de ser una ftlosofia lloable i alhora agosarada, era una "rara avis" dins el panorama musical del Vallès i, fins i tot, de la resta de Catalunya, ja que, temporades estables d'aquestes característiques, gairebé no les trobem en cap altre lloc que en la mateixa Barcelona. Era, també, un acte de fe en les temporades estables i no pas en els Festivals de música. La població del Vallès està formada per un nucli humà molt considerable, que es converteix en un gran mercat potencial per vendre l'art musical. Però, perquè aquest mercat potencial assoleixi el caràcter d'efectiu, falta encara un llarg camí a recórrer. És un camí a través del qual els ciutadans han de descobrir la sensibilitat neressària per vibrar davant la música, l'art, i la cultura; i els polítics ~ també, els ensenyants han d'arribar a ser sensibles a la realitat - sortosament cada dia més entesa- que l'educació musical és una peça clau en l'educació integral de l'home. El desaparegut Retaule A rtístic de Terrassa, un acte de fe en les temporades estables L'Orquestra Sinfònica del Vallès. una experiència que cal consolidar econòmicament. En parlar de la música a les comarques ~el Vallès, no vull pas amagar la meva identitat de terrassenc i, per consegüent, com a fill de tan bona mare i, també, com abon amant de la música he d'esmentar una Pr?fitosa experiència que va viure Ja meva Ciutat. Els terrassencs sensibles al fet musical ens sentíem orgullosos de tenir a casa nostra una entitat - el Retaule Artístic- ~b. la missió especifica de divulgar la mus,ca clàssica per mitjà de l'organitza- ció d'una temporada estable de concerts, amb la freqüència d'un concert setmanal, exceptuant-ne els mesos estiuencs. Cal esmentar, també, altres activitats complementàries, que consistien en audicions comentades, conferències i algunes exposicions. Però el Retaule Artístic, després de deu anys d'intensa activitat, tancava malauradament les portes per manca d'ajuda institucional, principalment de l'Ajuntament. El 26 de desembre de 1986, diada de Sant Esteve, s'acomiadava del Així, doncs, els poütics haurien de reconsiderar la seva coneguda actitud davant la música, tot donant més suport econòmic a les activitats musicals. Els ensenyants, per la seva part, haurien de tenir la preocupació necessària perquè la música a l'escola fos una realitat. H i ha hagut el cas, en els últims anys, que les conselleries de cultura d'alguns Ajuntaments importants del Vallès han contemplat en els respectius pressupostos elevades partides destinades a activitats, a les quals l'adjectiu "culturals" esdevé de dubtosa aplicació, com -per exemple- les festes del carnestoltes; en can~ les quantitats destinades a conrerts s'han caracteritzat per la pobresa. Alguns pensen, sens dubte equivocadament, que els conrerts són patrimoni dc minories concretes i que. per tant, les subvencions econòmiques es fan innecessàries. Però, en arribar a aquest punt, cal pensar en la faula del gos que es mossega la cua. No es fan conrerts perquè la gent no respon o, contràriament, la gent no respon perquè no es fan concerts? TEMA ----------------------------------------------------~ És ben cert, però, que la poca resposta del públic davant la música és un fet que en condiciona la promoció i, per consegüent, pot arribar a malmetre l'ànim dels seus organitzadors i a frenar les disponibilitats dels seus patrocinadors. Durant l'any 1986, últim any d'existència del Retaule Artístic de Terrassa, la mitjana d'assistència als concerts fou de cent cinquanta persones, una xifra que fa plorar en una ciutat de gairebé cent cinquanta mil ànimes. Per altra part, cal dir que el teatre la Faràndula de Sabadell no es va omplir en un dels concerts de primavera de l'Orquestra Simfònica del Vallès celebrat fa pocs dies. Aquí cal pensar, una altra vegada, en Ja faula del gos que es mossega la cua. Paradoxalment, la resposta del públic als concerts és més important a les poblacions petites que no pas a les grans ciutats. No s'ha pas d'oblidar que els nuclis urbans més poblats del Vallès estan ubicats prop de Barcelona; és per això que molts amants de Ja música residents en aquests nuclis fan més vida musical a Ja capital que a la seva pròpia ciutat. És evident que l'activitat musical que es realitza a les comarques del Vallès és ben reduïda si Ja comparem amb el nombre d'habitants, i si la comparem, també, amb la d'altres països més desenvolupats culturalment. Malgrat això, s'ha de pensar que, de mica en mica, es van conduint a bon terme un estol d'activitats que poden ser la base i el punt de partença per arribar a coHocar la música i el seu entorn, amb paciència i constància, en el lloc que li correspon. Entre aquestes activitats, n'hi trobem unes de caràcter cíclic i altres de caràcter eventual. Ara deixarem constància d'algunes del primer grup: el Festival Internacional de Música de Matadepera (set edicions), Festival de Música del Montseny (una edició), les Nits Musicals a Santa Maria de Palau-Solità (catorze edicions), Música a l'Estiu a Sabadell, Musicals a Sant Feliu de Codines (una edició), el Festival Internacional de Música de Granollers (vuit edicions), la Temporada de Música de la Caixa d'Estalvis de Terrassa (dues edicions), la Temporada de Dansa de la Caixa d'Estalvis de Terrassa (quatre edicions). ques. Cal desitjar que aquestes penúries se solucionin. apellant a la bona voluntat de l'administració ~ també, de la pròpia orquestra, ja que és molt positiu que les comarques del Vallès tinguin una orquestra simfònica que es denomini amb el seu nom. Aquesta agrupació orquestral que, quant a qualitat interpretativa, es pot coHocar al costat de l'Orquestra Ciutat de Barcelona, esdevé tot un símbol davant el centralisme barceloní. En el capítol d'estímuls capaços de fer avançar l'oferta musical en forma de concert, hem d'incloure-hi alguns elements importants i decisius: els Conservatoris, les Corals, les delegacions de Joventuts Musicals i les Obres culturals de les Caixes d'Estalvis. La labor dels Conservatoris no se centra estrictament en l'aspecte docent sinó que sovint es projecta cap a l'exterior, tot oferint una sèrie de concerts, en algunes ocasions de forma aïllada i en altres amb estructura de cicle, els quals tenen una gran importància Actualment, a les comarques del Vallès, hi resideixen un bon nombre de músics joves, alguns d'ells amb evidents qualitats de solista. Els concerts patrocinats pels Conservatoris són sovint una bona oportunitat de presentar al públic els nous valors, els quals no sempre tenen l'ocasió de realitzar activitats concertístiques. Les Corals són, sens dubte, un altre vehicle de difusió musical. Gairebé les trobem, sortosament, a tots els nuclis urbans, tant en els més grans com en els més petits. Per mor d'aquesta gran varietat no vull anomenar-ne cap pel seu nom propi ja que totes, en procedir de l'amateurisme, donen de si tot el que poden. Benaurats aquells que saben oferir un bocí del seu temps lliure per enaltir l'instrument més meravellós: la veu humana. Les delegacions de Joventuts Musicals, dintre de les seves possibilitats i de les limitacions econòmiques, fan, també, una El Festival d'Òpera de Sabadell mereix un esment especial En parlar de festivals i de temporades de música, crec que amb tota justícia s'ha de fer un esment especial del Festival d'Òpera de Sabadell. Una important i agosarada empresa promoguda per l'Associació d'Amics de l'Òpera, de Sabadell. Aquesta mateixa associació ha portat a terme la creació de l'Orquestra Simfònica del Vallès, la qual, en aquests moments, està passant notables penúries econòmi- El flautista Claudi Arimany ensenya al Conservatori de Granollers. CICLE DE TARDOR aportació al panorama concertlstir Aquesta institució és en teoria un vebidt idoni per a Ja realització de concerts. Però aquesta idoneïtat es transforma sovint en impotència per causa de la poca atenció econòmica de les administracions locals. Per altra part, en els programes de ml dels concerts solem trobar el logotip iel nom d'alguna entitat fmancera indicant· nos la seva coHaboració econòmica ~ totes maneres, exceptuant uns casos m01 concrets, les coHaboracions són ínsui;. cients, qüestió que vol indicar-nos que,.. música encara no gaudeix de la deg¡ID consideració. Finalitzant ja l'anàlisi de la situació m~r sical al Vallès, posarem la mirada en dl llocs on es realitzen els concerts: teatrei sales, esglésies, etc. Sovint, aquests locall no posseeixe.r les condicions ac~tiq110 apropiades. Es per això que urgeiX ~o­ sar en el tema dels auditoris, uns audttoris que haurien de localitzar-se principal· ment a Granollers Terrassa i Sabadcll Hem començat ;ecordant l'exp~rièncta del Retaule Artístic de Terrassa. Es. selll dubte, una experiència en la qual val.~ pena pensar, i fins i tot dur-Ia a la P~¡: tica allà on la concentració humana SJglil més notable. D'aquesta forma el Vallès donaria un pas exemplar i import~otrr la tasca de divulgar la música class!Cl Xavier Mossor.t SANTANDER CURS D'INTERPRETACIÓ PIANÍSTICA CONCURS INTERNACIONAL DE PIANO DE SANTANDER Presidenta Fundadora: Paloma O'Shea FUNDACIÓN ISAAC ALBÉNIZ Director: Federico Sopeña Professors: Lev Vlasenco, URSS Joaquín Soriano, España SANTANDER 22 agost - 2 setembre 1988 Data límit d'inscripció: 15 juliol 1988. Edat màxima: 30 anys. PATROCINAT PER: NIXDORF COMPUTER INFORMACIÓ: Secretaria de alurnnos de la Universidad Internacional Menéndez Pelayo Isaac Pera! s¡n 28040 Madrid (España) Teis. (91) 410 49 01 / 449 50 00 Concurso Internacional de Piano de Santander Hernan Cortés, núm. 3 39003 Santander (España) Tel.: (942) 21 48 01 / 31 12 66 Telex: 35833 BADER E MÓN SONOR Apoteosi verdiana Vladimir Atlamov i 1/eana Cotrubas foren els protagonistes de /'Otello que Ros-Marbà dirigí al liceu. Al Liceu, aquest darrer mes s'ha entrat en aquell instant de la temporada en què el Verdi més substancial torna a fer-hi acte de presència. L'enyorat i esperat OteHo s'ha reprès amb notable èxit de públic i amb una esperançadora insistència en el nombre de les representacions. Perquè, tan important com la qualitat del fet operístic ens sembla que també ho és aquest increment en la seva difusió. Fins i tot, sembla que aquesta tasca d'índole sociològica esdevingui prioritària a l'instant present. Cal, en efecte, trencar esquemes pretèrits i esmerçar-nos en sensibilitzar nous estrats socials de públic envers aquest fet musical. És una tasca prioritària per a tots els camps de la música, i el Liceu no hi resta, evidentment, al marge. Aquesta normalització i extensió de l'oferta cultural és decisiva, ja que encara que s'incrementi en uns pocs milers cada vegada, representa un procés d'extensió encoratjador. Cal preguntar-nos, d'altra banda, si el públic - l'habitual, i aquest de nova fornada- és prou conscient de la veritable dimensió d'una obra com aquest OteNo. Ens ho demanem perquè, mentre observàvem les reaccions dels assistents al Liceu, ens semblà que l'interès continua encara pendent dels instants lírics més destacats, tot i la gran qualitat monolítica de la partitura. Orello és, evidentment, un repte per a tres protagonistes; però també ho és, sobretot, per al director de l'orquestra, perquè li cal conjugar la tas- ca habitual de concertador i acompanyarJ de les veus amb una irnplacabie tasca tk creació autènticament simfònica. En aquest sentit, si els cantants erensir nificatius, com ho veurem tot seguit, eliS sembla prioritari parlar d'Antoni R~ Marbà, qui fou el responsable de la di· recció musical. Sembla que aquest manté, en la seva carrera, una atenció lloabk envers la direcció operística trans~nder~~ en la qual va reeixint. En la produccib que ens ocupa, Ros-Marbà es.v.a plant~ jar una tasca visiblement ambiCIOSa, Q1t va resoldre només a mitges. Va to~ar,sr­ gurament, amb les personalitats dnt~ dels protagonistes i amb la manca d!SI treball més aprofundit. Això es va tradlll. en definitiva en una línia interpretaUII ' ----------------------------- ------------------ MÓN SONOR ;enst·blement irregular, amb moments • • de• ~ encert i altres de ~enor mtens1tat 1 berènci~ sempre, pero, amb un saldo favorable per aquella _direcció. . Quant als c~tans, Ja apuntàvem 1~ dl-rsitat de les mterpretacwns respectives. ~;aro escoltar el primer paper de Vladimir Atlantov, que és un dels OteHos ~~s _co·¡zats actualment. Ell fa una versw lmu . ' portant del personatge, sense sortir, pero, d"un marc que en podríem dir estàndard. Hi ha, sobretot, una certa manca d'identificació amb el marc cultural del personatge, en la qual qüestió de ~a dicció de l'italià no és aliena. En tota opera, la fonètica original hi resulta decisiva, sobr~­ tot en obres com les del monstre Verd1, un geni literal en la musicalització del llibret. És, potser, el retret principal que gosariem fer a Atlantov, per altra banda, un cantant d'excepció. En canvi, Renato Bruson, amb facullats ja sensiblement si no apagades com a mínim minvades, és capaç de represen!af un Jago magistral i pràcticament definitiu. És el personatge més originalment shakespearià de l'obra verdiana, al qual és confiat un major repertori de matisos dramàtics inajornables. Amb Bruson, aquest personatge va prendre una vida total, is'hi va encarnar visiblement, sense limitacions de cap mena. Quant a la Desdèmona d'Jieana Cotrubas, tomem a una certa ünia de vaciHació, de manca de plenitud, que probablement s'originà en la circumstància de la novetat en la producció. 1, de fet, res més en aquesta reposició operistica, que ha passat com un dels moments més aguts de la present temporada. I, tot seguint, encara en el tema líric, la història de la vida musical barcelonina ha d'esmentar el pas de la soprano Emma Kirby pel marc del present Festival de Música Antiga de la Caixa, una edició de notabilíssima projecció i acurada selecció. El seu recital fou modèlic en tots els sentits, ja que constituí una antologia de !a Jean-Bernard Pommier, solista i director amb la Northern Symphony. cançons dels segles XVI i XVII amb l'acompanyament exclusiu del llaüt d'Anthony Rooley. No li fou difícil d'endegar el programa amb el pretext dels temes i els personatges de la Grècia antiga, pel gran protagonisme que els seus herois tingueren durant aquests segles. Però fou molt interessant la forma de produir-se la soprano. Recital imaginat per a un reduït cenacle, com correspon a l'única manera de suggerir el saló cortesà en el qual necessàriament es feren les audicions originals, és no obstant un exemple de la relativitat que envolta Ja producció de les sonoritats més subtils i molt menys sorolloses d'allò a què ens hem anat acostumant. Aquest Festival de Música Antiga ha insistit en un tal aspecte, amb la qualitat dels components de Diatessaron o amb l'Amsterdam Fortepiano Trio. El darrer insistia encara en el descobriment, darrerament ja iniciat, del fortepiano, aquest instrument que fou el testimoni viu de la naixença de tota la producció del segle XVUL Una vegada més, per tant, hi ha hagut la presència d'un altre instrument ja arcaic que, sota uns determinats parà- metres d'execució avui imperants, té una actualitat i també un "futur" que sembla imparable, si els grans circuits de pianistes no s'hi oposen. En igual atmosfera, naturalment, hi hagué el retorn de Julian Bream, el guitarrista més depurat i autèntic de l'actualitat. I, per acabar, la menció del bonic concert de música italiana contemporània, a cura de la petita Orquestra del Teatre Lliure que, amb gran autoritat, dirigeix Josep Pons. De Malipiero a Berio, passant per Maderna, Donatoni i Noto, va constituir una inteH.igent antologia d'aquesta producció singular. Euroconcert ha emfasitzat la cura en la programació d'enguany, precisa i selecta, amb una actuació de la Northern Sinfonia Orchestra, un conjunt de fina personalitat entre els conjunts de petita dotació. Va ser dirigida pel mateix solista de torn, el pianista Jean-Bemard Pommier, ja avesat en aquesta difícil tasca de dirigir simultàniament una actuació solista del Concert núm. 2, de Chopin. També fou bona l'actuació exclusiva de director a la resta del programa. Josep Casanovas Butlleta de domiciliació bancària Butlleta de subscripció Senyors, els agrairé que amb càrrec al meu compte/llibreta atenguin els rebuts que els presentarà CONSORCIS DEL PALAU DE LA MÚSICA CATALANA I DEL GRAN TEATRE DEL LICEU, pel pagament de la meva subscripció a la REVISTA MUSICAL CATALANA. Nom i cognoms Carrer Població Província Titular Desitjo subscriure'm a partir del "número amb la quota anual D de 2.500 ptes. semestral D de 1.250 ptes. Banc/Caixa Núm. compte Núm. llibreta Agència Adreça agència Població Signatura Telèfon __ Dte Professió _ _ __ D Faré efectiu l'import mitjançant D taló bancari adjunt D domiciliació bancària Per subscripcions a l'estranger, consulteu el preu. MÓN SONOR ----------------------------- ------------------ RETRAT Siegfrid Fink: la transcendència de la . , perCUSSIO Qualsevol afeccionat a la música mínimament atent podrà dir de memòria el nom de dotzenes de músics destacats en el domini de la majoria dels instruments, de la direcció, de la composició i de la lírica. Tanmateix, es trobarà amb una greu dificultat per pronunciar el de dos o tres percussionistes destacats: de dues o tres figures d'aquest àmbit el nom de les quals aparegui a la seva ment amb rapidesa normal. El percussionista alemany Siegfrid Fink forma part d'aquestes figures amb possibilitats d'aparèixer en aquest lloc mental de privilegi dc l'amant de la música clàssica. La constatació d'aquest fet mostra, en tot cas, fins a quin punt la percussió ocupa un lloc secundari dins del nostre món musical, malgrat els avenços notables en el seu protagonisme. Avenços que, amb tota seguretat, es deuen força a persones com aquest interlocutor tan extraordinàriament entusiasta, tan convençut de la importància d'un tot musical concret, que ell estima i valora amb absoluta convicció. Nascut a Zerbst/ Anhalt, a la República Democràtica Alemanya, fa exactament seixanta anys, el seu pare era violinista. Ell, però, a cinc anys ja se les va emprendre amb un timbal. Compaginà els estudis de batxillerat i un any d'arquitectura, fins que, l'any 1947, als dinou d'edat, es traslladà a Weimar per estudiar més intensament música i, d'una forma específica, percussió amb Alfred Wagner i composició amb Helmut Reithmüller. Deixà Weimar el 1951, i es traslladà a Magdeburg, a l'orquestra de l'òpera de la qual tocà la percussió, al mateix temps que es- crivia articles sobre jazz. Nous trajecte)d portaren a Lübeck, Hannover i, finar ment, Würzburg on actualment és professor de timpani i percussió. L'any 1961 va crear el primer conjunt de percussionistes i, al mateix temps, ~ mençà una intensa activitat com a soliSta, de primer a Alemanya i després en gr res arreu del món; una activitat, aquesta que manté i alterna amb la seva tascad~ cent a Würzburg. El seu debut barceloru data del 1963, en un concert que oferí~ Saló del Tinell i en el qual interpreta b part solista del Concert per a hatería, df Darius Milhaud. Conversador infatigable, entusiasta.dt· fensor de la percussió, profund co~e1~e· dor de tots els elements -tècnics 1dnr dote sociològica- que l'envolten..s'esteG en unes respostes àmplies que. sovmt. su- de /, amb dim, això, d'uu oau, grllll gratt peren el context de la pregunta i eviten la !eg(ienl A través de les seves paraules, hom la descobrint grans veritats d'un àmbit muul que és molt i molt desconegut. D'entrada, li plantejo el fet ja apuntat abans: que no hi ha percussionistes famosos. no hi ha un star-system més o menys nstitucionalitzat, la qual cosa demostra 'lna falta d'interès o protagonisme social tnvers la música de percussió. -Això s'esdevé per diverses causes. La percussió no compta amb una literatura olística clàssica, i és més difici~ en oquesles. condicions, comparar les seves possibilitats respecte, per exemple, les del piano. La percussió com a solo és una cosa t!lranya. Tanmateix, cal dir que cada dia Iu ha més compositors que s'interessen per la percussió, per escriure obres. És 11!1acadena que va avançant. I en el camp dt lo música experimental. i en relació ~la música electrònica és on troba un rn .~ mes adient. més favorable. Per ~~0• a u~ percussionista li és més fàcil illtervemr en festivals de música nova. lftua/. I això s'esdevé així perquè tot el Van mercat musical està marcat per protrames r· cmeris · convencionals. Amb tot. # ' penso que últimament això està canviant; que no és tan tancat i que, en els últims cinc anys, la cosa ha donat un tomb substancial. Els joves tenen més oportunitats. Per altra part, cal no oblidar que ja Bé/a Bartók havia fet música per a percussió. I, a més, els instruments de percussió tenen una relació molt directa amb la sensibilitat humana: en primer lloc per l'element rítmic i perquè el so és molt penetrant. Resulta curiós observar la paradoxa que la percussió, que probablement va ser la primera música que va crear l'home (i que és, per tant, la més antiga), actualment aparegui vinculada sobretot a la música més moderna. -.Sí; amb seguretat, va ser el primer instrument musical que va emprar l'home. Bé, hi ha dos elements fonamentals que configuren la música: la veu i la percussió. cosa que fa l'infant de forma espontània. La criatura mostra instints percussors de seguida. I cal dir que la importància de la percussió en la música fou gran en el Gòtic i en el Renaixement , la qual importància es va perdre. en bona part, en el Barroc. el Classicisme i el Ro- manticisme. Aquesta és una qüestió estètica. Nosaltres tenim tres dimensions fonamentals del so: rítmica, melòdica i harmònica. I en la percussió entra un nou paràmetre que és la tlmbrica, i aquí es busca, naturalment, un nou so. I és un so que no va desenvolupar la percussió romàntica. I això fou una sort, perquè ha permès experimentar en un terreny que era nou. I. gràcies a això, s'ha experimentat no solament en el camp de la percussió sinó també, per exemple. buscant efectes percussors, en el piano i en el violí. Tenim un nou so i també una sonoritat de la qual no s'havia fet ús. - Fins a quin punt es pot fer tot, en percussió? Em refereixo, des d'un punt de vista tècnic, emprar recursos harmònics, o contrapuntístics o melòdics. -És evident que es pot fer harmonia i melodia amb percussió. Però la seva possibilitat més important, allò en què té un paper preponderant és en l'estructura rítmica. Pensem en Stravinsky. Pel que fa al so. té un paper important en l'obra de Bartók i Messiaen. Però, insisteixo, a part d'aquestes possibilitats rítmiques, posseeix les harmòniques i contrapuntísti- MÓN SONOR ----------------------------------------------~ ques. En Bruckner es produeix la primera vegada en què el timpani fa contrapunt. Li apunto que l'obra seva que va oferir Percussions de Barcelona el dia abans de l'entrevista - 2 de maig- , dins del III Cicle de Música actual, de fet era una sonata. Ho admet i afegeix. -La vaig compondre l'any 1958. He compost un centenar d'obres per a percussió, ja sigui per a solista o conjunt. També he fet la música per a peHícules. Després parlarà de la que ha compost per a un ftlm hongarès, sobre Gaudí. I, de forma inevitable, sorgeix un tema que té viu i que no pot evitar exposar: el seu interès, per altra part, resulta obvi. -Crec que estem tot just al principi del desenvolupament de la percussió. Hem après molt de la música tradicional d'altres països, i em penso que el futur del desenvolupament de la percussió va per aquest camí. Ara gaudeixo de mig any sabàtic, que dedico a estudiar la música de Brasil de l'Índia i de Ba/i. Per a mi ha estat una experiència que ha deixat em- premtes inoblidables. La música brasilera, en aquest sentit, és una cosa nova. No parlo dels tòpics de la samba i tot això. Hi ha molt més, al darrera. Crec que, per als percussionistes, ha estat molt interessant l'experiència de Vil/a-ú:Jbos. La música de l'Índia és tot un altre món. No solament té una gran tradició, sinó també una qualitat i un nivell artístic molt elevats. Fa molts segles que va arribar a la seva majoria d'edat. Crec que, com que és una cosa llunyana, a nosaltres ens resultaria molt difícil d'integrar-la al nostre món; especialment, perquè la música índia es basa en uns paràmetres temporals diferents dels nostres, com són compassos de 27 negres, i el seu sentit de la calma és completament diferent del nostre. Hi ha hagut un intent d'aproximació entre els dos mons, com fou un treball de Yehudi Menuhin i Rhavi Shankar. Però això és sobretot música occidental. Per entrar a la música fndia, cal conèixer-ne els fonaments filosòfics. -L'electroacúst ica, és una rival o una amiga per a la percussió? -Una rival, no ho pot ser, perc¡ut k ~a una diJ_e~ènci~ elem~nra/. (A per~ es una mustca viva. L electronica és nr· sica en conserva. Però és evident que lectroacústica ha estat molt sovinJ ;, companya per a la percussió. Crec ~ són dues di~nensions que es compfen-e.. ten. molt be. No, no; rz.o són rivals: són am1gues... - conclou m1g somrient La presència del seu amic Xavier Joa. quin i de L.luís Millet aju~a a donar ua acusat contmgut extravertit a això ~ cada cop més, esdevé una xerrada enm amics, encara que molt lligada a un ek. mental esquema de preguntes. Apareixd tema del paper de la percussió en el camp pedagògic. Tema que, com tots encaix! ' amb autèntica satisfacció. -S'admet de forma prou generalit¡¡¡. da el paper actiu que, en la pedagog~ musical, exerceix la veu i la pereussí{¡. Cari Otfl hi aprofundí amb el seu mètode, cap al 1950. L'inconvenient és que t/ mètode no ha evolucionat per adaptaHt a l'entorn musical actual. Amb la perOl!· sió, hi ha un avantatge. I és que la comy. t ----------------------------------------------- MóN SONOR CfUè lt 'eust; ísmz¡. rue /'ellU11Q ~~ lemtrr ls: SÍJr¡ :r Joa. 1ar uo ò que, enm i Jn ele· rreixd r ra/ít;¡¡. ~gogia 'CU1lió. mètc; que d p1ar-s1 f j(adó és més fàcil. Això, en el pla de fmsenyament elemental. Però, quan es m des de la dimensió professional, la ~cussió exigeix una preparació igualment intensa, com qualsevol altra especialitat. Tomant als nens, hom observa que no remen de tocar un tambor i en canvi sí uno arpa o el piano. I aquest fet seria una sort per als pedagogs si ho treballessin a fons. Però crec que, de vegades, els pedagogs baden una mica. I aquesta és la raó perquè els molt joves es. prene':' la ~er~~­ siò des d'una perspectzva mes przmarza, cóm la música disco: menys elaborada. I coneixent aquestes possibilitats rítmiques, Jo gent s'hi podria sensibilitzar més. Podria adquirir una sensibilitat especial. l amb això no vull pas dir que tots hagin de ser percussionistes, sinó que ho dic com a element de cara a afavorir l'adquisicíó d'una superior sensibilitat musical. Els elements de la música es fan estudiar, (L manera que es treballi la cosa me/òdiCI1 i harmònica i fins i tot la cosa tímbriCI1; i la manca d'atenció a la cosa rítmica is una de les causes de la pobresa de la música occidental. Això és degut, també, al fet que el ritme no té el sentit elemental de dividir el compàs, sinó que hi ha una dimensió global que és allò que els anglesos anomenen timing. A més, el ritme és la base de la música. A través del cor de la mare, és la primera cosa que Jent el nadó. I això tan bonic, no es desmvolupa prou. -La percussió, permet un tractament plenament expressiu? Amplio la pregunta amb un comentari per tal de precisar més el contingut el terme "expressiu". I aixi parlem de la capacitat emotiva -nivell anímic- i també de la capacitat descriptiva -capacitat figurativa-, i de les possibilitats que ambdues puguin ser traduïdes a través del ltnguatge de la percussió. La pregunta li plau, i d'antuvi l'elogia, mentre tarda uns !tgOns abans de respondre-hi. Com si voi&Ués respirar una mica i posar en ordre algunes idees. Aviat, però, tornarà el cres~o conceptual habitual que no és sinó liD de la seva vivencialitat tan acusada del ICOla percussió. -La música per a percussió conté una part emocional tant en la dimensió intro1~rtida com en l'extravertida. I aquesta és una ~ les raons per les quals pot ser vi~11/zada. Els sentiments s'expressen duna manera molt forta. lA música per apercussió és molt fortament emotiva. Per exemple, en un funeral, el tambor pot llltlrt:ar el moment en què s 'enterra el cos. E1.so del timbal és un signe típic de coIIJIQt•• Quan els turcs van entrar a Viena, 1 ;:' .11/entar fer por als prussians a cops ltmbal. I amb percussió es poden exP'tssar sentiments de joia. Hi ha tora una ~.~motiva expressable mitjaçant la [itrt:ussto. EJs indis toquen les taules per expressar les seves idees filosòfiques. A la Xina~ -hom empra el tambor per posar els homes en situació, en trànsit. I els africans, per comptes de fer-ho amb telegrames, es comuniquen mitjançant instruments de percussió. Un altre tema que li interessa, quan l'hi proposo, és el de la problemàtica de la notació, un aspecte en el qual les seves aportacions han resultat d'una enorme importància. - Aquest problema va aparèixer amb una obra de Stockhausen, Ciclus, per a onze instruments de percussió. Jo he ampliat la notació a 200 o 300 instruments. I quasi tots els compositors que treballen la percussió es mouen sobre aquesta base. Hi va haver una trobada, a Washington, en la qual vaig presentar les bases dels meus esquemes, que des d'aleshores han quedat ben establerts. Siegfried Fink, que hores abans de l'entrevista havia rebut un homenatge per part de la Universitat Autònoma de Barcelona, que li lliurà el títol de "Mèrit d'Honor", i on va oferir una conferència, es mostra satisfet dels avenços que es produeixen arreu, en el camp de la percussió. Diu: - En els últims anys, he fet l'estrena de moltes composicions i he tingut la sort de treballar-les amb els compositors. I això és molt interessant, perquè es produeix un diàleg enriquidor. Jo podia aportar idees al compositor i rebre'n d'ell. He treballat amb Cage, Stockhausen, Bussotti, Mak Ishii, Bo Nilsson i Tomós Marco. I, a Catalunya, el primer amb qui ho vaig fer va ser amb Benguerel; i també ho he fel amb Mestres Quadreny, Guinjoan, Soler i Lewin-Richter, per la cosa electrònica. Jaume Corne/las MÓN SONOR ----------------------------------------------~ LLIBR ES ARXIUS MUSICALS A CATALUNYA (IV) Títol: "LA SARDANA" . Dansa nacional, dansa viva. Autor: Josep Mainar. CoHecció: Nissaga. Editor: Rafael Dalmau. Arxiu de la Corona d'Aragó anomenades llibertats d'orgue). En primer L'Arxiu de la Corona d'Aragó conserlloc hem de parlar de les 52 misses, molva, entre els seus fons, una coHecció de tes d'elles de Requiem, i sempre sense i XVIII manuscrits musicals dels segles acompanyament orquestral, a les quals XIX(I>, arribats a aquest arxiu procedents s'han de sumar 17 Credo, 8 Gloria, 3 de la desamortització del 1835. Els mateKyries i 3 Sanctus. Fan costat a aquestes manusrials són guardats en 8 grups de de difunts: 22 seqüències i 5 absolmisses proporde carpetes, i lligalls crits, entre tes. És curiós d'observar que moltes d'acions molt diverses i amb un total desorquestes misses i parts del "propi" porten dre. No han estat catalogats, ni hi ha cap noms o qualificatius que, al seu moment, sigtenen no Tampoc llista del contingut. devien permetre d'identificar-los: Credos natura: cal sollicitar-Ios, o citar-los, com capistrano, de la rosa, de la monja, de la a "Fragments musicals". victòria, marià, minorita, paduano, poblemés cosa poca de conjunt Es tracta d'un tà; Misses ayrosa. comuna, de Gerona. de d'un centenar de manuscrits, que contepares y mares, del Bisrey del Perú, tolenen unes 325 composicions, tan instrudana, paduana; Proses ayrosa, ayrosa de mentals com vocals. Les dates en què foGerona, comuna, del Recordare. Escorren copiats i les referències als propietaris nalbou, ... fan creure que aquest conjunt engloba, en Completen aquest apartat de música realitat, dos fons particulars que haurien vocal els Benedictus (5), Cum invocarem estat de Joan Tort (organista en algun (3), Domine quando veneris (3), In meconvent de franciscans de Barcelona) i de moria (3), lletanies (3), Ne recorderis (6), sise primer Manuel Turell (dominic). El O salut aris (3), Quant us tremor (4), Rotua entre 1779 i 1792, mentre que el sesaris (6), etc., a més d'algunes poques gon és força més tardà: cap aJ 1830. Així composicions sobre textos en castellà, i tot, només 4 manuscrits especifiquen clacom són alguns Goigs i una Letra al dide la a 38 i Tort, a pertinença la rament vino. Per últim citem alguns quadernets Turell. amb fragments de cant pla, alguns dels Només a 30 d'aquestes composicions se quals són, concretament, per a processons BeBaguer, C. autors: els n n'especifique i contenen, a més, indicacions referents als llini, J. Martí, Oró, Pacini, R. Pedro, Permoviments que han de fer els cantors; golesi, Piccini, Pleyel, Ricci, Rossini, J. fragments teòrics sobre cant pla, quaderforça ha hi més, A Vila. Tort, M. Turell, nets amb lliçons de lectura musical, un altres fragments d'obres de Rossini~ i una tractat per a realitzar baixos xifrats, escaSimfonia per a tecla, de Mateu Ferrer. les per a instruments de tecla, esborranys composiUn centenar llarg d'aquestes de composicions no identificades i un cions són instrumentals, totes per a tecla, nombre considerable de fulls solts, amb amb l'excepció d'una Simfonia orquestral, de fuga. exercicis i i d'una transcripció per a violí o flauta piano. Els gèneres que hi predominen són: Maria Ester-Sala les contradanses i valsos (46), seguits de Josep M. a Vilar per versos (7), les simfonies (10), minuets (4), rondós (6), variacions (7), missa a la passos (4), etc., a més d'unes altres 7 composicions sense títol. Gairebé totes es tro(I) UDINA MARTORELL , Federico: Guia del ben a les carpetes núm. 4 i 7. Fem notar Archivo de la Corona de Aragón. Ministerio de Culcom a interessant que, una part força contura. Direcciòn general de Bellas Artes y Archivos. siderable d'aquest repertori per a tecla, Madrid, 1986. A la pag. 262, diu: También se consón transcripcions de fragments operístics. servo una pequeña c,olección de panituras musica/es de los siglos XV111 y XIX. Entre los códices "Va· A l'apartat de la música vocal hi ha exria·· se hal/a el número VI11, constituido por una clusivament música religiosa, si n'excepcarpeta con fragmentos de f olios con anotaciones amb foli un i incompleta tuem una ària musica/es medievales. unes quantes cançons tradicionals catalaAgra:lm aquesta referència bibliogràfica a Luis Robledo. nes (probablement anotades allí per a les Josep Mainar és un dels homes que amb més convicció, i des de llocs mis avançats, ha servit la sardana en eb óJ. tims decennis. Per si això no fos prouconegut, la lectura de lA sardana: dansa Mcional, dansa viva ens ho posaria prou en evidència. EI volum és, sobretot, una concentf1ció del coneixement profund de l'autl.l sobre la dansa representativa de Catalunya. Però, sobretot, és una demostracib. enèsima si cal, del seu amor per a eh d'una dimensió afectiva que sura arr3.l dels nou capítols que vertebren aquest volum. Capítols closos en si mateixosdelt· gades, en els quals, però, hom avança dll dels orígens i la gènesi de la sardana fil a la consideració del mateix fenomen w· danístic i la fixació històrica de determ~ nats fets i figures cabdals. M'estic referin~ per exemple, a noms com els de Josep PIlla i Forgas o Josep Miracle, a la històlll dels difícils anys de la postguerra, ab Jornades d'Estudis Sardanístics, a pubfi. cacions, a les ciutats Pubilla, etcètm. La dimensió afectiva amara tot el rootingut de quasi cent planes, en les Q~ en bona manera, "hi és" tot allò que (3; conèixer sobre el sardanisme i la saroa· na. Una manca de rigor metod?lògic.tr tot cas, lleva coherència al conJunt duo volum, per altra part força ric ~fJC3" ment, i que conté dades essencials t cons· titueix allò que en podríem dtr el test~ ment científic i efectiu d'~n sar~an..~ important i d'una trajectòna farcida coherència i amor per a la sardana. SCHERZANDO que mis sÚl· ](\} 1na· [uen OllaIUIOf ~: ella: tmn r\Oo e1t- 1 ad!! i fi:ll ~ ~- ~· ~ñ.1. pit- ~òril ~13 1ulif· :iera coa- ¡uals, je cal atdt :c.¡~ d'lin àfJCt eonr testa" l!liïU la IÍ n \NJ m w GENERALITAT DE CATALUNYA Departament de Cultura Centre d'Història ~ nya alu Cat de nia Contemporà lla de mde . ronju• Unive ~b ----------------1 --------------------------------------------------------------investi ~tat gadors del Centre des de l'inici de les seves Obres publica des per , activita ts, l'any 1985, o a la publica cio de les quals ha contribuït. El Centre té com a norma no editar directa ment cap obra. Josep M. Solé i Sabaté: La repressió franquista a Catalunya (1938-19 53). Presentac ió de Josep Benet. Pròleg de Josep Termes. Barcelona, Edicions 62. Co l . <<Cata lunya sota el franquism e >>, dirigida per J. Benet. 1985. 622 pp. Preu: 3.000,- Ptes. Joan Villarroya i Font: Revolució i Guerra Civil a Badalona. 1936-193 9. Pròleg de Josep Benet. la. edició, 1985. 2a. edició, 1986. Editor: Ajuntament de Bada lona. Amb il·lustracions en blanc, negre i color i mapa desplega ble. 232 pp. Preu: 800,- Ptes. Josep M. Bernils i Mach: La Guerra Civil a Figueres (1936-19 39). Pròleg de Josep Benet. Figueres, Editorial l'Empordà, S .A.. 1986. 254 pp. Preu : 900,- Ptes. Joan Garriga i Andreu: Revolta i guerra civil a La Garriga (Vallès Oriental) 1936-19 39. Presentac ió de Núria Albó. Pròleg de Josep Benet. L'Aixernador, edicions argentonines, 1986. 248 pp. Preu: 950,- Ptes. Josep M. So lé i Sabaté i Joan Villarroya i Font: Catalunya sota les bombes (1936-19 39). Publicaci ons de l'Abadia de Montserra t. Biblioteca Abat Oliba, 49 , 1986. 376 pp. Preu: 2.000,- Ptes. Ignasi Terrades i Saborit: El cavaller de Vidrà. (De l'ordre i el desordre conserva dors a la muntanya catalana). Publicaci ons de l'Abadia de Montserr at. Biblioteca Abat Oliba, 54, 1987 ..4L\.4 pp. Preu: 2.120,-Pt es. John Langdon-Davies: La Setmana Tràgica de 1937 . Els fets de maig. Pròleg de Marià Manent. Edició i introducció de Miquel Berga. Traducció catalana de Carles Urritz i Carme Geronès. Barcelona , Edicions 62, 1987. 176 pp. Preu: 1.000,- Ptes . Josep M. Solé i Sabaté i Joan Villarroya i Font: L'ocupaci ó militar de Catalunya . Març 1938-Febrer 1939. Pròleg de Pere Calders. Barcelona, Editorial L'Avenç, Col. Clio, núm. 8. 1987. 130 pp. Preu: 925,- Ptes. Albert Manent: El molí de l'Ombra. (Dietari politic i retrats, 1946-197 5). Barcelona , Edicions 62, Col. «Catalunya sota el franquisme>>, dirigida per J. Benet. 1986. 224 pp. Preu: 1.150,- Ptes. La persecuc ió religiosa de 1936 a Catalunya. Testimon iatges. A cura de Josep Massot i Muntaner . Pòrtic d'Albert Manent. Publicaci ons de l'Abadia de Montserra t. Biblioteca Serra d'Or, 66, 1987. 356 pp. Preu: 800,- Ptes. Guerrilles al Baix Llobrega t, Els «Carrasquets» del segle XVIII, i els carlins i els republicans del segle XIX. Centre d'Estudis Comarca ls del Baix Llobregat. Publicaci ons de l'Abadia de Montserrat, Biblioteca Abat Oliba. 46, 1986. 876 pp. Preu: 2.000,- Ptes. Josep Massot i Muntaner : El desembarca ment de Bayo a Mallorca (Agost-se tembre de 1936). Publicacions de l'Abadia de Montserr at. Biblioteca Serra d'Or, 61, 1987. 468 pp. Preu: 985,- Ptes. Joan Garriga i Massó: M"'mnrícc lib.eral catalanis ta (1871-1939, Proleg de Josep Benet. Introit Jordi Lemon. Barcelona , 62, Biografie s i Memòries. 8.1~: 318 pp. Preu: 1.650,- Ptes. Angel Duarte: El republit-::lln,íc:m~r,l talà a la fi del segle XIX. Vic, rial Eumo, Col. <<Referències•, 192 pp. Preu: 985 ,- Ptes. Josep Massot i Muntaner: Vida in: racles del conde Rossi 1936- Màlaga 1937). de l'Abadia de Montserrat. ca Serra d'Or, 72. 1988. 288 Preu: 650,- Pte s. Miquel Guinart: Memòries d'un tant catalanis ta . Pròleg Albert nent. Publicaci ons de I'Abad1a · Montserr at. Biblioteca Serra ó~ 73, 1988. 222 pp. Preu: 650,-Ptes Josep M. Solé i Sabaté-Joan Anarquia i República a la (1936-19 39). El «Cojo de els fets de Bellver. Publi l'Abadia de Montserrat. Serra d'Or, 74,1988. 200pp.Pre. 650,- Ptes. Manuel Carrasca i Formiguera. tes de la presó . Edició i cura d'Hilari Raguer. Pub de l'Abadia de Montserrat. Col. gra de blat. 72,1988. 224pp.Pre 500,- Ptes. Barcelona Centre d'Històri a Contemp orània de Cataluny a . Palau Moja. Portafer rissa, 1 . ----------------------------------------------MóN SONOR • ABANS D~HIR • DEMÀ • ARA • A BANS · :.. ·· . : e, · .AQUI MARATÓ DE NOVES VEUS A LA UNIVERSITAT DE BARCELONA Els dies 8 i l3 del passat mes d'abril úngué Uoc, a la Capella de la Universitat, la Marat6de Noves Veus promogu~a conjunt~men~ per la pròp1a Univemtat 1 per Òpera de Cambra de Catalunya. La fiOJ)itat d'aquesta iniciativa és lfavorir l'actuació en públic de joves cantants, estudiants 11ançats de cant i, ensems, facilitar als guanyadors beques dt perfeccionament d'estudis, 1mb el suport de la finna Hoechst Ibèrica. Per altra :.w~, òpera de Cambra de Caialunya procurarà incloure jo- . iU cantants guardonats a les ltltS iniciatives de muntatges d'òperes. El cicle va estar reforçat amb concerts de Maria Dolors Aldea, acompanyada al piano per Manuel Cabero, i Isabel Aragón, acompanyada per Manuel Garcia Morante. La primera hi va oferir un programa integrat per obres de Toldrà, Mompou i Montsalvatge, i la segona, hi interpretà un programa Gerhard-Horns. Aquestes manifestacions s'inscriuen dins de la nova dinàmica de promoció de la música per la Universitat de Barcelona, que enguany ha ofert una temporada especialment densa en manifestacions. EL PROF. ALBERTO BASSO, A L'INSTITUT "JOSEP RICART l MATAS" Organitzat per Ja Societat Catalana de Musicologia, de l'Institut d'Estudis Catalans, lingué lloc, els dies 18-22 d'abril de 1988, un cicle de conferències que, sota el títol de Cinc lliçons sobre J.S. Bach, donà el professor Alberto Bas*>, de Torí (Itàlia). Aquestes cinc dissertacions l'llllpartiren a l'Institut de MusEologia ~Josep Ricart i Matas•, de la Universitat Autònom de Barcelona, i aplegaren un copiós grup d'estudiants i professionals que escoltaren amb un veritable interès les explicacions que el P rofessor Basso féu de les cantates de Bach: el conferenciant palesà en tot moment una exhaustiva erudició sobre l'obra bachiana, i iHustrà les sessions amb exemples musicals. Fou presentat pel Prof. Dr. Francesc Bonastre, Director de l'esmentat Institut. RESULTAT DEL "IX CONCURS J OAN MASSIÀ" E~ passats dies 7 i 8 d'abril vatenir lloc, a la Sala d'Audicions de l'Ateneu Barcelonès, d "lX Concurs Joan Massià" organitzat per l'Associació d'Amics i Deixebles de J oan ~assià i Maria Carbonell i d~tinat a promoure el ~o­ lltixement de les obres (enguany de piano) de l'esmentat fOmpositor i pedagog entre els futurs concertistes. El jurat va estar format per \iontserrat Albet Miquel F • .1 • ~e Núria Turull, i el pre~Joan Pich Santasusana. El ptlJncr premi fou per a A u re- lio Viribay; el premi "Associació Massià-Carbonell" fou per a Lluís Rosselló. El premi "Núria Borés" a la millor interpretació d'una obra del mestre Massià, fou atorgat a Ester Colt. El jurat concedí un " Premi especial a la joventut" a Anna Colàs i Mussons, de 13 anys d'edat, i una menció honorífica a Francesc Teixidó. M ontserrat Albet va cloure l'acte amb un documentat parlament en que remarcà l'interès d'aquest tipus de concursos. 1 XXIV CONCURS MARIA CANALS 1 Zhon Xu, de la República Popular Xinesa, va aconseguir el Premi Maria Canals, branca Piano, celebrat el passat mes d'abril a Barcelona. El segon premi de la mateixa branca fou per a Olivier Cazal, de França, i el tercer per a Junko Saito, de Japó. José Ramon Méndez va aconseguir el premi Escoles Virtèlia, destinat a un concursant espanyol classificat a partir d'una mitjana de 7,5 punts. Jinho Kim, d'Estats Units, va aconseguir el premi "I n memoriam Theodore J. Reid" per a un concursant dels Estats Units amb una mitjana de més de 7,5 punts. Per la seva part, el francès Jean François Dichaup obtingué la Medalla Especial. Zhon Xu també va ser destinatari del premi Rolex S/ A i del "Oschi Becker de Torelló" per al finalista més jove. Pel que fa a la branca Flauta, en va resultar guanyador Dita Krenberga, de la Unió Soviètica, mentre que, el segon, se'l repartien ex-aequo, Christel Rayneau, de França i Iren More, d' Hongria. El tercer premi fou per a Natalia Setchkareva, de la Unió Soviè- tica, que, així mateix, va aconseguir el premi dotat per I'Institu Francès al millor intèrpret de música francesa. Amb una participació de 260 concursant procedents de 39 paisos, i amb predomini de la branca Flauta, el Concurs Maria Canals ha ratificat, una vegada més, l'èxit assolit en anteriors edicions. Van ser membres del jurat de la branca Piano: Maria Canals, presidenta; Montserrat Albet, Gerassimus Cacalis, Carlos Cebro, Tatsuji Hayashi, Maria Raquel Millàs, Luigi Mostacci, Joaquim Nin-Culmell, Jacques Pernoo i Laszlo Simon. Pel que fa a la branca Flauta el jurat va estar fonnat per Jacques Pernoo, president; Gerassimus Cacalis. Tatsuji Hayashi, Lotisnt Kovàks, Gleb Nikitin, Joaquim Nin-Culmell, Ang lo Persichili, Joan Pich Santasusana. i Kirt Schmitt. Les proves eliminatòries van tenir lloc al Casal del Metge i les finals al Palau de la Música Catalana. L'acte de lliurament de premis se celebrà en el curs de la tradicional sessió que té lloc al Saló de Cent de l'Ajuntament de Barcelona. ALEJANDRO C IVILOTTI, PREM I J OVENTUTS MUSICALS Alejandro Civilotti, amb l'obra Fantasía para quinteto de viento, ha aconseguit el primer premi del "VII I Concurs de J oves Compositors 1987'', promogut per Joventuts Musicals de Barcelona. El segon premi fou per a Agustí Charles Soler, per la seva obra Zweideutig. El jurat, el formaven Joan Albert Amargós, Albert Guinovart. Jesús Rodríguc1 Picó, Albert Sardà, Josep Soler i Miquel Bada!. L'acte de lliurament dels premis tingué lloc, a la discoteca Nick Havanna, a la mitja part del concert que hi oferí el dia 2 de maig Percussions de Barcelona. dins del "111 Cicle de Música del segle XX", promogut per l'Associació de Compositors de Catalunya. EDICIÓ DE NADALES DEL PARE ANTON I SOLER La propera tardor es començarà a publicar, amb lliuraments mensuals i a completar en 5 anys, l'obra íntegra del pare Antoni Soler. Més de 127 nadales van ser escrites per aquest compositor. de Ics quals més d'un centenar són inèdites. Aquesta collecció, amb un total de 4.000 pàgines impreses. es dirigirà fonamentalment als cors d'Europa per tal que gaudeixin d'un repertori espanyol d'alta t¡ualitat. El pare Antoni Soler és una de les figures més destacades de la música espanyola del segle XVII I. Nascut a Olot el 1729, es formà a l'Abadia de Montserrat i. més tard. es traslladà al monestir de San Loren7o de El Escorial. - - - MÓN SO~OR D'AHIR • DEMÀ • ARA • ABANS D'AHIR • DEMÀ A NOVA ÈPOCA PER A L'ORQUESTRA SIMFÒNICA DEL VALLÈS L'Orquestra Simfònica del Vallès, que dirigeix el mestre Albert Argudo, ara s'enfronta a una nova situació, després de deslligar-se de la Fundació Amics de l'Òpera, de Sabadell: s'acaba de constituir com a Societat Anònima Laboral. Davant la impossibilitat de continuar que va plantejar l'anterior empresa, els 53 membres de l'Orquestra han decidit funcionar en règim de cooperativa. L'Orquestra del Vallès es converteix, doncs, en la primera de l'Estat espanyol que adoptarà aquest sistema de funcionament que han adoptat d'altres orquestres del món, amb molt d'èxit, com per exemple la de Chicago o les orquestres londinenques. Ara per ara, l'orquestra està buscant aportacions econòmiques que puguin solucionar els primers problemes d'infrastructura. Una de les possibles solucions és trobar ajuts d'empreses privades, en el fet que s'anomena "esponsorització cultural". De moment, ja hi ha una important empresa interessada en el projecte de l'Orquestra Sinúònica del Vallès. La Generalitat ha estat, fins ara, la institució que més ha collaborat amb l'orquestra, mitjançant subvencions. Per a l'any 1988, el Departament de Cultura de la Generalitat hi ha destinat JO milions (5 assignats en el pressupost general i 5 de partides retornades que seran per a l'orquestra, ja que es considera un grup prioritari). També s'han establert contactes amb la Diputació i amb el Ministeri de Cultura per veure si es pot arribar a algun acord pel que fa a ajuts per a concerts i organització de gires. Els contactes amb l'Ajuntament de Sabadell són satisfactoris, i es vol arribar a algun pacte per instaurar una minitemporada de concerts i organitzar campanyes d'apropament a la música a les escoles. Un nou gerent s'ha incorporat a l'equip de l'orquestra. Es tracta de Tomàs Seix (vinculat amb l'editorial Seix i Barral), bon coneixedor de la tasca de promoció i gestió de programes culturals de gran abast. Fonts de l'orquestra han destacat que la constitució d'una cooperativa de músics lligats a un projecte comú pot ser molt gratificant, ja que s'agafen responsabilitats en tot el procés. L'Orquestra Simfònica del Vallès també vol deixar clar que està treballant en una tasca molt seriosa, que pot començar a crear possibilitats per al jovent interessat en la música. Cal destacar també que entre els integrants de l'orquestra hi ha destacats professionals, encara que en alguna ocasió se l'hagi volgut fer aparèixer com a orquestra amateur. ORGAN ISTES D'EUROPA L'organista Josep Maria Mas Bonet ha participat al Festival "Organistes d'Europa" que enguany ha tingut lloc del 24 d'abril al 10 de maig a la Vaucluse - regió d'Avinyó- . Aquesta quinzena de l'orgue és organit1ada per "Musique Sacrée en Avignon ", i hi participen organistes europeus prestigiosos. Mas Bonet va presentar una antologia de compositors hispànics, italians i francesos dels segles XVI al XVIII a !"'orgue daurat" de Nòtre Dame d'Avignon, d'estètica italiana, i al de Coromb, típic orgue provençal. També va actuar a rorgue monumental de la catedral de Montpeller, on va interpretar obres de Mendelssohn. Mcssiaen i Reger. PRIMER DICCIONARI DE LUTHIERS ESPANYOLS Ramon Pintó Comes ha publicat recentment el primer diccionari de luthiers espanyols o constructors d'instruments de corda, imprescindible per al peritatge de violins, violes i violoncels fabricats a Espanya des del segle XVII fins avui. "Aquesta és la primera obra d'arreu del món que tracta d'aquest tema, i amb motiu de la qual les enciclopèdies i els diccionaris especialitzats hauran de modificar la seva informació", ha declarat Ramon Pintó, fundador i president de I' Associació Espanyola de Mestres Luthiers, de recent creació, i de la Societat Internacional de Mestres Luthiers i Arquetistes. Pintó, luthier expert de la casa Parramon, de Barcelona, pertany a una important familia de fabricants de corda barcelonins, que es van formar en els tallers de Laberte i Magnié, de Mirecourt (França), i en els Establiments Couesnon, de Paris. Des de 1920 tots els instruments etiquetats "R. Parramon" van ser construïts realment per Jacint Pintó, mon el 1956 i antecessor de Ramon i mestre de la resta de Ja familia. El llibre, de 352 pà~nes, conté 86 iHustracions de oolot, amb reproducció dels 1nstnr ments ressenyats en el tnt s'ha editat en castellà, fraJm i anglès. El pròleg és de JOfd Cervelló, pedagog, compclldll' i crític musical. Cervelló ra rtferència al fet que generalnxrl s'identifiqui la lutheria elJl3" nyola amb els fabricant\ de guitarres, degut a la fama qUt van assolir, abans de J700,ck guitarrers espanyols, entre ~ quals destaquen José Benfd• José Pagés (a Cadis), Jua~ Guerrero (a Màlaga) i A~.,. nio de Torres (a Almm!l Però també hi ha hagut~ tructors de violins de ran-mundial com José Cont~m a Madrid, Juan Guillami de Barcelona, i altres. Ja amb anterioritat a la cliSI reial dels Borbons. hi hav~ 1 Madrid, el segle XVII, ulll Corporación de MaestrosGur tarreros y Violems. R~'r Pintó en el seu lhbrt. ~ la sev~ atenció als luth~ersq.o van desenvolupar la resp«<i'~ obra, des de principis dd ~t XVIII, a Madrid, Barttlo;¡l València. ---------------------------- ------------------MON SONOR • ABANS D~HIR • DEMÀ • ARA • ABANS -s - NOTICiARI-DE·~-.; -~~- -~--­ L'ORFEÓ :cATALÀ _ . ERM/ON E TORNA ALS ESCENARIS, DESPRÉS DE 168 ANYS BALANÇ D'UNA COPIOSA ACTIVITAT Havent ja iniciat el canú que mena cap a un final de MS ple de significació per a la com 1-iJa de l'Orfeó Català Ilo serà el proper canvi de la ça>ana que en diri~rà l'acti1uat musical a parttr del curs r.rttll- la tasca preparatòria !llest~ importants interven¡)JDS corals al Llenguadoc el pliol proper (Rèquiem, de Frmz von Suppé, a Montpeh d dia 13, i a Carcassona, d 14; i de l'òpera Giovanni drco, de Giuseppe Verdi, wnbé a Montpeller, el dia 22, diolre els programes organil!Jlsper Radio France) ha omp!trt els assaigs del nostre cor, oomêsinterromputs amb Ja inliltalació, com a repàs, dels imponants fragments corals de l'oratori Elies, de Mendels!Obn, que foren interpretats, amb l'acompanyament pianísli d'O. Boada en comptes de rorquestral, la vesprada del 21 de maig, a la capella auditori dds PP. escolapis del carrer de b Diputació, com a participació del nostre cor en el prograllll del "Maig Coral BarceloIIS. d'enguany. També han estat dignes d'esment les intervencions dels mgrups que complementen •'a:tual activitat coral de l'En.UL els dos Cors Infantils (I i 11~ dingits respectivament per \lugarida Uadó i per Ricard ~as. i el Cor Juvenil que trige1x Conxita Garcia. Els dos primers van prendre part rnla ·v Mostra Infantil i Jultnil dc Cant Coral", promoguda per la Generalitat catalana, que tingué lloc a les Escokl ~ies del c. de la Diputació, ddia 30 d'abril. I el Cor Julrnil ha fet un important i molt celebrat concert al CenlltMoral, d'Arenys de Munt, lll_ el qual ha interpretat una ~~ra part amb deu obres ~ífoniques dels ss. XVI al XX., una segona part amb al1ft¡ tantes composicions de diltlsos autors de països euro;eus, quatre de les quals eren diS de música catalana. En apropar-se aquest final de curs cal també esmentar la tasca que, des que fou creada el març de 1987, ha portat a terme l'Orquestra de Cambra del Palau de la Música Catalana, formada bàsicament per joves instrumentistes de corda (complementada amb vent i/ o percussió per a determinades obres) els quals, gràcies a un sistema de beques, poden aprendre i millorar llur capacitat d'interpretació en una orquestra. Fins ara, aquesta orquestra ha pres part en 25 concerts a diversos auditoris i sales de Santa Coloma de Gramenet, Sant Salvador del Ven- , drell, Vic, Barcelona, Badalona, Lloret de Mar, Lleida, Girona, Santes Creus, Matadepera, El Vendrell, Reus, Cervera, Igualada, i també a Madrid. En aquests concerts ha interpretat les obres següents: de J.S. Bach, Art de la fuga, Montserrat Caballé ha cantat per primer cop l'òpera Ermione, de Gioacchino Rossini, al Teatre Llrico Nacional de La Zarzuela, coincidint amb les bodes de plata del debut de la soprano en aquest escenari. Ermione, que feia ja 168 anys que no pujava als escenaris, ha estat considerada com la "més alta cota de qualitat entre les òperes serioses de Rossini". Si bé Ermione es va representar una sola vegada, el 27 de març del 1819, al Teatre San Carlos de Nàpols, i va ser un fracàs, la revisió crítica a què l'ha sotmesa la Fundació Rossini de Pesaro la qualifica com "una de les més belles obres en la història de l'òpera italiana del segle XIX". A més de Montserrat Caballé, hi va cantar Margarita Zimmermann. sota la direcció d'Alberto Zedda. Concert per a violí i orquestra, Obertura núm. I; de L.v. Beethoven, Simfonia núm. 2; de L. Ch erubini, Requiem (amb cor); de Castelnuovo-Tedesco, Concert per a guitarra i orquestra; de Haydn, Simfonies núms. 20. 22. 49. 103, i fragments amb cors de La creació; de John Lennon, From Yesterday to Penny Lane; de W.A. Mozart, Missa de laCoronació (amb cor), Concert en La major per a piano i orquestra, Concert núm. 27 per a piano i orquestra, Diverrimento en Fa major, i Simfonia núm. 36; de F. Schubert, Simfonies núms. 3 i 5; de G. Ph. Telemann, Concerr per a oboè i orquestra; i de R. Wagner, "IdiHi" de Siegfried. A més a més, el 6 del proper juny, l'Orquestra començarà una collaboració amb el Centre Dramàtic de la Generalitat, per a diverses representacions de El giravolt de maig. d'Eduard Toldrà, al Teatre Romea. EUROTREFF 88 A Wolfenbüttel (República Federal d'Alemanya) tindrà lloc, del 9 a l'li dc setembre d'enguany, el festival musical "Eurotreff", que té com a finalitat Ja pràctica musical per a joves de tot Europa. Durant tres dies, les places, els carrers i els auditoris de Wolfenbüttel i la seva comarca, seran senyorejats per la música. en les seves múltiples modalitats: tns- trumental, coral, clàssica, moderna, religiosa, jazz, popular, etc. S'hi celebraran, també, diversos "tallers", en els quals, sota la direcció de Wolfran Wehnert, Hildebrant Haake, Ludwig Rutt i Egon Ziesmann. es treballaran obres de Zelenka, Schein. Verdi, Badings, Krenek. i arranjaments corals de jaz1 i música pop. MÓN SONOR ARA • ABANS D'AHIR • DEMÀ • ARA • DESCOBERT UN CONCERT PER A VIOLÍ DE LEOS JA NA~EK Ha estat descoberta la partitura d'un Concert p er a violí del compositor txec Leo~ Janaeek ( 1845-1928), l'existència de la qual s'ignorava. La troballa va tenir lloc a Praga, el passat mes d'abril, per l'editorial musical alemanya Blirenreiter, quan es disposava a publicar l'obra completa del compositor. Aquest concert va ser compost l'any 1926, i està dedicat a la violinista Adila Fachiri. Els seus temes musicals van ser incorporats més tard a la darrera obra d'aquest compositor, l'òpera De la casa dels morts. L'estrena mundial del concert descobert serà el proper 29 de setembre, en el marc del Festival Internacional de Música de Brno, a Txecoslovaquia. MOR EL TENOR JAMES McCRACKEN El tenor James McCracken, de la Metropolitan Opera de Nova York, va morir d'un mfart, a l'edat de 61 anys, el passat 29 d'abril. McCracken havia debutat el 1952, amb LA bohème de Pucci ni, a l'òpera de Central City (Colorado). Deu anys més tard va interpretar el paper que el faria mundialment famós, 1'0tello, de l'òpera de Verdi. A partir d'aleshores i flns Ja seva mort, aquest ha estat el tenor que més vegades ha cantat l'obra del compositor italià en la història de l'òpera CURS DE FLAUTA TRAVESSERA, TÈCNICA FRANCESA Del dia I al lO de juliol tindrà lloc, a Barcelona, el Curs de flauta travessera - tècnica francesa- que impartirà Josefina Sanmartin. Aquest curs és obert tant a alumnes en fase avançada dels estudis com a altres de nivells inferiors. El lloc de celebració serà el Reial Monestir de Santa Isabel, carrer de Rocaberti, número 12, de Barcelona. Josefina Sanmartin és una destacada flautista, amb una formació que té els seus origens al Conservatori Superior de Música de Barcelona i que, després, va continuar a Xile, al Conservatori Nacional de Música de la Universitat de Santiago. Entre 1968 i 1973 ocupà el lloc de co-primera flauta de l'Orquestra Filharmònica de Santiago de Xile, el mateix temps que exercia la càtedra de flauta al Conservatori Nacional. Becada pel govern francès en el perlode 1968-73, el 1974 aconseguí el Dipfòrrt de l'École Normale, de Pari~, el 1975 fou flauta solista dc l'Orquestra de la UNESco ~aris. Va fer estudis de pe¡f:. cwnament amb Jean-Piem Rampa!, Alain Marion Maxence Larrieu ¡ Rog~ Bourdin. Ha realitzat nuut11 classes a .Hir<?shima, a I'Efua. beth Uruvers1ty of Music ~ Conservatori Nacional de'Pc. quin i la Facultat de MúsiQ de la. Universitat de Xile, i 111 enreg15trat per a la Ràdio.T~ levisió de Hong-Kong, Ràdin Pequin, Radio Universidadtk Santiago de Xile i Ràdio T1. levisión Española. Josefina Sanmartin prof~:~g la tècnica francesa que eUa IJ conèixer de la mà de R~ i Marion, una tècnica que t& caracteritza per l'ús del dJ. fragma i que permet una mr llor utilització dels reamos f.. sics del flautista. ' CONVOCATO RIES I CURS DE PEDAGOGIA MUSICAL La intensa activitat formativa que, durant un qua.r t de segle, ha estat fent l'Orfeó Lleidatà amb els seus cursos internacionals de música, veurà enguany augmentat l'espectre docent amb l'organització del I Curs de Pedagogia Musical Zoltàn Kodàly, que se celebrarà al Centre Cultural La Caparrella, de Lleida, del 31 de juliol al 13 d'agost. Sota la direcció tècnica de l'Institut de Pedagogia Musical Zoltítn Kodaly d'Hongria, aquest Curs és adreçat a cantaires, animadors, professors de música, mestres, directors de cors infantils, etc., que imparteixin o vulguin impartir docència musicaL Informació: Orfeó Lleidatà, Secretariat de Cursos Internacionals: Bisbe Torres, 2. 25002 Lleida, tel. (973) 27 08 35. X CURS DE MÚSICA BARROCA I ROCOCÓ Del 15 al 27 d'agost d'enguany tindrà lloc el "X Curso de Música Barroca i Rococó", a San Lorenzo de El Escorial. Les assignatures són ben diverses: cant (a càrrec de Marius van Altens), flauta de bec (per Kees Boeka), flauta travessera barroca (per Konrad Hünteler), violí i viola (a càrrec d'Alda Stuurop), clave (per Kenneth Gilbert i Jacques Ogg). viola de mà, llaüt i guitarra (per José Miguel Moreno), viola de gamba (a càrrec d'Anneke Pols), violoncel barroc (per Wouter Moeller), música de cambra (també per Jacques Ogg) i dansa (per Barbara Sparti). Informació: Asociación "Música Barroca". de Madrid. Franciso de Rojas, 9. 5° dcha E. 28010 Madrid. BEQUES DE LA FUNDACIÓ GÜELL La Fundació Güell ha convocat beques per a les modalitats de: a) estudis de musicologia, composició, folklore o aspectes específics d'investigació musical: b) ampliació d'estudis d'interpretació musical. Cadascuna d'aquestes beques és dotada amb 500.000 pessetes. La documentació adient ha de ser presenwd~ abans del 30 de juny de 1918. a la Fundació Güell (Passt~ d' Isabel li, I, Casa Llotja. !d. 319 24 32 08003 Barcelona\ ' P0 dtl on els interessats .. dtk k! adreçar-se en soHICIIU bases completes. ----------------------------- ------------------MÓN SONOR NS D'AHIR • DEMÀ • ARA • ABANS D~HIR • DEMÀ ([RS D'ESTIU DE L'ESCOLA DE TREBALLS CORPORALS I ARTfSTICS DE BARCELONA L'Escola de Treballs Corpo1 Artístics de Barcelona --uncia el seu IV curs d'Estiu { 05 i Música". Aquesta escoli ¡ealitza la seva tasca sobre tlllprojecte obert a noves persives de l'ensenyament es~alitzat. La,músic.a, més q~.e ,a acte específic, ~~ és cons~­ dtfada en un sent1t més um!!~al: una obertura a totes les ~ensions de l'ésser humà. L'equip de professors encar;tgats dels cursos ha elaborat e.'!.! proposta que vol abraçar duerents aspectes habitual::tnl no tinguts en compte en 2 fonnació del músic: el cos ca rart musical, la unió de la ~nació sonora i corporal !111 ari on. Rog, 1 IIID.!Iil l'E~ JSÍC, t de Pt· MÍlsi¡¡ le, i li¡ dio-Tr· IR.l!fu ~ad& iio Te- r:: en el resultat artístic. El curs és adreçat a professionals, pedagogs, estudiants i a qualsevol altre públic. Equip de professors: Yiya Díaz (Mètode "Cos, imaginació i energia conscient'' a partir del Sistema F.A.), Carme Bustamante i Carme Valls (Cant), Yiya Díaz (Piano: interpretació conscient), Constanza Davila (Tècnica russa), Eduardo Valenzuela (Violoncel), Miguel Angel Girollet (Guitarra). Informació: Escola de Treballs Corporals i Artístics de Barcelona, cj Casp, 79, 7è. Tel. 232 96 97, 08013 Barcelona. Umpli ¡uedl! lel di!. ma ¡m. llrol ~ AUDICOR, AULA DE DIRECCIÓ CORAL Del 9 al 17 del proper mes Jtjuliol tindrà lloc, a l'Institut Uongueres de Barcelona, el Cu~t de Direcció Coral corresponent a la convocatòria d'e.~tiu de la IX edició d'AUDICOR (curs 1987-88), en el QIJaJ s'inclouen els nivells A i B, amb un nombre de 50 hores lectives. L'equip pedagògic d'AUDICOR està constituït per Manuel Cabero, Joan Company, Ramon Vilar i Montserrat Pueyo. Informació: Institut Llongueres, cj de Sèneca, 22, 2on. 08006 Barcelona Tel.: 217 18 94 (de 18 h. a 20 h.). VU CURS INTERNACIONAL DE MÚSICA DE CERVERA El VII Curs Internacional de \lúsica de Cervera, iniciat a !lltom de la figura i l'obra del !iX5Ire Emili Pujol, se celebra ~any, de l'li al IS d'a~. a la Universitat cerveri'2. El claustre de professors &a fonnat per Josep M. Al;iste. Jaume Francesch i Ulrib Flemming (violí); Emilio \12tcu (viola); Marçal Cervera Richard Talkowsky (violon1:.1~ Ferran Sala (contrabaix); losê Tomàs i Armando Mar- rosu (guitarra); Salvador Gratacàs (flauta travessera); Miquel Farré (piano); i Jordi Mora (Orquestra i Música de Cambra). Podran inscriure's en aquest Curs tots els estudiants que hagin fet el grau elemental d'instrument. La inscripció es clourà el dia 30 de juny. Informació: Conservatori Municipal de Música; cj Major, 79. 25200 Cervera. Tel.: (973) 53 li 02 XCURS INTERNACIONAL DE MÚSICA ESPANYOLA PER A ORGUE La Universidad de Salamanha organitzat, per desena \!gada consecutiva, entre els &s I al 12 d'agost del 1988, d'Curs Internacional d'lnterPillació de Música Espanyola per 3 Orgue", dedicat, en ~uesta ocasió, a la música «nca dels segles XVI al \\111. Aquest és un curs que la pressuposa una bona preparació tècnica, per la qual cosa només hi seran admesos vint participants. Tots ells hauran d'haver treballat a fons cinc de les obres que componen el programa del curs. Informació: Fundación Salamanca. Pza de San Julian, 2. 37001 Salamanca. Tel 21 25 16. XVI CURS D'ESTIU DE PEDAGOGIA MUSICAL A L'INSTITUT LLONGUERES Del 4 al IS de juliol, i amb la collaboració de la Generalitat de Catalunya, se celebrarà el XVI Curs d'Estiu de Pedagogia Musical a I'Inslitut J oan Llongueres, de Barcelona. 'És un curs de formació i perfeccionament, per facilitar una pedagogia musical als qui imparteixen aquesta matèria als Centres de Música i a les escoles d'EGB. Les matèries bàsiques del curs són la Rítmica Jacques Dalcroze i el Cant Coral. També s'hi podran realitzar tallers d'improvisació al piano, del mètode Orff-Wuytack, de dansa creativa i de tècnica i higiene vocal. SETMANA CANTANT INTERNACIONAL A SONNENBERG De l'li al 21 de juliol, a Sonnenberg (República Federal d'Alemanya), se celebrarà una Setmana Cantant Internacional, sota la direcció de Fritz ter Wey i Egon Ziesmann, i amb la participació docent de Marion Herign, Ephraim Marcus, Petja Pavlovitsch i Jann Rey. Als diversos tallers programats, s'hi treballaran obres de Gabrielli, Rossini. Brahms, i música per a instruments de fusta i vent, guitarra, música pop, danses folklòriques i orquestra de cambra. Informació: "Arbeitskreis Musik in der Jugend e.V., Adersheimer Strasse 60, Postfach 1661, D-3340 Wolfenbüttel". XXV CURS INTERNACIONAL DE MÚSICA DE L'ORFEÓ LLEIDATÀ Del 12 al 27 d'agost tindrà lloc, a Lleida, la vint-i-cinquena edició del Curs Internacional de Música que organitza l'Orfeó Lleidatà. Les matèries que s'hi impartiran són: direcció coral, tècnica vocal, interpretació, conjunt instrumental i música de cambra. El Curs de direcció coral serà dirigit per Erwin List; el de Tècnica vocal i interpretació, per Helmut Lips; el de Conjunt instrumental, per Francesc Llongueres. informació: Orfeó Lleidatà. Secretariat de Cursos Internacionals, Bisbe Torres, 2. 25002 Lleida, tel. (973) 27 08 35. CURSOS DEL MÈTODE IRENEU SEGARRA L'Escola de Pedagogia Musical/ Mètode Ireneu Segarra, ha organitzat diversos cursos per a professors de música al parvulari i a les escoles d'EGB, a celebrar, del 7 al IS de juliol, al Collegi Mare dc Déu de l'Estrella "La Salle", de Tarragona. Les matèries que hi són impartides, segons els cursos, són les següents: Curs d'introducció: Iniciació al Mètode. educació sensorial, cançó, educació de la veu. audició; /er.. 2on., Jer.. i 4rl. Curs per a l'EGB: Mètode (exposició i pràctica), educació sensorial. cançó, solfeig, audició, educació de la veu, harmonia, composició; /er.. 2on., i Jer. Curs per al Parvulari: oïda, ritme, cançó, improvisació, dansa, educació de la veu, audició. La inscripció serà closa el dia 10 de juny. El Curs d'introducció és limitat a 50 places. les quals seran cobertes per rigorós ordre d'inscripció. Per a tenir una més àmplia informació, cal adreçar-se a: Escola de Pedagogia Musical/ Mètode Ireneu Segarra. c/ Portal Nou, 13, 08021 Terrassa, tel. 783 79 72. MÓN SONOR ----------------------------- ---------------- TRIA DE CONCERTS François René Duchable (piano) Obres de L. van Beethoven, F. Schubert, J. Brahms, F. Chopin i F. Liszt. VIII Festival Internacional de Música de l'Empordà. Església de Santa Maria de Vilabertran, 10 de juny. F rançois René Duchablc és l'únic solista estranger que oferirà un concert tot sol a la vuitena edició del festival de Música de l'Empordà. Duchable, nascut l'abril de 1952, és un pianista conegut al seu país, però a Espanya és un solista totalment desconegut. Va començar a estudiar piano als quatre anys i el 1965, ja va obtenir el primer premi de piano del Conservatori Nacional Superior de Música de Paris. Guardonat amb un bon nombre de premis de Ja seva especialitat, Duchable va començar a fer-se conèixer de manera internacional arran de l'obtenció del primer premi de piano de la Fundació Sacha Schneider, el 1973. Les bones crítiques que va obtenir aleshores van cridar l'atenció del mític Arthur Rubinstein, que el va ajudar a aconseguir les primeres actuacions internacionals. Doña Francisquita, d'Amadeu Vives Alfredo Kraus, Santiago S. Jericó, Enedina Lloris, Sofia Salazar, Tomas Alvarez i María Rus. Producció del Teatro Lírico Nacional de la Zarzuela de Madrid. Direcció d'escena: José Luis Alonso. Orquestra i Cor del Gran Teatre del Liceu sota la direcció de Maximiliano Valdés. Teatre del Liceu, 4, 6, 8, 10, 12 i 15 de juny. e omèdia Iirica en tres actes, amb llibret de Federico Romero i Guillermo Fernandez Shaw i música d'Amadeu Vives, estrenada al Teatre Apolo de Madrid el 17 d'oc- tubre de 1923! L'acció de l'obra passa durant un carnestoltes madrileny de meitat del segle X IX, i està inspirada en La discre1a enamorada, de Lope de Vega. La trama argumental ens mostra els amors entre Francisquita i Femando, enmig de confusions, gelosies, equívocs, coqueteigs i un ambient molt castís. Aquesta obra, que ha estat la més representada d'Amadeu Vives, va fer conèixer fa un pareU d'anys la jove soprano valenciana Enedioa Lloris, que va obtenir un gran èxit interpretant aquesta mateixa obra, i amb la mateixa producció, a la Zarzuela de Madrid. Carles Trepat (guitarra) Obres de Bach, Brouwer, Turina, Brotons, Mompou, Pujol i Walton. VIII Festival Internacional de Música de Torroella de Montgrí. Parròquia de Sant Genís, 18 de juny. ' edició d'aquest any de Festival de Torroella de L Montgrí inclou una sèrie de concerts dedicatS a joves instrumentistes que han estat guardonats amb algun premi important en la seva especialitat. Carles Trepat, nascut a Lleida fa 28 anys, fou guardonat l'any passat amb el primer premi del Concurs Internacional de guitarra de Toronto (Canadà). Un any abans. el seu nom va aparèixer als diaris per les protestes del públic en saber que no li havia estat atorgat el primer premi del Concurs Internacional de Guitarra Francisco Tàrrega. El jurat (presidit pel compositor canadenc André Prevost) que va ser molt protestat pel públic, va fallar concedir-li el segon premi. Carles Trepat va començar a estudiar música a 13 anys, a Lleida, i més tard els va ampliar, a Barcelona, í al Conservatori Òscar Esplà, d'Alacant, amb el mestre José Tomíts. Al llarg del curs L982-83 fou becat pel Departament de Cultura de la Generalitat de Catalunya per a perfeccionar els estudis a l'Ecole Normale de Musique de París, amb Alberto Ponce. Ha treballat com a professor de guitarra al Conservatori P rofessional de VilaSeca í Salou. Joan Enric Lluna (clarinet) i Jan Gruitbuyzen (piano) Obres de C. Debussy, X. Montsalvatge, A. Berg, O. Messiaen i J. Brahms. VIII Festival Internacional de Música de Torroella de Montgrí. Parròquia de Sant Genís, 25 de juny. n altre dels joves intèrprets guanyadors de premis, que participa en el Festival de Torroella de Montgrí, és el clarinetista valencià Joan Enric Lluna. Nascut a Godella el 1962, Lluna estudià al Conservatori Superior de Música de València. Entre els premis que ha obtingut, hi ha el primer premi del Concurs Permanent de Joventuts Musicals d'Espanya (1983) i tam- U bé el primer premi del Cooo . ~ I nternac10na! de Jovent Musicals. d~ Belgrad, que~ aconseguu I any passat. Har:¡. tat membre fundadordelaJv. ven Orquesta Nacional de f.¡. paña (JONDE), de Ja qual,&¡ de 1984, ha obtingut beqiX! per a perfeccionar-se. liltlt 1984 i 1986 va estudiar am~ W . Boeykens al Conservat((~ R eial Flamenc d'Anvers (lt!J. gica). A partir d'octubre~ 1986, va començar a eslWilf amb Anthony Pay, a la Gtili hall School of Music and lJn. ma de Londres, on ha obt:ngut la menció d'honor alieU. mens de llicenciatura d'lllll!· pretació i professor. IOlS' keOC ¡a[ ~td ~ *i A óel li s Ramon Coll (piano), Gonçal Comellas (vioh) i Marçal Cervera (violoncel) Obres de F. Schubert i F. Mendelssohn. VIII Festival Internacional de Música de l'Empordà . Església de Santa. Maria de Vilaber· tran, 17 de juny. E ls noms de Ramon Coll, professor de piano del Conservatori Superior Municipal de Música de Barcelona; Gonçal Comellas, prestigiós violinista català i fundador i director de l'Orquestra de Cambra Reina Solia; i Marçal Cervera, des del 1969 catedràtic de la Staatliche Hochschule für Musik, de la ciutat ger- · mano-occidental de Frib~ figuren junts des del ~ mes de març en els cartdi anunciadors de concerts. motiu no és cap altre que 11 constitució d'un nou trio mesical que va debutar al P~au de la Música el passat 25 de març. Amb poc repertori et cara, el trio format per ~ ComeUas i Cervera repetinn en aquest concert el maten programa d'obres que vaBit terpretar en fer el debut: Ttil de compositors romànti.l com Franz Schubert i Ria Mendelssohn. a - - - -- - - -- - - - - -- - - - - -- - -- MÓN SONOR TRIA DE CONCERTS rzen f,scolania de Montserrat i Victòria dels Àngels (soprano) :orr,)!! questra d'Antics Esco- 01 de Montserrat i Coral ·veml'!l ~ti Escolans de Montque lt { I ~olistes: Joan Casals Ïe~¡~ Silil·) R er Padulles ~ (orgue ' og V'J o1de fJ. ¡soprano), RodgerF (s IUal,dt! pr~~~o), Ed~ar beqllt! ~ Encn tr 2!iib erntl'll ¡rs (Bèl. ~brt d! ~ bd IJ¡¡. •.a( on contrait), Jordt Morera (con: trtH), Josep Ben~t (ten?r) 1 J01di Rica~ (batx).. Drrec: !OfS: Joaquun Gamgosa .• keoeu Sagarra. VIII Fesnni Internacional de MúsiadeTorroella de Montgrí. Puròquia de Sant Genís, 1 obtJn. ;juliol. :.. ""e~ • dlnlll· . Aquestdees• mus1 e1• pnmer con·ca relimosa .,. cert ~Festival de Torroella, i en - -a .oh) j ms'interpretarà, per primera en concert, la missa lt'!la Redemptoris Mater, f Anselm Viola (1738-1798), ;:¡compositor català nascut a Torroella de Montgri i format a l'Escolania de Montserrat, d'on fou mestre de capella de música i de l'Escolania durant t~nta ~.ys. A ~art de la mústca relig~osa, Vtola fou autor d'un concert per a fagot i orquestra i d'una coHecció de sonates i peces per a instruments de teclat. La interpretació d'aquesta missa desconeguda té lloc per a commemorar el250è aniversari del naixement d'aquest compositor. La primera part del concert comptarà amb la coHaboració especial de la sopr~o Victòri~ d~ls Àngels, que mterpretara, JUntament amb l'Escolania de Montserrat, d'tverses obres de 1a poli~ · li · · oma re. ~osa ..montser:a~n~. La parttctpaciO de V1ctona ?els Àngels en a9uest conce~ es totalment desmteressada, 1 respon al desig de la soprano de cantar amb l'Escolania de Montserrat. Der Fliegender H olliinder, de Richard Wagner Jobanna Maier, Alfred Muff, Robert Schunk i Hallkl Stamm. Producció de bBühner der Stadt Bonn. Direcció d'escena: JeanCiaude Riber. Orquestra i Cor del Gran Teatre del LiCIU. Direcció musical: Hans \Vallat. Teatre del Liceu, l.l, 26 i 29 de juny i 1 de Wiener Kammermusik Ensemble i Abigail Prat (arpa) Anton Fietz (violí), Wilhen Hübner (violí), Helmut Weiss (viola), Fritz Dolezal (violoncel) i Alois Posch (contrabaix). Obres de Michael Haydn, Emst Theodor Amadeus Hoffmann, Mozart, C. Debussy i A. Dvorak. VIII Festival Internacional de Música de l'Empordà. Església de Santa Maria de Vilabertran, 2 de juliol. ilfiol. ' pera en tres actes, de O Richard Wagner, amb del mateix composiiibm *· inspirat en l'obra Notes itl smyor Schnabe/ewopski, llleinrich Heine. La primera i!preScntaci6 va tenir lloc a la lloroper de Dresden, el 2 de ~de 1843. L'acció de l'òpera té lloc a les costes norue~· en una època no deter~~a. L'argument narra la liiòna d'un capità de navili liolandès, condemnat a naveJildurant tota l'eternitat, fins que el redimeixi l'amor d'una ~Per aconseguir-ho, el capua pot baixar cada set anys I terra on, finalment, troba ~t amor pur i fidel que el ~de la maledicció. La fau,3 de l'hola~dès errant, recopi~ per Heme, ja era tradiciodcs del segle XV entre els I Wiener Kammermusik Ensemble serà l'encarreE gat de clausurar Ja vuitena edimariners del nord d'Europa. Wagner la va recordar quan, en un viatge que estava fent, de Konisberg a Londres, en un veler, l'estiu de 1839, va trobar-se al bell mig d'una gran tormenta. En aquesta obra apareix per primer cop el Leitmotiv, o motiu conductor i identificador dels personatges. ció del festival empordanès que, aquest any, ha avançat en tres mesos les dates de començament. Aquest conjunt de música de cambra fou fundat l'any 1978, amb l'objectiu d'oferir obres de música de cambra de la Viena clàssica, quasi oblidades, i d'interpretar-les amb l'estil tradicional vienès. Els components són cinc instrumentistes de corda que pertanyen a l'Orquestra Filharmònica de Viena, en la qual ocupen places principals o de solistes. En aquest concert, comptaran amb la collaboració de l'arpista barcelonina Abigaïl Prat, fincada a Figueres, que actualment forma pan de l'Orquestra Simfònica de l'Escola Superior de Música de Viena. ê RESERVE ALGUNOS APlAUSO~ ~ PARA CUANDO ESCUCHE ESTf MISMO CONCIERTO EN U~ COMPACT DISC SONY --------------- ----------------------------- -- MóN SONOR • RECITALS • CONCERTS • RECITALS BARCELONÈS JUNY 22 h. Barcelona Teatre Romea El giravolt de maig d'E. Toldrà. Joan Cabero, Montserrat Comadira, Conrad Gaspà, Josep-Lluís Gil, Meritxell Olaya, Jordi Rican. Orquestra de Cambra del Palau de la Música Catalana. Dir.: J.J. Olives. Domènec Reixach, direcció escènica. 21,30 h. 22 h. Barcelona Barcelona Palau Teatre Romea Havaneres al Palau. Grup Mar Endins. El giravolt de maig d'E. Toldrà. (Segona representació). 20 h. 21 h. L'Hospitalet de Llobregat Barcelona 21 h. 21 h. Barcelona Barcelona Escoles Pies Diputació 22 h. Barcelona Teatre Romea Sergio Vicente, guitarra. Jordi Casanovas, bandúrria. (Aula de Cultura de Bellvitge). Camerata Lysy Gstaad. Yehudi Menuhin, violi. Vivaldi, Bach, Mozart, Banók, Paganini. (Vlll Festival Internacional de Música de TorroeUa de Montgrí). Doña Francisquita d'A. Vives. Dir.: Maximiano Valdés. Coral Guineu, Grup de Teatre El Partiquí i Cor Divenimento. (Maig Coral del Barcelonès). El giravolt de maig d'E. Toldrà. (Tercera representació). 19 h. 21 h. Barcelona L'Hospitalet de Llobregat Teatre Romea Centre Cultural Caixa de Pensions El giravolt de maig d'E. Toldrà. (Quarta representació). Barcelona 216. Dir.: E. Martínez Izquierdo. Webem, Martínez, Bach. 21 21 h. Barcelona Barcelona Liceu Nick-H avanna Doña Francisquita, d'A. Vives. Dir.: Maximiano Valdés. Grup Omnimodis. Dir.: Miquel Gaspà. LI. Balsach, A. LewinRichter, M. Roger, P. Maxwell Davies. (III Cicle de Música del s. XX). 20,30 h. Barcelona Pompeia 22 h. Barcelona Teatre Romea 21 h. 22 h. Barcelona Barcelona Teatre Romea 21 h. Barcelona Teatre Lliure Orquestra de Cambra Teatre Lliure. Dir.: Josep Pons. Schonberg, Henze, Brotons. 10. divendres 21 h. 21 h. 22 h. Barcelona Barcelona Barcelona Liceu Palau Teatre Romea Doña Francisquita d'A. Vives. Dir.: Maximiano Valdés. Studio lsadora. Dir. i coreografia: Berta Vallribera. El giravolt de maig d'E. Toldrà. (Setena representació). 11. dissabte 21 h. Barcelona Escoles Pies Diputació 22 h. Barcelona Teatre Romea 17 h. 19 h. Barcelona Barcelona Teatre Romea Doña Francisquita d'A. Vives. Dir.: Maximiano Valdés. El giravolt de maig d'E. Toldrà. (Novena representació). 14,dimans 22 h. Barcelona Teatre Romea El giravolt de maig d'E. Toldrà. (Desena representació). Il. dimecres 21 h. Barcelona U eeu Doña Francisquita d'A. Vives. Dir.: Maxirniano Valdés. 16, dijous 21 h. Barcelona Teatre Lliure 22 h. Barcelona Teatre Romea Orquestra de Cambra Teatre Lliure. Dir.: J osep Pons. Schl.ínberg, Henze, Brotons. El giravolt de maig d'E. Toldrà. (Onzena representació). 20 h. L'Hospitalet de Llobregat Ermita de Bellvitge 21 h. Barcelona Escoles Pies Diputació 22 h. Barcelona Teatre Romea 18 h. Barcelona Palau 18,30 h. Barcelona Ateneu Barcelonès 22 h. Barcelona Parròquia de Sant Joan de Gràcia Coral Cantiga. Dir.: J. Prats. Judit Cuixan, piano. Polifonia Catalana del s. XX. Lieder de Fran7 Schubert. 21 h. 21 h. Barcelona Barcelona Liceu Der Fliegende Holliinder de R. Wagner. Dir.: Hans Wallat. Orquestra de Cambra Teatre Lliure. Dir.: J osep Pons. Schonberg, Henze, Brotons. 1. dill!ecres ~ ltd1umenge 1&. dissabte Ermita de Bellvitge Palau Liceu Liceu Liceu Teatre Lliure P. Roben de La Riba, orgue. Orquestra de Corda "Nostra Senyora de Pompeia". Dir.: Josep Guinan, Handel, Mozart, Bach. El giravolt de maig d'E. Toldrà. (Cinquena representació). Doña Francisquita d'A. Vives. Dir.: Maximiano Valdès. El giravolt de maig d'E. Toldrà. (Sisena representació). Coral Adagi. Cor juvenil de l'Orfeó Català. Coral l'Espígol. Coral El Reguitzell. (Maig Coral del Barcelonès). El giravolt de maig d'E. Toldrà. (Vuitena representació). Jordi Oliveras. Francisco Vazquez, guitarres. Femando Garcia, piano. Telemann, Vivaldi, Granados, Albéniz, Castelnuovo, Morera, Campuzano, Glenn Miller, Beethoven. (Aula de Cultura de Bellvitge). Coral Verge Bruna. Coral Gal1eran. Cor Llevant. Orfeó de Les Corts. (Maig Coral del Barcelonès). El giravolt de maig d'E. Toldrà. (Dotzena representació). V Mostra Infantil i Juvenil de Cant Coral. (Institut Català de Serveis a la Joventut). Francina Massià, piano. Chopin, Ravel, Prokofiev, Schreder. (Associació Massià-Carbonell). MÓN SONOR ----------------------------- ------------------ CONCERTS • RECITALS • CONCERTS • RECir 22 h. Barcelona Barcelona Liceu Teatre Lliure Der Fliegende Holliinder de R. Wagner. Dir.: Hans Wa!¡ Orquestra de Cambra Teatre Lliure. Dir. Josep Pons. ~ berg, Henze, Brotons. ~ 29, dimecres 21 h. Barcelona Liceu Der Fliegende Holliinder de R. Wagner. JULIOL I, divendres 21 h. Barcelona liceu Der Fliegende Holliinder de R. Wagner. Dir.: Hans WalJa. 3, diumenge 10,30 h. Barcelona Palllu Homenatge Entitats Centenàries. (Federació de Cors de ALT EMPORDÀ JUNY 10, divendres 22,30 h. Vilabertran Església de Sta. Maria Franç.ois ~ené Duchable•. piano. Beet~oven, Schubert, BraluJl Chopm, L1szt. (VIII Festival InternaciOnal de Música de l'En!. po rd à). 17, divendres 22,30 h. Vilabertran Església de Sta. Maria Trio. Ramon Coll, piano. Conçal Comellas, violi. Marçal Qr. vera, violoncel. Schubert, Mendelssohn. (VIll Festivallnttn¡. cional de Música de l'Empordà). 24, divendres 22,30 h. Vilabertran Església de Sta Maria Montserrat Figueras, soprano. Jordi Savill, viola de gamba. · naldo Alessandrini, clavicèmbal. El barroc hispànic, a l'tlllM de 1640-17()(). (VIII Festival Internacional de Música de J'fu, pordà). JULIOL 2, dissabte 22,30 h. Vilabertran Església de Sta. Maria Wiener Kammermusik Ensemble. Abigaïl Prat, arpa Ha1út Hoffmann, Mozart, Debussy, Dvoník. (VIll Festival Int~ nal de Música de l'Empordà). Torroella de Montgrí Església Camerata Lysy Gstaad. Yehudi Menuhin, violi. Vivaldi, BQ Mozart, Puccini, Bartók, Paganini. (Vlll Festival Intemaciool de Música de Torroella de Montgn'). 26, diumenge 17 h. BAIX EMPORDÀ JUNY 5, diumenge 17,30 h. I8, dissabte 22 h. Torroella de Montgrí Església Carles Trepat, guitarra. Bach, Brouwer, Turina, Brotons, Mompou, Pujol, Walton. (Vlll Festival Internacional de Músitadt Torroella de Montgrí). 25, dissabte 22 h. Torroella de Montgrí Església Joan Enric Lluna, clarinet. Jan Gruithuyzen, piano. Debllil)', Montsalvatge, Berg, Martinu, Messiaen, Brahms. (VIIl Festi11! Internacional de Música de Torroella de Montgn'). JULIOL I, divendres 22 h. Torroella de Montgrí Església Escolania de Montserrat. Dir.: Lreneu Segarra Coral Antics FJ. colans de Montserrat. Dir.: Joaquim Garrigosa. Victòria ddl Àngels, soprano. Joan Casals, orgue. Orquestra d'Antics f.Stt' Jans de Montserrat. (VIII Festival Internacional de Músicadt Torroella de Montgn'). BAJX PENEDÈS JUNY 4, dissabte 22,30 h. Sant Salvador del Vendrell Auditori Pau Casals Stile Concertante. Josep Julià, oboè. Josefina Rius, cla\liÏ!t bai. Gonzalo M. Pereira, violoncel. (Associació Musical Plf Casals). li, dissabte 22,30 h. Sant Salvador del Vendrell Auditori Pau Casals Toti Soler, guitarra. (Associació Musical Pau Casals). TARRAGONÈS JUNY 19, diumenge 19 h. Torredembana Església Parroquial Orfeó Nova Tàrrega. JULIOL 9, dissabte 22 h. Tomxlembana Església Parroquial Coral Cantiga. Dir.: Josep Prats. Judit Cuixart, piano. nia Catalana del s. XX. Lieder de Franz Schubert. URGELL JUNY li, dissabte · 22 h. Tàrrega Ateneu Schola Cantorum d'Igualada. Orfeó Nova Tàrrega. 18. dissabte 22 h. Tàrrega Església de Sant Antoni Orfeó Nova Tàrrega.