Revista Musical Catalana. Núm. 45 - 46 Juliol - Agost 1988
Editorial: Música d’avui i d’aquí / FIGURES I TEMPS. Orquestra Ciutat de Barcelona: una dinàmica en vies de consolidació. J. Comellas / Panorama de la música contemporània espanyola a París. Montserrat Bergadà / Un Grec d'autèntica qualitat. Maljolijn Van der Meer / Ensalada: Música i, i en, societat. Tamino / El II Festival Internacional de Música Castell de Perelada. Jaume Tribó / Mikrokosmos: Autòmats ambulants. P. Artís / Aspectes pedagògics del treball en corals infantils i juvenils. Manfred Ehrhom / Claudio Arrau a l'origen del Mètode Aberastury. R.R.M.C. / TEMA. Els auditoris vuitcentistes. Xosé Aviñoa / MÓN SONOR. El maig musical de Barcelona. J. Casanovas / Francisco Araiza i l'obra del destí. José Guerrero Martín / Arxius Musicals a Catalunya (V). Maria Ester-Sala i Josep M. Vilar / Scherzando. Cesc / Ara, abans d'ahir, demà / Llibres / Concerts, recitals
Centre de documentació de l'Orfeó Català
Còpia permesa amb finalitat d'estudi o recerca, citant la font "Centre de Documentació de l’Orfeó Català". Per a qualsevol altre ús cal demanar autorització.
Auditoris vuitcentistes ].JORQVERA Pianos i instruments Assistència tècnica del Palau de la Música Catalana S. A . D'INSTRUMENTS MUSICALS Av. Francesc Cambó, 10 Tels. 319 60 96- 310 69 12 08003- BARCELONA Orgues, teclats simfònics, sintetitzadors, etc. Distribuldors oficials de: SCHI~M E L SAD~ Via Laietana, 32 -34 Tels. 319 60 96- 310 69 12 08003 - BARCELONA :fL:SY:SL KAWAI ASTOR ~OfJttnboJtf~ttt C. BECHSTEIN. YAMAHA R()YALE ~~¡¿ STE I NWAY 6 SO NS EDITORIAL MÚSICA D'AVUI I D'AQUf 2' tPOCA ANY V- NúM 45-46- JULIOL-AGOST 1988 Director: J aume Comellas Sots-{!irector: Lluís Millet Cap de Redacció: Pere Artís Maquetatge: Marta Porter correcció: Joan Costa Fotografia: Pau Barceló Amadeu Vives, 3, 3r, ¡a B. Tels. 301 33 93- 317 99 28/ 82 08003 Barcelona Publicidad en Medios de Comunicación, S.A. Travessera de Gràcia, 17-2 1, 3r, 48 Tel. 209 71 19 08021 Barcelona Fotocomposició, compaginació i impressió: Igol, S.A. D~tnbució: L'Arc de Berà, S.A. Dipòsit Legal: 8.34.432/ 83 Consell Editorial: Fèlix Millet (President) Montserrat Albet Roger Alier Josep Casanovas Maria Ester-Sala Gregori Estrada Joan Guinjoan Carles Guinovart Antoni Marí Oriol Martorell Xavier Montsalvatge Santi Riera Enric Gispert CoUaboren en aquest número: Pere Artís, Xosé Aviñoa, Montserrat Bergadà, Josep Casanovas, Cesc, Jaume Comellas, Manfred Ehrhorn, Maria Ester Sala, José Guerrero Martín, Marjolijn Van Der Meer, Lluís Millet, Tamino, J aume Tribó, Josep M. Vilar. REVISTA MUSICAL CATALANA En la música, com en tantes parceHes de l'existència humana, sovint es dóna la paradoxa que, allò més obvi i més evident, és també allò de més dificil concreció i assoliment. Sembla que hi hagi una impossibilitat còsmica per fer complir les evidències més elementals i més coherents. Com si fats inexcrutables impedissin allò que en podríem dir la marxa fluida i normal dels esdeveniments. I així, es consoliden alteracions de valor, d'anàlisi objectiva irresistible, i s'accepten com a realitats incontrovertibles justament les més rebatibles. En aquest context, cal situar el fet de la marginació de la música nostra i dels nostres dies, a casa nostra. I situem de forma deLiberada la insistència en l'adjectiu possessiu. El tema, que ba estat tractat moltes vegades i sobre el qual se n'ha dit moLt, continua essent una mena de recurrència sense sortida perceptible. Hi ba com un cercle viciós, fet de proclames, d'opinions més o menys autorizades i més o menys impetuoses, de consideracions assenyades i fins i tot de pressions i accions concretes, amb una resultant prou coneguda. La constatació en bloc de l'àmplia programació musical estival catalana, ha servit ara de detonant per a aquest comentari editorial. Cal advertir que qualsevol altre cicle "normal" de concerts del país, podria haver-ho estat. En tot cas, l'espectacle de desenes de cicles amb una representació mínima de les dues característiques apuntades al principi resulta especialment colpidor. És tot un món bastit sobre fets senzills i evidents. Presència d'artistes i conjunts estrangers que imposen programes al marge de cap mena de sensibilitat envers el marc que els ha d'acollir, absència d'e~orç selectiu per part dels professionals d'aquí, recurs a la programació tòpica i efectista, quan no de fàcil interpretació; managers amb un concepte més mercantilista que no pas cultural de la seva tasca i promotors mancats de criteri i de capacitat per imposar-lo quan existeix. I cal insistir que la cosa no és privativa dels cicles estivals sinó que els afecta tots i és especialment de doldre en els d'iniciativa institucional. · Com en tantes altres realitats, és molt més fàcil detectar la malaltia i les causes que establir-ne una teràpia adequada. La problemàtica té un arrelament profundíssim i ve de lluny. I passa, inevitablement, pel nivell d'exigència del destinatari úLtim i per la seva sensibilitat. No es tracta de suggerir solucions radicals. que sovint cauen en la inoperància per Ja dificultat real de consolidarles. Cal, en tot cas, posar en marxa un procés global, en el qual participin totes les instàncies implicades. I aquest procés ha de néixer de l'assumpció plena, per part de tots, de la paradoxa i l'absurd objectiu de la situació actual. l per la consciència irrenunciable de la lògica del protagonisme de la música d'ara i aquí; o d'un protagonisme més evident en les nostres programacions. Granados, Albèniz, Garreta, Pedrell, Toldrà, Sors, Pahissa, per situar uns exemples molt concrets, o Montsalvatge, Homs, Guinjoan, Soler, Gerhard, Valls, Guinovart i molts d'altres, per suposar un altre aspecte referencial prou clar, haurien de formar part de la vida concertística habitual. Seria un error veure en aquesta voluntat una simple positura de defensa d'interessos immediats. El tema és molt més profund. 1, de fet, l'assoLiment d'una autèntica normalitat musical dins dels paràmetres universalment reconeguts, passa justament per aquesta fita irrenunciable. SUMARI EDITORIAL FIGURES I TEMPS Música d'avui i d'aquí • • • • • o • • • • • • Orquestra Ciutat de Barcelona: una dinàmica en vies de consolidació (J. Comellas) o o • . .) . .1 "Panorama de la música contemporània espanyola" a París (Montserrat Bergadà) •. 10 Un Grec d'autèntica qualitat (Maljoüjn van der Meer) . . !I Ensalada: Música i, i en, societat (Tamino) . ,IJ El U Festival Internacional de Música Castell de Perelada (Jaume Tribó) . . . . . . . . .. ll Mikrokosmos: Autòmats ambulants (P. Artís) . . I~ Claudio Arrau a l'origen del Mètode Aberastury (R.R.M.C.) MÓN SONOR • . . . . . Aspectes pedagògics del treball en corals infantils . . . . . . . i juvenils. (Manfred Ehrhom) TEMA o Els auditoris vuitcentistes (Xosé Aviñoa) . .11 .. 2J . . . . . . . 24 El maig musical de Barcelona (J. Casanovas) .. )) Francisco Araiza i l'obra del destí (José Guerrero Martín) .. 3l Arxius Musicals a Catalunya (V) (Maria Ester-Sala i Josep M. Vilar) . . . 40 Scherzando (Cesc) .•• 41 Ara, abans d'ahir, ahir, demà •. 41 Llibres .. ~ Concerts, recitals ... f Preu de la subscripció anual: 2.500 pessetes Subscripció anual Europa: 3.500 pessetes Subscripció anual Amèrica: 30 dòlars Preu d'aquest número solt: 325 pessetes FIGURES I TEMPS Orquestra Ciutat de Barcelona: una dinàmica en vies de consolidació .J . .l . 1a • . 11 . ,IJ .. ll .. li .. 11 . . 2J .. u . .)) .. 3l . ' 40 .. 41 .• 41 .. 46 ssetes es Ja fa força temps que, en tractar el ~ma ~e l'Orquestra Ciutat de Barcelona, fer-ho sobre la seva dinàmica.~· ~és ben dit, de la que en el curs de~ ultirns anys se li ha intentat imposar des del seu patró - l'Ajuntament de Bar~ona-: en un intent, tantes vegades comentat 1 atès en aquestes pàgines, per lltncar una línia d'actuació que aleshores es va creure poc adient. ft ~·o~se~ació d'unes dades situa una rel renc1a Significativa. Entre la temporada 983 /84 i la 1987/ 88 que acabem de conttmplar, s'ha passat d'un total de 53 conrealitzats, a un altre de 91. A la prira de les esmentades temporades es t1 obligat de :S van realitzar 41 concerts, corresponents al cicle habitual, una xifra· que ha passat a 60, en la campanya última. Fora de Catalunya, a la temporada 1983/ 84 l'OCB hi va actuar una vegada; a l'última, tres i, a la penúltima, setze. Enguany s'han ofert deu concerts per a escolars, contra cap en el període 1983/ 84; i enguany també han estat oferts sis concerts arreu de Catalunya contra només un el 1983/ 84. Aquest tomb quantitatiu, cal considerarlo en la seva importància, i a redós del mateix cal aportar encara noves dades. Així, el total d'espectadors que van assistir els concerts de la nostra orqquestra, la temporada 1983/ 84, fou de 89.053; i, a l'última, ha estat de 123.544. Els espectadors barcelonins de la nostra orquestra han estat enguany 116.944, per 87.653 l'esmentada temporada 1983/ 84. Referències que han seguit una evolució quasi regular; en tot cas, amb un salt endavant important a les dues últimes temporades. Observem d'entrada, doncs, una cada dia més acusada presència de l'OCB en la vida musical barcelonina; i, amb eUa, allò que en podríem dir una assumpció política de les seves possibilitats de protagonisme en el sí de la dinàmica cultural de la ciutat. Aquest matís serà el primer que abordem amb la senyora Eulàlia Vintró, tinent d'alcalde de l'Ajuntament de FIGURES I TEMPS ---------------------------- -------------Barcelona i, recentment, nomenada presidenta d'un nou Patronat de l'OCB, la composició completa dels qual exposarem a part. Eulàlia Vintró, evidentment, creu en el paper social de l'OCB i accepta el recordatori de l'evidència que Barcelona, una ciutat amb una relativa tradició musical situada, en termes comparatius, en Ja de molts grans centres europeus, compta amb un municipi que assumeix una insòlita responsabilitat en aquest camp. Un Ajuntament que, en això, probablement sigui un dels primers del continent amb Ja "càrrega" d'una orquestra simfònica, una banda municipal, una cobla, un Festival i el més important dels dos únics conservatoris superiors amb què compta el país. -Barcelona - assenyala Eulàlia Vintró- és hereva d'una llarga tradició que no sols es manifesta en el camp de la música, sinó en el dels museus. hospitals. escoles. etcètera. L'Ajuntament de Barcelona és un Ajuntament especial. f així, fa poc que hem celebrat el centenari del Conservatori; ara el complirà la Banda Municipal. i l'Orquestra és en camí dels seus cinquanta anys. Barcelona és una ciutat on. a falta d'altres institucions, l'Ajuntament ha estat l'aglutinador de la sensibilitaJ. f això ho està assumint amb orgull i satisfacció. i també amb elevats costos financers. Quan l'Estat i Catalunya no han posat Ja música al dia - i potser no podien fer-ho, perquè hi havia altres prioritats- l'Ajuntament continua assumint el paper de facilitar a la ciutat la satisfacció del goig de la música, pel qual demostra tanta iHusió. Tot això, amb més limitacions del que voldrlem. és clar! A Europa hi ha altres models d'experiències. als quals encara no arribem per falta de mitjans. A mi, m'agradaria que, la força de l'Ajuntament, se la plantegessin altres institucions i n'assumissin la seva porcella de responsabilitat. Miri: cal observar com moltes de les conclusions sorgides del Congrés de Cultura Catalana en diversos camps. han tingut un grau de compliment molt més satisfactori que en el de la música. Funció social de I'OCB Ha parlat que hom no disposa de tots els mitjans que voldríem, i estem tractant el tema de la funció social de l'OCB. En aquest sentit, sembla que es vagi a una política segons la qual, qui vulgui la música, que se la pagui. O se la pagui molt més que no ho feia abans. l això ho dic atenent l'evolució dels preus de les localitats; i ho dic acceptant que els que hi havia fa uns quants anys eren especialment barats, fins al punt que donava la sensació que hi havia qui acudia al Palau, els dissabtes a la tarda, perquè quasi li sortia més a compte que gastar el temps en una Eulàlia Vintró. granja. -Si observem els preus actuals i els comparem amb els d'altres espectacles. veurà que no són tan elevats. Pensi que, del cost de I'OCB, amb les localitats només es recupera el 10 per cent. Vull dir, per tant. que també en aquest aspecte I'OCB acompleix una funció social. Mentrestant. hem intentat diversificar el públic, obrir nous dies de programació. I em sembla que. això, ha estat positiu. També hem començat els concerts per a escolars. ja que considero que cal sembrar per a disposar d'espectadors per a demà. Ens faria iflusió poder realitzar concerts matinals per a gent gran. en dies feiners. I un altre aspecte que voldria subratllar és que estem especialment amatents, no sols a la música actual. sinó a la música catalana, la qual de vegades no es toca per causes tan curioses com. per exemple. que no està editada. Ara mateix. gravarem obres de Toldrà. -El 1992 és aquell guarisme màgic que, una mica, sembla que ha de servir per a transformar-ho tot. I, és clar, també podria constituir una mena de fita, en funció de la qual s'orientessin determinades accions envers I'OCB. -No hem de vincular Iotes les activitats de Barcelona al 92. Sí. sí; el 92 serveix per a tot!... f em sembla bé que serveixi per a tot. La història té unes fites de- terminades. que han servit per a galvanil· zar energies. Però seria un error fer-ho to: en la perspectiva del 92. També s'ha tft pensar en el 93, en el 94 i en el 95... 1 s'ha de pensar que uns coHectius de la complexitat de l'OCB no es fan en undid ni són d'un dia. El procés de racionaJu. zar, dinamitzar i projectar I'Orquestrai'IJ s 'ha iniciat pensant en el 92: no és aq¡tt ta, la fita! Hem començat a promourt ~ res a l'estranger, quan Barcelona no nJ olímpica. Però és cert que, si volem pr~ jectar I'OCB, és evidenr que ens ha dt/1' iHusió que, quan la ciutat és el centred't tenció del món, I'OCB hi tingui olm lloc. Tot allò que enriqueixi l'OCR Stri un bé per a ella i serà un bé adquirit pt' als anys posteriors. Però aquest és un rtt te no solament per als Jocs 0/ímpii! - Mentrestant l'actual director titu!M. Franz-Paul Decker, té contracte fins~ 1991... -L'anterior Patronat el va escollirpt' unanimitat; i el nou, en cap moment ~o ha fet qüestió de la seva tasca ni s'ha lli' teressat per la durada del seu contracti. Personalment, i com a presidenta del Patronat, Decker compta amb tota la m~ confiança. Naturalment, la vida tk,. persones és oberta a tota mena dt111' ponderables... -L'OCB és per definició, I'Orquesll1 Simfònica de Catalunya, encara que a.'l FIGURES I TEMPS -bi hagi incorporat com a conjunt estaac- ~ la del Liceu. En tot cas, les seves • ·005 arreu del país no són pas exces: tot i que s'hagin incrementat en els é!rilnS anys: un~, la ~ei? porada 1983 I 84; ·¡,a Ja penúltima; 1 SIS, a la temporada . fi • \lli sabe r ms a qmn _punt Voldna !iltillla. uesta realitat és per causa de la dtspode la mateixa OCB, o perquè no hi ba una autèntica demanda arreu del país, el fet concert_ simt:ònic potser hi cons06 611tÍX quelcom msòlit. -Miri; per una banda, no hi ha una ió forta de demanda; i per l'altra, hi f:dijicultats pròpies cferivade~ qe la falta d'auditoris adequats: 1, als mustcs, no els plau tocar en segons quines condicions. I àtJprés, és clar, hi ha el factor cost. En coHaboració amb la Generalitat, l'Orquestra ha actuat a diverses poblacions: (J,esa, CambrilS... I, enguany, ho farà al ftstiwii de Peralada. Al principi de la conl'ersa, li parlava de la necessitat de dfs,oet/lar inquietuds en altres instàncies ~titucionals. Aquesta tasca d'oferir conrtrtJ arreu del país no és exactamet una rlS[JOnsabilitat nostra. Jo voldria que la (0//aboració amb la Generalitat fos més etreta, per tal de poder endegar una poNtica de sortides. Però ha de quedar clar que, si /'OCB és mantinguda bàsicament ~ls barcelonins, aquests no poden entenlfre la tasca fora de l'àmbit de la capital. iw - Amb una cinquantena escassa de funcionaris entre els membres de la plantilla, l'OCB està vivint un procés en el qual sembla que aquesta figura - la de funcionari-, fins no fa gaire cabdal en la composició de l'Orquestra, ha anat perdent pes. Fins a quin punt això significa que no s'hi creu, o que es considera que la figura del funcionari suposa una pertorbació en la marxa de la dinàmica actual de l'orquestra? -lA qualitat de la música no s'ha de desprendre del seu sistema de contractació. No és quelcom directament condicionant, que siguin funcionaris o contractats els instrumentistes. Al món, hi ha orquestres que tenen una forma d'acJUar molt eficaç amb funcionaris, i al revés. A cada cas, hi juguen factors que fan que cada orquestra sigui un ens particular, i que la còpia mimètica no resolgui res. A Barcelona, amb l'existència del Patronat, que obre pas a la contractació laboral provisional en aquelles cordes en què faci falta, elfet es va veure com a un element bàsic per a llençar l'Orquestra. Estem instaHats en una dinàmica de renovació. Però, compte!, amb una preocupació: que el màxim de músics possibles siguin de casa. Allò que no podem fer és tancar la porta als músics de fora, mentre l'estructura del pafs faci impossible la disponibilitat de bons músics per a tots els llocs que necessitem. Nosaltres no tenim les palanques per canviar el decret obsolet dels Conservatoris: del 1966. Aquest és un problema que ens desborda. lA garamia no és la forma de contractació. lA garantia és crear un bon grup amb iHusió i amb una direcció capaç de galvanitzar les iHusions. /, també, establir un sistema retributiu que satisfaci els músics, i un clima d'estímul envers la música. És cert que ens falten molts elements; i, a més, que no tots ells depenen de nosaltres. Jo crec en un nou clirna de treball. No s'han de sacralitzar les formes. Les formes han d'estar al servei dels objectius, i no al revés. El sistema mixt que tenim és el possible. A la llarga, amb la tipificació més estricta dels llocs de funcionariat, i amb la posada en marxa d'un sistema d'incentius propis de ja iniciativa prPiada, la cosa millorarà. Es probable que l'OCB acabi essent una orquestra formada per personal estable; i, al cap i a la fi, la persona contractada que hi roman tres anys, passa a ser fixa, i té les mateixes garanties laborals que un funcionari. Poder incentivar els músics, i que, si cal, puguin fer es/ades fora per a perfeccionar-se i, en definitiva, aconseguir un clima de satisfacció del personal, és un dels nostres objectius. És lògic que una orquestra creï tensions; això palesa que és un cos viu. Però, en tot cas, crec que tot es pot resoldre en un clima de serenitat i diàleg. FIGURES I TEMPS ----------------------------- --------------- Cinquanta-set concerts en els cicles habituals La pròxima temporada de l'OCB tindrà els mateixos cicles d'enguany: A, B, e i E; aquest darrer, dividit en dues tandes E-1 i E-2. Els A iB es repartiran onze caps de setmana cadascun, mentre que el e oferirà l'oportunitat d'un tercer concert, en divendres, d'alguns dels programes dels dos cicles esmentats, excepte un que s'oferirà en solitari. Els cicles E-1 i E-2 tornaran a contenir una envergadura especial, però sense la presència - ni en ells, ni en cap altre programa- de cap formació invitada. Un any més, el protagonisme de FranzPaul Decker és acusat, amb la responsabilitat sobre 13 dels 28 programes. Els 15 restants són distribuïts entre un estol de directors, entre els quals lamentem l'ab- · sència d'alguns dels més estimats entre els ja habituals en els últims anys: Rahbari, Hager, Maag, i les nostres tres batutes de major projecció: Edmon Colomer, Salvador Mas i Antoni Ros-Marbà. Ben altra- · ment, hi apareixen noms estrangers molt desconeguts a casa nostra: Fournet, Ber- · nardi, Fürst, Klobucar, etcètera, al costat de tres referències solvents de la resta de l'estat espanyol: Cristóbal Halffter, Frühbeck de Burgos i Gómez Mardnez. És un apartat, aquest dels directors, que deixa alguns interrogants oberts... En tot cas, caldrà esperar els resultats artístics per arribar a conclusions definitives. Més diàfana apareix la perspectiva pel que fa a solistes de qualitat, amb una representació absolutament satisfactòria, significada en noms tan indiscutibles com Ida Handel, Nikita. Magaloff, Aido Ciccolini, Bruno-Leonardo Gelber, Rudolf Buchbinder, lgor Oistrakh i la nostra Alícia de Larrocha, que encapçala un escàs elenc català que completen l'illenc Joan Moll, Josep Colom, Lluís Sedó, Neil Cowley, Emili Mateu i el quartet Serra, Bardon, Serrat i A. Peña (membres de I'OCB). Tretze dels vint-i-vuit programes inclouen piano solista; cinc, ho fan amb violoncel; cinc més, amb violí; un amb viola i un altre amb veu, mentre que quatre més incorporen el cor en sengles programes "grans", dos dels quals són situats en el cicle E i dos més al cicle A. Pel que fa al contingut dels programes, cal destacar que en bona mesura aquest cicle és especialment dedicat a Beethoven, seme que la cosa tingui una justificació especiaL En tot cas, resulta interessant la inclusió de la integral dels Concerts de piano, els quals tindran com a solistes: Rudolf Buchbinder (número 1), Sharon 1oy Vogan (número 2), Alícia de Larrocha números 3 i 4 (Cicles E), i per Justus Frantz (número 5). Beethoven serà present en el cicle, també amb les Simfonies números 3 i 4, les inevitables obertures de Leonora, Coriolà i Fidelio, i tres obres que l'OCB interpreta per primera vegada: Consagració de la casa, Obertura Namensfeier i Les ruïnes d'Atenes. Berlioz és un altre compositor que hi té una presència rellevant. Junt als coneguts Carnaval romà i Simfonia fantàstica, cal remarcar tres obres que quasi conformen el vuitè programa del cicle o Sèrie 8 , els quals la nostra orquestra interpreta per primera vegada: Obertura de "El corsari'; Escena d'amor de Romeo i Julieta i LA mort de Cleopatra. Mozart hi ve després, quantitativament, amb la Simfonia concertant per a violí i viola, interpretada per Valeri i David Oistrakh, com a composició més interessant, junt al Concert per a piano, K.23, que in- terpretarà Aido Ciccolini, la Simfonia nit mero 30 i l'Obertura de "LA. flauta màgica". No resulta fàcil extreure allò més intt· ressant d'un conjunt tan ampli i edèctl: de programació. I, en aquest sentit, del!· gades cal subratllar obres no populari!Udes, però que contenen un interès es~ cia!. Aquest és el cas, per exemple, dn Concert per a violí, de Glazunov, i de ~ versió del poc habitual Requiem, de 0:~ rak, que interpretarà l'Orfeón Donosuar· ra amb un conjunt de veus eslaves. Coocert important, que com tots els d'enl~­ gadura (i entre ells els dels cicles E~ dur girà Decker. La presència de Dv~rak ~~ la temporada inclou l'inevitable 1 bellls· sim Concert per a violoncel. I el protagonisme d'aquest instrument obliga a recór· rer a un altre concert inevitable, o més 0 menys habitual, el de Haydn. I és espc· cialment destacable l'estrena del. co~~ per Albert Sardà. Els concerts s1mfom~ corals veuran successivament: les V~ cions corals "Von Himmel Hoch • . Bach-Stravinsky a cura de la Coral Ulli' versitària de la Universitat de les Illes 8t lears, que dirigeix Joan Company; la prr ----------------------------- --------------BGURESITEMPS ~iaw~ la.~ ~m:t­ eclèro: dew· 1 ~aritza. ~e~ ifkb e Dlo- Josti3!· ;. COil- 'emtr· E) difi. frak en j belliY rota~ recer· més o s espe· l )ffipoi! fòniCO' Varit ·h': dt al Ulli' les Bala prr mera audició, de l'esmentat Requiem de Dvoràk; la versió de concert de Euryanthe, de Weber; i, finalment, el Somni d'una nit d'estiu, de Mendelshonn. Aquestes dues darreres obres amb la participació de la Coral Càrmina, que continua constant com a cor collaborador de l'OCR, amb Ja figura de Josep Pons com a nou director titular, en substitució de Jordi Casas. Junt amb algunes altres obres ja citades, el cicle conté així mateix obres tan conegudes com el Concert per a violí, de Sibelius, Els pins de Roma, de Respiglti, el Concert número I per a piano i orquestra, de Rachmaninov, la Simfonia de/.¡ Alps i Don Quixot, de Strauss. Txaikovski hi és representat per Ja Primera i la Sisena simfonies; i Mahler, per la Cinquena simfonia i per la primera audició de Des Knaben Wunderhorn; Chopin, pel Concert per a piano núm. 2; Schubert, per la Simfonia núm. 9, "la Gran·: I tampoc no hi falten els inevitables Quadres d'una exposició, de Musorgski-Ravel. De Ravel també, s'hi oferirà el Concert per 0 piano i orquestra. Una altra obra de gran repertori és el Concert per a violí, de Mendelssohn. Ja en un terreny més insòlit, cal citar: Ja Primera simfonia, de Shostakovitx; la primera audició per l'OCB de la Tercera simfonia, de Prokofiev i el. Concert P.er a violí núm. 2, d'aquest matetx composttor; la presència d'un compositor molt interessant i molt desconegut a casa nostra, el danès Cari Nielsen, de qui s'oferirà la seva Cinquena simfonia; la presència quasi insòlita també de Ginastera, amb la seva Estancia-Danzas Opus 8 b, i de la Simfonia sevillana, de Turina, així com una atractiva primera audició de la Rettira/ta notturna di Madrid, de Boccherini-Berio. Destaquem, finalment, la Simfonia Mathis, der Ma/er, de Hindemith, com una altra obra d'un interès considerable i poc prodigada, així com les primeres audicions de les Soirées musica/es, de Britten, i la suite Nit de Nadal, de Rimsky Korsakov. La presència de compositors catalans resulta força reduïda. En ella cal destacar l'estrena ~issortadament massa tardana car l'autor va morir fa poc- de Americ~n souvenir una composició per a la qual Manuel Blancafort sentia una esti- ma especial. Guinjoan dirigirà dues obres importants del seu opus: el Concert per a piano i orquestra i In tribu/atione mea, invocavi Domini. Ja s'ha citat l'estrena del Concert per a violoncel, d'Albert Sardà. Dos noms històrics, Granados i Mompou, tindran una presència quasi testimonial de Ja mà de sengles obres significatives: Intermedi, de ''Goyescas", pel que fa al compositor Ueidatà, i la versió orquestral de Suburbis. pel que fa al barceloní. També s'hi oferirà Ja primera audició de Fantasies sonores, de Lleonard Balada i el lleó afamat, de Jesús Rodríguez Picó (un títol que substitueix la inicialment prevista estrena de Preludi, del mateix compositor). Com es veu, una presència massa escassa de la música catalana, i que cal suposar que només es tracta d'una accidental inflexió en una línia de suport a la nostra música. Al marge dels cicles, l'OCB manté l'activitat el mes de juliol, amb el concert que oferirà el dia 15 de juliol al Festival de Peralada, acompanyant-hi la soprano Montserrat Caballé i la mezzo-soprano Marylin Horne en un programa de "bel canto" sota Ja direcció de Nicola Rescigno. Aquest mateix concert serà ofert, el dia 21, a Perpinyà. El mes de setembre, dels dies 13 al 20, l'OCB efectuarà una important gira a la República Democràtica Alemanya, comptant amb el suport com a solistes d'Alícia de Larrocha i Na.rciso Yepes. Salvador Mas hi dirigirà l'Orquestra, i les actuacions tindran lloc els dies 13 i 14 a Berlín, el 15 a Schwedt, el 17 a Kyerswerda, ellS a Karl-Marx-Stadt i, finalment, el dia 20 a Weimar. Del 3 al 9 d'octubre, l'OCB via~arà a Castella-la Mancha, en una gira amb Franz-Paul Decker al davant. Composició del Patronal El nou Patronat integra poütics representatius del ventall poütic municipa~ expertS -en alguns casos a instànc!es m~­ nicipals i en d'altres de la Generalitat- 1, finalment, executius. La seva formació és la següent: Presidenta: Eulàlia Vintró. Vice-president: Germà Vidal. Vocals: Josep Maria CuUelJ Nadal. Francesc Bonastre i Bertran. Oriol Martorell. Josep Maria Mestres Quadreny. Josep Casanovas i Puig. Pilar Figueres i Bellot. Joan Francesc Marco i Alvarez. Lluís Sedó i Jornet (aquest, en representació dels instrumentistes). Observadors: Ferran Mascarell i Canaldà. Jaume Masferrer i Ordis. Gerent: Raimon Ribera Jaume Comellas • FIGURESITEMPS ----------------------------- --------------- "Panorama de la música contemporània espanyola'', a París Un cicle de cinc concerts i tres conferències s'han presentat al Palau de la UNESCO, de París, entre els mesos d'abril i maig, per mostrar al públic francès la diversitat estètica de la música contemporània espanyola. Els organitzadors (l'Associació Catalana de Compositors i la Casa d'Espanya a París), han volgut illustrar les tendències d'aquest "Panorama" que, per una part, ha rebut la influència de la tradició serial i constructivista (representada en el programa per Homs, Soler, Luis de Pablo, etc.) i, per altra part, Ja influència de Cage i els minimalistes (Polonio, Barber, Rodríguez-Picó ...). La música electrònica ha tingut, sobretot a Barcelona, un gran desenvolupament i, sovint, està situada entre les dues tendències esmentades. La música contemporània espanyola podria ser considerada com un punt d'encontre entre l'experiència europea i l'experiència nord-americana. El programa ha presentat les obres de tres generacions de compositors, escollides entre la producció dels darrers anys. Cada concert ha tractat un camp concret de la producció musical. El piano va ser objecte del primer. El ja consagrat pianista Josep Maria Escribano, que sempre ha reservat un lloc important a les obres contemporànies dins del seu repertori, interpretà Bonet, Sardà, Pueyo, etc. El quartet madrileny Arcana presentà obres de Soler, Martínez, Luis de Pablo i la Superficie núm. 4, de Bemaola, la qual destaca per la gran llibertat d'interpretació del temps. El concert de música electrònica va anar a càrrec del grup Multimúsica, que interpretà, entre altres, obres de tres dels seus components; els mitjans electroacústics sempre hi van ser combinats amb instruments tradicionals (obres mixtes). Les campanes van ser el quart camp presentat; Llorenç Barber, compositor-intèrpret, ha construït ell mateix una coHecció de campanes, amb les quals produeix regularment; la seva música, sigui composta o improvisada, és una música de recerca, i utilitza sempre instruments mecànics no tradicionals, construïts o trobats. Finalment, el concert de clausura va ser executat pel grup Barcelona 216, amb obres d'Homs, Núñez, Daria, Marco i Guinjoan; va ser un concert globalitzador de totes les tendències presentades al Fes- Grup Barcelcna 216 amb Liliana Maffiote. tival, on gaudirem en tot moment d'una interpretació professional. En la creació de l'eix Barcelona-París hi ha intenció, per part d'organitzadors i concurrents, de realitzar una tasca de normalització i de dinamització en els intercanvis musicals. En aquest sentit, l'any passat ja es va presentar una "Setmana de música contemporània catalana" a París; i, de cara a l'any vinent, hi ha projectes més ambiciosos, com és el de situar la seu del Festival al bell mig de la ciutat, allà on hi ha més efervescència cultural: al Centre Georges Pompidou. Enmig de la gran oferta cultural que proposa París, el "Panorama de la música contemporània espanyola" ha tingut bona acollida entre un públic minoritari i coneixedor de la música contemporània francesa, però ignorant, en gran part, d'allò que es crea al nostre pais. És així com s'ha vist sorprès per un programa de qualitat, ben elaborat i exhaustiu, on hi ha un discerniment de tendències (com seria obligat en una exposició de pintura), el qual representa, a més a més, una guia o invitació a una manera d'escoltar. Claudio ZuJiim, director artístic del cicle, ens explica: "La música contemporània és molt variada; no és el mateix escoltar una peça minimalista, que una peça dodecatònica, o que una de neo-tonal; és important pensar com s'ha de presentar l'opció musical per tal que es faci inteNigible a L'auditori". No resulta sorprenent el minoritarisme a què és exposada la música contempo- rània, perquè sovint hom la negligeix dins les polítiques culturals, i han de ser ini· ciati ves individuals les que afavoreixin un fet cultural remarcable, que té necessitat d'inserir-se en els problemes que posa ara la cultura. Per altra part, no s'hauria d'oblidar el paper fonamental que cal atri· buir als mitjans de comunicació en la seva difusió, sobretot en països com França, on la ràdio ha contribuït, de forma sin· guiar, al desenvolupament de la música contemporània francesa i als intercanvis internacionals. Claudio Zulian, en l'entrevista que ens ha concedit, opinava: "Hi ha un judici molt reduccionista, que jo trobo una miCD injust, ja que els fenòmens musico/s d'ara són més complexos i no es redueixen ntr més al concert". Pensem en la quantitat de música en viu que escoltem diàriament i aquella que és enregistrada, siguin bandes sonores de cinema, discos, ràdio, te· levisió... "El problema de la música con· temporània rau en la presentació, en ~ ber vendre el producte, més que en la m· venció de nous continguts; si aconsepii~ això, fugirà de la marginalitat a que es1o sotmesa". La música contemporània de casa n~s: tra mereix un reconeixement i un presttg¡ inteHectuals, del qual no gaudeix encara. Els esforços com aquest "Panorama ~e I~ música contemporània espanyola" .mo· deixen en la vida cultural d'una ciUtat com París, oberta i mòbil. l, a la vegada. estimulen compositors i intèrprets. dà Montserrat Berga ------------------------------------------ FIGURES I TEMPS Un Grec d'autèntica qualitat ~~~ 1 un IJtat ara (l'oatri· )eVa nça, sin· !Sica ~115 eos !dici niCI1 r: tital nent DaiY te· ron· 1 !sa- l in· f: nos· sti~ :ara. Iela inci· utat ada. Contràriament a allò a què estàvem ¡¡rostumats, el Grec, el festival d'estiu de BarCelona, ens sorprèn enguany amb una programació especialment afalagadora rals amants de la dansa. La nova di~ió de la qual és ara responsable Elena Po~a ens presenta una suculent oferta d'espect~cles coreogràfics, caracteritzada ~r ta gran diversitat. I cal agrair a l'organitzadora d'aquesta te~por~da d~estiu que hagi sabut copsar 1mteres crelXent q~ mostra el nostre públic -com, per alna banda, el d'arreu d'Europa- cap a 1rs disciplines teatrals més innovadores, da1·ant les quals s'hi manifesta una especal sensibilitat. Amb una temporada de dansa ja definitivament consolidada com és la de Ter~ que cada any millora la programació, seguida en acabar per l'organitzada als teatres de l'Institut per la Generalitat, val adir que l'activitat coreogràfica ha conegut una desacostumada animació, a la qual no ha deixat de contribuir-hi la feliç recuperació d'alguns esdeveniments enyorats com la Mostra de Dansa, promoguda per la Diputació. Ha estat, aquesta, una bona notícia per al nostre planter de creadors i d'intèrprets, que tornen ara a trobar als escenaris de l'Institut del Teatre la plataforma adequada. L'espai escènic municipal del Mercat de les Rors estrena també una nova direcció, la qual ja té en cartera tota una sèrie de projectes atraients. I d'ells, caldrà parlar·ne oportunament. Pel que fa a la temporada passada, el "Mercat" ens va porla! espectacles tan notables com El Bai/e, o el retorn de Pina Bausch amb l'obra .4uf dem Gebirge hat man einen Geschrrigthiiren, a més de l'excellent interpretació de Margie Gil les, amb Solo 's. Aquest any, el Grec fa que la temporada encara no es pugui donar per acabada. Tindrem, primerament, la presentació del N~derlands Dans Theater (ND1), una magmfica companyia holandesa que actuarà p~r primera vegada a Barcelona. Ho havten fet abans els seus "juniors", que actuaren a l'escenari de la Caixa ~'Estalvis. de Terrassa. Ara, però, tindrem loportumtat de conèixer la darrera obra del valencià Nacho Duato ballarí de la companyia que, des del J9in. hi treballa també com a coreògraf. El seu nou espectacle, Arenal, fou estrenat el passat mes d~ ~ener a Holanda amb la intervenció esl'truca de María del Mar Bonet que hi ín' terp reta· 1es seves cançons en directe, com LA LA LA Human Steps. també ho farà al Grec. Arenal constitueix la segona coHaboracíó Duato-Bonet, atès que;el 1983, Duato ja havia compost, i per cert amb molt èxit, Jardí Tancat, sobre la música de la cantant mallorquina. El NDT neix el 1959 com una reacció de joves intèrprets contra l'ambient mediocre i massa tradicional en què havia caigut la dansa, a Holanda, després de la Segona Guerra Mundial. Prenent consciència de l'escassa història coreogràfica amb què comptava el país, Hans van Maanen dirigeix llavors un grup de joves cap a la recerca d'un nou llenguatge i d'una entitat pròpia. Sota la direcció de van Maanen, de primer, i de Benjamín Harkarvy, després, el grup recull els primers grans èxits. Glen Tetley substitueix Harkarvy; i van Maaneo, aleshores ja un prestigiós coreògraf, deixa el grup el 1970. Fins a l'any 1975, seran l'ex-ballarí Jaap Flíer i la veterana Haony Bouman els qui FIGURESITEMPS ----------------------------- -------------- Nederlands Dans 1ñeater. es responsabilitzaran del NDT, una formació que es consolidarà defmitivament com a la més innovadora i atractiva companyia del moment, amb la incorporació del txec Jiri Kylian. Kylian exigirà de tots els seus intèrprets el nivell tècnic més elevat, adquirit a través del domini dels estils més variats. Aix1, els ballarins del NDT assoleixen la perfecta fusió de tota una ampla gamma d'inOuències diverses. Amb una enorme tenacitat i entusiasme, Kylian ha sabut insuflar als seus coHaboradors una nova manera d'entendre el moviment, basada en l'escola acadèmica, la qual, però, permet les formes d'expressió més contemporànies. El NDT exhibeix avui una personalitat única dins del panorama mundial de la dansa. El geni creatiu de Kylian es manifestarà amb les seves coreografies Simfonia dels Salms, sobre música de Stravinsky, i Sinfonieua, sobre música de Janacek, una peça dedicada a l'àvia de Kylian. Un altre debutant als escenaris de la Ciutat Comtal és la companyia que dirigeix Maguy Marin. Aquesta coreògrafa francesa, d'origen espanyol, presentarà la seva nova creació, la qual fou estrenada al darrer festival de Montpeller. Marin és filla d'exiliats espanyols arrran de la guerra civil. Nascuda a Tolosa del Llenguadoc, va començar en aquella ciutat els seus estudis de dansa clàssica fins que, després de guanyar un premi d'interpretació, marxà a Paris. S'incorporà més tard. com a ballarina, en una companyia de repertori, com és el Ballet de Strasbourg, per ingressar després a l'escola Mudra, de BrusseUes, cosa que li perme12 (324) trà de formar part del Ballet del Segle XX, aleshores dirigit pe.r Béjart. Això no obstant, la inquieta Maguy no se sent del tot satisfeta en una companyia de seixanta ballarins, i enceta el camí de la creació coreogràfica. I gràcies a l'èxit obtingut per la seva primera temptativa (que guanya, entre d'altres, el Primer premi de Bagnolet), la Marin no triga a formar una agrupació pròpia. Les seves obres May B.• Babel, Hymen, Cendrillon i Les sept pechés capitaux ja pertanyen ara al patrimoni coreogràfic internacional, i el nom de l'autora ha quedat sòlidament establert en el món de la dansa. La nota exòtica del Grec, la procurarà la companyia Kalamandalam, grup de Kathak~ que és un dels cinc estils clàssics de la dansa hindú que troben llur origen a la Natya Shastre, on es contenen les regles de l'art de la dansa i del teatre. Procedent de la costa sud-oriental de l'fndia, es representa sobretot als temples de Kerala. Es tracta d'una dansa-drama, inspirada en la mitologia i l'epopeia hindú, que pertany a la miHenària tradició popular i religiosa del país. És la segona vegada que ens visita un teatre de Kerala, perquè ja fa uns anys, al teatre Romea, hi havia actuat el Teatre Kootiyattam de Kalamandalam. Al Grec d'enguany s'hi representarà un episodi del Mahabharata i un del Ramayana. En representació de les tendències més actuals, el Grec ens porta aquesta vegada el grup canadenc La La La Human Steps, de Montreal, que dirigeix Edouard Lock. Amb la seva obra, New Demons, aquest coreògraf posa en evidència les seves afi- nitats amb el Heavy Metal: domini dd sexe i la violència, però també d'unes aptituds físiques que tots els intèrprets semblen posseir sense limitacions de ca¡1 mena. Si amb la seva anterior obra, Human Sex, ja van escandalitzar uns amplis sectors del públic, amb New Demoru tracta d'aprofundir encara més en el m6n de l'agressivitat i del hard rock. Edouani Lock escriu i canta els seus propis text~ En definitiva, un espectacle complet i de la més viva actualitat. Fora del recinte del Teatre Grec (concretament, a la Sala Villarroel}, el gru~ belga Plan K oferirà una mostra dels n~ corrents actualment de moda a Bèlgica Frédéric Flamand és autor ~ a la vegadl director escènic de l'obra /f pyram';]. were square, que interpretarà aquest ® junt. A la mateixa Sala Villarroel, Mand Barceló i Anna Briansó cantaran i ba]!¡. ran All ta/king, all singing, all dancing. all Gershwin, una peça plenament ~ri· da en la línia del music-hal! nord-amenca Finalment l'exceHent ballarina barttlonina Carm~ Cortès, acompanyada pd guitarrista Gerard o Núñez, actuarà a l'Hr vernacle, i representarà el flamenc eo aquest festival estiuenc del 1988. El mes de juliol ofereix, així, una immillorable oportunitat de posar-se al dll en matèria de cultura coreogràfica. En efecte: el Grec ha portat a terme, enguan). una autèntica selecció dels espectaclesmb dignes, actualment presents als cartells d'aireu del món. Marjolijn Van der M(i! rOC.r.l pa tm· al d~ :a. Ell guanJ. .es mis :;artells . Mtt1 ---------------------------- -------------- - FIGURES I TEMPS ENSALADA Música i, i en, societat La música, com a fet artístic, conté imlícitament Ja doble dimensió comunica~\'! i social. La successió de dues solitàries notes sit~ad~ en un ord~ <:<>ncebut per l'artista, t proJectades de I mterpret al receptor, és. intrínsec~~ent un fe~ c?m~­ nicatiu i soctal. Per aiXO, cal, pero, I extstència de dos papers ben definits, que suposen dues formes de participació activa: la del creador o recreador (en aquest cas com a intèrpret) i la del receptor. De fet, formen el cercle dins del qual se situa el fd musical acabat, clos, final. Tanmateix, junt a l'essencial funció comunicativa i social directa que se centra ffi el fet sonor i la seva recepció, hi ha una altra dimensió comunicativa i social derivada, la importància de la qual és prou evident. És aquella que es conté en effet "comunió", en la consciència de la coincidència. De la coincidència, és clar, en el sagrament - permeteu-me l'expressió- de la música. I, subsidiàriament, Ja necessitat d'ampliar l'àmbit d'aquesta comunió; de fer-ne partícips els absents, del gotg que la "religió musical" ofereix als qui en participen. Dimensió, aquesta última, però, que a vegades corre el risc de caure en matisos interessats i espuris, però que, en tot cas, resulta necessària i fonamental, i en la qual els qui "omplim paper" temàtic musical hi tenim un paper -valgui la insistència- important. El mes de maig perllongat que ara comento ha tingut molta presència d'aquesta última dimensió; i n'ha tinguda molta, també de la penúltima: de la centrada en d fet intrínsec "comunió" o co-participaoó en un mateix corpus sentimental i anímic - la universalitat del missatge musical afavoreix molt el fenomen- ; i n'ha tinguda molt també de la primera, la que centra la realitat, en definitiva cabdal, del concert. El Teatre del Liceu convocava, en l'austeritat pragmàtica de la sala d'assaigs del cor, els representants dels nritjans d'informació per a fer-los transmissors del conungut de la pròxima temporada, de la qual el lector atent ja deu estar assabenlat. Tanmateix, val la pena de fer-hi algunes observacions: a) aplec d'obres en les quals domina el pes sobre la lleugeresa, les quals en conjunt conformen un bloc d'un elevat interès musical; b) una oferta lOCal e~traordinària, que situa el llistó al le~e Ctrcenc del "més enllà", quasi en el 1 m~t;.c) ~tenció a potenciar la producció csceruca 1 a proveir-se en tot cas de productes e~ aquest terreny cada cop més 101\ents 1 de firmes - Ponnelle, Luigi'ada cop també més solvents· d) sensibihtat en l'homenatge a l'esce~ògraf Mes- Helder Camara amb la seva Simfonia dels dos móns. tres Cabanes, amb motiu d'haver complert -el 13 de juny- el norantè aniversari; e) protagonisme acusat a la campanya liceística de Montserrat Caballé, que pot ser realment important per a ella; Salomé i lsolda esperen impacients de ser assumides per part de la nostra gran cantant; Onoranta i escaig de sessions ben estretes (en deu mesos) comencen a situar el nostre teatre en una òrbita de "normalitat europea" ben desitjable; g) estrena d'un autor barceloní, Benguerel, servida Escolania de per un ampli i variat Montserrat, veus solistes, conjunts de ball i direccions escènica i musical- equipartístic de casa. Tot plegat, convida a un apriorístic: "Déu n'hi do!". Un marc molt menys auster -el Palau de Pedralbes- i una fastuosa festa ben poblada de destinataris servia per a presentar el Festival del Castell de Peralada, el "Festival de Festivals d'estiu" de Catalunya. Una nova dimensió en la qual el fet musical intrínsecament considerat comporta una xarxa d'interrelacions secundàries - turístiques, econòmiques, de prestigi social, etcètera- que hi posen un indiscutible contrapès, fins i tot amb possibilitats de ser suspectes de const1tuir-se en factor originari, motor o justificador. Sigui com sigui, música gran a l'Alt Empordà; oferta d'un considerable interès i un factor que pot resultar molt valuós: un futur auditori estable, obert a moltes possibilitats. En aquest recorregut, cada lector trobarà per a cada fet la situació exacta en l'esquema que he situat al principi de l'es- crit. Però sembla evident que el concert que va organitzar Antics i Amics de Minyons escoltes-Guies Sant Jordi de Catalunya, amb la primera audició a Barcelona de la Simfonia dels dos móns, cal situar-lo en el camp de la "comunió": de la coincidència d'un cos social molt concret i saludable a redós de moltes coses; d'una història personal i coHectiva viscuda en el si del moviment escolta, en primer lloc. I, derivadament, una comunió amb el missatge de fraternitat transmès per la venerable figura del bisbe brasiler Helder <:amara, autor i recitador del text de la Simfonia dels dos móns, que el seu propi autor, Pierre Kaelin, va dirigir amb tot l'equip - grans i menuts- de la família de la Coral Sant Jordi i d'una Orquestra Ciutat de Barcelona delmada per la vaga de funcionaris. Una vaga que Pierre Kaelin, va prendre's amb benevolença. ("Si aquesta és una música a favor dels drets de l'home, no hi ha dubte que la vaga n'és un", va dir, donant una esplèndida i humil lliçó d'estima autèntica de la funció última i essencial de la música. De la música com a fet social. Dissortadament no tothom la interpreta de la mateixa manera.) Públic lliurat i entusiasta i suport també a Ja iniciativa Catalunya Solidària a la qual es dedicaven els beneficis de la manifestació. A les acaballes del període, la Fundació Isaac Albéniz mostrava una iniciativa important, de cara a vindicar Ja figura del músic de Camprodon. Una iniciativa que va a fons, a allò més essencial. L'estudi aprofundit de la seva obra i de la seva tra(325) 13 FIGURES I TEMPS ------------------------~--------------bra, dirigida per Josep Pons, estre ._ l'obra del nostre "americà" Salvada nBa., c ., Op us 45 en un programr r¡¡. tons, rusto incloïa __SimfonÏ!J de Cambra Ja 0::~ de Schonberg, 1 In memoriam "Die IY, . · se Rose", de Henze. Programa poc ft!. t7mplatiu? més aviat dur, treballat am~ ngor hab1tual de la casa, que ha servit a cloure una nova temporada d'aq per formació de trajectòria fenna i se: Les representacions de Doña Fran . quita, al Liceu, han situat un alè de ~ di~ació :-s?cial- del seu autor, Ama: Presentació del projecte Isaac Albém'z. jectòria; quelcom que és absolutament necessari i de justícia, i que ha estat promogut des de fora, cosa que no afavoreix gens la imatge del país en el qual va néixer, es va formar i va viure intensament -més del que se suposa- la seva existència. A Barcelona, tan sols cinquanta metres escassos d'un carrer perifèric donen constància immediata de la figura del nostre gran músic nacionalista. Benvinguda l'empresa, i tant de bo serveixi per a obrir un clima d'inquietud a redós d'ella i, subsidiàriament, d'altres que es troben en una situació semblant i, així mateix, reivindicable. I justament Albèniz i Granados - amb qui justament pensàvem en escriure la frase anterior- van ser recordats per l'excel·lent pianista catalanòlil nord-americà Douglas Riva, en un concert que va oferir a l'auditori de la Caixa d'Estalvis de Barcelona. La seva interpretació de Azulejos té una significació especial. Aquesta va ser la partitura que Albèniz va lliurar inacabada a Granados poc abans de morir, tot pregant-li que l'acabés. Obra que va segellar una amistat autèntica entre dos dels més grans músics catalans de tota la història. Esplèndida - entre altres raons per sentida- la interpretació de Riva, ei qual va incloure en el programa la Sonata en do menor, de Garreta, una partitura que mostra l'abast de les possibilitats de gran músic que Pau Casals elogiava tant en el compositor de Sant Feliu de Guíxols. Al Palau de la Música Catalana hom ha tingut el privilegi de gaudir d~ dues maneres "diferents" d'entendre la música clàssica strictu sensu. Per una part, la de Franz Brüggen i la seva Orquestra del segle XVIII, presents de la mà del cicle de La Caíxa. Per l'altra, de Christopher Hogwood i la seva Academy of Ancient Music. Opinions per a més d'un gust per 14 (326) a les dues concepcions que neixen, ambdues, de la voluntat d'autenticitat. En tot cas, són dues autenticitats prou diferents. Més serena i assentada la primera; més dinàmica i Lineal la segona (dit així, molt i molt a grans trets). L'opinió personal compta poc i, per aíxò, l'obvio. Mozartiana hi ha portat exceHents solistes en els dos concerts que ha ofert en els últims dies. Per una part, el donostiarra Nicanor Zabaleta i el granollerí Claudi Arimany per a interpretar el Concert per a flauta i arpa; i per l'altra, el pianista Joaquín Achúcarro. Clara superioritat dels tres sobre el conjunt que els agombolava. I deixo constància del bon treball de Clau~ di Arimany en una tasca no gens còmoda, al costat del mite que fou, gràcies a l'ahir, el pare de l'arpa moderna. La música antiga, de la mà sempre de la Fundació Caíxa de Pensions, va mostrar-nos la solvència absoluta de l'Hesperion XX -Savall-Figueres com a eixen un concert celebrat a Sant Felip Neri, mentre que la Capella de Santa Maria del Mar, dirigida per Enric Gispert, comptava ~b la co~aboració de Raímon per ofenr un atractlu programa de música catalana antiga, rebut de forma entusiàstica pels assistents. AI Palau, I Musici acomiadaven la que ha estat una campanya plena d'aHicients del cicle Euroconcert, que significa la consolidació d'una iniciativa entossudida a mantenir la fe en una concepció de l'oferta musical pròpia, i que any rera any mostra que es feia necessària. El mateix grup obriria, pocs dies després, el Festival de l'Empordà a la bellíssima basílica romànica de Vilabertran amb les dependències annexes farcides 'd'obra d'Antoni Tàpies. Festival amb personalitat molt individualitzada, i uns objectius comunicatius i socials d'una validesa intrínseca. AI Lliure, la seva Orquestra de Carn- V 1ves, s1gnificat en una exposició (potser ~assa au~tera) al recinte del nostre teatre d òpera, 1 per la presentació a la Sal Lluís Millet, ~el Palau de la Música Ca~ talana, de la b10grafia del música de Con. bató. Biografia ~crita per aquesta entranyable personalitat del periodisme catall que és Josep ~aria Lladó; presència¡ pa. raules de Jord1 Maluquer, director general de Música, Teatre i Dansa, de la Qe. neralitat; de Fèlix Millet, president de l'Orfeó Català; de la musicòloga i dinttora del Centre de Documentació Mllllcal de la Generalitat, Montserrat Albet; de qui fou conseller de cultura, parent Uun~à del. músic i i~tigador de l'obra, Joat Rigol, 1 del mateiX autor. I ambient i clima pre-centenari de l'Orfeó Català ben perceptible. La presència barcelonina (i no sols bar· celonina car va actuar també a Torroeli2 de Montgrí), de Yehudi Menuhin, va mostrar, en tota la complexitat de mat~ sos, la dimensió comunicativa i social dd fet musical. Projecció d'una parceHa dcl quefer -el cultural- d'una entitat financera popular; presentació solemne de la recuperació per a fmalitats culturals d'Ull espai arquitectònic únic (la Pedrera); prr· sència comarcal en servir de presentació al Cap i Casal del Festival i Cursos dt l'esmentada vila baíxempordanesa; prtsència cabdal de la reina Sofia, a l'emp.ll de l'amistat personal amb el músic (amistat que tant honora ambdós); presentaoo d'una possible futura important violinisu jove nostra, Olvido Lanza, deixebla dt Xavier Tu rull i becada per Ja reina a l'A· cadernia Menuhin de Gstaad; doble concert i finalment lliçó magistral del matei.t Menuhin: lliçó amb un rigorós i apas~o­ nat contingut humanístic, refermada amb unes paraules definitives dites a qui signa: "Als músics, se'ls ensenya molt elda- mini de la tècnica; però poca cosa sobrt la concepció de l'obra". No cal l'arqueta la mà per exercir la millor pedagogia pos· sible. l, darrera de tot el mite, la trajec· tòria fidel a un pressupòsit únic i indefugible: "La música és al servei irrenunr~ ble de l'home; de la millora de la cond~ ció humana". ------------------------------------------ FIGURES I TEMPS El 11 Festival Internacional de Música Castell de Peralada ~ iVil~ lleSta iegura {ancj¡. 'e~ i Ja primera de, !'_agost, el Festival Inter¡nadeu Entre la segona meitat del mes de juliol ~o~r nacional de Mus1ca Castell de Peralada :teatre arriba a la segona edició, amb allicients a Sala remarcables en els vint-i-un programes ca ea. d'evident interès. Sabíem que, en princieCo~ pi hom volia dedicar aquest segon Festíentra. f~ al "bel canto"; el nombre i la qualitat catali de veus que conreen aquest estil ho perrai pa. metia: Caballé, Horne, Baltsa, Gonzàlez, ·~· Vocal de Catalunya ... Amb tot, ~~(lc. Quintet s'ba defugit una especialització tan con~I dt creta, per dedicar el Festival gairebé del dÍJtr. 101 a la música del segle XVIII, sobretot MUSt Bach i Handel. Cal dir que els autors més Al~ moderns són Rossini i Mercadante. Con!Dl IJ¡¡. certs i representacions operístiques es l J~ repartiran entre el jardí, el claustre, les i el} muralles del Carme i l'església: tot, dins là ben cl recinte del castell de la vila de l'Alt Empordà. La inauguració del Festival, el 15 de juliol, reunirà dues de les màximes especia!roella listes del "bel canto", Montserrat Caballé ~n. va i Marilyn Home, amb l'Orquestra Ciutat ~ malidirigida per Nicola Rescig;¡al dd deno. Barcelona El programa és un homenatge a les ~a del germanes Garcia, Maria Malibran i Paufinan- fine Viardot, filles del gairebé llegendari de la Manuel Garcia. 'I ~~· 1 .s d'un •); p¡e, !ntació sos dt qrt- empar (amis- mtació L'italiana in Algeri l'òpera més divertida de Rossini Un altre programa ben atractiu dedicat lrr. la!llbé aJ "bel canto" consistirà amb les dues representacions de L'italiana in Al- al'A· e corr ?e ~ossini, probablement l'òpera mes d1Vert1da de tot el repertori, amb la gran mezzo-soprano Agnes Baltsa, i amb Jan Alofs i els nostres Dalmau Gonzàlez i E~c Serra. L'orquestra serà la del Liceu, 1el cor el de l'Opera Forum, d'Holanda, d'on ve la producció, de la qual és autor Yittorio Patané, que també en farà la "reggia". Dirigirà l'orquestra Christof &cher: ~ntre les dues representacions, el 29 de Juhol, el Quintet Vocal de CataluO}'a, ampliat, oferirà la Petite Messe Soknnelle, també de Rossini. La versió interpretada serà la de l'estrena mundial (14 de març de 1864) que prescindeix del cor. El ballarí José de Udaeta oferirà el 16 ' · r101 al vespre, un recital de castanyodeJU les barroques junt amb el Tercet Hase. El bl~ pat:ix )3SSI~ aamh ui sit el do- sobre queta .a p<16· trajoc· ndefu- uncio- rondr ge~i, Montserrat Caballé. proragonista destacada del Festival Castell de Peralada. mateix dia a la nit, la pianista Eulàlia Solé, que ja va intervenir l'any passat en aquest Festival, interpretarà un programa Bach, que acaba amb el Concert italià. També dedicats íntegrament a Bach són els dos concerts que la Karl Münchingers Kammerorchester oferirà els dies 22 i 23 de juliol, amb quatre Concerts de Bran- denburg. El Deutsches Streichtrio, solistes de l'orquestra que dirigeix Karl Münchinger (un nom gairebé nútic), actua també el dia 23, amb obres de Bach, Telemann i Purcell. Amb Handel, Vivaldi, Mercadante, Cherubini, Boccherini, Pergolesi i Sammartini, hi actua els dies 5 i 6 d'agost (327) 15 • FIGURES I TEMPS ------------------------~----------------- MIKROKOSMOS Autòmats ambulants José Udaeta portarà l'art exquisit de les castanyoles barroques. El concert de Josep Correras es transmetrà per Mundovisió. l'European Community Chamber Orchestra; el mateix dia 6, a mitja tarda, haurà tingut lloc el programa monogràfic que el pianista Lorenzo Bavaj dedicarà a Gioacchino Rossini. La possibilitat de poder repartir les activitats del Festival entre el jardí del castell, el claustre, les muralles del Carme i l'església, permet que molts dies hi hagi dos concerts: un a dos quarts de vuit, i l'altre, a dos quarts de deu. Les activitats tenen lloc gairebé sempre els divendres i dissabtes. Precisament el dissabte, 13 d'agost, hi ha dos concerts: al vespre, la nostra exceHent clavicembal-lista, Maria Lltüsa Cortada, oferirà un concert centrat en Sonates, de Scarlatti. A la nit, l'esperada reaparició de Josep Carre ras, en un programa a determinar. El diumenge, 14 d'agost, s'inicien les actuacions dels solistes de I'English Bach Festival, amb la interpretació, al vespre, d'obres de Couperin, Handel, Pierre Philidor i Pla. Amb el nom de Pla, avui coneixem vagament una família de músics catalans del segle XVlll que triomfaren arreu d'Europa: escoltar música catalana de cambra d'aquell segle és una raresa interessant. A la nit, el Festival viurà un altre moment significatiu amb la representació de Alceste, de Handel, en estrena a l'Estat espanyol. Alceste no és una òpera, sinó una tragèdia de Tobias Smollett, per a la qual Handel va compondre música incidental. A causa de les característiques de l'obra, és interessant de conèixer el tracte que li donarà l'English Ba ch Festival, amb direcció musical de Charles Farncombe, i l'escènica de Tom Hawkes. La mateixa agrupació oferirà, el dia 15, dilluns, la més gran òpera que s'ha escrit en anglès: Dido i Eneas, de Purcell, dirigida per David Roblon, que comptarà amb el protagonisme de Montserrat Caballé, en una part que encara no li coneixíem i que canta per primer cop en la seva dilatada carrera, com és la de la reina Dido. EI programa es completa amb la Música per als reials focs artificials, de Handel. Els dies 15, dilluns, i 20, dissabte, dos virtuosos instrumentals: Narciso Yepes, amb la seva guitarra de deu cordes, i l'arpista Nicanor Zabaleta. Si una setmana abans hi havia actuat I'European Community Chamber Orchestra, el dia 19 ho farà l'European Community Baroque Orchestra, amb el director Roy Goodman i en obres de Telemann, Albinoni, Handel i Bach. El Festival acabarà el 20 d'agost amb El barber de Sevilla: no pas l'immortal barber de Rossi ni, sinó l'oblidat barber de Paisiello, que el precedí trenta-quatre anys. El repartiment inclou els noms prou coneguts de Maria Gallego, Eduard Giménez, Carlos Chausson i Enric Serra, amb l'Orquestra Solistes de Catalunya que dirigeix Xavier Güell, director l'any passat del Fa/staff, de Salieri, en aquest Festival. La producció i direcció d'escena són de Vittorio Patané, un gran coneixedor i estudiós del teatre líric del segle divuitè. Jaume Tribó En un trajecte urbà quotidià, d'una durada d'uns vint minuts (a pas normal), m'he encreuat avui, 30 de maig, amb mitja dotzena de joves que feien la seva via amb cascs a les creUes (connectats a un transistor). Tots ells acompanyaven el pas amb visibles mostres rítmiques de les mans, la qual cosa denotava clara. ment·que sentien música. (He dit sen. tien, no pas escoltaven.) Amb dos d'ells, he coincidit en un semàfor i el ' breu espa1. de parada forçosa m'ba permès examinar-los sumàriament els signes rítmics manuals eren com. plementats amb ostensibles contorsions corporals i amb indesxifrables emissions vocals (be de suposar que doblant la melodia que sentien). Anaven absorts, aliens a tot l'entom urbà, precisament (en aquella hora primicera) un dels més vitals 1 suggestius. Ells, a la seva, closos en el seu món. L'espectacle era, si més no, curiós, i contrastava amb el delit de l'home de la cartera d'executiu. la vitalitat de l'adroguer que amuntegava caixes a la botiga o la cantarella de l'infant que - de mà del pare i de caml cap a l'escola- repassava els verbs en veu alta. Altrament, la cara dels protagonis· tes (la majoria amb rictus adust i her· mètic) no traslluïa cap expressió de vivacitat especial, transsumpte d'una exaltació anímica i conseqüència di· recta del món sonor amb el qual deambulaven. No semblaven gens fe· liços, vaja! Aleshores, què? EI delit del so pd so? Del ritme pel ritme? Quina utili· tat deu poder tenir Ja música (no em poso ara en quina mena de músi~) quan només és sentida sense unes rmnimes condicions per a ser escoltadó! La música, ha de tendir a una expansió cordial? O pot esdevenir un suc· cedani alienant? El fenomen no és nou, ho sé. Però la freqüència numèrica amb què se m'ha fet present aquest mati (en.~n temps mínim) em fa considerar Sl es que no experimenta un augment con· síderable, a remolc, també, del per· feccionament tecnològic i de l'a~ara· timent dels ginys electrònics.. S1 .fos així no seria estrany veure sovmteJar, pels' nostres carrers, una tropa d'au· tòmats ambulants, absents a tot, com a éssers d'una altra galàxia. Ai... ! Preferiria uns carrers amb. el so de la trompeta del nunci, del Xlll' let de l'esmolet i de la cleca saludable a l'infant baladrer... Pere ArtÍJ fiGURES I TEMPS - -- - - - - -- - - - - - - -- - -- - - - Aspectes pedagògics del treball aiDb corals infantils i juvenils ¡; e1eo eUes lmb les ara. r~~; ri el n'ha lent om- •torlbles que l'en- reDa ili i i en rós. Jme ~d~ fant cap veu misher· ' de 'una di· ~ual ¡fe- pel ltiliem .) ~ !Dl· rt~o? 1an· iUC· 'erò ¡~ iOD· per· ~ ~ar, 'au· :om Si preguntéssim als milions de persones que canten en corals quina és llur moti- vació ben cert que tindríem moltes repostes Úerents: hi canten com a distracció i per plaer amb els amics, per donar glòria a Déu, o per una finalitat política; cantant es volen traduir sentiments o conservar una herència cultural, etc. Hi podrien ba1-er, és clar, altres motivacions; però, per diferents que siguin, totes elles tindran caracteristiques comunes: -el cant és una de les formes d'expressió elementals de l'home; - els pedagogs, sociòlegs, psicòlegs i metges ens ho confirmen: el cant és una de les activitats en el procés del desenvolupament moral i inteHectual, a la qual no podem pas renunciar si ens interessa un desenvolupament integral. Per tant, hi ha una diferència essencial entre les corals d'adults i les corals infantils. Normalment, els directors que dirigeixen corals d'adults determinen el nivell de la seva coral. Segons aquest nivell, eada adult tria "la seva" coral, la que correspon a la seva pretensió, a les seves capacitats i a les seves aptituds musicals. Per això, les corals d'adults donen una imatge més aviat estàtica, d'un cert nivell, amb possibilitats de perfeccionament restringides; perquè els adults prefereixen més treballar una obra musical de la qual se'n senten capaços que no pas desenvolupar Uur consciència musical, la qual cosa sols is possible al marge del treball coral. Amb les corals d'infants i de joves, és ~a al_tra cosa. Totes les capacitats i les inclinaCions necessàries per al cant coral, c~m també l'aptitud en relació a la mú!!Ca, poden ser desenvolupades, i cal que hosiguin. Esperen, a més, un entusiasme efectiu. Per això, el treball amb les corals d'infants i de joves té, necessàriament, u~~ dimensió pedagògica. Els principis valrds en qualsevol altre esforç pedagògic també s~n vàlids en aquest cas. Només aconseguirem els criteris culturals i les files .de desenvolupament que demana la SOC1etat actual si establim, sobre Ja base d.els coneixements de la psicologia genètica, una didàctica i una metodologia en el.t~ball coral amb els joves, que af~vo­ ;eiXJ un creixement orgànic de totes les orces musicals. Els Nens Cantaires de Viena. Ara que la nostra Federació vol preocupar-se amb més intensitat del treball amb els infants i els joves, cal reconèixer que no ens hem de limitar a l'organització de festivals corals infantils, sinó que hem de provocar d'una manera innovadora la discussió de les qüestions del contingut i de la pedagogia. Per poder definir millor els nostres propòsits, voldria mencionar, com a exemple, set punts culminants de la història (que ara té mil anys) de les corals infantils i juvenils: - A l'Edat Mitjana, les grans esglésies, i les escoles d'erudits que hi eren afi- Jiades, sovint tenien coristes com a "Siingerknaben". (Algunes d'aquelles institucions existeixen encara avui.) Llur treball musical servia exclusivament per a finalitats religioses i per a l'anunci del missatge cristià. - A partir del segle XVIII hi ha el tipus de coral d'escola profana, que va ser creada per iniciativa de Pestalozzi, Pfeiffer i Nageli. En aquest període, el treball coral servia sobretot com a reforçament de les fites ideològiques i filantròpiques basades en el sistema d'educació racionalista i secularitzada. - Els cercles de cant i els joves xantres (329) 17 Trobada de Corals Infantils de Catalunya: 5.000 nens en una sola veu. (cantrures de catedral), els quals van succeir segurament a la mutació del cant dels joves de les regions de parla alemanya, tenien una nova actitud en relació amb la música. El redescobriment de l'antiga cançó popular, juntamen.OOt amb la pràctica del cant comú, aspirava a un nou sentiment de viure per a la totalitat intellectual i moral, i per a la gent de bona fe, i va fer ·creure en la força de la comunicació i alhora curativa de la bona música, sempre que hom no la rebés d'una manera passiva sinó que, al contrari, participés ell mateix en el cant i la música. - A més, sabem de corals (sobretot en els països socialistes) que, ultra la cultura popular subvencionada per l'Estat, també canten música amb finalitat agitadora. D'aquesta manera serveixen l'Estat i les respectives finalitats polítiques. En aquests quatre exemples de la història occidental de corals infantils i juvenils hi ha una característica comuna: hi havia (i hi ha encara) motivacions fortes, i fins i tot dominants, no musicals, per al cant a les corals. Els aspectes completa- ment musicals interferien amb els interessos institucionals o amb finalitats ideològiques. En aquest sentit, cal mencionar un tipus de coral d'infants i de joves que ha aconseguit considerable importància, pel que fa referència als seus efectes sobre la societat, i la seva incidència en la deformació del gust. Parlo dels tipus de corals infantils i juvenils que, sostingudes de cara a finalitats comercials, turístiques i de diversió, han d'omplir - gairebé sempre amb un pseudo-folklore- els desigs continguts dels oients que volen distreure's. Sobretot, després de Ja 11 Guerra M undial, s'ban format dos nous tipus de corals infantils i juvenils: - la coral del conservatori, per exemple, segons el model de l'escola musical Greiner o segons el concepte d'educació musical de Kodaly (sobretot a • Hongria); - Ja coral infantil i juvenil que no està adscrita a cap institució i que té el seu estatut d'associació. Aquests dos tipus tenen la sort de no haver de subjectar-se a les finalitats no musicals dites anteriorment, sinó que poden moure's amb motivacions purament musicals, les quals només queden limita- des pel desig espontani de cantar, per un costat, i per una formació musical efectJ. va per l'altre. Aquests tipus de corals infantils 1ju1t· nils presentats, sigui quina sigui la carar· teristica especial de cadascuna, tenen um base pedagògica comuna: - els membres són joves; llurs capacita~ i llurs inclinacions musicals poden, i han de ser, desenvolupades; - tenen tots - també en el camp dei cant coral- el dret de tenir una for· maci6 i una educació musical òptima. El coneixement d'aquest fet ens perrtl(t definir les importants tasques del director Aquestes tasques són les mateixes queb d'un professor de música: - ha de sensibilitzar la percepció mu· sical; .. - ha d'animar la penetració (afec~tv_a t cognoscitiva) del tema musicalt l~te· rari d'acord amb la maduresa de les· perit' i l'edat dels alumnes; . - sobre aquesta base, ha d'assolir una interpretació d'alta qualitat de_ l'ob~ coral; (en una coral infantil o JUienil aquesta finalitat "artística" no pot ser aconseguida més que amb ~nes _bollf:l bases pedagògiques, és a d1r, d1dàctl- pa( d~ èot pt1 pt1 car ----------------------------- -------------- FIGURES I TEMPS Infants i grans units pel culte al cant coral. juve· f !Cita!! ~en. ' !P del a f01· llima. frmet et(O!. ue les r mu· ¡~iva i alite· e l'es· r una l'obra .venil. ot ser bo !~(S dàcti- ques i metòdiques). En la discussió científica en relació amb dtalent - i, particularment, la noció de sensibilitat musical- s'ha arribat a un rert acord que no és gaire discutible: és rert que l'home neix amb diferents qualitats inteHectuals; però, de com podrà ~nvolupar i afirmar aquestes disposinons d'una manera exacta i intensa de~rà en gran part del seu entorn. És a dir que la "sensibilitat musical" d'un home dependrà considerablement de si el seu tntomli permet el posterior desenvolupa~nt de les seves qualitats inherents, o bé st n'hi serà un impediment. Fins i tot matrevma a afirmar, deixant de banda algunes excepcions, que no hi ha homes ~nse sensibilitat musical, sinó que només bt h~ homes a qui els falta l'entrenament ~~stcal. El desenvolupament de la sensibilitat és, per tant, una part del desenvolupament inteHectual i psíquic de l'home. El ~nti_t_musical - pres aquí com a caP~tat 1 mclinació adquirides i no com a ' diS • . • postcto hereditària- no forma part del do'!lini psicològic de la maduresa de l'es~nt.(domini que no pot ser influenciat ~r Ihome), però sí que és una part del .:amp dels estudis. En el terreny musical I '' ) dominant, nosaltres en diem "socialització musical". De tot això, resulta que el director de corals infantils i juvenils, conscient de les seves responsabilitats, ha d'anar comprovant, sense treva, si la literatura coral i la metodologia escollides l'ajuden a anar formant els seus cantaires en un "sentit musical" cada cop més i més gran. Ja he dit que cada ésser humà té el dret de poder desenvolupar els seus dons de la millor manera possible. I, ara, hi afegeixo: "Qui dirigeix corals d'infants o de joves, ve obligat a perfeccionar de forma òptima els talents disponibles dels seus cantaires". Per tenir en compte tot això, el director d'una coral infantil o juvenil prendrà les decisions didàctiques sobre la base dels següents tres punts: ...... sensibilitat musical, - el moment propici, i - l'ordre exacte. En relació amb la sensibilitat musical El director d'una coral ha d'evitar qual- sevol adoctrinament o influència en relació amb la descoberta dels valors i normes musicals, qualsevol canalització mental i psíquica. La seva tasca no és la d'imposar als seus cantaires que acceptin les seves pròpies concepcions i normes musicals. En Lloc d'això, ha de vetllar perquè puguin descloure's les forces que tot ésser humà porta a dins, i que el fan capaç de desenvolupar un món propi de valors i de normes musicals de gran abast. L'emancipació estètica que permet el contacte individual i conscient amb la cultura, només és possible per aquest camí. La conseqüència pràctica, doncs, per al director de corals infOOantils ijuvenils és, en primer lloc: mantenir-se sensible i obert a TOTES les formes musicals. El moment oportú La investigació moderna de la inteHigència ens diu que la major part de les adquisicions del saber, de les quals vindrà la capacitat d'inteHigència i sentiments d'un home, són acomplerts més o menys a l'edat de 12 o 13 anys. A partir d'aques19 FIGURES I TEMPS ---------------------------- -------------ta edat, el procés d'aprendre canvia; els models bàsics dels comportaments inteHectual i psíquic adquirits fins aquí, només seran desenvolupats, diferenciats i modificats. Pràcticament, ja no hi ha altres patrons bàsics que s'hi puguin sumar. Exagerant, hom diria que allò que no s'ha après deliberadament abans dels 12 o 13 anys, ja no es podrà aprendre perfectament. (Hom no aprendrà mai allò que no va aprendre de jove.) Aquesta és la raó per la qual, a desgrat de llurs esforços, les corals d'adults formades en música tonal i cadencial tenen tantes dificultats per cantar música contemporània: no van aprendre al seu temps els models bàsics, rítmics i harmònics (que són típics i en constant desenvolupament) de Ja música contemporània. Per aquest motiu, aquestes corals se senten inferiors en relació amb aquesta música. Llur consciència musical ha estat limitada per processos d'adquisició del saber, organitzats de forma massa restringida. D'això se'n segueix, com a conseqüència pràctica per al director de corals infantils i juvenils, que, en general, no és que hi hagi només uns temps favorables per a l'estudi de determinats patrons bàsics musicals, sinó que, per a la creació d'un gran nombre de models així, els moments més bons són (contràriament a la pràctica actual) abans de l'edat de 12-13 anys. La idea general que la "tercera del cucut", la música pentatònica i la formació de tríades, són els únics models convenients als infants, és un error. L'ordre apropiat Com ho sap qualsevol pedagog, les disciplines han de ser organitzades segons un ordre raonable. Per exemple,. no podem començar a aprendre de llegir amb lectures de Shakespeare o de Kant. Des d'un punt de vista pedagògic, "ordre raonable" significa que tot bon procés d'aprenentatge no s'ha de limitar només a una forma inteHectual, sinó que s'ha d'efectuar enterament, amb molta complexitat, amb el màxim possible dels sentits i en les màximes àrees pensants possibles, a fi que resulti ancorat profundament dins l'home com un bé inteHectual i moral. Per ordenar bé les matèries a aprendre, cal fer-se les següents preguntes: Quines són les capacitats del noi, ara? Què ha d'aprendre abans, i què després? Són qüestions didàctiques que requereixen anàlisis didàctiques. Un exemple: qualsevol pianista sap que l'escala Mi major és més fàcil de tocar que la Si bemoll major. En la taxonomia lògica de la tonalitat (cicle de quintes), el Si bemoll major va davant del Mi major, quan en lògica didàctica és al revés. ¿On trobem un ·ordre didàctic lògic, en el ---------------------------- ---------------FIGURES I TEMPS un òptim ordre didàctic de les matèries. - Es només sobre aquesta base que es pot desenvolupar I-activitat artística". La llibertat individual i la sobirania en relació al treball musical -és a dir, l'emancipació estètica- , en són les bases. Dues altres notes marginals Hi ha alguns factors fonamentals que, si bé són coneguts, no s'apliquen arreu: 1) com que qualsevol coral representa també un camp d'estudis de caràcter social, el director de corals infantils o juvenils ha de conèixer la pedagogia social, la dinàmica de grup i la forma com ha de comportar-se un mestre; i 2) com que la respiració, el llenguatge i la veu són elements del cant coral, el director d'una coral, i particularment el de corals infantils o juvenils, ha de conèixer perfectament els exercicis respiratoris, ortofònics i vocals, tenint en compte els problemes particulars de la veu dels infants i dels joves. camp de l'educació coral (que tingui en compte al mateix temps les exigències didàctiques de la sensibilitat musical i el moment adequat)? Només serà possible amb l'ajuda de l'anàlisi didàctica, la qual tindrà presents les dues qüestions següents: l) Quins elements musicals té l'obra? 2) ¿Com poden ser emprats raonablement aquests elements, per a enriquir la consciència musical dels joves cantaires? O bé, dit d'una altra manera: ¿quin és el lloc d'aquestes disciplines, dins Ja disciplina completa que un cantaire ha d'aprendre? Les matèries ensenyades massa aviat, sense haver establert prèviament una base musical en Ja consciència, menen a rutines sense cap sentit i no permeten que l'aprenent pugui desenvolupar-se; ensenyades massa tard, en canvi, alenteixen i impedeixen el creixement potencial de la consciència U na primera conseqüència concreta: només en casos excepcionals, el director de la coral escollirà al seu gust l'obra que treballarà. Al contrari, s'haurà d'ajudar d'una anàlisi didàctica, per: - fer una coneixement detallat de la riquesa musical i dels elements d'expressió d'una civilització coral de mil anys; - establir una didàctica coral (selecció i ordre) apropiada als infants i joves, en connexió amb els elements lingüístics; disciplinar inteHectualment la seva actitud, segurament afectiva envers Ja música coral, de cara a la prepnraciò i l'anàlisi; - donar als seus joves cantaires la pos· sibilitat d'un òptim desenvolupament de llurs consciències musicals, inteHec· tualment i moralment, la qual cosa és condició necessària de tota realització artística Dit globalment, hem de treballar les formes didàctiques fonamentals i avallÇ3' des, les quals són immutables dins llur or· dre successiu. Contràriament, la lògicaèt desenvolupament, matèria immaneo1 -com diuen els psicòlegs- , comporta determinar, dins d'aquestes normes, les nostres decisions didàctiques i metòdt· ._ ques. Sense fer ací diferenciacions necessanes, l'ordre del desenvolupament de la musí· calitat en l'ésser humà, és el següent - ritme, - melodia, - "color harmònic" (com a proformadd . . . . pensament harmònic), - melodia i harmonia de dtstanCJa, 1 - melodia i harmorria consonant i full' . cional. Sovint és possible comparar aquests lli' vells del desenvolupament amb els es~~ paral-lels del desenvolupament de la IJDa· ginació en l'espai, el temps i els nombrtS. - i fins i tot amb el desenvolupament del pensament causal. En contrast amb la "literatura de corals infantils" tan usual, limitada a les caraclerlsliques infantils, als seus pseudo-sentiments, als seus elements musicals restrin~ts que impedeixen el seu desenvolupament, cal exigir l'obertura de les riqueses musicals en relació amb la capacitat inttHectual i moral, ben presents, certament, enels infants i els joves; - en relació amb el camp rltmic: des de l'entonació ll.iure. passant per moltes etapes al ritme lligat a la mètrica (i no a la inversa); - en relació amb el camp de la melodia: a} de la melodia pre-tonal (pentatònica) i també de la melodia no-tonal, c~ant distàncies (adoptades sense dtficultat pels infants), a la melodia tonal que produeix consonàncies cara a una funció (i no a la mversa); b} de la linealitat a la polifonia (i no a la inversa); e} de la polifonia a la homofonia (i no a la inversa); - en relació amb l'harmonia: de l'harmonia que crea distàncies a l'harmonia que produeix consonants i que té una funció (i no a la inversa). • ~al preguntar-nos sobre el concepte de ~mplicitat" per a nois i gent jove. No hi cap dubte que les afirmacions, formu- ?e lades ja per Corneli us i Pestalozzi, de "començar per Ja cosa més senzilla", són correctes; però allò que els adults trobem simple no és necessàriament també senzill per als infants. Discutir ara aquest problema, i estudiar els resultats de les investigacions recents, no és possible. Però també és tasca de la nostra Federació Guntament amb les institucions de formació musical), d'atendre els continguts, per exemple, quan es tracta de cursos de direcció coral, en els seminaris de les universitats, etc., els quals determinen el desenvolupament, és a dir, el nivell de les corals membres. No hem d'excloure'ns de les discussions bàsiques de la cultura coral, pensant que això sigui més aviat responsabilitat dels Ministeris de Cultura o d'altres Institucions de l'Educació. Resum -Qualsevol treball amb corals infantils i juvenils ha de satisfer importants exigències pedagògiques, perquè determina el comportament futur en relació amb la formació musical. - En aquest aspecte (el treball amb corals infantils i de joves) no difereix de les altres activitats pedagògiques musicals: tots dos exigeixen conèixer les més recents investigacions pedagògiques, i exigeixen Per acabar: pot ser que hom pensi que atribueixo un caràcter escolar al treball de les corals infantils i juvenils, perquè em recolzo en les màximes pedagògiques. No és aquesta la meva intenció, i el treball pràctic amb les meves pròpies corals d'infants i de joves n'és la prova. Allò que jo demano fa referència, sobretot, a la preparació i l'anàlisi fets a casa pel director de coral, la seva disciplina mental sota l'aspecte de la responsabilitat pedagògica per al desenvolupament musical dels seus joves cantaires. Els cantaires no s'adonen d'aquesta base pedagògica, però constaten que llurs capacitats i inclinacions musicals augmenten i, amb ells, Llurs mitjans d'expressió "artística". Això els dóna una profunda satisfacció, una gran confiança i un espontani goig per a viure. Independentment d'això, caldria recordar el fet que Hegel descriu de la manera següent: "Que el treball musical no proporciona, conscientment, les condicions inteHectuals necessàries; que els talents musicals apareixen sovint a la primera joventut quan encara no es té consciència de les coses ni del saber; i que, molt sovint, una gran virtuositat musical és present, per bé que l'esperit i el caràcter presenten encara insuficiències notòries". Això pot conhortar el director de coral; perquè, al costat del deure necessari, del treball coral eficaç, hi ha sempre moments (bastants!) en els quals volem i hem de fer música i cantar espontàniament sense imposicions pedagògiques, amb una reacció natural i sense conscienciar-nos inteHectualment del contingut de les coses. Manred Ehrhorn Secretari General d'Europa Cantat Federació Europea de Joves Corals ('Europa Cantat·: agost del 1986) (333) 21 .;4-rt cC ~ -----lsttoal fnteltwtunal dc músim (jltell de ~CVJ f5j~ e Del Barroc al Bel Canto Juliol15 Juliol29 a les 22,30 h. jardí del Castell Montserrat Caballé, Soprtmo Marilyn Home, Soprano Divendres, a les 19,30 h. Església Divendre~. Orquestra Ciutat de Barcelona Theo Alcantara, Director Programa de Bel Canto -Concen patrocin.1t per FISHER- Juliol16 Di~sabte, a les 19.30 h. Claustre Tercet Rase José de Udaeta, Cas/amo/~ Barroqurs TelemaM, Vi\'aldi, D. Scartaui. DevieMe, Albéniz, A. Soler Juliol16 lñssabte, a le:; 22,30 h. Esgl6ia Eulàlia Solé, Pia11o J s. Bach Juliol22 DIVendres, a les 22,30 h. MuraUes del Canne Karl Münchingers Kammerorchester Karl MünchinJ;!er, Dirccklr J,S. Badí Juliol23 Dissabte, a les 19.30 h. CL1ustre Deutsches Streichtrio Bach, Mozart, Telemann, l'urcell Juliol23 Dlssabte. a Ics 22.30 h. Muralles del Carme Karl Münchingers Kammerorchester Karl Münchine:er, Director J.S. Badí Juliol28 Dijous, a les 22.30 h. Muralles del Carme "L'italiana in Algerí" dtC. RO$s•m A. Baltsa, J. Alofs, D. Gonzalez, E. Serra Orquestra Simfònica del Gran Teatre del Liceu Christof Escher, D•nctor Vittorio Patané, D•n:ciDr tfncm.a ''Peti te Messe Solennelle" dl' C. Rossini Quintet Vocal de Catalunya (ampliat) Concerl bénèlic Juliol30 Dissabte, a les 22,30 h. Muralles del Carme "L'italiana in Algerí" dtG. Rossim (2na. Representació) - Mateix repaniment deldia28. _AgostS Divendres, a les 22.30 h. Muralles del Carme European Community Chamber Orchestra Eivind Aadland, D~rcctor ViYaldi. Y'10tti, Mozan. j. Haydn ____Agost 6 Dissabte. a les 19.30 h. Claustre Lorenzo Bavaj, P•o"o Eivind Aadland, Dil'l'ctor Rossini _Agost6 Dissabte. a les 22,30 h. Muralles del Carme European Community Chamber Orchestra Cherubini, Boccherini, Pergole~'i. SatMwton ______Agost 13 Dissabte, a les 19.30 h. Claustre M.• Lluïsa Cortada, Clavictmbol C.P.E. Bach. PlaUJ. Durante. Scarlatti ______Agost 13 ~gost14 Diumenge, a les 22,30 h. Muralles del Carme "Alceste" eú!G.F. Hamdel (Estrena aEs/Kmya) M. Hill Smith, J. Rath, G.Godfrey English Bach Festival Baroque Orchestra Charles Farncombe, Director _Agost lS Dilluns, a les 19,30 h. Església Narciso Yepes, Guitarra Fakkenhaguen, Scarlatti, Bach. Menz, Sor _Agost 15 Dilluns, a les 22,30 h. MoraUesdel Canne "Dido and Aeneas" dt H. P11n:rll M. Caballé, J. Caddy, M. Hill Smith, M. Bovino English Bach Festival Baroque Orchestra David Roblon, Director "Música per als Focs artificials" dtC.F. Hacndel _Agost 19 Divendres. a les 22,30 h. Muralles del Canne European Community Baroque Orchestra Roy Goodman, Director Telemann, Albinoni, Haendel, J,S. Bach ~gost20 Dissabte, a les 19,30 b. Església Nicanor Zabaleta, Arpa J.S. Bach, Callés, Al~. Beethoven, Méhul, Krumpholu Dissab1e, a les 22.30 h. Jardí del Castell Recital Josep Carreras (Programa a determmarl ~gost20 Dissabte, a les 22.30 h. Muralles del Carme " fi barbiere di Siviglia" dt C. Paisüllo ~gost 14 Diumenge, a les 19,30 h. Claustre Solistes de l'English Bach Festival Haen(lel, Couperin, Plúbdor, Pla E. Giménez, M. Gallego, C. Chausson, E. Serra Orquestra Solistes de Catalunya Xavier GüeU, Dir«Jor Venda anticipada de localitats Començarà el elia 15 de juny a les taquilles dc: lto1stell beRro1lobo1 (Girona). Fins al mateix dia del concert, de 9 a 21 h. Te I. 972 /53 8 1 25 Palau de la Música Catalana, el . Amadeu Vives, 1 08003 Barcelona. De dilluns a divendres d'lla 13 h. i de 17 a 20 h. Només fins al dia 31 de juliol. T el. 93/301 11 04 Amb el patrocini de -.!.'~All> j{ ':!Ç?' i\\. V;WjJ~ DIPUTACIÓ ~!Y DE GIRONA Generalitat de Catalunya Departament de Cultura FISHER Amb la coHaboració de Ajuntament de Peralada • Caves Castell de Peralada - Casinos de Catalunya - Banco de las Islas Cana ria s - Caixa de Pensions - Banc de Sabadell Banco Español de Crédito • Hone}oweU Bull • Banco Urquijo - La Vanguardia - Punt Diari • Diari de Girona - Aria Artes Gr.íficas ----------------------------- ---------------FIGURES I TEMPS Claudio Arrau, a l'origen del Mètode Aberastury Mai no s' havia parlat tant de l'harmo~del cos d'un músic, del seu equilibri · terior de Ja seva relaxació i de la ne~itat 'de tenir consciència de l'energia ue es posseeix, com actual.men~ s'està (ent. Les tècniques de relaxaciÓ o~entals? e~ mètodes i els tractats que exphquen 1 e!ISCnyen com fer for~ del nostre cos la tensió diària, han proliferat. A1 món musical, també. s'ha desenvolupat .en l~s dues darreres decades un gran mteres per ¡¡uest tema A Barcelona, des de 1977, Yiya Díaz, pianista i pedagoga argentina, ensenya un aitode pedagògico-artístic basat en el sisr:ma que va desenvolupar Fedora Abe11.111lry a partir de les teories exposades ¡tl pianista d'origen xilè, Claudio Arrau, alumne d'un dels darrers deixebles de Franz Liszt, Martin Krause. "Arrau va és- dels primers que va adonar-se de bnecessitat de prendre consciència dels ttrcles d'energia del propi cos", diu Yiya Dlaz, actualment directora de l'Escola de Treballs Corporals i Artístics de Barcelona. "Ell parlava de La necessitat de poder IQ 101 tocar amb el maluc, en un sentit figurat, és clar. Volia dir que no únicament harom d'ésser la mà i el braç els que participessin en l'acció de prémer una tecla ó'un piano en el procés de la interpretació, sinó que hi havia de participar tot el cos". D'aquestes teories de Claudio Arrau, en 14 sorgir un mètode. "'Fedora Aberastury lli ésser una pianista i pedagoga que va tWJI/ir les teories d'Arrau i les va posar ala pràctica", explica Yiya Díaz, alumna d'Aberastury. "'Era una persona molt inr.lirn'll, capaç de donar forma i posar en {làctica unes teories; però, alhora, era rrwlt dispersa". Yiya Díaz va començar de petita a eshldiar piano. "Tots els meus germans ha~~ estudiat música", diu, "'i jo també ho I'O!gfer. No m'anava malament, però un óia, quan tenia prop de 20 anys. vaig adonar-me que el meu cos era ple de tensions que no em deixaven llibertat per expressar-me lliurement. Va ésser aleshores quan vaig començar a estudiar amb Fedora Aberastury a L'Argentina, on havia desenvolupat el sistema que porta el seu nom•. Ell957 va començar la seva tasca ~agògica, que, segons que assegura, la satisfà molt." Vaig sintetitzar el mètode de Ftdo~a !· basanr-m 'hi, vaig crear el meu prop¡ SIStema", explica la directora de l'Escola de Treballs Corporals i Artístics de Barcelona. "Cos, imaginació i energia conscient" és el nom d'aquest sistema, la intenció del qual és restablir l'equilibri de la nostra energia corporal per tal d'aproximar-nos a l'estat de disposició creativa. Segons que s'explica en les butlletes d'inscripció a l'escola, si se segueix el mètode, la "unitat psicofísica és recuperada, en aquest treball, gràcies a La consciència de cercles i centres d'energia que reelaboren el nostre esquema corporal, tot escoltant missatges interns, ocults o emmudits per cuirasses o tensions que ens revelen 'secrets' de no~ altres mateixos. (. ..) Tant l'instrumentista, com el músic en general, han oblidat el treball de la totalitat corporal i han jerarquitzat exageradament els seus braços i les seves mans; d'aquesta forma no han fet sinó menysprear la força i l'energia que poden aportar tant les cames com els peus, així com la resta del nostre cos". Yiya Díaz ensenya aquest mètode i la seva aplicació en un instrument musical. "A l'escola, no únicament assisteixen estudiants de música", diu la seva directora; "tinc alumnes que són mestresses de casa, molts mestres, actors, professionals de la música, directors de corals, i d'altres professions. No són únicament els músics els qui tenen problemes amb el seu cos. Hi ha moltíssima gent, molta més de la que podem imaginar, que pateix de l'esquena. Aquests problemes s'arrosseguen des de la infantesa". En un article publicat al diari lleidatà "Segre", Yiya Díaz explicava que, si a un nen de 5 anys, se li exigia que estigués assegut i atent més del que la seva maduresa psicoftsica li permet, aleshores s'està creant futurs mals d'esquena, espatlles, braços, clatell, etcètera. "Els músics acumulen molta tensió als braços i això els 50 es la de pe ê!90Qia mUSIC8f" provoca greus problemes", assegura la directora de l'Escola de Treballs Corporals i Artístics de Barcelona, "perquè no és el mateix treballar amb molèsties que gaudir del plaer d'un cos que deixa fluir la nostra expressió". Aquest tipus de treball de coneixement dels cercles d'energia i d'alliberament del cos de totes les tensions acumulades, necessari en un músic, es pot aprendre en els conservatoris musicals dels països on la música és una matèria important en el món de l'ensenyament. "A Espanya, els músics no aprenen aquest treball a Les escoles de música i als conservatoris: s'ha de fer un treball paraflel", afirma Yiya Díaz. Actualment, alguns dels seus alumnes ajuden músics i d'altra gent a deslliurarse de la tensió diària i a estar en harmonia interna. "Sé que treballen en això", diu la directora de l'Escola de Treballs Corporals i Artístics de Barcelona, "però no tinc contacte amb ells i no sé si se- gueixen el mateix mètode que jo". No sap Yiya Díaz si, de no dedicar-se a la pedagogia principalment, ara no seria una eminent concertista de piano. "M'agrada molt aquest món de l'ensenyament; podria dir que m'apassiona", assegura complaguda, i costa de no creureho. "'He pogut, sortosament, compaginar- ho amb els recitals, que ara no faig tant". Per la seva escola han passat artístes tan coneguts actualment com l'actor i còrnic Pepe Rubianes i el ballarí Cesc Gelabert. Des de fa uns anys, la soprano Carme Bustarnante és assídua de les seves classes i, fins i tot, aquest estiu la soprano ha collaborat amb Yiya Díaz en uns cursos sobre el cos i la música. R.R.M.C. MtTODE IRENEU SEGARRA CURSOS PER A PROFESSORS D'ESCOLA DE MÚSICA I CONSERVATORIS Anàlisi Audició, Cançó, Cant coral, Educació sensorial, Harmonia, Mètode, ' Pedagogia, Pràctiques, Solfeig, Tècnica vocal. Manresa i Girona SoHiciteu informació a la Secretaria de l'Escola (e/ del Portal Nou, 13, 08221 Terrassa, tel. 783 79 72, de 9 a 13 h.). ------------------------------ ------------------------ TEMA TE~A -------------------------------------------------------- Escoltar música En primer lloc, cal puntualitzar la manera com els nostres avantpassats immediats entraven en contacte amb la música. No hi havia cap altre sistema que l'audició en viu de la pròpia interpretació. Fins que no es comencen a divulgar les pianoles (tipus "Símplex", el nom de la qual ens indica ben clarament quin avantatge oferia), la població de qualsevol poble o ciutat catalana tenia contacte amb la música viva només quan s'esqueia una ocasió, infmitament menys sovintejada que ara, o bé si hom sabia llegir al piano, cosa que era molt més habitual. També, fins que no s'inaugurà el Palau de Ja Música Catalana, no hi havia a Catalunya cap mena d'auditori especialitzat en l'audició musical. · Escoltar música en viu, durant el segle XIX, volia dir fer moltes altres coses. Segons el lloc, podia ser compartir-la amb el teatre declamat, amb espectacles de circ -funàmbuls, transformistes tipus Frègoli, etc- amb els esmorzars segons la tradició del Tívoli, o bé amb el teatre líric. Pretendre que el públic català podia aspirar a seure en un auditori només dedicat al concert, és ignorar la pràctica social de la música no només a casa nostra, sinó també a molts altres indrets d'Europa que, llevat dels grans centres com París, Viena o Munic, no tenien aquest costum. Arreu d'Europa, això d'escoltar música anava massa aparellat al passeig de diumenge, després de missa de dotze, mentre la banda municipal de la població s'aventurava amb tota mena de fantasies d'òpera. En aquest sentit, és molt evident el desinterès de la primitiva Societat Filharmònica de Barcelona que, en el seu reglament de 1847, esmenta tota mena de circumstàncies i oblida de referir-se a la sala on han de tenir lloc els concerts. itcentistes Els audito La comercialització de la música Mentre deixem els nostres avantpassats passejant assenyadament i acaronats per la música pels jardins del Passeig de Gràcia, recordem que encara no s'havia trobat la manera de convertir la música pura en un producte comercial d'alt rendiment. Els compositors vuitcentistes, des de Beethoven a Carnicer, des de Wagner a Pedrell, volien fer-se rics; i el mercat no donava per gaire cosa més que les reduccions per a piano de les simfonies i les fantasies d'àries d'òpera. El veritable mercat començava amb l'èxit teatral. Per això, la música religiosa, una activitat ben viva a les catedrals i esglésies de benefic~ despertava cada dia menys ambició entre les generacions de compositors; era, en realitat, el "sou segur" per anar tirant. El 24 (336) "/¡¡ resultat és evident: poca creativitat musical i escàs interès cultural per part del públic. En qualsevol cas, però, ningú no anava a les esglésies a escoltar música. Rossini sabia molt bé que un encert d'entrada podia transformar un compositor d'òpera en un engreixat rendista. De la mateixa manera que el fantasma de Mozart esperonà molts petits pianistes candidats al virtuosisme precoç, l'eco dels graciosos ritmes de l'òpera italiana de per· fils rossinians estimulà molts autors de casa, a l'espera de la troballa. Descobrim així que la música pràctica es desenvolu· pà plenament en el teatre. Òpera o sar· suela, música d'escena -acompanyant d teatre- o bé intermedi per als entreact~ tota l'activitat musical del vuit.-«nts tur gué lloc als teatres, en abundosa proliferació i activitat durant aquests anys. f.tposición ·: (1888). Els teatres No resulta fàcil - tractant-se de tot un ~tgle- fer aquí la ressenya de tots els teatres, perquè, com ara, molts d'ells tingueren VIda efimera: alguns, destruïts pel foc; altres, simplement coberts d'edificis de lloguer. Tampoc no menaren una vida homogènia; circumstàncies com el context social, Ja rivalitat entre dos o més centres o bé Ja sagacitat dels empresaris de cada moment expliquen les programacions fluctuants. Pel que fa a la música, uns pretengueren d'entrada un acostament a les avantguardes del moment, d'altres es deixaren endur per la rutina. Barcelona comptava, a principis del segle, amb el Teatre de la Santa Creu, do- tat d'un privilegi, que arrencava de finals del segle XVI, per representar teatre declamat i cantat. Fins que la pressió social, apareguda a fmals de la dè<'ada dels 30, no posà en tela de judici aquest exclusivisme, tot allò que tenia un context teatral havia de donar-se, per força, al teatre controlat per la Junta de l'Hospital que, tanmateix, no havia pogut evitar que les sales de balls de màscares (com el Saló de Llo~a -1804-, la cèlebre "La Pat:cada" -dirigida per Antoni Nadal-, la fàbrica España del carrer Robador, etc.) tinguessin vida pròpia, tot i que, tant per justificar el privilegi com per assedegar els moralistes, aquesta mena d'activitats havien de cedir una part dels guanys econòmics a l'Rospital, en concepte dc bf'neficència. El 1821, però, s'havi~ .:.umencat a posar en pràctica el projecte de passeig que unia la ciutat emmurallada de Barcelona amb la vila de Gràci~ aquell passeig, que corria paraHel a l<J. Riera d'en Malla, tot ell sembrat de camps i hortes, fou a poc a poc el lloc ideal per als jardins i teatres d'estiu; si els de l'Hospital tenien el privilegi de l'espectacle durant l'hivern, a l'arribada del bon temps es podien oferir espectacles no monopolitzables als jardins i barraques aixecades amb presses a banda i banda del Passeig de Gràcia. Sorgiren així els Jardins de la Nimfa, el Teatre Tivoli, els Camps Elisis, el Teatre "Variedades", Teatre "Novedades", El Teatre de la "Zarzuela", El Teatre del "Recreo", "Las Delicias", "El Criadero", el "Prado Catalan", el "Buen Retiro", el "Pabellón Nuevo Retiro" (fet amb les fustes de l'anterior), el "Jardín Español", el "Teatro Eldorado", el Calvo-Vico, més tard transformat en Gran Via, i alguns altres que ara es queden al tinter. Molts d'aquests teatres eren un espai obert, envoltat de jardins romantitzats -és a dir, poc atesos- amb una glorieta per a servir refrescs i un cobert per a l'espectacle, la qualitat del qual depenia exclusivament de l'èxit de públic. A més públic, major rigor. Els noms de molts d'aquests llocs d'esbaijo ens posen en evidència l'interès de nurs fundadors per oferir descans, exotisme, "novetats" i, a la vegada, ens certifiquen l'escassa imaginació de qui trià els títols. La música que s'hi podia oferir era a l'altura d'aquestes circumstàncies. Carreras Candi situa l'aparició del Tívoli l'any 1848, tot i que només se'n té notícia a partir del I 851, un moment en què, per celebrar la iHuminació del Passeig de Gràcia - que permetia perllongar les sessions fins les 11 de la nit-, s'estrenà un cèlebre "gallop". El teatre comptà aviat amb orquestra pròpia que amenitzava els "saraus", o "balls chorejats" segons la terminologia del moment. El 22 de maig de 1875 es canvia el local. Del que ara és la Casa Amatller i els seus voltants, es passà al principi del Passeig de Gràcia, a l'al(337) 25 ----------------------------- ------------------------TEMA Detall de fa façana del Teatre llric. Ira banda del carrer... El clima creat, ens rexplica el mateix Ignasi Elias, l'espavilat anpresari que havia convertit el Tívoli en més popular teatre del passeig: "lAs in- ventajas que proporcionaró el del local, que resa/tan a simple y el contar la Empresa con la miscompañía de zarzuela que con tanto viene funcionando, aumentada con algunas partes, no obsta para conserve los baratísimos precios orque han regido hasta el presente los pasados veranos. A mós del numereperrorio de la compañla, tiene el ~e anunciar que obran en su poder numero de producciones nuevas enlas que figuran La petite soirée, La IIIOISaS paloma, Micos, Las guanteras, ~retrocés, Jocs de nois, Lo senyor del PIS de dalt, Gat per llebre, De Barcelona Parnàs, en 1875, etc". ParaHelament a la proliferació dels teaIres d'estiu - amb el pas del temps, l'ende les muralles i la iHuminadel Passeig de Gràcia, acabaren esdetambé d'hivern-, n'aparegueren a dins de la ciutat, que pretenien cobrir les necessitats del públic de la ciutat durant l'hivern. A part del Gran Teatre del Liceu, l'aventura del qual s'inicià el 1837, hem de recordar: el Teatre de la Mercè (inaugurat el 20 de maig de 1837 amb una "elegante sinfonía}; el Teatre Nou, situat a la Plaça Reial i que tingué vida de 1843 a 1848; el Teatre Romea, inaugurat el 1863; el Teatre Odeón, aparegut pels voltants del 1850; el Circ Barcelonès, bastit el 1853 al carrer de Montserrat (q_ue arribà a ser conegut per "Teatre de l'Opera", per la seva abundosa dedicació a aquest gènere, i també per Teatre Ristori, perquè hi va intervenir amb èxit l'actriu d'aquest nom). El 1872, funcionava en aquest teatre una companyia de sarsuela catalana dirigida per Nicolau Manent en la part musical, Ricard Moragas, en la part coreogràfica i Soler i Rovirosa en l'escenogràfica. El 1873 s'hi afegí -i això ho diu tot- Felip Pedrell. No cal recordar que al Gran Teatre del Liceu -igual que al de la Santa Creu, transformat en Principal com a resultat de la rivalitat- hi havia, a més de l'òpera, el teatre declamat i els balls, en deter- minades ocasions, com la Quaresma o diades especifiques, en què hi tenien lloc concerts, la qualitat i l'abast dels quals queda palesa, per contrast, en l'entusiasme amb què foren rebuts els concerts dirigits per Antoni Nicolau, el 1886. El Teatre Iiric El 23 d'abril de 1881 s'inaugurà el Teatre Liric, també conegut, per la seva dedicació a la música, com a Sala Beethoven. Havia estat aixecat, pel banquer Evarist Arnús, en un solar especialment estimat pels barcelonins: el que queda ara entre el carrer de Provença i Aragó, al Passeig de Gràcia, antany seu dels Camps Elisis, on Clavé muntà els Jardins d'Euterpe i on menà bona part de la seva activitat empresarial i musical. Al davant hi havia el Teatre Tívoli. Coneixem el Teatre Líric perquè molt aviat es guanyà l'admiració de la població de la ciutat, pel luxe amb què havia estat aixecat i per la qualitat de la seva ac27 TEMA ------------------------------------------------------- Una visió de conjunt del Teatre Líric tal com va ser reproduïda, el mes de juhy del 1888, a "La Exposic_ión ': tivitat: balls de màscares, teatre declamat, òpera i concerts. Això generà una activitat periodística i fotogràfica que encara no havien despertat les altres sales; la contemplació dels exteriors i dels interiors del teatre ens certifiquen la voluntat de fer les coses bé. (Joan Llongueres ens explica, en les seves memòries, la fascinació que senti en entrar-hi per primera vegada.) En aquest teatre tinguere·n lloc els primers concerts dedicats a Beethoven. La societat barcelonina rivalitzava encara, en aquells anys, entre anar al Liceu i al Líric. De fet , els substanciosos concerts dirigits, la dècada del 1890, per Nicolau, d'Indy i Crickboom tingueren lloc alternativament al Liceu i al Líric. Però, en el marc del 190 1, aquell teatre fou enderrocat pels ignorants hereus del banquer, que buscaven especular amb el terreny, ja aleshores molt preuat en aquella zona. De res no serviren les queixes de la gent sensible del moment. L'Ajuntament prometé que seria traslladat; però passà la mateix cosa que amb un cèlebre pont desmuntat i abandonat al costat del Llobregat, no fa gaires anys. Certament, amb l'aparició del Líric, les coses que fan referència a l'audició musical començaven a canviar. L'Exposició de 1888 en fou un pas més; l'aixecament del Palau de Belles Arts, destinat a acollir tot allò que fes referència a l'artesania, permeté, per un temps limitat -el que durà el certamen- disposar d'una sala destinada específicament a la música. Al Palau de Belles Arts no s'hi feia teatre ni espectacles de circ ni balls de màscares. La sala disposava d'un orgue - un detall que certifica la seva finalitat sonora- encara que l'arquitecte havia tingut poca cura de la sonoritat. Quan aquest edifici fou enderrocat, poca gent ho deplorà. Els teatres fo ra ciutat Els mateixos esquemes esmentats poden ser aplicats, mutatis mutandis, a les altres ciutats catalanes amb vigor cultural propi. Teatres com el Prado S uburense, de Sitges, la seu de manifestacions de tot ordre en els anys del Modernisme, o els de Reus, Valls, Terrassa, Sabadell, Girona, Olot, Figueres, La Bisbal, Vic, Man· lleu, P uigcerdà o Lleida són testimoni d'un tímid però decid it acostament a l'univers de l'espectacle musical. L'activitat híbrida és el paradigma lk tots els teatres. El Teatre P rincipal, de Gi· ro na, acolli durant el segle XIX tant ds espectacles d'òpera com els de boxa, e~ jocs florals o les tronades companyies dc "varietés': Després de ser teatre de comè· dies d'ençà de la seva fund ació (el 1769~ l'any 1860, u n cop refet, passà a dir-sc P rincipal i fou inaugurat amb una representació de La traviata. Lleid a comptava també amb un teat~ de l'Hospital des del 1798. L'any 1842sl· . naugurà el Teatre Municipal a l'anticco~ vent dels agustins; aquesta ciutat compt~ a més, amb teatres com el dels Camps Eti· sis ( 1864-66), el del CoHegi de la Concer ció ( 1873), el Cafè de J osa (1875),_l'lbènc ( 1876), el "P rado Catailin" (1881) 1 el Romea (1886). A partir del moment en què, a. Barcc· lona s'estabilitza oficialment la VIda pe· dagÒgica, també podem considerar ds ------------------------------------------------------- TEMA .,.,., d'ensenyament musical com a po- I És . l{RCials sales de concerts ocas10na s. ¡rnu..... . cert que ni l'edifici del Conservatori . endavant! l'Es~o; ~o Liceu, ru,· moIt ~~ dd Municipal de Mus tea, no teruen smo 13 • e rauna mísera aula " magna " , on se ceIb ~0 els exàmens de final de curs i algun ~ncert escadusser. Això mateix passava les acadèmies de la Societat Catalana ~ Concerts, de la Societat Filharmònica, dc situades als pisos de lloguer del barri 3Jliic com també a les seus de les incip~nt~ institucions corals, que 3J!lb ~rou ieines tenien un lloc per als assrugs, 1 solien fer els concerts en indrets oberts. Les cases de pianos Una digna consideració es mereixen les cases de pianos per l'activitat musical que menaren els anys del darrer terç del segle. Bernareggi, Cussó, Estela, ChassaigneFrères i altres segells menors combinaven, al'estil de la Salle Pleyel, de Paris, la venda dels instruments amb l'organització d'audicions, normalment de música per a piano o de cambra, per tal de promocionar instruments i repertoris. Atesa l'audiència i la tasca que algunes d'aquestes sales tingueren, no se les pot oblidar en [er el repàs de les sales d'audicions, tot i que accentuaven -en opinió dels més agosarats crítics- el caràcter comercial de llurs activitats en detriment de la qualitat musical. De tota manera, i a tenor d'allò que era habitual, els "pianers" no feien altrament que llurs coHegues dels teatres: oferir una sala d'audicions per tal de servir-se de la música, en uns anys en què aquesta encara no havia aconseguit el niveU de purisme dels nostres dies. Xosé Aviñoa 15 l'u- MONTBLANC ~ ~OTF.S: J - Revista ~La Exposici6n", de juliol de 1888, delalls del teatre Líric. La podreu trobar a l'Arxiu Històric de la Ciutat. - ti'Oalciones históricas barcelonesos, per Tomàs CABALLÉ I CLOS, on podreu trobar detalls d'altm teatres. 4 ~ SITGES J• 15 23li fJ fJ 618 Jj Jj fJ ~ TALARN J• ~ fJ fJ aire Is'~ f~ pta. H i5 ~ Eti· :e¡r ~ric n 141'1 ~ 11·8 27,8 Ifi..ï 2M! 2&'i tJ;8 1818 2318 ROBERT DE LA RIBA ~~~ MARIA NACY MARIA GRAllA flUPPI ROBERT DE LA RIBA JORDI flGUERES. orgue FRANCESC CAS11U.O. oboè JOAN CASALS. orgue JORDI REGUANT. claveti JESús MARTIN HERIBERT BREUER JORDI flGUERES JESÚS MARTIN MARIA GRAllA flliPPI El concert de Barcelona començarà a les 8 del vespre. Els de Sitges a les 10.30 de la mt. Els ¡¡Jtres a les 10 de la nit. TOTS SÓN D'ENTRADA LLIURE Generalitat de Catalunya m W Departament de Cultura . 15 ~ J• ~ J • 15 fJ /J fJ fJ ~ ,., H J• fJ ~ 15 B ~ n fJ.{JfJ.{JfJfJ.{JfJJjfJfJfJ.{JfJfJfJfJfJfJfJfJfJfJfJfJfJfJJjfJfJfJfJfJfJfJJjfJ.{JfJfJ RoClina oberta de 13 a 01 sense interrupció "r i ISAB!iL 11, >4 08003 BARCELONA Tot 31930.33 MÓN SONOR ____________________________ ___________________ Radu Lupu i Ricardo Chailly donaren una versió antològica del Tercer concert per a piano de Beethoven. El ntaig ntusical de Barcelona El mes de maig és el de la culminació de la temporada musical a Barcelona, perquè els organitzadors saben que, a darreries d'aquest mes, el públic inicia uns llargs caps de setmana. Hi ha hagut una quarantena d'actes, entre concerts i representacions d'òpera, la meitat dels quals han estat importants, amb la dignitat pròpia d'un genuí festival de música. Per tant, una síntesi resulta, pràcticament, impossible; és obligat, en conseqüència, referir-ne únicament els trets principals. Les dues produccions quinzenals habituals al Liceu han resultat de signe molt divers. Primerament, un exceHent Faust de grans veus, en les quals sobresortia la presentació de Francisco Araiza. Aquest tenor, que és un cantant procedent del camp mozartià, que ara es va estenent a la gamma més lírica, com la característica d'aquesta producció de Gounod, ha fet 30 (342) una actuació impecable, sense que hi deixés de gravitar, com un lleugeríssim llast, aquella corda de procedència que acabem d'esmentar i gue ha estat la que l'ha acreditat arreu. Es el fenomen normal i lògic. La soprano Benackova ha estat un exemple més de l'estil de les magnifiques cantants procedents de l'escola eslava; és a dir, brillant, segura, potent i amb aguts que, sovint, són incisius. Per cloure aquest triangle, la solidesa acreditada de Nesterenko, que ha estat tot un especialista ~n el Mefisto, ple de sentit i convincent. Al marge de la direcció, expertíssima com sempre d'Armando Gatto, cal esmentar l'encertada coreografia que Maya Plisetskaya ha bastit per a la companyia del Teatro Lírico Nacional. L'altra producció, que s'ha fet amb un gran èxit de públic, ha estat la Doña Francisquila d'Amadeu Vives. No ens és permès de fer la patriòtica equivalència. que vam sentir a un generós comentansta, amb un Cavaller de la rosa, cnm t~ poc no es pot fer respecte de l'opereta ~'!e_' nesa. I, en efecte, aquest punt no de~.a de palesar-se el llarg de la repre.sentao?· La sarsuela, quant a gènere gran o pell~ s'ha de considerar únicament en el seu propi context; en el qual, com a dada r~ namental, cal començar per dir, per exemple, que hi manca sistemàtica!'lent una partitura d'orquestra D'antu~t, no és, doncs, estrany que el bon dtrector Maximiano Vaidés es trobés en condt· cio ns de dificultat extrema, no per a "concertar" un conjunt en el sentit castí~ i tra· dicional del terme, sinó per a assol~r una presència musical d'una densita~ adtent ~ prestigi del Liceu. A vegades, ht ha costS que no acaben de "sonar bé" ~~m U? de· sitjaria, perquè llur context ongtnal es tol 1 .}_ ·~ Enedina lloris i Alfredo Kraus, els protagonistes d'excepció per a Doña Francisquita. ndi· :on· tra· uoa ¡tal oses dt· ¡lot un altre. No obstant, l'experiència acabà per reeixir gràcies als dos protagonistes absoluts: Alfredo Kraus i Enedina Lloris (el primer, ja indiscutible; i la segona, amb un virtuosisme absolut), així com per la presència notabillssima de Josep Ruiz. Tot arrodonit, amb unes intervencions del Cor del Teatre que, si desentonaren d'aquest context, fou per excés de perfecció en la Unia lírica. En el món del concert, ha passat per Barcelona un esdeveniment excepcional: tl de l'Orquestra del Concertgebouw d'A~sterdam, dirigida per Ricard o Chatlly. Hi feren dues actuacions que, novament, podrien servir d'exemple de com po~ resultar faBi ble el judici d'un coment~sta musical. Per bé que ambudes ses!lons reberen una acollida màxima del P~b~ic, només la segona va ajudar-nos a dilutr algunes de les reserves o perplexitats que ChaiJiy semblà deixar inicialment peooe~ts. EI primer programa va ser Plantejat com una aHusió a la primavera; amb I~ Simfonia homònima, de Schumann, 1 la Consagració stravinskyana. En la primera, el director italià va mostrar una preocupació sistemàtica cap a l'exaltació estacional, amb un sentit de poema simfònic, en el qual no poguérem mostrar-nos del tot conformes, per una certa duresa de perfils i una manca de coherència. Fou una interpretació abassegadora, com la d'aquells textos sense signes de puntuació, en els quals no sabem on reprendre l'alè. No debades, un gran mestre de la direcció recordava a un deixeble que, a la música, també li cal "respirar". La Consagració semblà seguir pels mateixos viaranys: explosiva, sorollosa, orgiàstica, ..magmàtica"! Les forces ancestrals de la natura, que sempre s'han vist reflectides en aquesta genial partitura, i sobretot les arrels neoclàssiques que cada dia es van fent més paleses en tota l'obra del compositor, permeten de proposar aquelles lectures que més aviat en diríem ..teHúriques"; és a dir, assentades en una màgia interna, en un context preferentment subtil, que són presents a més d'una bona meitat de la partitura. És aquest magnetisme recòndit, el que vam trobar a faltar. Tant com, en canvi, ens van aclaparar amb excés l'explosió sonora que s'afegia artificialment a la força total que porta ja, per si mateixa, aquesta fantàstica orquestració històrica Cal dir, no obstant, que les formacions i versions d'aquesta dimensió sonora estan resultant ja excessives també per a una sala com la del Palau, l'acústica del qual no fou concebuda per a aquestes densitats produïdes literalment sobre el públic. Però la intelligència i la qualitat artístiques de Chailly i dels músics del Concertgebouw es van palesar, ja sense cap resserva, en el segon concert, que va començar per una versió antològica del tercer Concert per a piano, de Beethoven. El solista, Radu Lupu, hi va imposar la seva llei: la d'una versió cambrística, visiblement confirmada per l'actitud característica del pianista, avesat a dirigir ell mateix les característiques orquestres angleses de cambra. Mai no hem vist un pianista tan relaxat, cercant les sonoritats més subtils (no sé si cercant, fins i tot, expressament, les sonoritats d'unfortepiano 31 MÓN SONOR ---------------------------- ------------------que ara es vol tomar a imposar). Fou, doncs, una versió feta - insistim-hi- , en una cambra íntima, i lluny de qualsevol ressonància èpica, molt ancorada encara en el segle XVIII, potser no defmitiva ni digna de ser imitada, però d'una delicadesa i musicalitat inèdites. I, per acabar, la Tercera, de Bruckner, on, sense reserves, vam retrobar el gran director i l'instrument orquestral incomparable, en muntar i "explicar" una producció complexa i saturada de mil detalls instrumentals, aïllats i de conjunt. Novament, era l'evidència de la sàvia dosificació sonora i d'un sector de metall dels més fastuosos que es poden imaginar. Tot recordant aquesta darrera Simfonia, la "Wagner", tampoc no podem deixar de rememorar la inclusió, en el concert que López Cobos va dirigir amb la Nacional d'Espanya, d'aquella curiosa Primera Simfonia wagneriana. Obra curiosíssima des d'un punt de vista històric, i no exempt a d'atractius propis, és l'exemple viu d'eclecticismes característics d'una època molt primerenca de formació acadèmica i, ensems, de constància d'elements intuïtius ja personals. Si no fos per unes acusades debititats quant a la forma, possiblement inacabada, o resolta amb presses, mereixeria figurar entre el repertori més habitual de totes les orquestres. L'autoritat absoluta de Brüggen, amb l'orquestra del segle XVII. I, la resta del mes· del maig, encara osciMà entre les diverses tendències ja ineHudibles avui respecte de la música barroca. I Musici van cloure una temporada molt brillant d'Euroconcert -que acabava de presentar un pianista de fina sirena, com Stefan Vladar, amb les seves versions de gran luxe equilibrat, sense pretensions de meditada recreació històrica. En canvi, cal destacar en aquesta nova Unia, avui tan habitual, els artistes de The Academy of Ancient Music, impecables i d'una autenticitat indiscutible, així com el nou gran èxit d'Hesperion XX, en el Festival dt Música Antiga, el del Kecskes Ensemblt de Budapest, quant al repertori tradicional de la música hongaresa i turca, i el dt la gran Orquestra del segle XVIII d'A~ terdam, que encapçala l'autoritat absolu· ta de Brüggen ..., entre altres que tam~ haurien de ser citades. Josep Casanoms fJ J'JJ'JJ'J J'JJ'JJ'J fJ fJ fJ J'JJ'J fJ J'JJ'J fJ fJ fJ fJ J'JJ'JJ'J J'J!JJ'JJ'JJ'JJ'J fJ fJ fJ fJ fJ J'JJ'JJ'JJ'JJ'JJ'JJ'JJ'JJ'J J'J.f'JJ'JJ'JJ'J !J JJ JJtJ.nr.n ~ ~ IX Festival de Música ~ 10 - 30 juliol JJ ~ ~ n JJ J Diumenge 1O Claustre del Monestir 22 h . JJ JJ ~ f.l JJ ~ f.l f.l ~ J,:; :(5 JJ ~ J5 n Dissabte 16 Claustre del Monestir 22 h. Claustre del Monestir 22 h. ~ Departament de Cultura ~ Generalitat de Catalunya Wü ~ ~ nn n ~ • JOSEP M. ESCRIBANO, píano JOAN AMILS, piano ~~ 1' f; Morley, Hay Mallot, Renard, Thompson, Taltabull, Serra. al Oltra, Pons, i folklore univers • * • -~ lJ • POLIFÒNICA DE PUIG-REIG RAMON NOGUERA, director COL·LABOREN ~ Bach, Telemann, Stamitz, Mendelssohn Rachmaninov, Beethoven, Dvorak MENDELSSOHN TRIO Dissabte 23 Dissabte 30 ~ ... • Monestir de Santa Maria 22 h. ~ ~ ORQUESTRA DE CAMBRA PRO-ARTE JOSEP M. ALPISTE, violí MILOSLAV CAPKA, violí SALVADOR GRATACÓS, flauta LLUÍS MILLET, director ~ JJ,:;~ l RIPOLL J. Ch . Bach , Cleme ntí, Mozart, Chopin, Milhaud, Liszt nf¡ ~ f¡ ~ ~ n n ~ n~ ~ ORGANITZACIÓ: Centre d'Iniciatives iiturisme - Centre Montserrat ~ Ajuntament de Ripoll ~~ Diputació Provincial de Girona INFORMACIÓ: Centre d'Iniciatives i Turisme · Plaça Abat Oliba, s/n. 17500 RIPOlL Tel.: (972) 70 23 51; 70 13 88: 70 00 74 ~ ~ ~ J'JJJPJ'JJ'JJ'J~J'JJ'JJ'JJ'JfJJ'JJ'JfJJ'JJ'JfJPJ'JJ'JfJJ'JfJJ'JfJJ'JfJJ'JfJJ'JfJJ'JJ'JfJJ'JfJJ'JfJJ'JfJJ'JJ'JJ'JfJJ'JJ'JfJ~JJfJfl~f. - -- - - - - - - - -- - -- - - - - - - ---MÓN SONOR RETRAT Francisco Araiza i l'obra del destí El jove tenor mexicà Francisco Araiza s'ha convertit en un dels cantants més sollicitats pels millors teatres d'òpera del món. A Barcelona, acaba d'obtenir un gran èxit amb Faust, al Gran Teatre del Liceu. Ja no tornarà a la nostra ciutat fins l'any 1992, en què ens oferirà 11 Trovatort, títol pel qual afirma que hi ha un acord amb els responsables del colisseu de ~ R~bla. Abans, apareixerà a l'escena"del Te~tro de La Zarzuela, de Madrid, els 1989 1 1990, per cantar-hi Werther i iJI !'aviata, respectivament. .Levolució artística d'aquesta figura linca va essent vertaderament interessant i ~ exem~ta de certes sorpreses; com inlfrtssant es el perfil humà de qui ja té sig~ls contractes fins el 1992, qui creu que t') superestrelles s'acabaran un dia no molt llunyà i qui assegura que l'òpera encara es popularitzarà més. -El seu cognom sembla d'origen basc, oi? -Penso que sí. Els meus avantpassats es van establir fa sis o set generacions en una província del sud. a l'Estat de Michoacan. i pensem que l'origen és espanyol. - Vostè va néixer el 4 d'octubre del 1950, a Ciutat de Mèxic, i és el segon de set germans. L'ha influït, en alguna cosa, pertànyer a una familia nombrosa? -Crec que sí. Haver de compartir-ho gairebé tot amb sis germans des de sempre, és un fet que dóna un segell a la personalitat. I ara, en la meva ocupació, la labor d'equip i de conjunt és molt important, encara que sé que, de vegades, el pes de la producció o d'alguna funció cau només sobre les meves espatlles. però sempre he buscat un treball coHectiu. I això potser tingui a veure alguna cosa amb el fet d'haver tingut tants germans. D'altra banda, als meus pares tampoc no els ha estat fàcil alimentar set fills, en unes condicions poc favorables com les que hi ha a la ciutat de Mèxic, una urbs superpoblada i plena de problemes, encara que també molt atractiva. No obstant, vaig tenir la sort, com els meus altres germans, que em donessin estudis complementaris, avui imprescindibles. En el meu cas, els idiomes i la música; als meus germans, els ordinadors i una sèrie de coses que s'hanfet necessàries. Així que, jo penso, ser una família nombrosa és una benedicció. MÓN SONOR ----------------------------- ------------------- El seu pare és organista, director de cors i musicòleg. Es pot pensar que això haurà influït decisivament en el futur de vostè. -Ah, s~ definitivament! Cal tenir en compte que nosaltres, a casa, des de ben petits, ens vam alimentar de la música. El meu pare. exercint-la sempre; i nosaltres, aprofitant-nos d'aquell ambient. A partir dels quatre anys, vam començar a estudiar piano amb ell. O sigui. fou un contacte natural, com anar amb bicicleta. El fet de ser jo l'únic músic dels set fills és per la ideologia del meu pare, qui considerava el temps lliure, per al jove estudiant, totalment inútil. Sempre deia que, aquest temps. cadascú l'havia d'utilitzar practicant allò que li agradés, estudiant allò per a què sentís una inquietud especial. D'aqul que ens encaminés cap activitats complementàries de l'estudi normal: els ordinadors. els idiomes, la música... - I aixi vostè va començar en el món que ara li és propi? -Sí. Vaig entrar a l'Escola Nacional de Música, amb el desig de convertir-me en organista. Ara, un cop descoberta la veu, vaig canviar la carrera per la de cant. - Bé. Als quatre anys comença a tocar el piano i a aprendre música. Segurament que d'una manera informal, oi? -S~· es tractava més aviat d'una diversió, com d'un joc. Una cosa que un ha de fer, que és bona per a l'esperit, per a l'ocupació, per a la disciplina... Amb els sistemes escrits ja existents, però amb una cominuïtat elàstica, i no amb l'interès de convertir-me en músic, evidentment; ni, per part del meu pare, de sembrar en nosaltres una llavor que després florís. No; simplement, es feia de forma natural. - Ja al parvulari, destacava per la seva veu de soprano, fins al punt que ben aviat el van escollir com a solista en festivals musicals, no és cert? -Això mateix. Va anar sorgint per casualitat. Segurament no va ser una cosa aliena el fet que jo fos fill de músic, i que el meu pare fos conegut a l'escola i hi tingués alguna influència. Sempre s'esperava de mi una musicalitat especiaL Quan se'ns va preguntar si algú volia cantar alguna cançó, alguna estrofa. immediatament el primer candidat era jo. S4· tenia una veu especial de nen, bastant timbrada de soprano. I recordo que, per a mí, sempre fou gairebé obligatori cantar alguna cosa. -També ho feia en cercles familiars, i d'amistats dels seus pares...? -Sí, sí, sempre. Quan venien visites a casa. ja se sabia: "Fill. canta': Però, a mi, m'agradava; no va ser mai una imposició ni res de desagradable. -Què hi cantava aleshores? -Coses populars. folklòriques ... -Quan es produeix el canvi de veu, sempre hi ha una pausa.. En el seu cas, sembla que, a més a més de continuar els estudis normals i de practicar l'esport, es 34 (346) dedicà conjunturalment a l'activitat teatraL .. - Aixífou. A l'església de la nostra colònia teníem un rector i un sagristà molt entusiastes, als quals els agradava muntar obres de teatre dos cops l'any. Disposàvem d'un bon auditori, amb un escenari apropiat, llums, un vestuari que havíem de fer nosaltres mateixos... Vaig començar des de nen a formar part d'aquest grup d'actors; i el sagristà, que era actor i havia estudiat a l'Escola Nacional de Belles Arts, pensà que jo hi tenia un talent especia~ i que havia de dedicar-me a actuar. "Però això, a mi, mai no m'interessà especialment; la meva inquietud era més bé de caràcter musical. Cada cop defenso més la filosofia, segons la qual, el destl. per ell mateix, comença a collocar sempre les peces del trencaclosques en un temps determinat. Aleshores, la labor especial, potser de guia educatiu, és veure on van aquestes peces, quina direcció prenen. on és el punt de suport... En fi, jo penso que, a mi, tot m'ha servit, tot ha estat programat per a completar el tipus d'educació necessària per a l'exercici de la meva carrera actual. - Bé. Canvia de veu als dotze anys. I, què passa? -Va ser un canvi dràstic. perquè va~ adquirir una veu molt greu. quasi bé tk baix; i això va durar pràcticament un an} i mig, fins que s'estabilitzà en una ttsSI' turo més aviat barítona/ en el p111lat. - Fins i tot va participar en algun cor com a baix! Com es decantà, la seva \tu. fins a ser tenor? - És una cosa curiosa. Penso que, tn el meu cas, va ser possible perquè, tn aquell temps, no utilitzava la veu per a cantar. LA veu estava en un cert estat de repòs que permetia aquesta sèrie de ,,¡. bracions sense pressió en una regi6 de les cordes vocals que produeix els tons m.is greus, que és el terç inferior. Tan avtol com vaig començar a cantar en aqut~~ cor, recordo que arribava a un "re greu: a un "re quatre': amb facilitat. DesprtS d'un any d'activitat en el cor, ja m'erauna mica més diflcil. Va ser quan van cQmençar a dir que jo tenia una veu es~ cia/, que n'havia de tenir cura. que htMl hactar d'adquirir una tècnica... Així, f~ vaig anar a trobar un mestre de cant, ~em va catalogar com a tenor dramàï: Hi anava dos cops cada setmana, i la !lt\'0 veu va ser conduïda cap aquesta 4litura. -1 els estudis, ja seriosos, amb vistes comencen? -EJ 1967. També va ser una coincidènJ!. lo volia continuar estudiant violon11 rom a matèria complementària; però t!s grups ja estaven complets. Quedaven plaru a cant, i ja que tots hi havien in:.s~it, m'hi vaig inscriure. Vaig estar-m'hi 11! semestre a prova i vaig descobrir que Bqllesta era la meva vocació. Vaig co~r.tnçar a investigar, a comprar discs, a mwr a biblioteques, a estudiar àries... Va ItT com un cop, com una gran fantasia. Fou quelcom que em va cridar l'atenció mm res no me l'havia cridat fins alesho'1!. Vaig acompanyar el meu pare a /'òifl'o moltes vegades, però no va interes~·me ga~re. Vaig sentir la Cal/as, Del Ollaco 1 altres de grans i ni me'n itan~ quan '!cordo. ' -Aquests estudis, els féu a l'Escola Na- cionaJ de Música. Quan començà a cantar alguna cosa davant del públic? -El 1969, en aquesta escola, vaig tenir el meu primer concert de clausura. Vaig cantar-hi L'amor del poeta, de Schumann. Aleshores, jo em considerava més aviat un cantant de concert, que no pas d'òpera. El cantant d'òpera va començar més tard a prendre forma en mí. En aquell concert hi havia la mestra, Irma Gonzólez, que es va interessar moltíssim per la meva veu i em va dir que li agradaria donar-me classes. Així que me'n vaig anar amb ella al Conservatori, i sota el seu magisteri vaig debutar a Mèxic. El cantant és un ésser molt especial -1 què va passar? -El cantant és un ésser molt especial, perquè ningú no pot donar-li una fórmula general. El qui vol aprendre cant pensa que en sap més del que pot, fins que comença vertaderamem a aprendre de forma sistemàtica. Aleshores s'adona, cada cop més d'allò que li manca. Començar des del principi amb Irma Gonzólez va ser, per a mi, una mica de sorpresa, perquè jo em pensava que ja estava molt avançat. Ella començà reduint el meu centre, que era bastant ampli, per naturalesa i per la falsa 1ècnica de tenor dramàtic que m'havien donat per poder arribar al regis/re agut amb més facilitat. Això ens demanà vuit mesos d'estudi. Després d'un període de vacances, es van veure els fruits immediatament, la qual cosa em va donar l'oportunitat de debutar. - 0 sigui, que ella fou qui es va adonar de la seva vertadera tessitura. -Exactament. Sempre dic que cal disposar d'un parell d'ulls i un parell d'oi~ des extres que puguin judicar de forma vàlida. El cantant ha de tenir un control especial, des de fora, que li ofereixi credibilitat. Aleshores, per a mi, Irma Gonzólez era una cantant en actiu de primera classe, capaç de transme1re'm els seus coneixements. - I la seva participació en el Cor de la Universitat? -El Cor de la Universitat era professional. És molt diflcil entrar-hi. Hi havia una plaça vacant: vaig fer l'examen i m'hi van admetre. Hi vaig entrar el/971, i el 1974 em van donar una beca per anar a Europa un any; així que vaig pertànyer al Cor fins el 1975. - El 1972 va acabar la carrera d'Economia Empresarial a la Universitat. Ingressa en una companyia d'assessors administratius d'empreses i hi roman fins el 1974, no és aixl'? - Exactament. Era una empresa que es dedicava a assessorar diferents indústries. Aleshores, jo dividia el meu temps entre aquest treball i la música. Havia aconseguit formar un Cercle amb el qual podíem desenvolupar activitats amb força freqüència, fins i cot amb capacitat per a crear concerts propis. A més a més, era en el Cor de la Universitat i tenia les oportunitats que em sortien particularment. - I com s'opera el decantament defmitiu vers la música? -A l'empresa, jo tenia bastant d'èxit, de manera que el cap de la nostra Oficina em va oferir de dirigir una planta a Monterrey, la nostra ciutat industrial. Vaig pensar que, tenint només 23 anys, era una mica prematur ja que encara no havia viscut gens i encara no volia casarme, formar una faml7ia i estabilitzar la meva situació. Així que vaig renunciar a l'economia, per a dedicar-me de ple a la música. El cap es va disgustar moltíssim, per la qual cosa el vaig convidar a un concert meu, la Manon, de Massenet, perquè l'ajudés a comprendre la meva decisió. Va assistir-hi i després va dir-me que, si bé no ho entenia, en diversos moments jo l'havia emocionat. Va dir-me: "Vostè té alguna cosa especial. Vagi-se'n i procuri de realitzar els seus anhels. Fixi's un termini, i si després d'aquest, no n'està convençut, torni i jo li dóno el seu lloc una altra vegada·~ Aquestes van ser les seves paraules. I vaig venir a Europa amb aquest suport. El salt europeu i els primers contractes alemanys - A què exactament? - Jo havia plantejaJ de venir a Europa a estudiar dos anys a l'Acadèmia de Viena. Per això, havia de saber a quin nivell em trobava i què havia après. Així que vaig decidir prendre part en un Concurs Internacional de Cant, a Munic, el 1974. Vaig guanyar el tercer premi, sense havers 'hi atorgat el Primer, aquell any. Immediatament després, algunes agències es van posar en contacte amb mi; i una d'elles, amb la qual vaig quedar-me de seguida, m'organitzà cinc audicions a teatres de províncies alemanyes. La primera va ser a Karlsruhe, i m'hi contractaren com a tenor líric mozartià. Això va ser una setmana després del premi al Concurs. -I això canvià els seus plans... -És clar. Ja no vaig anar a Viena, sinó que em vaig quedar a Munic per estudiar-hi amb Richard Holm i Erik Werba. Aquest era president del Concurs i l'altre era un dels jurats, i ambdós em van dir que ells em podrien ensenyar algunes coses que em faltaven. I vaig acceptar-ho! El contracte a Karlsruhe començava el març del 1975. - I aquesta va ser la seva presentació operística en el món. -Efectivament. En una nova producció de Cosí fan tutte, Ja primera funció de la qual fou el 15 de maig del 1975. -1 a Mèxic? -Només hi anava afer concerts. I òpera, en forma de concert. També recitals. Fins dos anys més tard no es va produir la meva presentació en una òpera, representada en el meu propi país. Això va ocórrer en acabar el Festival d'Ais-deProvença. Vaig anar al Teatro de Be/las Artes, de Mèxic, per cantar el paper de Tamino a La flauta màgica. de Mozart. La meva fama com a cantant moza!IIÒ , havia corregut amb rapidesa. A Alemanya ben aviat se m'atorgà l'etiqueta li continuador de Fritz Wunderlich. qUI ts el qualificatiu més gran que pot donar·st a un tenor líric. Degut a això, el ressò 111 ser molt gran a Mèxic. Així que, quan vaig arribar al meu país a cantar-hi Mozarl, m'esperaven com un esdevenimenl especial. - Com és la tessitura de la seva veu, en aquest moment; i quin repertori va for· mant? - Bàsicament, un repertori de tenor fi. ric alemany, que és l'equivalent al ttlf()( líric "de grazia" italià. Amb els papers fi. rics de Mozart de les seves cinc principab obres, que són La flauta màgica. ~o Giovanni, Cosi fan tutte, Idomeneo rEl rapte al serrall; L'elisir d'amore, i Don Pasquale, de Donizett~· La cenerentola 1 El barber de Sevill".., de Rossini; i alguns ' l papers com a El cavaller de la rosa ro. tres de més petits com el Casio. a OteUo. I'Arturo a Luzia di Lammermoor... Frr.s i tot papers d'òperes contemporònxs. com l'estrena que vam fer de La Celes!r na, basada en l'obra de Rojos, del rom- wtiò rll!itor Karl Heinz Füssl, que encara viu. !enw- mrealitat, vaig acudir al Concurs d 'A- !0 dt bes IOf·!l iSÒ \11 r: inlffl1 ·u, en ~ Ji. b;au Don 1i El IDon tola 1 ·/gum li a~ ltello. Fllll ànifs. ~lesli­ corrr Imanya estant en possessió d'un reperto, amplíssim, des de Bach a Giordano. Ptrò, des del momenr en què vaig obrir hoora en aquell concurs, immediatament "ll classifcaren com a tenor mozartià. filiS i tot, molta gent m 'aconsellava de mar a Mèxic i perdre'm dos anys a {capulco, per temor que la meva veu fos lll:ara massa tendre i immadura per coillfar una carrera. Però jo vaig quedar~~'~ i vaig confiar en la meva tècnica. I '·aig tenir molta sort, perquè l'intendent ~/teatre de Karlsruhe m'ajudà, en no Íl/}lfar-me papers més pesats. Al contrari, pourr la meva vida vocal s'hauria vist reMda de forma dràstica. -Com ha estat l'evolució de la tessitura~ co~eqüentment, del repertori? -Vmg canviar de repertori el1983. Va ~~ un pas decisiu, perquè el canvi va ser ;;:a/. Ho havia programat des d'anys en•aa, perquè el meu temperament i la ~'a ~at~ralesa em demanaven papers de ~è! vrolencia espiritual que els clàssics ~.mti~ns o de caràcter tragicòmic de fltra ualiana. Jo sempre m'he vist com una naturalesa més del temps del "Sturm und Drang': O sigui, una personalitat caracteritzada pels extrems. I aquest tipus de caràcter no es nota (amb excepció, potser, de /'Idamante) en el repertori mozartià que jo feia. Tcmbé la veu crec que em demanava el canvi. El moment clau es va donar quan vaig conèixer el baixbaríton canadenc George London, a Munic, el1978, essent ell director de l'Òpera del City Center de Washington. Abans, m'havia volgut invitar per cantar, el 1981, La Traviata, en una nova producció del seu teatre. No ho vaig acceptar perquè no em semblava oportú, encara. Així que, a Munic, em va estar escoltant quatre hores i mitja en una audició de prova, al final de la qual em va dir que podria cantar tot allò que volgués, si deixava passar el temps suficient. M'aconsellà que portés les coses amb calm2 i que escollis bé el repertori. El 1982, se m'oferí l'oportunitat de cantar Rigoletto, a Viena, i tampoc no vaig acceptar perquè no em semblava el moment adequat, encara que la veu ja era lírica italiana. Però el físic no era l'adequat. Sempre he estat molt prim. Per exemple, des que vaig canviar el re- pertori, el /983, he engruixit el meu coll en dues polzades; simplement, pel fet de cantar. - I l'oportunitat, finalment, arribà. Com ja semblava anunciat pel desti ... - Sí. Quan se'm va oferir de substituir Peter Dvorsky, a Viena, a la Manon, de Massenet, el 1983. Jo l'havia programada pel 1984, però vaig acceptar aquella oferta, perquè em semblà que ja estava preparat. I des d'aleshores vaig deixar de cantar les parts més lleugeres, com a El barber de Sevilla o La Cenerentola, que cantaré aquest any a Salzburg com a excepció; simplement, per remarcar que vaig deixar el repertori lleuger perquè volia, no perquè no pogués cantar-Lo. De Mozart, només em vaig quedar amb Don Giovanni i La flauta màgica I a partir d'aquí. vaig començar a cantar La Traviata, Rigoletto, la Bohème, Faust, Werther, Els contes d'Hoffmann... Em falta Romeo i Julieta I ja penso en Carmen, Don Carlo, Tosca .. I vull tancar aquesta etapa, que vaig emprendre el 1983, en els propers set o vuit anys. -És un camí cap a la tessitura de tenor lirico-spinto... MÓN SONOR -------------- ---------------------------- ---- VIII FESTIVAL PAU CASALS l. Diumenge, 31 de juliol SOLISTES DE L'ORQUESTRA SIMFÒNICA DE SAN FRANCISCO Clarinet: Michel Lethiec Director: Jean-Louis Leroux Obres de Haydn i Mozart 2. Dissabte, 6 d'agost RAFAEL OROZCO, piano Obres de Beethoven, Schubert, Chopin i Liszt 3. Diumenge, 14 d'agost ORQUESTRA DE CAMBRA SOLISTES DE MORÀ VIA Director: Rostislav Haliska Obres de Benda, Stamitz, Bach, Britten i Janacek 4. Dimecres, 17 d'agost CLAUDI ARIMANY, flauta GONÇAL COMELLAS, violí ENRIQUE SANTIAGO, viola MARÇAL CERVERA, violoncel Obres de Mozart. S. Dissabte, 20 d'agost BORIS BELKIN, violí BORIS BEKHTEREV, piano Obres de Beethoven, Prokofiev, C. Franck i Ravel 6. Dimecres, 24 d'agost IVONNE TIMOIANU, violoncel ALEXANDER PREDA, piano Obres de Beethoven, Schumann i Schubert 7. Dissabte, 27 d'agost NOVA ORQUESTRA DE CAMBRA DE BÈLGICA Violi: B. Belkin Director: Jan Caeyers Obres de Weber, Haydn i Bizet Venda anticipada de localitats: Casa Museu Pau Casals de Sant Salvador durant tota la setmana excepte el dilluns Viatges Recreo (davant l'Escola de Música Pau Casals del Vendrell), de dilluns a divendres AUDITORI PAUCASALS Sant Salvador · ELVENDRELL • Tots els concerts començaran a les 22,30 h. • Informació: Tel. (977) 66 37 28, de 17 a 19 h. (excepte dissabtes i diumenges) - Sí. Un camí normal per a la meva veu; però, en realitat, un camí excepcional. Perquè són poques les veus que puguin realitzar aquest tipus de desenvolupament. Quan vaig fer aquest canvi dràstic, l'opinió general era que m'equivocava. I accepto que és una mica inconcebible el pas de tenor lírico-lleuger a Lírico-clàssic o Lírico-spinto. Penso, però, que en el meu cas també hi havia la por a perdre un tenor que, en aquell moment, estava cantant Mozart de la millor manera, que havia fet escola amb els papers de coloraturo, tant en enregistraments com en diferents produccions. Però jo havia de seguir el meu carni. Començar una altra vegada des de baix, no em preocupava. I, fins ara. el canvi ha estat per a bé. Des de julio I del 1987, en aquest repertori em sento totalment a casa meva. - Quin seria el sostre d'aquest reperto- ri, contemplant les coses des de la seva tessitura actual? - Jo diria que el repertori verdià, Don Cario. I potser, dins d'uns dos anys, canti Lohengrin, per.veure com em trobo en aquesta obra. - Quines obres li demanen ara els teatres? -A part de les obres que canton~· ma/ment, em demanen Andrea Cherutr. 11 trovatore, Un ballo in maschera, Car· men... Jo les estic p rogramant, de manera que pugui p rovar-Les per veure com em van, però sense tenir la necessitat ~e (011' tinuar-/es si no m'interessa. Perq~. tar un peper una vegada no,és d~C1 •,9 es prepara bé. El p roblema es qums Silil els efectes, quin temps es necessita pera recuperar-se, amb quins tipus de veus~ hom canta... Per tant, aquestes obres. aniré cantant a partir de/1990. r s tea- nor· enier, Car· nane- ~em !COll' . carr iii. Ji ~SÓ/I per o us un !S, les ---------------------------- -------------------MÓN SONOR -Quina tradició operlstica hi ha, a \lèxic? Sembla que és important, o al'lnys així fou, oi? -Hi hagué una gran tradició operisti.a a Mèxic. El Teatro Be/las Artes ha Jl'llpiert el centenari. Fins a l'Olimp/ada il/968, Mèxic era una estació pbligatòil per als artistes que anaven d'Europa dmèrica. Amb Buenos Aires i L'HavaIJlformava el trio destacat de I.Jatino-a•irica. & recorda, per exemple, aquella \rla amb la Ca/las i Del Mònaco, que •ls aviat fou una guerra damunt l'esce6lri. Aquesta tradició es va trencar el lró& amb el moviment mundial del sin~~lisme, unions, places vitalfcies... A h'iJ, a Mèxic no hi ha res descentralitzat. Només hi ha el Teatro de Be/las Artes ~.ff és el que va a provlncies a oferir f un: /IOns./, és clar, sense descentralització no ~haresafer. A Mèxic hi ha veus.. ga'tl de fer coses i preparació; però no hi ~ f~nts de treball. El període de crisi ja ~ l'lnt anys; però encara queden bons 'ttslres, i són ells els qui continuen fent tscofa. I hi ha bons cantants mexicans ~ estan cantant als Estats Units i a ¡;¡¡opa. -No creu que la competència cada cop és més dura en la seva activitat, i la demanda de veus més nombrosa? - Hi ha molts cantants joves amb talent i ben preparats, que canten a tots els teatres del món sense necessitat de ser els superestrelles. Crec que el superestre//a s'acabarà en un dia no molt llunyà. La qual cosa em sembla inevitable, si l'òpera continua pel camí de popularitzar-se cada dia més. És una espècie a extingir. El superestrella serà subsituït per una generalitat de cantants molt bons. --Perquè s'espatllen tantes veus? -Per molts factors: per falta de tècnica, per cantar un repertori inadequat, per no deixar que la veu es relaxi amb el contrapès necessari, per cantar amb directors no aptes per a un cantant... Jo he tingut la sort de treballar amb els directors més grans del món: Karl Bohm. Karajan, K/eiber, Abbado, Mutti, Colin Davis, Sawallisch. .. 1 hi ha una generació de nous directors amb un enorme talent. Espanya en té dos, de grans, que conec: López Cobos i Gómez Martínez. - Signar els contractes amb tant de temps a l'avançada, no li produeix una sensació especial? -A l'òpera, sempre s'han firmat els contractes amb molta antelació, quan es vol comptar amb un cantant especial per a una producció que es creu idònia per a ell. Jo tinc firmats contractes fins al 1992. És clar que produeix una sensació especial comprometre's amb tant temps a l'avançada. Dóna una gran seguretat: el camí està jalonat amb projectes que et fan illusió i un gran plaer. Però també té l'aspecte inquietant; perquè la veu es pot acabar a qualsevol moment, en ser un òrgan delicat i influenciable per tantes coses. Ningú no té assegurat que cantarà durant tant o tant altre temps. Per això, la millor cosa és no pensar-hi massa; fixar-se en el treball i sempre continuar endavant. - També té manies? - Com tots els cantants. Solc menjar pomes durant les funcions, perquè em fan una bona salivació. Deia la meva mestra que: "Com més un hom es protegeix, més delicat es torna·: Cal viure com més normalment sigui possible, sense exposar-se de forma desconsiderada! José Guerrero Martín MÓN SONOR --------------------------- ----------------- ARXIUS MUSICALS A CATALUNYA (IV)* Barcelona: Institut Municipal d'Història. Vic: Arxiu Episcopal. Girona: Arxiu Episcopal. Barcelona Entre els amplíssims i tan diversos fons servats a l'Institut Municipal d'Història de Barcelona (Casa de l'Ardiaca) i dins de la seva secció de gràfics, es conserva un reduït nombre de partitures, a més d'una extensíssima coHecció de programes de concerts des de principis del segle XIX fins a l'actualitat. Malgrat que a la guia d'aquest arxiu hi consta que el fons és integrat per quatre caixes amb partitures, només són dues. No estaaan ordenades: els impresos i uns pocs manuscrits hi són totalment barrejats i se n'ignora la procedència. Pel que fa als impresos, es tracta majoritàriament de petites composicions instrumentals de finals del segle passat i principis d'aquest, especialment per a piano i per a cant i piano, tant de compositors catalans (Vallcorba, Borràs de Palau, Vilar, E. Morera - un himne al F.C. Barcelona-, etc.) com hispànics (Ledesma, Galvez, Pera!, Pérez Cabrero, etc.). També hi ha algunes composicions religioses degudes a B.C. Puig, Rodoreda, Romeu, Cosme Ribera, etc., així com també algunes composicions ja més tardanes, de l'època de la guerra civil. Sens dubte, la part impresa més antiga, la constitueix un conjunt de làmines amb abundants gravats referents a teoria de la música, i a descripcions d'instruments, editats a Londres entre 1803 i 1807. És de destacar, finalment, una sèrie de proves d'impremta que contenen petites composicions per a cant i piano, totes de compositores, algunes d'elles prou conegudes (Narcisa Freixas) i altres no tant (Lluïsa Casagemas, Carme Karr, Mercè Codina, Àngela Abelous -extret d'un manuscrit procedent de Montpeller, escrit en occità- , M. Pilar Contreras, Carmina Duran). A l'apartat de manuscrits, hi ha transcripcions per a piano de fragments d'òperes d'Offenbach, Carnicer i Rossini; també, petites peces autòctones i anònimes per a piano sol o per a cant i piano; alguns reculls de danses (valsos, contradanses, minuets, boleros) de la primera meitat del segle passat, alguns a una sola veu, altres per a tecla; i algunes obres orquestrals, anònimes, d'Obiols i de (Ma40 (352) teu?) Ferrer. Tenen interès, així mateix, dos quadernets de música per a tecla de J osep Sorribes (que pertangueren també a J oan Camps Arnau i a Josep Colomer), que contenen una salmòdia i un ofertori-simfonia. Per útlim esmentem dos quadernets amb "Principi os de música" i una quartilla on hi ha ano.OOtat -sense indicació de data- "Jo que tocaven els orbs a la Processó del Corpus de la Catedral". Vic La pràctica totalitat de l'arxiu de música de Ja Catedral de Vic ha desaparegut i sols s'hi ha conservat un bon nombre de manuscrits medievalslll i un quadern manuscrit que data de 1813, i que fou copiat per Ignasi Parella. Conté 124 peces per a tecla en un sol moviment (algunes d'elles un Allegro, amb introducció lenta) degudes a C. Baguer, Boieldieu, Manuel Casanovas, Cimarosa, Josep Ferrer, Haydn, Mitjans, Pleyel, Pucitta i Anselm Viola, a part d'alguns anònims. El volum és conservat a la Biblioteca Episcopal, on és consultable de dilluns a divendres de 5 a 8, 15 de la tarda, i els dissabtes al matí. És difícil de saber si es tracta d'un recull amb finalitat docent o bé per a usos litúrgics (ofertoris, etc.), però els Parella treballaren generalment en l'ambient eclesiàstic, i fins a 1850 el volum fou propietat d'un organista. Els títols d'algunes de les peces permeten de reconèixer-ne l'origen (Quartet, Simfonia, etc.) no teclístic, mentre que altres són menys explícits. En el cas de les obres de Baguer hi ha paraHels d'algunes d'elles en altres arxius catalans, mentre que en el cas de Pleyel són sobretot peces consistents en cadascun dels diferents moviments que integren els quartets, i són perfectament identificables en el catàleg d'aquest autor. Girona L'Arxiu del bisbat de Girona que es conserva al seminari de la mateixa ciutat guarda un petit fons musical, procedent de l'església de Sant Feliu, consistent en alguns fulls i cantorals dels segles XV i XVJI2', i música dels segles XV III i XIX, en dues caixes que contenen Rosaris (de J. Ca.u i R. Ale~x), àries (J. Bros, C. Ba. guer 1 J. Pons) 1 un Oratori a Sam N01• cís, també de Josep Pons. NOTES (I) ANGLt:S, Higini: La música a Cotolwr¡a.(rl¡ al segle X lli. Barcelona, 1935. GUDIOL, Josep: Catàlech dels llibres tnllll~M0 anteriors al segle Xlll del Museu Episcopal dt 1 Butlletí de la Biblioteca de Catalunya, Nrs. 6¡¡ Barcelona, 1934. JA NI NI, José: La colección de fragmemos b. gicos de Vic. Analecta Sacra Tarraconensia, S' IIL · Barcelona, 1975. OLIVAR, Alexandre: Les supervivències luiq ques autòctones a Catalunya en els segles Xl r Xll Actes del 11 Congrés LOOitúrgic. Montserrat, 1961 (2) JANINL, José: Manuscritos de lo coftg~~tra « San Félix de Gerona. Hispania Sacra, 15. C.S.I.C. 1962. (Agraïm a Joaquim Garrigosa totes aquestes 1!ferències bibliogràfiques.) (*) A l'article dedicat a l'A rxiu Històric dè laCorona d'Aragó calia fer referència als maniiSCIÍil medievals que s'hi conserven. Les referències bibli¡¡. gràfiques més importants als mateixos es poden trobar a: ANGLt:S, Higini: La música a Cotolunyafw ti segle Xlii. Barcelona, 1935. BELLA VISTA, Joan: L "antifoner de lo MisJsll Sant Romà de les Bons. Andorra, 1979. OLIVAR, Alexandre: Les supervi1-fncies b1~ ques awòctones a Catalunya en els monwcriu ~~~ segles XI i X Il. Actes del 11 Congrés Litúrgic. Mserrat, 1967. ROSSELL, F.X.M.: Catàleg dels 1/ibw niiPl:.t crits de la Biblioteca del Monestir de Sam [!fl del Vallès existents a l'Arxiu de la Corona dilrog Butlletí de la Biblioteca de Catalunya. N• 8t9. Blr· cetona, 1937. La mas importantc editorial de publicaciones espa.ñol3 de obras musical es de estudto y de concierto <">\"'o\l.IAL DE Mo' J' '(;v~ tJ-c,'?- BOILE AU 1 C¡ ~ Provenn, :1!7 . Teléfono lli Sl 34 08037 - BARCELONA En su propi o interés pida síempre SCHERZANDO :::. Ba· I Nor. , F5TN.AL PE MúsiCA tl~SSJCA :JàCo- ~usails bibliopoden rfwDl fissa li ~ Fr.sr•'~ rle ~À,... ~ FESTIVAL DE M óSICA ROcK ~ MÓN SONOR ---------------------------- ------------------ ARA • ABANS D'AHIR • DEMÀ • ARA • - - ~ - . AQUÍ . CONGRÉS INTERNACIONAL SOBRE HIGrNI ANGLÈS l LA MUSICOLOGIA HISPÀNICA Barcelona i Tarragona acolliran, entre el 26 i el 29 de setembre d'enguany, el Congrés Internacional sobre fligini Anglès i la Musicologia hispànica que, organitzat per l'Institut Universitari de Musicologia "J osep Ricart i Matas", de la Universitat Autònoma de Barcelona, i sota el patronatge de la Generalitat de Catalunya, se celebrarà per a commemorar el naixement d'aquesta destacada figura del nostre segle. Hi participaran, com a ponents, els següents professors: Dr. Manuel Mundó, Joaquim Garrigosa, Ismael Fernandez de la Cuesta, Dr. Zoltan Falvy, Dr. J osé López Calo, Dra. María Carmen Gómez, Dr. Josep M. Llorens, Dr. Miquel Querol, Dr. Kari-Werner Gümpel, Dr. Reinhold Schlotterer, Dr. Josep M. Gregori, Dr. Francesc Bonastre, Dr. Antonio Martin Moreno, Dr. M. Santiago Kastner, Josep Climent, Josep Crivillé i Gabriel Ferré i Puig. Com a moderadors, hi participaran: Dra. Ursula Günther, Dr. Oriol Martorell, Dr. J osé Vicente Gonzitlez Valle, Gregori Estrada i el Dr. Emilio Casares. Les comunicacions de les ponències tindran una durada màxima de 10 minuts cadascuna, i el termini de presentació acabarà el 10 de setembre. El director del Congrés (que se celebrarà a Barcelona, a la Sala Prat de la Riba de l'Institut d'Estudis Catalans, els dies 26, 27 i 28, i al Palau de la Diputació de Tarragona, el dia 29) és Francesc Bonastre. Secretaria del Congrés: UEI de Musicologia del CSIC. cf. Egipcíaques, IS. 08001 Barcelona. Tel. (93) 242 91 23. Acaba de morir, a Granollers, el compositor barceloní Josep Maria Ruera. Nascut el 1900, fou deixeble d'Enric Morera i de J.B. Lambert, i va formar part de l'Orquestra Pau Casals. En la seva producció, destaca l'important apartat dedicat a la sardana i música per a cobla en general. Gràcies a la seva sòlida formació musical i a l'extensió dels seus interessos musicals, amplià la seva producció en el camp de la música formalment més ambiciosa. Així, va compondre el Quartet de corda ( 1929) i Tres moviments simfònics. Aquesta darrera obra fou seleccionada per a ser estrenada al Festival de la Societat Internacional de Música Contemporània que se celebrà a Barcelona l'any 1936. També és autor de Poema montserratí, compost amb motiu de l'entronització de la Mare de Déu de Montserrat. Josep Maria Ruera fou durant molts anys director del Conservatori de Música dt Granollers, el qual porta and seu nom. El gener de 19&S,m,. terpretà al Palau de la ~iú.<D OCB la seva obra Empúria.b qual partia dels esmentats Trts moviments simfonies, reell!ll} rats i completats amb l'addiil d'un nou moviment per a OC· questra i cobla. Aquesta ob.1 primera havia estat estrellalb l'any 1968 per la mateixa OCB, dirigida per Ros-MarbJ. CANÇONS DE LA MEDITERRÀNIA COMPOSITORS CATALANS AL lli FESTIVAL 88 DE MUSIQUE CONTEMPORAINE D'ÉVREUX El Festival de Música Contemporània d'Evreux, celebrat del 19 d'abril al 3 de maig, va dedicar una de les seves sessions a l'Escola catalana con- HA MORT JOSEP MARIA RUERA temporània. S'hi interpretaren obes de Joaquim Homs, Xavier Turull, Francesc Taverna Bech, Xavier Montsalvatge, Albert Sardà i Joan Guinjoan. Del 7 al 10 de juliol tindrà lloc al Parc del Mar, de Palma de Mallorca, la trobada "Cançons de la Mediterrània". Es tracta de fer confluir durant aquests quatre dies l'esperit que uneix els diferents pobles del Mediterrani a través de les seves cançons. El programa es presenta de la següent manera: dijous dia 7. Edoardo de Angelis, d'ltà- li a; i Marina Rossell, en rep~t­ sentaci6 de Catalunya; dia ~ Haris Alexiou, de Grècia, 1 Zülfü Livaneli, de Turquia dissabte 9, David Broza, d'Israel, i Maria del Mar Bonct t Manel Camp, en representació de Mallorca; i, finalmen~ d diumenge 10 de juliol, actlllran Abderrahmane Djalti, dt l'Alger, i Carlos Cano. d'Andalusia. SETMANA DE MÚSICA CATALANA A NAVARRA VICTÒRIA Df.LS ÀNGELS, A MÈXJC El passat mes de maig, la Fundació Societat i Cultura (FUSIC), de Barcelona, va oferir una setmana de promoció de la música catalana a Navarra. La campanya oferia 34 concerts repartits per les poblacions de Tafalla, Tudela, Corella, Alsasua, Estella, Elizondo, Sangüesa, Peralta i Lecumberri. Aquesta campanya, patrocinada per la Fundació Príncipe de Viana i pel govern autònom de la Diputació de Navarra, s'inclou en el programa internacional ..Invitació a la Música- Live Music Now!" creat pel famós violinista Sir 42 (354) Yehudi Menuhin. Va inaugurar les primeres gires de concerts el guitarrista flamenc Pedro Javier Gonzalez, nascut al barri del Carme! de Barcelona. Cal destacar també l'espectacle Guitarres a duel i Repercussions, d'Ezequiel Guillem. Amb aquesta campanya, la Fundació Societat i Cultura assoleix un total de 1.300 concerts, tots a càrrec de joves valors musicals del país, seleccionats pel Consell Assessor del programa internacional "Invitació a la Música - Live Music Now!" La cantant Victòria dels Àngels, acompanyada pel pianista Manuel García Morante, ha obtingut un gran èxit en els recitals oferts aquest passat mes de juny a la Universitat Autònoma dc Mèxic, en una sala amb capacitat per a 2.500 localitats. Composaven els diferents programes, oferts per la cantant barcelonina, obres de Schubert, Schumann, Ravel, Granados, Obradors, Falla, Garcia Lorca, Rodrigo, Mompou, Nin i Montsalvatge. Un dels concerts, incloïa un homenatge al compositor, P11' tor i escriptor mexicà Salvador Moreno, radicat a BarceklnJ fa ja més de trenta anys. amb un grup de les seves cançat;~ asteques en llengua nahuau Al fin~l del recital, una pluja de flors que queien de 101 arreu va cobrir per compkl l'immens escenari. • I>'( Segons ha estat previSt, r· l'octubre¡ novembrt: del proper any, Victòria dels Angels farà la novena gira de la sev~ ~­ rera per Hispano-amenCl amb 24 recitals. --- - - - - -- - - - - -- -- • ABANS D'AHIR • DEMÀ • ARA • ABAN/) ENREGISTRAMENT I GIRES DEL TRlO DE BARCELONA El Trio de Barcelona, intemt pel violonceHista Lluís àaret, el violinista Gerard Oartt i el pianista Albert Gi:tltezAtlenelle, va enregistrar Ull d~c a Londres, el passat CJtS de gener, juntament amb I'Engl~h Chamber Orchestra, ~~~da per Edmon Colomer. ParaHelament, els membres del Trio de Barcelona han estat de gira per Europa. Aixi, mentre Gerard Claret ha fet una gira de concerts per la Unió Soviètica, el violonceHista Lluís Claret ha ofert, durant el mes de març, un concert a la Fundació Gulbenk.ian, a Lísboa. repre· dia ~ !cia, I ·l - - - - - - - MÓN SONOR rquia; d'h· - lontt 1 fl~ en~ CURS DE MÚSICA CONTEMPORÀNIA PER A PIANO, PROFESSAT PER LILIANA MAFFIOTTE a Uli dt üliana Maffiotte, directora d' ,\no ~'Uitica del Conservatori Pro- lf. pirr h-ador blooa ;, amb ~çons àhuaó. ¡ e~ mplel t. per kllional de Música de Tarra!1103. està desenvolupant una ill'ta tasca de divulgació de la :;isica contemporània per a ?J.Do. de la qual constitueix .~a mostra significativa el Cm celebrat a l'esmentada ~r.nat de Tarragona. Es tracta l' •lllla proposta en la qual els a!umnes prenen part voluntànamem, i hom els ensenya no ~so~ a interpretar obra piai1111tca actual sinó també a lllalitzar-la d~s d'una perspectwa aprofundida, i també esta~nt relacions amb altres maaiestacions artístiques, com la propc; í\ntura. Significativament han pres ~ [312 ¡a car· ltnen el curs alum~es de dotlérica. !! an~. interessats en la matè".4. El curs es va cloure amb ¡;;;coneen amb obres per a I 1 34 ~ • . 5, 6 1 8 mans de: Seriao • bin, Jebern, Olaf, Sabater, Stravinsky, Polonio, Darias, Falla, Ravel, Brncic, Mestres Quadreny i Poulenc. A més d'aquests cursos, Liliana Maffiotte inclou l'estudi d'obra contemporània en el programa dels seus alumnes de novè i desè curs. La pianista és una de les nostres intèrprets que ha treballat més sobre la música del nostre segle, especialment Ja dels compositors catalans, els quals ha fet conèixer en el curs de les seves sovintejades gires internacionals, ja que ha estrenat obres de Josep Soler, Roger, Guinjoan, Pich Santasusana, Balad a, Taverna-Bech, Mestres Quadreny, Rafael Díaz, Roldan, Pérez Maseda, Sardà, Josep Valls, Nicanor de la Heras, Guzman, ZuliêÍ.n, Darias i Polonio. En aquests dies tenen lloc a Montpeller {el 13 de juliol) i a Carcassona (l'endemà), les audicions del Requiem, de Franz von Suppé i també a Montpeller {el 22 de juliol) l'òpera concernat Giovanna d'Arco, de Giuseppe Verdi, en què l'Orfeó Català participa dintre els Festivals de Radio France. Durant l'imminent perlode de vacances estiuenques, la nostra Entitat acabarà de concretar les futures actuacions del Cor, ja sota la preparació· artística del nou director musical de l'Entitat, el mestre Jordi Casas. Entre elles, i com a més immediates, podem preveure les següents: • Del 19 al 24 d'octubre. Interpretació, amb la Joven Orquesta Nacional de España (JONDE), i sota la direcció del mestre Edmon Colomer, de Les Noces, de Stravinsky, a Barcelona, València, Conca i Madrid. • Del 29 de novembre a l'I I de desembre. Gira artística a l'illa de Cuba, on l'Orfeó Català actuarà en dos concerts simfònico-corals (a Matanzas i a l'Havana), i un concert a capella, a Santiago de Cuba, dintre el Festival Nacional de Coros de Cuba. • El 26 de desembre. Tradicional Concert de Sant Esteve. Hi ha previstes altres actuacions per a l'any vinent, i també algunes que podrien ser intercalades entre les abans esmentades. VI FESTIVAL INTERNACIONAL DE MÚSICA DE CANTONIGRÒS Del 21 al 24 de juliol, se celebrarà a Cantonigròs una nova edició - la sisena- del Festival Internacional de Música que duu el nom de Ja vila. Aquesta manifestació - única en el seu gènere a la península- ha consolidat una trajectòria que, any rera any, té nous aHicients i una cada cop més forta projecció internacional. Durant els dies del Festival, no solament Cantonigròs, sinó també nombrosos pobles de les comarques veïnes vibren al conjur del fet musica.! entès com a participació comunitària i integradora, més enllà, doncs, de les sessions estrictament musicals. Com en anys anteriors, el certamen és adreçat a cors mixtos, cors femenins, cors infantils i grups de danses. Enguany, hi participaran entitats diverses de prop d'una trentena de nacionalitats i països distints. Informació: Festival Internacional de Música de Cantonigròs, Muntaner, 305, entri. 2•. Tel. 201 77 Il. 08021 Barcelona. JORDI CERVELLÓ A LA UNIÓ SOVIÈTICA Jordi Cervelló ha estrenat l'obra Dos Moviments, a Leningrad, dintre del "III Festival Musical per a l'Humanis- me, la Pau i l'Amistat entre les Nacions", que se celebrà els passats dies 20 al 31 de maig. L'ORFEÓ CAT ALÀ, obre una convocatòria de proves d'ingrés per al curs 1988-89, per als: CORS INFANTILS (a partir de 5 anys) CORS JUVEN ILS (a partir de 15 anys) ORFEÓ CATALÀ Demaneu-ne informació a Secretaria: Palau de Ja Música Catalana, cf . Amadeu Vives, I - Tel. 30 I li 04 (Sta. Margarida) MÓNSONOR ----------------------------- -------------------- D'AHJR • DEMÀ • ARA • ABANS D'AHIR • DEMA .PELL DE BRAU ROSTROPOVITX I BARYSHNIKOV, JUNTS PER PRIMER COP A SANT ANDER Mstilslav Rostropovitx i el ballarí soviètic Mikhail Baryshnikov es presentaran junts al món, per primer cop, el proper 17 d'agost, en el Festival Internacional de Santander. Rostropovitx, al davant de la National Symphony Orchestra de Washington , i Baryshnikov, acompanyat de cinc ballarins més, interpretaran Apollon Musagete, amb coreografia de Balanchine i música de Stravinsky, a més d'una segona obra encara per determinar, que podria ser Who Cares, de Balanchinej Gershwin. La Polísh National Dance Company completarà el programa amb el ballet Scherezade, de Rirnsky-Korsakov. Rostropovitx i Baryshnikov, després d'aquest debut, aniran a Itàlia, per participar al Festival de Música de Pompeia. X FESTIVAL INTERNACIONAL DE MÚSICA ANTIGA A DA ROCA De l'I a l'li d'agost tindrà lloc el "X Curs Internacional de Música Antiga a Daroca", a Saragossa. En aquest curs es treballaran els aspectes tècnics i històrics de nauta travessera barroca, d'oboè barroc i guitarra barroca, orgue i monacordi, clavecí i continu, cant, nauta dolça, violí barroc, viola de mà (o "vihue/aj, viola de gamba i teoria musical. Aquestes matèries seran impartides, respectivament, pels professors Agostina Cirillo, Nils Ferber, Jorge Fresno, José L. Gonza- lez Uriol, Jan Willem Jansen, Rosemarie Meister, Pedro Memelsdorff, Emilio Moreno, Pere Ros i AJvaro Zaldívar. ParaHelament, s'hi oferiran una sèrie de concerts diaris, i el de l'últim dia serà interpretat pels mateixos alumnes del curs. Informació: Institución "Fernando el Católíco", Sección de Música Antigua. Diputación Provincial, Pza. España, 2. 50004 Zaragoza. Tel. (976) 22 96 52. EL COMPOSITOR GÓMEZ MARTÍNEZ FINALITZA LA .· ARREU · • .L_ L'ÒPERA DE LONDRES PRESENTA EL SEU NOU DIRECfOR I EL PROGRAMA L'Òpera de Londres té nou director des del mes de juny: Jeremy Isaacs, qui hi substitueix Sir John Tooley. Juntament amb la presentació del nou director, l'Òpera de Londres presenta noves produccions, entre les quals destaquen L'or del Rhin, que obrirà el cicle wagnerià 'aquest proper mes de setembres, La Valquíria, programada per a la tardor del 1990, i Siegried i FJ capvespre dels déus, per a la temporada 1990-91. Produït pel director d'escena soviètic Yuri Lioubimov, el cicle complet es presentarà la tardor de l'any 1991 , sota la direcció de Bernard Haitink, primer director d'orquestra del Covent Garden. L'actriu catalana Núria Espert, associada amb Ezio Frigerio, hi muntarà els decorats de Madama Butterjly, de Pucdni, i de Rigoletto, de Verdi, per a finals d'enguany i primers del 1989. El francès Miche! Plasson hi dirigirà Manon, de Massenet, amb uns decorats de Peter Rice. L'italià Piero Faggioni director invitat per l'Oper~ de Londres, hi llançarà el cicle Verd~ la primera obradelquaJ serà // Trovatore, amb la presència del tenor espanyol Pta. cido Domingo i de la britànica Rosalind Plowright. Aqucs. ta obra és programada per al juny de l'any vinent. L'alemany Johannes Schaaf hi muntarà Cosí fan tutte, d! Mozart, amb decorats del~~ nès Hans Schavernoch, d març del89. Pel que fa a la música COlltemporània, el Covem Gardtt> ha cridat Luciano Berio, q¡r li dirigirà la seva tercera òpera; Un re in ascolta. D'altra banda, l'Òpera Nacional Hongaresa hi oferirà tres reprcscn~a­ cions sobre un programa d! Béla Bartók. El 1993 l'Òpera de Londrtl tancarà les portes durant llei anys, per tal de modemillar les instaHacions. Per no ha1tr de trencar la seva activitat, encara estan buscant la solució més adient. ' CONVOCATORIES VII CONCURS DE COMPOSICIÓ MUSICAL "ORQUESTA SINFÓNICA DE ASTURIASft SINFONIA DEL DESCUBRIMIENTO El director d'orguestra i compositor Miguel Angel Gómez Martínez va lliurar a principis del mes de març, al president de la Caja Provincial de Ahorros de Granada, l'original de la partitura Sinfonía del Descubrimiento. S'ha previst que l'obra sigui estrenada l'any 1992, al Festival Internacional de Música de Granada, ja que l'obra fou encarregada al compositor granadí per l'esmentada entitat amb motiu del programa de coHaboració per la celebració del "V Centenario del Descubrimiento". Miguel Angel Gómez, que és director del Teatre Uric Nacional, va afmnar que, si es construeix el Teatre de l'Ópera de Sevilla, aquesta seria una de les sales més modernes de tot el món. També es manifestà contrari a les "versions populars" que es fan avui amb composicions de música clàssica: "Si s 'atrevissin a fer quelcom de sembúmt amb alguna de fes meves obres, recorreria a totes les instàncies perquè llurs autors haguessin de pagar fa multa més elevada possible i que es retirés del mercat la "versió popular': L'Orquesta Sinfónica de Asturias ha convocat per setena vegada un concurs de composició musical, el qual és dotat amb 1.000.000 de pesetes. Hi poden concórrer tots els compositots espanyols; no hi ha prescrita cap limitació quant al nombre d'obres a presentar, les quals han de ser originals, no premiades en concursos anteriors, inèdites, no interpretades en audicions públiques, i amb una durada d'entre 15 i 20 minuts. Les obres que optin al concurs han d'obrar a poder de la secretaria del certamen abans del 31 d'octubre d'enguany; han de ser-hi presentades per quadruplicat, comp~et3f11tDI instrumentades, amb mdicaciò de les anotacions compositil'es no habituals emprades p:r l'autor, el qual (si s'escau) podrà incloure també un comentari a les composicions. L'obra premiada serà esut· nada per l'Orquesta Sinfóni~ de Asturias, en primera audt· ció durant la temporada 19s8¡ s9. Informació: ..VIl Concurso de Composició Musical de~ Orquesta Sinfónica de ~SlU· rias", cj Corrada del ObiSJlO (Edificio del Conservaton~de Música. Eduard o Marttnez Torner), 33003 Oviedo. ---MÓN SONOR ~ D'AHIR • DEMÀ • ARA • ABANS D 'AHIR • DEMÀ \coNCURS INTERNACIONAL DE COMPOSICIÓ I HARMONITZACIÓ CORAL La Federazione Cori del ¡1111rino ofereix aquest any la .tlluena edició del Co~~u~ lil!fllacíonal de compOSICIÓ 1 11ft11ooització coral. Les mol!Ji!aiS que s'hi poden prese~­ lil sónles segilents: compos•Q; per a cor "a c~ppella "¡ ((ülpo!iició per a cor. 1 •cordes; ~posició coral ongmal ?e ¡¡tkter popular o harrnomt- zació d'un cant popular trentí. Les composicions hauran de presentar-se en I I exemplars degudament transcrits (s'accepten fotocòpies) sobre partitura, abans del 30 de setembre d'enguany. Per a més informació: Federazione Cori del Trentina, Via Cavour, 34. 38100 Trento (Itàlia). Tel. (0461) 98 38 96. XIlè CURS INTERNACIONAL DE MÚSICA DE VILA-SECA ISALOU ' Enue els propers dies 17 al dt juliol tindrà lloc, a Vila\\'2 1 Salou, el XII Curs ln~nal de Música. Desta• ~ la seva importància el .;;..'ltlt de professors: Enri:-.~~a Tarrés, cant; Willy Frei~ nauta travessera; Juan ~bras, violi i música de 2J1br.1; José Tomas i Carles i1rpa~ guitarra; Anna Maria Cardona, piano; Xavier Joaquín, percussió; Joaquim Garrigosa, pedagogia del solfeig; i Francesc Bonastre, musicologia. Per a més informació: Curs Internacional de Música. Carrer Sant Pere, 25. Apartat de Correus 69. 43480 V'lia-seca i Salou (Tarragona). Tel. (977) 39 23 68. haver J, en· •lució liCURS DE PEDAGOGIA I INTERPRETACIÓ PiANÍSTICA DE MATARÓ Mataró obre les seves portes i pianista i professor Albert I llltül b:ió líto iatots els cursetistes que s vulguin apuntar al li Curi! de Pedagogia i Interpreta:~~ Pianlstica. Aquest curset, :d 25 al 30 de juliol, ofereix ;li classes pràctiques com .;~exposició teòrica de l'estu• o.úgral d'algunes peces, així :.m de la grafia contemporà- nia i els seus recursos interpretatius. Els estudiants poden inscriure-s'hi com a oients, o com a participants actius, però hauran de fer-ho abans del dia 9 de juliol. Informació: Patronat Municipal de Cultura. La Riera, 117. 08302 Mataró. Tel. (93) 789 57 51. CURS INTERNACIONAL DE PIANO DE SANTANDER. "PALOMA O'SHEA" ¡it~-e! í per I) po- llirigi1 per Federico Sopeña emmarcat dins la Universi- lmen· ~ lmemacional Menéndez ldayo, tindrà lloc a Santan~. ~ntre els propers 22 d'abnica !:9 1 2 de setembre el Curs audi- l'm!erpretació pia~ística i ¡rada Concurs Internacional de Pia~ de Santander, "Paloma estlt· cu~ de la Aquest Curs és obert a piade qualsevol nacionali.¡¡, no majors de 30 anys. 1o !k ~a participant haurà de preiÍDel c;¡¡¡ un p_rograma obligatori, .: compren una sonata ciàsta. una obra romàntica i una As\U· b~po Del 4 al 16 d'aquest mes de juliol se celebra, a Vilanova i la Geltrú, el VII Curs Internacional de Música. Els alumnes podran triar entre les següents matèries: Clarinet, a càrrec de Juli PanyeUa; composició, amb Joan Guinjoan, com a director, i David Padrós com a professor; flauta, per Claudi Arimany; percussió, a càrrec de Xavier Joaquín; piano, per Miquel Farré; saxofon, per Adolf Ventas; violí, a càrrec de Pedro León Medina; clarinet i violi, per Cristina Navajas; i saxofon i violí, per Jordi Vilaprinyó. També s'hi oferirà un seminari de Música de Cambra, dedicat a W.A. Mozart, els quatre primers dies de curset, el qual anirà sota la direcció d'Àngel Soler. Per a ampliar informació: Sr. Francesc Vila. Tel. (93) 839 00 00, ext. 240. Ajun- tament de Vilanova i la Geltrú. ParaHelament, des del 4 al 8 i de 1'11 allS de juliol, el Conservatori Elemental Municipal de Música "Mestre Montserrat" organitza l'Escola d'Estiu de Música, dirigida a professors d'EGB i de Conservatori. Les matèries per als professors d'EGB són: dansa-motricitat, programació EGB, direcció coral, formació de la veu, mètode Dalcroze i mètode Martenot. Per als professors dc Conservatori, les matèries són les següents: lectura, dictat-oïda, harmonia-anàlisi, harmonia moderna, direcció coral, pedagogia del piano, improvisació al piano (jazz), mètode Dalcroze i mètode Martenot. Per a més informació: Sr. Jordi Valls. TeL (93) 893 15 63. Conservatori Municipal de Música de Vilanova i la Geltrú. VIII CURS INTERNACIONAL DE MÚSICA DE VlC ndrt~ ~¡~~ Vll CURS INTERNACIONAL DE MÚSICA, A VILANOVA l LA .GELTRÚ '!111:1 obra a escollir entre les de la Suíte Ibería, incloent-hi "Navarra", d'Albéniz; una de les parts de Goyescas, de Granados, o alguna peça de l'obra per a piano de Falla. El termini d'inscripció es tancarà el proper 15 de juliol. Informació: Secretaria d'Alumnes de Ja U.I. M.P. ef. Isaac Pera! s/n. 28040 Madrid. Tel.: (91) 4 4 9 74 12 I 449 74 99. Concurso Internacional de Piano de Santander. cf. Hernan Cortés, 3. 39003 Santander. Tel.: (942) 21 48 Ol / 311266. L'Escola de Música de Barcelona convoca el seu Vlll Curs Internacional de Música, dedicat a piano, violf, viola, violoncel i música de cambra. Els professors són Albert Giménez-Attenelle -piano-, gerard Claret -violi-, Enrique Santiago -viola-, Lluís Claret -violoncel- i Jordi Mora -música de cambra-. ParaHelament, s'inclou en aquestes jornades (que van del 14 al 31 de juliol) el IV Festival Internacional de Música de Vic. L'edat límit dels participants és de 30 anys i s'hi requereixen estudis de nivell superior. Durant el curs es farà la convocatòria per a la concessió d'un nombre limitat de beques, que seran atorgades per l'Equip de Professors. Informació: Escola de Música de Barcelona. VIII Curs Internacional de Vic. cf . Mallorca 330, entr. !8 • 08037 Barcelona. Tel.: (93) 207 58 18. CURS D'EDUCACIÓ MUSICAL ..WILLEMS" L'Institut Joan Llongueres presenta, del 29 d'agost al JO de setembre, el III Curs de Sensibilització i de Formació en Educació Musical "Willems". El curs està dirigit a professors i estudiants de música i a professors d'EGB. El programa ofereix iniciació musical per impregnació, iniciació musical més conscient, curs de pre-solfeig i pre-instrument, i solfeig viu (pel que respecta a la pedagogia activa). Posteriorment, i segons grups, hi ha desenvolupament de l'oïda musical, del sentit rítmic, cançons pedagògiques, moviments corporals naturals, lectura i escriptura musical, improvisació rítmica, melòdica i harmònica, i classes pràctiques amb infants. ELs professors són Mme. Béatrice Chapuis i Mr. Jacques Chapuis. El termini d'inscripció acaba el 15 de juliol de 1988. Informació: Institut Joan Llongueres, Séneca, 22, 2.0 . 08006 Barcelona . Tel.: (93)2171894. MÓN SONOR ----------------------------- ------------------ LLIBRES HISTÒRIA DE JOSEPH. Oratori de lluís Vicenç Gargal/o (ca. /636-1682). Estudi i transcripció a càrrec de Francesc Bonastre. Diputació de Barcelona - Biblioteca de CatalunyCL Barcelona 1986. Com a primer volum de la coHecció "Estudis sobre el Barroc Musical Hispànic", dirigida pel professor Dr. Francesc Bonastre, aquest treball musicològic obre una nova sèrie que oferirà les obres més representatives del barroc català i hispànic, pertanyents a l'important fons manuscrit de la Secció de Música de la Biblioteca de Catalunya. Presenta una obra del contemporani valencià de Joan Cererols, Lluis Vicenç Gargallo, que fou infant cantaire a la Seu de València, Mestre de capella a Osca, opositor al Reial CoHegi del Corpus Christi de Va- • LLIBRES La biografia de Handel, deguda a Ctuistopher Hogwood ( 1984), ocupa un lloc singular en la literatura monogràfica sobre aquest compositor de naixença alemanya i adopció anglesa, l'obra més Upica.del qual, més enllà d'indefugibles influències plurinacionals, és inserida en la tradició anglosaxona. Terúrn poca informació directa referent a Ja vessant privada de Handel; però sí que terúrn una copiosa docu- • senta un catàleg de l'obra CQ!. servada de Gargallo i situa~ bra estudiada en les eoomen: d:S .barroques europees i hi¡. paruques, a l'interior de b flexibilització fonnal que atoc. ga una n~table llibertat aJtist.. ca al !unct?nament i conlÏngla del v¡/~czco, en ser-hi apq procedtments estilístics i cate. gories expressives barroques. En resum, una publicació avalada per l'experiència i ~ lla~ga dedicació a l'arnbit hiltònc corresponent, acredilad¡ pel Dr. Francesc Bonastre qll pot obrir horitzons a la pràc. úca musical i facilitar-li ~ adient suport teòric, sobretot; s'aconsegueixen els mitjaJil d'integració en un pla globl! d'investigació, en el dolllÏni, encara relativament ~'l:rgc cft l'estudi del nostre barroc~"­ sical. Jacques Hotteterre fou un • dels grans virtuosos de la flauta de la seva època, autor d'un corpus important de literatura musical per a aquest instrument i un tractadista teòric que representa un punt indefugible de referència en relació a aspectes pràctics de l'execució genuïna, segons els usos i convencions d'escriptura del seu temps, principalment pel que fa referència a indicacions molt exactes sobre Ja tècnica dels digitats en els instruments de vent i als principis d'ornamentació. François Couperin, a qui Roland-Manuel defuú justament com "un profund i nostàlgic geòmetra del misteri", depassa, tant per la globalitat de la seva obra com per un conjunt de genials elements puntuals, la imatge del petit mestre galant que alguna vegada se li ha atribuït. Home del seu temps, transcendeix en profunditat les circumstàncies socials que imposen un determinat paper de servidor a l'artista, sense deixar d'assumir-les per elemental necessitat. En això, el seu capteniment no difereix pas massa del de Bach o de Mozart. Ho podem veure en la seva obra teòrica L'Art de toucher fe clavecin, en la qual no perd de vista el públic virtual a qui va destinada, sense cap detriment, per aquesta raó, de la validesa de les seves exposicions pedagògiques. La present publicació no re- cull tractats teòrics, sinó ~ repredueíx facsímils d'edicions de l'època. Òbviament, no pttten em descobrir la seva capacitat de donar una imatge llÍ! clara de l'autèntic sentit musical de les obres que present' que la que podrien proporcionar les més prolixes vemom de les edicions modernes, per poc que I'intèrpret tingui la Ct· pacitat de llegir-la amb e~ ma· teixos ulls amb què ho fei!n professionals i amateurs ooctanis, una comesa ben plausib~ quan es tracta de música dd disset o del divuit. Això, a part de l'atractiu, fins i tot grift, de la reproducció, feta amll ---¡ bona cura. Finalmen~ non:és U.T u cal remarc.ar, en aquest senill.. .:ad':IJ1 l'interès general del catàleg dt l'editora peninsular Arte Tnpharia, del qual recomanemll consulta. mentació a l'entorn de la seva figura pública. Així, Hogwood interpreta les fonts, els judicis dels contemporanis (Mattheson, Mainwaríng, Burney i Hawkins) i la imatge que f01jà la tradició clàssica i romàntica, tenint en compte el context en el qual es produïren, i a la llum d'un examen objectiu de l'obra musical. Al marge de la possible val<r ració de la personalitat de Rogwood com a director de Ja londinenca The Academy of Ancient Music, ben coneguda del nostre públic, aquest treball no s'ocupa directament dels problemes actuals de Ja interpretació handeliana; però ens mostra la solidesa d'un investigador meticulós i inteHigent, que presenta una investigació històrica amb una actitud realment creativa, és a dir, interpretant una documentació exhaustiva i posada al dia, sense restar en una m.era recopilació de dades, en la línia de les transcendents investi~ons de Winton Dean (a qUI Hogwood reconeix el deute) sobre els oratoris dramàtics hlindelians. Fmalment, després d'exposar i de qualificar prolixament els fets històrics i estètics determinants per a Ja trajectòria huma- HISTORIA DE JOSEPH Dft1<t» _._""""" -.o.c."'v'"""'l' ..,1 .... 1""'1 lència (a Ja plaça que havia ocupat Joan Baptista Comes), desestimat, en aquest cas, per altres interessos, malgrat el veredicte unànimement favorable del jurat, i fmalroent, mestre de capella de Ja Seu de Barcelona. FRANÇOIS COUPERIN. LE GRAND (1688-1773): CONCERTS ROYA UX. FacsimiI de Tripharia, MFa 18. Madrid, segona edició, 1988. CHRISTOPHER HOGWOOD: HifENDEL Alianza Editorial (AM 33). Madrid /988. LLIBRES El volum, a part de Ja transcripció de la part musical, susceptible d'una adient utilització pràctica, és també valuós per la substancial labor científica que pressuposa, l'exposició de Ja qual ocupa una bona meitat de la publicació. Inclou una laborioslssima reconstrucció de la biografia del compositor (a la llum de les poques dades conservades i de la verificació de les que provenen d'anteriors investigadors); esmenta les referències posteriors a l'obra de Gargallo, formulades des de les diverses polèmiques musicals peninsulars del segle XVIll (com, per exemple, la virulenta controvèrsia ocasionada per un passatge de la Missa Sca/a Aretina, de Francesc Valls) en les quals el compositor és situat, paradigmàticament, entre els músics avançats del segle XVII; pre- privat. Arte Tripharia, MFa 22. Madrid, segona edició, 1988. JACQUES-MARTIN HOTTETERRE, LE ROMAIN (1674-1763): PREM/ER ET DEUXIÈME LIBRE POUR LA FLUTE TRA VERSIÈRE ET A UTRES INSTRUMENTS, AVEC LA BASSE (OP. 2 1 5). Facsfmil de l'edició de l'Auteur-Foucault, París 1715, segons un exemplar • L/.1 L.IJ na i musical del composdtf. sempre en el marc del panora: ma social i artístic de l'època. d darrer capítol de la bioPa presenta un aclaridor i iHustratiu relat del desenvolupament dc · Ja llegenda handeliana, des de~ mort del compositor fUl! ~ nostres dies, particularment ~ teressant en el que f~ ~ als països d'ínfluèllCia ~"·--:· ca 1 an~osaxona Unes ~ta:s cronològ¡ques i una seleca~~ bliogràfica comp~n el v..or documental d'una b1ogtaf1J1 ~ ceptible de fer un bon ~ tant als professio~ de la musica com als afeooonats. ¡J/ - - - - - - - - - - -- - - - - - -- - - - - - MÓN SONOR ES coNCERTS • RECITALS • CONCERTS • RECITALS a~ u.TCAMP ua ro- 16 jul-17 set. Monestir ~co:us XIV Cicle de Música Clàssica, Carnerata Lysy Gstaad. Trio de Barcelona. Cor del King's Co- ll Festival Bach, X Cicle Mú- llege de Cambridge. O.S. de Gottwaldov. O. C. Concertante of nJcn¡. ibi¡. sica Sacra London. The Scholars. R:. M. Calvo Manzano. Cor Montserrat. N. Jackson, A. Crowley, Mc. Bennet. I1 Festival de Música O.S. de Friburg, Luiz de Moura. Duo Furnad.kiev-Coll. Trio de guitarres: Hors Shom, Blanke, Ballesteros. O. C. del Sud-Oest d'Alemanya, C. Coll, Dir. Vladislav Czamecki. de b ~!· ~lting111 ILT EMPORDÀ . i Pere pescador 20 JUI.-28 ag. Església ~ i~. ----------~~~9----~c=.--~d~I~I----S=------d7'E=-7 . ~~~~~~~~~~------~-------------------------21 jul.-2 oct. tuta e a erenates stlu. Tardor Mu- O.S. Gran Teatre del Liceu. oqUts, !~.'ICS st'cal licaG:! .a ¡ ~ lit J¡j¡. ~itadl fq ·P; ·ti oo ~~~li ut¡ar.¡ gloM E_miQ, Moll Ribera Església Diàleg Emporità en 3300". C. Arimany, G. Comellas, E. Santiago, M. Cervera. Südwestdeutsches Kammerorchester Pforzheim. Casa Mallol H. Shom, C. Coll. C. Rodrlguez, G. Vila-Puig. J. Quer. L-------:1-;5-:j:-u~l.--=2:;;-0-a-g-.---:::C:-as-:te-;I:-1-----;I':;'I-F;:e-s-:-ti:-v-al~l-n-:-te_rn_a-c7io_n_al-:-d7e--:M:-:-.-=c=-a:-b-:al::-:lé:-,-::M-:-.~H=-o_rn_e_,~O::-.-c=-¡u-ta-t-d7e--;:::B-ar-ce-:l:-o-na,-.D~ir-.:-:B::-.-:F:::-e-rClaustre Música Castell de Peralada den. Tercet Hase, Dir.: J. de Udaeta. E. Solé. O. Cambra Karl Església Münchinger. Trio Alemany Corda. A. Baltsa, J. Alofs, D. GonMuralles zfllez, E. Serra, O. i Cor Gran Teatre del Liceu, Dir.: Ch. Esdel Carme cher. Quintet vocal de Catalunya European Community, Chamber Orchestra, Dir.: E. Aadland. L. Bavaj. L. Cortada. J. Carreras. Solistes de I'English Bach Festival. N.M. Yepes, guitarra ~ dc ~ ~ ~ -------~~-:-==---~~~----~~~=--~~----=-~:--~=--~=--~---=-=--~--=--~-.:----~--~-;---~ 29 jul.-27 ag. Església XVII Festival Internacional de Trio de Barcelona, Müncher Jugendorchester, Dir.: J . Mora. G. Música Sebok. V. dels Àngels, M. García O. Fest. Int. Música de Cadaqués, Dir.: Edmon Colomer. U. Kaese, J. Pons. J. Masó. C. Fedesrpieles, M. Brüssing, J. Grimalt. LM [! .'ft2la 9 jul.-23 ag. Fsgl. Empúries L'Escala-Empúries 88. Casa Gavià Esgl. L'Escala IOprt· capa- ~mes mwi- ~nta. ~ lOrtll). Cor Maragall, Dir.: A. Alabert. Trio d'Offenburg, H. Shom. P. Castanyer, X. Ballesteros. D. Funadjiev, C. Coll. Trio de Guitarres, H. Shom, T. Blanke, X. Ballesteros. Coral Mestre Sirés, Dir. F. Pérez. Südwestdeutsches Kammerorchester de Pforzheim, C. Coll, Dir.: V. Czamecki. IV Cicle de Música de Llançà Alumnes del Curs Int. de Música, Dir.: W. H ock. C. Arimany, 16 jul.-13 ag. Església M. Cervera, W. Hock, G. Comellas, R. Coll. Diàleg Emporità Plç. de la Vila en 3300". D. Fumadjiev, C. Coll. 15 jul.-12 ag. PJç. dels Avis V Concerts a la fresca O.N.C. de la Republica Popular X ina Leonora M ilà i Bernat Deltell, piano, Dir.: Li Delun. M. Puntí, L. Riess. Trio de Corda i Piano: Federspieler, Brusing, Grimalt. VIII Cicle de Música i Dansa M. Olaya, E. Salvanyà, C. Hemandez, M. Hernandez. Camerata Internacional de Girona, V. Manoogian. al Castell. M. Vallribera, T. Gonzalez, J. Casanovas, F. Cailà. 17 jul.-7 ag. Església de Sant P ere del Castell Cent. Cuit. 3 ag.-7 set. XIIl Festival Internacional de O.C. Teatre Lliure, Dir.: J. Pons. Palau Epis. O.C. Solistes de Moràvia, Dir.: R. Haliska. Claustre Cat. Música Brudieu. Grup de Dansa Contemporània "Mudances". Col. Comp. Grup Instrumental Barroc. Maria Esgl. de Sant Miquel Catedral Professors del Curs de Música Antiga a Catalunya Catedral 3 seL-17 set. Església Can Casas IX Festival de Música 21 jun.-14 jul. Audit. Museu IX Serenates d'Estiu. CI. Esc. Pies S. Gratacós, M.L. Cortada. A. Calvo, E. Hollis, N. Calvo. Anònima de Blues, J.M. Batiste, L. Pau, R. Jorbà. Albert Guinovart, piano. Quartet de Corda Gaudí. Quintet de Vent Solistes de Barcelona. Trio Offenburg, H. Shom. 2 jul.-16 jul. Castell Auditori Monestir XXIl Nits Musicals del Bages T urba Musici. O.C. J uvenil de Catalunya, Dir.: F. Llongueres. Orfeó Manresà, G. Massegú, P. López-Carrasca, Dir.: J . Noguera. 22 j u l.-5 ag. Església VI Festival Internacional de M. Olaya, E. Salvanyà, C. Hernandez, M. Hernandez. Grup de Metall Ciutat de Barcelona. Quintet de Vent Solistes de Música Francesc Viñas. Barcelona. MÓN SONOR--------------------------------------------~ CONCERTS • RECITALS • CONCERTS • RECITALS BAIX CAMP Cambrils 2 juJ.-30 juJ. Parc Samà Cripta Ermita BAIX EMPORDÀ 22 jul.-26 ag. Casino Begur Calonge 16 jul.-26 ag. Castell Castell d'Aro 18 jul.-19 ag. Pça. Ajunt. Pals 7 ag.-28 ag. Església Esglésies de Palfrugell, Calella i Llafrancb Ennia de S. Sebastià S. Feliu Guíxols 23 juJ.-21 ag. P~ Ferrada Palafrugell 8 jul.-2 set. XIV Festival Internacional de Esbart Dansaire de Rubí. L. Questel, piano. O.S. del v~ ~ Dir.: A. Argudo. Turba Músici. Música de Cambrils. Hannonia Calda. D. Furnadjief, C. Coll Klavier Trio F~ Ballet Clàssic de Catalunya. U. Ysamat, A. Besses. J. Cameii J. Bassal, N. Broke. XXI Festival de Música de Ca- Esbart D~nsai_re de Rubí, Cobla Principal de Barcelona."C;¡ Sant Jord1, D1r.: O. Martorell. R. Conesa, A. Guinovart. Tctt longe. Montoliu, Trio. O. Franz Liszt de Budapest. P. Castanyer, X. Ballesteros. D. Furnadjiev, C. Coll. Diàle&B; Serenates d'Estiu. porità en 3300". O. Lanza, M. Clure. C. Mompou, Trio Mompou. C. Ari;;y Festival de Música. ' C.Garrig~ Concerts d'Estiu. G. Gerova, J. Sadurní. A. Frauca, M. Massaguer. J. Bassal, S Campbe~. Calamus Musicae. J.A. Martínez, V. Salisi. A. Gur novart, ptano. Concerts d'Estiu. XXVI Festival Lntemacional O.S. del Vallès, E. Solé, Dir.: A. Argudo. J. Padrosa, piano. Sode Música de la Porta Ferrada. listes de Zagreb, T. Ninic, violí. C. Trepat, guitarra. Wa:xr Chamber Orchestra, M. ALavedra, Dir.: R. Weninger. C. Anmany, G. Comellas, E. Santiago, M. Cerver~ Kreisler String(l.. chestr~ Percussions de Barcelon~ X. Joaquín. O. Romaní. A Olaya. Quintet de Vent Aulos. Afre K. J.A. Amargós. S. Xt· ble. J. Bibiloni. Songhai. A. Lysy, I. Píccione, J;n Menuhin, Y. Gstaad, Lysy rata Came de 4 jun.-26 ag. Esgl. Palau. VIII Festival Internacional Torroella Li, Vinh Pham. C. Trepat. J.E. Lluna, J. Gruithuyzen. EscrbMúsi~ nia de Montserrat, Coral Antics Escolans de Montserra~ O. d'Antics Escolans de Montserrat, J. Casals, Dir.: I. Segarra, Y, dels Àngels. Hu Kun, Kyoko Hashimoto. Professors del Cllll Internacional de Música de Cambra. J. Gillian. The Guíldhall String Ensemble of London. G. Comellas, E. Santiago, R. Al· dulescu. Cor del King's College de Cambridge. M. Tomadze,K Chanturashvili. O.S. de Gottwaldov. Atrium Musicae, Mariadd Mar Bonet, G. Paniagua. O.F. de Joves de la Comunitat Europea, Coral de Joves de la Comunitat Euro~ B. Canino. P~ fessors del Curs Internacional d1nterpretació Musical. R. Rim O.C. Franz Liszt de Budapest. Trio Bolling de Paris. ------------------------------------~--------------XII Festival Internacional de E. Gruberova, F. Haider. C. Cotsiolis, G. Lukowski, M. GrauEsglésia 12 jul.-6 ag. Palamós wels. Trio de Barcelona, E. Santiago. L. Coryell, Y. Yamashi!J, Músi~ jazz. O.C. Palau de la Música Catalana, I. Suzuki, Dir.:JJ.Oir ves. The Vienna String Quartet. V. dels Àngels. BAIX LLOBREGAT 8 jul.-29 jul. Castell Castelldefels BAIX PENEDÈS 31 jul.-27 ag. Auditori El Vendrell Esgl. Teatre. Segur Calafell 24 jul.-7 ag. BARCELONtS Barcelona I jul.-26 jul. Ciutadella BERGUEDÀ Berga Guardiola 2 jul.-24 set. Església de S. Joan Monestir 5 ag.-20 ag. VIII Festival de Dansa-Mú- Conjunt de Danses Aoklòriques de Nicaragua "Ruth Palaaas" "Aamenco por Derecho", "Macarena y José Manuel". 0111 Companyia de Dansa, G. Coll, coreògraf~ "Requiem", C. Gtlabert, L. Azzopardi. si~ Vlll Festival internacional de San Francisco Chamber Symphony, M. Lethiec, Dí~.: J.L Ltroux. R. Orozco, piano. O.C Solistes de Moràvia, Du.: R. Música Pau Casals. liska. C. Arimany, G. Comellas, E. Santiago, M. CerveraBi!Belkin, B. Bekhterev. I. Timoianu, A. Preda. Nova O.C. de gica, Dir.: J. Caeyese. XII1 Festival de Música del O.S. del Vallès. O.N.C. de la República Popular Xi~a, Lto~OB Milà i Bernat Deltell, piano, Dir.: Li Delum. Jess Tno de VICtla Baix Penedès. "a XXIV Cicle de Serenates d'Es- Marina Rossell. New American Chamber Orchestra. Qual1ll Sonor. Katia í Marièlle Labeque. "Aamenco-Fiamenco", C tiu (Grec '88) Cortés, G. Núñez. English Brass Ensemble. Le Tango ~tu~ fiant, H. Delavault, C. Lavoix. A. Fernandez, W. Hus, P13~ 11 Concerts d'Estiu de Berga. Quartet Moyzes de Txecoslovàquia, J.L. Lop~teguí, guita1'!3dc 10 cordes. O.C Solistes de Moràvi~ Harmoma Calda. O.C. Catalana, Dir.: J. Pamies. M. Armengol, G. López. p¡j; XIn Nits Musicals. fònica de Girona, Dir.: J. Viader. e - - ------:----- - - - - - - -- - - - - - --MÓN SONOR S coNCERTS • RECITALS • CONCERTS • RECITALS 5 ag.-27 ag. Església CO~CA DE BARBERÀ E.cp~ga Francolí 31 jul.-12 ag. Aud. Teatre 31 jul.-28 ag. Església S. Francesc Capella Ant. Hosp. rgEm. r- VTI Festival de Música de la F. Novotny, I. Ardasev. O.S. de Gottwaldov, I. Ardasev, R. HaVila de Llívia liska O.C. Solistes de Moràvia. Jove Orquestra Filharmònica Europea, Cors de les Comunitats Europees, O. Blackbum, A. Nick, J. Caals, P. Langsbaw, J. Jakus. C. Arimany, G. CorneLlas, E. Santiago, M. Cervera. O.C. Franz Liszt de Budapest. Cicle de Concerts Estiu '88. Quintet de Vent Harmonia de Barcelona Camerata Internacional de Girona. J. Camell, piano. C. Arimany, C. Flexas. VII Festival Internacional de Transparant Opera Productions. Quartet de Saxofons de Barcetona. Cor Madrigal de Budapest. O. Barroca de la Comunitat Música. Europea, Dir.: T. Koopman. Grup de Metall Ciutat de Barcelona. Jll\3J!y, ,....._ GARRAF ~S. iíJanova ~- G~~t ,ll Geltrú 4 jul.-16 jul. Biblioteca Museu Balaguer Cie. Catòlic Cie. Catòlic 24 jul.-25 ag. Racó Calma ilO. So. ~cincs VIl Estiu Musical Internacio- O.C. del Garraf, Dir.: J.L. Moraleda. S. Puche, piano. P. León, A. Soler. M. Farré, piano. Quartet de Saxòfons de Barcelona. na!. C. Arimany, G. Comellas, E. de Santiago, M. Cervera. Concert pels alumnes del VII Curs Internacional de Música. XIT Cicle de Concerts d'Estiu. O.C. Catalana, Dir.: J. Pàmies. Trio Sàxia. Música Bàquica. C. Arimany, G. ComeUas, E. Santiago, M. Cervera O. Franz Lisz.t, J .P. Rampa!, flauta. ~A& ARROTXA ~ng(k. G Església S. Julià Cúria Reial aní. A lcsalú S. N"t· 3 jul.-19 ag. me,J:n (.!.ltelifollit Escoh- &la Roca 14 jul.-25 ag. Auditori Ta~ O. ~ V. el Ccn uiklhall GIRONÈS R. AI· (F;ona ~ze, K ~add ~atEu· V Festival de Música Quartet de Guitarres de Barcelona. Joves Intèrprets de Besalú. Concert de Poesia i Música, A. Toral, R. Cabanyes, F. Viciana. Diàleg Emporità en 3300". I Festival Internacional de Mú- Diàleg Emporità en 3300". C. Arimany, G. Comellas, E. Santiago, M. Cervera. V. dels Àngels, M. Garcia Morante. D. Fursica de la Garrotxa. nadjiev, C. Coll. El Retaule. Südwestdeutches Kammerorchester Pforz.heim, Dir.: V. Cz.arneski. IX Festival Internacional de E. Tarres, X. Joaquín, R. Torramilans, A. Soler, C. Undebar16 jun.-21 jul. Auditori rena. J. Vilaprinyó, piano. Trio Offenburg, H. Shom. Quintet de la Mercè Música. Schubert. O. de Friburg, L. de Moura Castro, T. Kapsopoulos. lo. Pro- . Rio:t IIARESME mmià d.e Dalt 8 jul.-6 ag. • Gm11- ít Vicenç U.o~ Jt Montalt Ïlmlià de Mar 18ibÍ1!. , Ajuntament Església XI Festival de Música del Ma- O.S. del Va.llès, Dir.: A. Argudo. Toti Soler. J. Toporcer, A. Coma. resme. Quartet Moyz.es. Pça. Països Catalans Església Església O.C. Catalana, Dir.: J . Pàmies. Roda de Saxos. O.C. Catalana. Joan Grimalt, piano. Església St. Feliu Església 10 cordes. O.C. Catalana, Dir. J . Pàmies. N. Yepes, guitarra de 10 cordes. Música XX. J. Grimalt, piano. 11mar de Dalt b:ios'. \illa 1 ~ Quartet Moyz.es de Txecoslovàquia, J.L. Lopategui, guitarra de Escoles Pies Els Concerts d'Alella IV----~--~--~--~--------~~--~~~-9 jul.-20 ag. illa C ft. ~----------------~--r-----------------~ ~~ ~~Llt- ~! Andreu R. H2- II Uavaneres Música Aestiva 1988. 17 jul.-30 jul. Pça. Bisbe O liba IV Festival Internacional de English Brass Ensemble. O.C. Teatre Lliure. Guy Laffite Quartet. Concerts dels Alumnes del Curs Internacional. Trio de BarMúsica. celona, Müncher Jugendorchester, E. Santiago, Dir.: J. Mora. ra.B de 811- - .eooon OS - l't : V~oa Quat11! co", C. ONA Stop!' llntonigrós pia(I05. ~ Coral Belles Arts. Camerata Lysy-Gstaad i Professors del Curs Internacional de Música de Cambra de Torroella de Montgri. Cor del King's College de Cambridge. C. Garriga, piano. Weiner Chamber Orchestra, M. Alavedra, Dir.: R. Weninger. 17 jul.-13 ag. Església 21 jul.-24 jul. Sala del Fest. VI Festival Internacional de Cerimònia de Benvinguda i Obertura del Festival, Concert Internacional, Cançons i Danses del Món. Cors Mixtos, Cors FeMúsica de Cantonigròs. menins. Cors Mixtos, Masculins o Femenins de Música Popular, Grups Internacionals de Danses. Cors Infantils, Exhibició de diferents cors i grups de danses, Concert Internacional de Cloenda, Clausura del Festival. 2 jul.-23 jul. Esglésies i Passeig VI Festival Música d'Estiu. Grup de Corda ..Pare Antoni Soler" de SabadelL Polifònica de Puig-reig. O. C. Catalana. Quintet de Vent Solistes de Barcelona. MÓNSONOR----- --------------- -------------- ------------- CQNCERTS • RECITALS • CONCERTS • RECITALS PALLARS SOBIRÀ Gerri de la Sal 6 ag.-27 ag. Monestir IV Festival Internacional de C~merata Internacional .de Girona. Müncher Jugendorcht$~t¡ Dir.: J. Mora. J.M. Alp1ste, J. Francesch, R. Talkowsky W' Música. ner Chamber Orchestra, M. Alavedra, R. Weninger. ~la: Cant Gregorià de Santes Creus. RIPOLLÈS Camprodon 14 ag.-27 ag. Monestir Ripoll 10 jul.-30 jul. Monestir Ill Festival de Música Isaac Weiner Chamber Orchestra, M. Alavedra, Dir.: R. Werun,r · Eulàlia Solé, piano. V. Prats, M.L. Cortada. Albéniz. O.C. Pro-Arte, J.M. Alpiste, M. Capka, S. Gratacós Dir"7L IX Festival de Música Millet: Mend~lsso~n Trio. Polifònica de Puig-reig. J.M. ~ bano 1 J. Amils, p1anos. SEGARRA Cervera 17 jul.-14 ag. Teatre Auditori Universitat SEGRI À Lleida 23 jul. 25 ag. Linyola Pobla de Segur Ponts Martinet Borges Blanques Mollerussa Viella Almacelles Balaguer 27 ag. 23 jul 6 ag. 6 ag. 13 ag. 20 ag. 21 ag. 21 ag. 27 ag. 31 ag. LA SELVA Tossa 9 jul.-2 ag. Solsona 8 ag.-3 set. O.S. Gran Teatre del Liceu, Dir.: D. Mund. Miquel Farré, piano. Grup de Metall Ciutat de Barcelona S. Gratacós, J.M. Alpislt, J. Francesch, Ernilio Mateu, M. Cervera, R. Talkowsky, F. Sala. Lourdes i Lluís Pérez Molina, pianos. Müncher Jugendorthes. ter. O. d'Alumnes del VII Curs Internacional de MÚSQ. Festival de les Terres de Lleida O.C. de l'Acadèmia "Leos Janacek" de BRNO. O.S. del Curs Internacional de Música. Concert de Cloendadd XXV Curs Internacional de Música. Cloenda XXV Curs Intern. Música. Antoni Zarco, guitarra. Sala d'Actes Quartet de Guitarres de Barcelona . Cin. Avenida S. Gratacós, flauta, J. Torrent, guitarr-a Sala Festes Agusti Brugada, flauta, Esther Estrada, arpa. Sala Cultural O. C. de l'Acadèmia "Leos Janacek" de BRNO. Església Anna M• Cardona, piano. Sala Concerts O.C. de l'Acadèmia "Leos Janacek" de BRNO. Església J. Casals, orgue, J. Reguant, clavecí. Església V. Prats, flauta, M.L. Cortada, clavecí. Ajuntament Caparrella Seu Vella Runes Esgl. Vila vella S. Hilari Sacalm 26 jul.-12 ag. Església SOLSONÈS VIII Festival d'Estiu. C. Coll, piano. Polifònica de Girona. Tele Montoliu. Trio Discantus, E. Guardiola, guitarra. O.C. del Palau de la Música Ca· talana, I. Suzuki, J.J. Olives. Xl Festival Inernacional de Cor Sant Esteve de Vila-Seca i Salou. Trio Scherzo, Grup Iris, A. Miralpeix, piano. L. Claret, A. Giménez Attenelle. Carne!W Música Internacional de Girona, Dir.: V. Manoogian. Cor Madrigal li Budapest, K. Takacs, Dir.: F. Szekeres. Festival de Música. Catedral VII Cicle de Concerts Estivals. Camerata Internacional de Girona. Trini Mujal, piano. Ludovica Mosca, piano. Quintet de Vent Solistes de Barcelo111 Auditori Polifònica de Puig-reig. Dir.: R. Noguera. Cin. Espanya VALLÈS OCCIDENTAL 14 jul.-8 set. Església Matadepera Vlll Festival Internacional de J. Muñoz Coca, guitarra The Guildhall String Ensemble <i London. I Cameristi di Venezia. Agrupació Coral de Ma~adc­ Música pera, Dir.: J. Sabaté. Vicenç Prats, M. Lluïsa Cortada Tnode Barcelona Música a l'Estiu 1988. G. Claret, violí. Coral Belles Arts de JJ.MM. de Sabadell. Qwlr 30 jun.-21 jul. Amfiteatre Sabadell tet de Vent Solistes de Barcelona Quartet de Corda Gallli C. de Sabad. li F. de Música del Mont. Grup de Metall Ciutat de Barcelona. Pça. Major 16 jul. Montseny Angel .,ereira, vibràfon, Antoni-Olaf Sabater, piano. Cas. de Cuit. 23 jul. Campins Concert de Piano per Alumnes de Luiz de Moura al Curs 111' Sala d'Actes 29 jul. Santa Maria ternacional d'Interpretació de Girona. de Palautordera Elisabeth Roma, guitarra. Castell Fluvià 30 jul. C. Arim~ny, J. Bardon, M. Serrahima, M. Friedhof. Església 6 ag. Mosqueroles 2 set.-17 set. Església XV Nits Musicals a Santa Ma- Lina Serracarabasa, Margarida Arnal. J.L. Lopàtegui, guilllll Palau-Solità ria de Palau-Solità. de lO cordes. Cobla la Principal de Llobregat. D. Coré, D.~t Jet. M.C. Hernimez, R.M. Ysàs, J. Dueñas, J.L. Blanch, D. ., J. Castillón, E. Soto, J. Giró. Coral Guisla i Grup [nstrumtft" _ tal, A. Spagnuolo, N. Corderas, S. Angí. Goulli dc O.S. piano. Solé, Eulàlia Aulos. Vent de Quintet Code S. Feliu Codines 15 jul.-4 ag. Can Xifreda Musicals a Sant Feliu dov, Frantisek Novotny, Dir.: R. Haliska Esgl. parroq. dines.