Revista Musical Catalana. Núm. 65 Març 1990
Editorial: Promoció i disfuncions / FIGURES I TEMPS. Record de Joan Massià, en el centenari del seu naixement. Lluís Millet / Joan Massià, pedagog. Marçal Cervera / Enric Raxach, un compositor català a Holanda. Mariona Sagarra / Ballet : Dansa al Teatre Obert impulsa la recerca coreográfica. Montse Gª Otzet / Mikrokosmos: Quin panorama... ! Pere Artís / Piero di Palma , el digne ofici de co-primari. José Guerrero Martín / TEMA. LA MÚS ICA EN ELS ANYS FOSCOS DE LA POSTGUERRA. La vida concertística. Lluís Millet / El Club 49 i la Música Oberta. Joaquim Homs / Josep Bartomeu: el mecenatge providencial. Francesc Taverna-Bech / Els anys del Cercle Manuel de Falla. Josep Casanovas / MÓN SONOR. De Bach i Handel al verisme. Josep Casanovas / Retrat: Emil Tchakarov, la vocació des de la infantesa. Jaume Comellas / Scherzando. Cesc / Arxius Musicals a Catalunya (XX). Barcelona. Arxiu de l'Escola Pia de Catalunya, Arxiu Històric dels Franciscans de Catalunya, Arxiu dels Carmelites Descalços de Catalunya i Balears, i Arxiu dels Caputxins de Sarrià. Maria-Ester Sala, Josep M. Vilar / Ara, abans d'ahir, demà / Concerts, recitals
Centre de documentació de l'Orfeó Català
Còpia permesa amb finalitat d'estudi o recerca, citant la font "Centre de Documentació de l’Orfeó Català". Per a qualsevol altre ús cal demanar autorització.
~s ~ira, Mil- Maauss, . Dir: 1rina. , pia- :sther Schu- ~uier­ >ulez. CONCERT DE MÚSICA DA CAMERA ESTRENA DEL "QUARTET DE PEDRALBES" aPar:>zart, rgaret Jiano. ·hard. , Hinrrera, violf. :mith . . Mo- 11ssa). :assa). J. Dir: . (Cai· sopra· !ahler, UB MANUEL BLANCAFORT EDITORIAL PROMOCIÓ I DISFUNCIONS 2a ÈPOCA ANY VIl - NÚM. 65 - MARÇ 1990 Director: Jaume Comcllas Sots-director: Lluís Mi llct Cap de Redacció: Pere Artís Maquetatge: Teresa Martínez Fotografia: Pau Barccló Publicitat: Publi/Tempo, S.A. Amadeu Vives, 3, 3r, la B Tel. 317 99 28/82 08003 Barcelona Fotocomposició, compaginació i impressió: !gol, S.A. Distribució: L'Arc dc Berà, S.A. Dipòsit Legal: B-34.432/83 Consell Editorial : Fèlix Millet (Pres ident) Montserrat Albet Roger Alier Josep Casanovas Maria Ester-Sala Gregori Estrada Enric Gispcrt Joan Guinjoan Carles Guinovart Antoni Marí Oriol Martorell Xavier Montsalvatge Santi Riera Col·laboren en aquest número: Pere Anís, Joan Carles Blanch i Anguera, Josep Casanovas, Marçal Cervera. Cesc, Maria Ester-Sala, José Guerrera Martfn, Joaquim Homs, Carme Martínez, Lluís Mi llet, Montse Gi' Otzct, Mariona Sagarra, Francesc Taverna-Bech i Josep M. Vilar REVISTA MUSICAL CATALANA Sant Francesc dc Paula, 2 Tel. 301 11 04 08003 Barcelona Sembla obvi que la vida musical catalana es troba en un moment d'una efervescència perceptible. 1 l'expressió ha dc ser entesa en la seva connotació més positi va . La música, la música grun, cada dia assoleix un protagonisme superior en el quefer dc la nostra societat a tots els nivells. Des de l'educació - dimensió anònima- al més obertament manifest del concertisme. Hi ha un cert clima de desfermamcnt juvenil d'energies. O dc descoberta joiosa d'un món; o, encara, d'afany dc recuperació dc temps perdut. Conceptes, tots ells, que conflueixen en una imatge vital ben palesa arreu. Tanmateix, no podem deixar de constatar que aquesta dinàmica comporta també un tot d'indefinicions en principi preocupant. Les iniciatives es multipliquen: sorgeixen idees i activitats i Ics institucions són sol·licitades constantment per a subvenir el cabal d'energies que es desferma dc forma continuada. Aquesta situació és tan inevitable com. també, revisablc. En una societat que, en principi, pregona la lliure iniciativa i rebutja explícitament tota mena dc propensió dirigista, aquesta situació esdevé una conseqüència lògica. I ho és especialment en aquest cas, per causa de la situació feliçment energètica descrita. Això ha dc produir, per força, l'aparició de desajustaments, buits, mancances, excessos i disfuncions. Ens trobem en un terreny absolutament empíric. I des d'ell fixem l'atenció en un aspecte concret. La manca d'una superior voluntat d'ampliar la promoció dc la manifestació musical. Mentre el nombre de concerts creix i configura una xarxa d'oferta cada dia més àmplia, diversificada i rica, queda en l'ambient la sensació que s'evita enrrar en una consideració atenta del cabdal litctor destinatari. O que se'n té present, dc forma generalitzada, un model o dibuix molt precís. I que, de forma excloent, es prescindeix, massa. de tot altre. Model -aquell- que correspon, a grans trets, al de l'afeccionat segur i consolidat amb un mínim de poder adquisitiu per a poder satisfer els costos en procés d'increment constant. Hom té la impressió que preocupa sobretot el sadollament d'una tipologia molt concreta de receptor. Mentrestant, observem un buit motivacional envers sectors sociaJs potencialment consumidors dc manifestació musical . I considerem que és massa poc per a incentivar grups socials importants - estudiants, classes populars!- fins al punt, fins i tot, de provocar disfuncions que colpeixen vivament. És el cas de les campanyes d'aproximació a la música destinades a escolars avançats, els protagonistes dels quals després veuran menysvalorada la seva efi càcia per manca d'ulteriors faci Iitats per entrar dc forma adulta i normal al món descobert. En el si d'un tot subjecte a procés de normalització plena. en el context d'una realitat musical esperançadora i oberta a tot, encara que immadura, aquest és un aspecte que caldria atendre amb una especial urgència. El protagonisme institucional en ei finançament de l'activitat musical tà. a més, socialment irrenunciable aquest tipus d'opció. (107) 3 SUMARI EDIIDRIAL FIGURES I TEMPS Promoció i disfuncions ........................................ . 3 Record de Joan Massià, en el centenari del seu naixement (Lluís Millct) 5 Joan Massià, pedagog (Marçal Cervera) ....... . .................. . 7 Enric Raxach , un compositor català a Holanda (Mariona Sagarra) ..... . lO aa Otzet) Ballet: Dansa al Teatre Obert impulsa la recerca coreogràfica (Montse ....................... . ... . .. . . . ........ . ......... . l2 Mikrokosmos: Quin panorama ... ! (Pere Artís) ......... . ......... . . . 13 Piero di P.alma , el digne olici dc co-primari (José Guerrero Martín) ...... . 14 C• (I n n n d li TEMA f'U'it:tRI Ut.: \llii CA OA CA)IF.IU. .1[ ...,,. .,.......... .......,. uu Iii ·~ ro d LA MÚSICA EN ELS ANYS FOSCOS DE LA POSTGUERRA La vida concerústica (Lluís Millet) ............... . . . ............ . f'UII........_. 16 s ................... . 20 p a Josep Bartomeu: el mecenatge providencial (Francesc Tavema-Bech) .... 23 d 'Z7 e s El Club 49 i la Música Oberta (Joaquim Homs) Els anys del Cercle Manuel de Falla (Josep Casanovas) ............. . Joventuts Musicals de Barcelona, catalitzadora de les energies dels joves (R.R.M.C.) .................................................. . I• ..., r 30 e l• l• é e MÓN SONOR Amb certs aires de polèmica (Josep Casanovas) .. . .... . ............ . 32 Retrat: Tatiana Nikolajewa-Daniel Barenboim. Bach, al piano? Així, sí! Barenboim: unes Goldberg per a l'eternitat (Carme Martínez) ........ . 34 t I ( Scherzando (Cesc) ..................... ................ ....... . 41 Arxius Musicals a Catalunya (XXI). Cornudella: Església de Santa Maria. Reus: Centre de Lectura, Arxiu Històric Comarcal i Església de Sant Pere (Maria Ester-Sala. Josep M. Vilar) . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . 42 Ara. abans d'ahir, demà 43 ........................................ Concerts, recitals . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . Les fotografies de les pàgs. 34 i 35 han estat fetes per F. Ferran Borràs 4 (108) Preu de Ja subscripció anual 2.750 pessetes Subscripció anual Europa 3.800 pessetes Subscripció anual Amèrica 33 dòlars Preu d'aquest número solt 350 pessetes 47 FIGURES I TEMPS 3 5 7 10 Record de Joan Massià, en el centenari del seu naixement 12 13 14 16 20 23 27 30 32 34 41 42 43 47 El passat dia J4 dc febrer s'escaigué el centenari del naixement dc Joan Massià (1890-1969), un fet que ha passat relativament desapercebut, sens dubte per desconeixement, atès que dues generacions de musics catalans, violinistes o no, molts d'ells avui elements qualificats de la nostra vida musical, van tenir l'avinentesa de rebre els seus consells i dc conèixer la gran dimensió de la seva personalitat. Uns apunts biogràfics poden definir la seva trajectòria. Als set anys. Massià emprèn l'estudi del piano, que abandona tres anys més tard (sense deixar de practicarlo) per dedicar-se dc ple al violí. El 1902, després dc donar el primer recital a Barcelona, estudia al Conservatori de Brussel·les amb Alfred Marchot, on assimi la la "" tradició de l'Escola violinística franco-belga, representada per Eugène Ysayc (al seu torn deixeble dc Wicniawski i dc Yicuxtemps), amb el qual Massià tingué contactes personals. En 1906. a l'edat dc 16 anys, és guardonat amb la màxima distinció del Conservatori, el Premi van Hali , atorgat per un juntt presidit per F.A. Gcvaert. De retorn al seu país, inicia una activitat de concertista i dc solista amb orquestra. amb l'Orquestra Simfonica de Barcelona, sota la direcció dc Joan Lamote de Grignon. interpretant un programa dc màxima envergadura: el Concert en mi i la Clwcona de Bach. el Concert de Beethoven i un Concert dc Max Bruch. De seguida actua amb gran èxit a Brussel·les i aJu·es poblacions belgues i. el 1910. es presenta a París. En 1911 , als 21 anys. participa en els Festivals Bach de l'Orfeó Català. interpretant la part solista dc la Missa en si menor dc Bach, dirigida per Lluís Mi llet i col·laborant, també. amb Albert Schwcitzer. La seva associació artística amb Blanca Selva, que comença el 1923. li portà un reconeixement internacional , sobretot a França, Bèlgica i Suïssa. A Barcelona, va fer època el cicle de contcrèncics-concert amb la integral de Ics Sonmes dc Beethoven que, juntament amb aquesta pianista d'origen català, tingué lloc a la Sala Parés. els anys 1925 i 1926. D'aquesta col·laboració resta aquell antic enregistrament, amb una versió antològica de la Sonata <<La primavera» de Beethoven i de la Sonata de César Massià als 16 nnys. 1111 una fmogmjia dedicada a I'01jeó Català Franck, que formava part d'un projecte més ampli de la casa Columbia, que no.cs va realitzar totalment a causa d'una malaltia de Blanca Selva. EI 1929. Massià decli- na un oferiment del Conservatori dc Lausanne per a fer-se càrrec de la càtedra dc virtuosisme de violí. amb el propòsit de dedicar-se preferentment al seu país. 109 (5) FIGURES 1 TEMPS Í ~o~al èalle du (onsen>ateire j de Qrux:elle3 10, IM'; DE U RtGf>ICE ¡ CON CER T ! I ! l BLANCHE SELVA I ¡i -----JEAN=. . MASSIA j = S IU i ...... PIAIIISTE VIO LOHISTt ! ! ! t ! ! ! f'ROGRA/'\1 '\E t. 6onat1 op. ;}() lt" 1 {ea lfiOJIUr). uw,"o ~::::;:. • ! ! ! ~ ! . • . J. a} Ch~eo•n• ..,._ ...,.... wwtl• • 6) .3l•ndo •• Sol ,,.... ., • ....., . (pi•"• tl ' '"'1141) . • • 3tl/vd•. ~rto 11 :Final• riKHI 1 ,taMt • 6. & ntJI• ! t1 'l'Mofi) tttollo tJ(I'tul'IO Altttrttto tiM !N#Ia.:JMI 2, ÓIZ pllt>ll t.wr ,.._,. . 1 •. ! &i w-:w_s_::_::_ _ _ _ _*'_ t ! u Allqrdl(l · • • JJ~1IIforun. S-.rlolll. .llocA. .Mozorl. a1ur .TroncE. a••• , <Yranck. :~:n:~~4Mt$• AllqrtJt• 8. \) liAI..:1 otJrll.fu¡n 1l don1cn (poollf f'ÜoiMI....,I ln..u.dtdoft Vlnconl d'c7niy. I\ P iano Pleyd t•) PQVI ~11illt tiM'tW'IIIIIflll t llu RIMI.If1 f i l..tr04h-;;-¿¡;-;- c. ¡;;_;¡:,- t)•t•t-W.to&";..~:.~:;.':.:.::-tt!; ::,.~;,;! 1........ ,,.~ ! X·········-···-·---·-·-·r•••• ·-·-···-·-··-····-·-·X Prb 4• Pr 1 U'N fRANC Programa d'un recital a Brussel·les Maria Carbonell i Joan Massià En 1938, s'uneix en matrimoni amb la pianista, deixebla de Blanca Selva, Maria Carbonell , amb la qual mantindrà, a més, una estreta i valuosa col·laboració musical. Particularment en la dècada 1943-1953, sovintejà la seva presència en la vida musical dc la ciutat, amb recitals al Palau amb Maria Carbonell, i com a solista de concerts simfònics dirigits por Joan Manén . Eduard Toldrà, Rafael Ferrer i Igor Markevitx. En 1944, es crea per a ell la càtedra de Música de Cambra del Conservatori Municipal de Barcelona i. el 1959, a la mort de Francesc Costa, n'assumeix la de vioH. Progressivament, la dedicació pedagògica esdevé més absorbent i constitueix la principal ac6vitat de la darrera etapa de la seva vida. Joan Massià conreà també, ocasionalment, la composició. La seva obra (una trentena llarga de composicions per a piano, violí i piano i alguns lieder) tot i ser poc extensa, palesa en canvi un exquisit refinament i acredita tant la seva condició de músic total com l'amplitud dels seus interessos music~ls. Les peces dc violí són 6 (110) inefables i breus dedicatòries musicals per als seus fills; l'obra de piano constitueix el corpus més important de la seva producció i invariablement mostra una escriptura pianística molt elaborada i unes subtils ressonàncies harmòniques impressionistes, d'acord amb el llenguatge musical per al qual el mestre havia de sentir. generacionalment. una afinitat més íntima. En el següent article, es parlarà, amb un exhaustiu coneixement de causa i una autoritat fora dc dubte. dc l'abast musical. i particularment pedagògic. del mestre. Però també cal parlar dc la dimensió humana que era al darrera de la seva autoritat musical i que intuïem bé els qui l'havíem tractat amb assiduïtat. No sé si podré sintetitzar-la adientment: en qualsevol cas, estic segur de no falsejar la realitat, des d'uns sentiments subjectius. Massià era un home generós amb els seus deixebles i no dosificava la disponibilitat dels seus coneixements i de la seva experiència: ho podíem veure en aquelles converses sense rellotge, abans d'agafar el violí, que sovint obrien les seves lliçons! Hom parlava del cel i de la terra, de records i del present, d'anècdotes i de principis; darrera d'elles descobríem la seva qualitat humana, vèiem quin sentit de l'amistat professava als col·legues de la seva generació (Costa, Toldrà . Mompou, etc.), al marge dc qualsevol rivalitat; ell estava per sobre d'això! Recordo. per exemple, la seva indignació contra un deixeble de Francesc Costa que havia parlat molt desconsideradament del seu mestre i com se li van humitejar els ulls quan s'assabentà de la mort de Costa. S'ha parlat de la modèstia dc Massià; darrera de cada gran personalitat existeix un cert enigma, però intueixo que, més aviat, tenia aquella «saviesa» que, malgrat la consciència deJ seu propi valor, li feia veure també la relativitat de les coses i les mancances que limiten qualsevol mortal; per això mai no posava en primer terme, com molts altres, la seva persona. De semblant manera, la bondat del mestre no era pas una bondat pobra i restrictiva. perquè coneixia molt bé els punts febles de la gent i ten ia, a més, una fina capacital per a la ironia. que mai no arribava a ferir. Treballava del matí al vespre, pràcticament sense conèixer les vacances i, ni tan sols quan problemes dc salut li feien més dura la feina, mai no sc li hava sentit un retret o una queixa. Amb aquesta elegància espiritual, visqué fi ns a la li dels seus dies; encara recordo que, uns dies abans de la seva mort. ja greument malalt, comentava amb els seus deixebles una recent actuació d'Isaac Stern . Va morir l'onze de juny de 1969, envoltat de familiars, deixebles i amics. Lluís Millet J\. r< n h n n e v ~~ r p e fi p fi a n a (I d e li b j, e e p q o a H jt s· FIGURES I TEMPS i ¡ i i i i i i - I j l i ... i i ... !I i i i ,.. I i i Joan Massià, pedagog ¡ I i i i i ¡ I i i i i i i i !I i ¡ re- mde ·.) , tva la :m- m- ·an la ià; !IX lés rat !ia es '11; lC, 11- ·ra uè :nt la a- !ln és Jll n- us ns 0- nt et Vaig tenir els primers contactes amb Joan Massià, l'any 1944, a la càtedra de Música de Cambra de l'Escola Municipal de Música de Barcelona. En guardo el mateix record que en tenim tots els qui l'hem conegut la certesa d'haver estat al davant d'un home coneixedor de la música i de la tècnica dels instruments en un grau excepcional. Dels condeixebles d'aquell temps, cal esmentar Jaume Llecha, Enric Ribó, els violes Josep Julibert i Josep Rodríguez de la Fuente (tots ells del món professional de l'època i membres de l'Orquestra Municipal), la meva germana Montserrat, Josep Calvo, Xavier Tu rull, Adelina Pittier, Mariona Bonet i Fineta Caballcro; entre els pianistes. Maria Blasco, Montserrat Torrent (que en aquella època era pianista) i Maria Galf (amb qui havíem format un trio, juntament amb la meva germana Montserrat). Recordo bé el concert final del primer curs: el Quartet dc Barcelona (amb Llecha, Farrarons, Rodríguez de la Fuente i Sants Sagrera) hi va interpretar e l Quartet en fa menor, op. 95, de Beethoven; Maria Blasco, Enric Ribó , Montserrat Cervera, Josep Julibert i jo mateix (que acabava de fer 16 anys) vam tocar el Quinter amb piano, de Schumann. Encara que Massià era violinista. tenia autoritat per a aconsellar qualsevol instrumentista. Podia fer observacions tècniques als pianistes, fin s i tot indicar digitats (molts pianistes li havien demanat lliçons de l'instrument); i no cal dir, coneixent com coneixia el violf, quan es tractava d'un altre instrument de corda! A més, havia treballat i fet música de cambra amb Casals! Jo crec que coneixia el violoncel tant com el violoncel·lista més qualificat; i els exercicis, les indicacions o els consells que proposava eren tan indicats i tan justos com els que hauria pogut donar el millor violoncel·lista. De fet, quan després vaig estudiar amb mestres com Cassadó o Tortelier, les indicacions que em feien no eren pas més justes, en precisió i encert. que les de Massià. Quan jo vivia a Suïssa, l'anava a veure Joan Massià amb Yelwdi Menuhin durant les meves estades a Barcelona (conversar amb ell era sempre estimulant). Recordo que, una vegada, aconsellat per amics, li vaig fer preguntes molt concretes sobre problemes que em preocupaven: em va fer tocar Bach i. després dels comentaris de rigor (tots sabem el tracte exquisit que tenia el mestre), em va convocar a casa seva i em va dedicar tres hores seguides: em donà indicacions precises de tècnica que avui encara cm serveixen i serveixen per als meus deixebles. Massià era un pedagog integral. Posseïa el do de saber lligar estretament l'aspecte tècnic a l'esfera musical; és a dir, quan donava una indicació tècnica. o precisava el «com» realitzar-la, servia immediatament a una perspectiva musical; i quan feia una observació musical , invariablement ajudava a resoldre una qüestió tècnica. No era pròdig en indicacions musicals: de vegades semblava que deia poca cosa, només una petita observació; però allò obria tota una finestra , amb unes perspectives que anaves descobrint després. Encara cm passa ara que, quan trobo alguna cosa Ua que després evolucionem, esdevenim inde- pendents, cerquem i trobem), aleshores ve un moment en què penso: «Mira, és precisament allò que m'havia dit el mestre!• : i m'arriba el record claríssim del dia, el moment i les circumstàncies en les quals allò es va produir. D'altra banda, el mestre tenia una manera personalíssirna de transmetre als deixebles la pròpia musicalitat: per mitjà dels acompanyaments. Jo li havia sentit lliçons de violí i recordo els seus acompanyaments al piano (o bé improvisant una segona veu al violí), sempre absolutament únics, per als estudis de Kreutzer. de Rode, dc Fiorillo... Cada vegada eren diferents, i servien per a fer present la dimensió musical d' un estudi escrit per un compositor-v iolinista (oblidar-la hauria estat un e rror) i, al mateix temps, estimular el sentit musical de l'alumne, o fe r-lo reaccionar, de vegades amb una simple anticipació, una inflexió, un accent. .. Li sortia la musicalitat, fins i tol acompanyant un exercici tècnic de Sevcik, i no diguem en una sonata o un concert. Recordo que jo havia tocat amb ell una sonata de Beethoven, i sé fins a quin punt em sentia absolutament lliure. I, en canvi, (111) 7 er ht tÍ! in la ve a~ m s·l pe se ot se b¿ p~ ta· m ca ta dl d' V€ g( FI di Ja m pr vi O( ac l'i ta V€ e sc di vi m re m· pe al vi ur gt R. UI pé er m sa m B: d' N er et dc qt za ve F1 xi qt FIGURES I TEMPS era ell qui realment cm feia fer les coses! A més de posseir una superior qualitat humana, Massià era un home intel·ligentíssim, excepcionalment obert a qualsevol informació. A Barcelona, en l'aïllament de la postguerra, estava al corrent de qualsevol fet musical recent, i tenia un judici molt agut sobre els violinistes sobresortints del moment. Coneixia obres de creació que s'havien presentat a centres musicals europeus, algunes de Ics quals trigarien anys a sentir-se al país. Quan es tractava d'una obra violin fstica, si la creia interessant (el seu instint era infal· lible), dc seguida la treballava a fons, la digitava i pod ia acompanyar-Ja al piano. Naturalment, també estava al dia sobre els corrents pedagògics més vigents. Gonçal Comcllas m'ha explicat que, el mestre, no tan sols coneixia detalladament el llibre dc Cari Flesch L'art del violí, sinó que l'omplia d'anotacions d'un gran interès. J jo recordo que, alguna vegada, m'havia obert aquesta obra pedagògica, tot dient-me: «Veus? Això que diu Flesch és just; però allò que ell encara no diu és això altre». És a dir, tenia, a més, Ja capacitat d'aprofundir-lo, de veure-hi més enllà! Tot això tenia a la basc un violinista de primer ordre. S'ha parlat poc de Massià violinista ... Potser, perquè la darrera generació de deixebles l'ha conegut poc en aquest aspecte. Jo l'havia sentit molt, a l'època de plenitud, cap als seus cinquanta ... La integral de les Sonares de Beethoven, i aquells reci tals al Palau, amb Maria Carbonell. Com per a tothom, hi havia dics més absoluts que altres. I tinc consciència, en els dies millors, d'haver sentit els recitals de violí més bonics que recordo. Quin instrumentista que era, i quina tècnica tenia! A l'estil dels programes de l'època, presentava una tercera part amb aquelles petites peces de charme i virtuosisme (Kreisler i altres) que ell tocava com el més gran dels violinistes. Mai no recordo haver-li sentir un punt feble; parlo del violinista, i no diguem ja del músic: ho sabem ben bé prou! Recordo algun començament de concert una mica cohibit; de seguida, però, ho superava, i de quina manera! Altres vegades era ell mateix des dc la primera nota. Començava amb una Sonata, de Mozart (Déu sap com n'és, de delicat, Mozart per començar); després tocava la Clzacona, de Bach i, per exemple, la Sonata a Kreutzer, d'una manera absolutament impressionant. No sé si aquesta és la paraula exacta; però, en qualsevol cas, és d'aquelles coses que et queden. A la darrera part, quin esplendor de violinisme musical! No cal afegir que la interpretació de les sonates de Mozart i Beethoven era excepcional , i que la versió del mestre de la Sonata, de César Franck que, per la seva formació, coneixia de bona font, era d'antologia. Tornant al tema pedagògic, cal remarcar que Massià hauria pogut tenir un paper destacadíssim a «qualsevol» conservatori europeu. Si no hagués escollit treballar a Barcelona, amb una exemplar dedicació al seu pais. i si hagués acceptat proposicions de l'estranger que e li havien fet, sense cap mena de dubte que s'hauria parlat del mestre com es parla. per exemple. dc Cari Flesch. Tots sabem que la vida musical i cultural de Barcelona hauria estat molt diferent de no haver-hi hagut el trauma dc la guerra civil. Abans, Catalunya estava plena dc grans personalitats musicals. i els anys de En qualsevol cas, no seria ju t minimitzar l'abast i la transcendència de la influència de Massià. De fet, va formar alguns violinistes excel·lentíssims; i molts altres músics. violinistes o no (pràcticamem, la major part dels membres més actius dc la nostra vida musical) es van beneficiar d'alguna manera del seu ensenyament. No pretenc citar-los tots, perquè els coneixem prou bé, i també per evitar el risc d'omissions involuntàries. Només voldria dir, en remoure records de joventut, que, en aquells moments, Jaume Uecha era el pro- L'Orquestra de deixebles que Ma.ssià dirigia (16 de juny de 1968). Ewre els seus componews, Mateu Valero i Gerard i Lluís Claret la postguerra van ser uns anys d'estancament, les conseqüències dels quals encara es van deixar sentir durant molt de temps. És evident que, aquest fet, limità l'acció dc Massià. Si hagués estar en un altre país, o ací mateix en unes altres condicions, si en els darrers anys de Ja seva vida hagués pogut treballar en plenitud, o si hagués viscut encara els temps actuals, és segur que hauria estat un pol d'atracció internacional i que Ja seva influència hauria irradiat amb una major amplitud. Em sembla intuir que la gran il·lusió del mestre, en prendre la decisió de restar a Barcelona, havia estat la de formar un grup d'instrumentistes de corda que pogués omplir les necessitats de la ciutat. Això, a causa de les esmentades circumstàncies, potser no ho pogué aconseguir plenament; és dur de dir-ho, perquè sembla molt restrictiu i negatiu. I un home de la seva lucidesa i personaJitat n'havia de ser conscient. Dc fet, ell no n'estava ni amargat ni ressentit. I quan insinuava el tema, amb aquella discreció tan seva, de seguida puntualitlJiva: «Que consti: no em sap greu haver-mc quedat aquí!» lessional de Barcelona més autènticament deixeble de Massià, i potser el qui millor l'havia comprès. Ajxò se li veia en la manera de tocar, en l'arc generós i Ja plenitud del so. Després va veni r la meva germana Montserrat, qui va donar alguns concerts a Barcelona, abans de residir a l'estranger. També m'agradaria fe r constar que, avui, GonçaJ Comellas representa, possiblement, l'hereu més total de la manera de tocar i de fer música de Massià. Tots els qui hem pogut aprendre i agafar alguna cosa del mestre l'evoquem avui, amb motiu del centenari del seu naixement, no pas d'una manera nostàlgica i romàntica, sinó que el recordem, sobretot, en l'esclat de la seva personalitat, fent música, treballant i ensenyant. No es tracta de romanticisme ni d'elucubracions nostàlgiques, sinó de deixar constància d'uns fets absolutament objectius. Marçal Cervera Catedràtic de violoncel de l'Escola Superior de Música de Freiburg (113) 9 FIGURES I TEMPS Enric Raxach, un co01positor català a Holanda A principis dels anys 60, quan l'estricte serialisme va ohrint-sc camí cap a noves tendències dc composició encapçalades per Ligeli, Penderecki. Ccrha i altres, el públic holandès comença a f~uniliaritzar-se amb la música del compositor català Enric Raxach. Raxach deixà la seva ciutat natal, Barcelona, per anar a Parfs, Munic, Zuric i Colònia, i establí connexions amb Boulez. Haartman, Schcrchen i Moderna , amb els quals pogué treballar en els seminaris anyals dc Darmstad. Però és l'any 1961 quan participa al .. concurs Internacional per a Compositor!> GAUDEAMUS». on s'estrena la seva obra MettllnOJphose 111, a Utrecht. i quan decideix fincar-se definitivament als P.aïsos Baixos i nacionalitzars'hi. Comenta: <<El 1961 es va tocar una obra a «Gaudeamus» (jo llavors vivia a Colònia) i l'ambaixador a Holanda em prexuntà què hi feia, a Alemanya. En respondre-li que mmponit1 i treballava en el control de matrius, en una fàbrica de discs, m'oferí una beca d'estudis per a direcció d'orquestra , al Conservatori d'Urreclu, ja que per a un compositor és molr important tenir coneixeme111s de direcció>•. Evidentment, la formació musical d'Enric Raxach havia començat molt temps enrera, a Barcelona, amb Nuri Aymerich, deixebla al mateix temps del senyor Ardèvol. qui li ensenyà teoria i composició i l'introduí al tractament dels colors sonors i rítmics dc grans compositors. com Bartók i Stravinsky. Decisiu fou. també. l'estímul intel·lecrual que Raxach captà del llavors molt actiu Institut Francès de Barcelona, el qual, a més dc convidar figures rellevants dc tots els camps de l'art (Jolivet, Le Roux), oferia conferències sobre joves compositors internacionals (Boulez, Messiaen, Honegger, Milhaud ... ). «L'Institut Francès era el Lloc més important de reunió on es podia escoltar música (concerts) i conferències;Jou l'únic lloc fins que, a començaments dels 50, van aparèixer Joventuts Musicals. ümy 1954 hi hagué un concert al Palau amb obres de Boulez (Polifony X), Nano (Polifònica monòdica i rítmica), Barrók (Música per a corda) i w1 Concert de Milhaud intelpretat per un grup insmtmemal dirigit per JaclO (114) ques Bodma Tenia la parricularitat que cap d'aquestes obres no s 'ha1•ien escoltat mai a Barcelona. Va ser un esdeveniment toral; però... s'hi va organir:ar tm escàndol!>>, ens comenta Raxach. divertit. en re- cordar-ho. L'any 1978 fou guardonar amb el •Premi Ciutat de Barcelona» per l'obra Meramorphose I, que havia estat escrita el 1956. Raxach diu que: ,,f..a mig retocar; li 1•aig treure una celesta i el piano, i la mig e111'iar a Barcelona a veure què passa1•a. /me la varen premiar! Del concerr, en tinc molt bon record perquè va ser a càrrec de I'Orquesrra Cilllat de Barcelona, sora la direcció d:Antoni Ros-Marbà i en resultà una inteJpreració d'alr nivell. Aquesra ha estar l'última vegada que he visirat Barcelona, ara ja fa onze anys!» Un món ampli d'influències esrè1iques Raxach es dedica tant a la música instrumental com a l'electro-acústica (un corrent molt arrelat en aquest país del Nord d'Europa) i, lògicament, la seva música té grans dosis d'influències d'altres compositors que ha conegut, estudiat i, per tant, assimilat. Així és com el motor vitalista de Bartók i Stravinsky, per un costat, el desenvolupament serial dut a terme per Stockhausen i BouJez (Webernian Darmstadt). i la tècnica heterofonica dels elements d'un compositor com Varese, creen empremta en Raxach. si observem com a característica principal del seu mètode de composició la transformació i evolució dels sons harmònics i les cèl·lules rítmiques i sonores. És a dir, el joc entre petites partícules rítmiques i sonores amb elements que les entreteixeixen i hi creen una forma «dramàtica i mística», adjectius freqüentment utilitzats quan es vol definir, en trets generals, la «Spanish Music•>. Raxach comenta: <<El nivell de composició, a Holanda, és bo; potser massa sotmès a les modes: Andrissen, minimalistes, electro-acústics i els més joves que no saben exactament cap on anar. Però, de tora manera, la preparació dels músics és bona, i ha millorar en els darrers vint anys. Als anys 60 no estava ben vist de fer uns estudis de formació: tot havia de ser pura inllli'ció i, per tallf, els resultats eren molt minsos. I això, salvant algunes diferències, FIGURES I TEMPS wmbé ha passat amb compositors de l'Estat espanyol. Però la veritat és que, la darrera vegada que vaig ser a Madrid, mig gaudir força per la inte1prewció de la mem obra Metamorphosc JI,. . Quan li pregunto sobre la seva forma de treballar, o el seu mètode, aquells interrogants que tolS volem descobrir quan escoltem el producte acabat. el senyor Raxach em mira amb uns !JIIS picardiosos però intensos i cm diu: «Er u11a pregunta 11110 mica difícil. Normalment, 110 començo a escriure fills que 110 tinc 1111 esquema de les característiques pri11cipa/s que ha de tenir la peça. Gairebé sempre escric coses ja en- cun d'ells) i l orgue electrònic. «Només s1w tocat tres cops: a Utrecht (l'estrena de la primera part), Estocolm i Baden Badefl», em diu. Quan parlem de la realitat actual de Ja música , Enric Raxach es mostra crític sobre la capacitat creativa i de composició del músic holandès: «Holanda és 1111 país de grans intèrprets i cantants i. per tam, de formacions de cambra i orquestres simfòniques. Però tenen poques idees: són massa pràctics, austers -una obra ha de ser escrila amb seny i molta claredat- i acostumen a definir la seva composició (un clar exponent de l'educació calvinista que han poca relació amb Barcelona; però, et Madrid, lti manrinc alguns bons amics: De Poblo, Tomós Marco, Ha/ffier, ... Tota la informació que tinc és a um•és d'ells». Hi ha una darrera pregunta. que no em puc estar de fer: emmarca tot allò que pertany a la pedagogia, a l'ensenyament de la música i a la influència que directament o indirectament hagi pogut transmetre als músics neerlandesos. La resposta es: «Bé, he tingut algun deixeble. però 110 per gaire temps. I és que no sóc home de Com·ervatori, jo, ni crec que s'hagi d'apre11dre a ser mtísic. Un ha d'esntdiar, investigar iconèixer totes les tendències i formes de /reball. Però , realment, jo no estic fet per a l 'ensenyament. M'imagino, i em fa il·lusió de pensar-ho, que algun nuísic jol'e ha après alguna cosa de la meva 1111Ísica. que ha rebut alguna influència d'allò que jo !te mostrar. Però, sinceramelll, no ho sé amb e.wctitud. Mira , saps què em m dir un dia el senyor Ardèvol, de qui mig aprendre moltes coses? Do11cs em digué: <<Atenció: un compositor, si no té idees pròpies. 110 les aprèn. Cal estar obert a conèixer coses noves; però, la base, ets 111 mateix" . I aquest col/se/I. me l'he fet meu!». Mariona Sagarra OBRES 1956 ¡\1ewmorphose I. per a orquestra . 5)•11/agma. 1965 1965·66 Fragme111 11, pe r u soprano. llaul;t piccolu Enric Ra.wch amb Mariona Sagarra, davalli del Concengeboull' d:4m.werdam 1968 i ducs perc uss ions. lmagimu:' · landscape. per t1 llauw i per· cu~~i6. )- t, je eer '1- e- !11 a le .Ls .i :íJe ant e· carregades i pe11.mdes per a uns instruments concrets. Arribm en aquest punt, me n 'allunyo, ho aparco en wt racó i, de vegades, fins al cap d'tm any no ho reemprenc. Però jo hi cominuo pensam, donamli ¡•oltes: més o menys, com un procés del subconsciem. Quan les coses comencen a prendre una forma definitim, més n ítida , llai'Ors començo a treballar. Però, dura/11 tot aquest temps «d'incubació», moltes coses s'hem determinat per si soles». El plaer d'escriure per a gmps instrumentals inhabituals ·i- •l- s. ~­ ta ' a, ls tt- n- Jlt ·s, Quan escriu per iniciativa pròpia, és a dir, sense un encàrrec específic, resulten obres per a formacions <<Curioses»: «Em diverteix escriure per a g rups instrumemals estranys o inusuals: m'agrada donar un paper de solisw als insnwnents que, per nat lira/esa i història, són de conjunt». Li re- cordem una obra editada a Anglaterra. escrita per a 46 instruments de vent, 6 de percussió, 8 contrabaixos (solistes cadas- rebut). Quan un compositor troba una idea imeressam, l'e.xplow fins a les últimes conseqüències, la pri1•a de moviment i acmtsegueix f er-la pesant, ww mica indigerible». Aquest és, precisament, un dels punts pel qual el senyor Raxach rep crítiques: cllroben massa complicat en la utilització del llenguatge musical. És. probablement, per aquest joc, en moviment continu entre els efectes sonors i els elements rítmics que utilitza, com ja hem destacat anteriorment. Però, contràriament a això, quant a la part creativa, les institucions dels Països Baixos, i el públic en general. estan molt sensibilitzats i ofereixen molt de suport a Ja investigació, als estudis i al foment de Ja música clàssica i d'avantguarda internacional. pero també, i molt especialment, de la del seu país. Això els fa ser uns dels pioners en estudis equipats amb materials electro-acústics per a l'ús pedagògic, o bé en la normalització d'impressió dc partitures per ordinador - per posa r algun exemple. Com a conclusió, es fa incvjtablc preguntar-li per la relació que manté amb el món musical del nostre país. Diu: <<Tinc 1969 1969 1971 Pamphmse. per a contralt i petita orque.,tra. flrside outside. per a o rquestra i c inta. Stri11g Quartet 11. per a quartet de corda i e lectròn ica. 1972 lnterftrce from the Esoteric Carde/I, per a petit cor i o rquewn. 1972-7~ 1974 1974-75 1975 1975 1976 1978 1979 1979 1980 1981-84 1982 1982 1983 1984 1985 1986 1986 1986 Figuren in ei11er úmdsclwfi, per a orques· tra. Si11e nomine. per a soprano i orquestra de cambra. Chimaero, per a clarinet bai~ i orqueMra. Ad Marginem. per a llauta. violf, viola i contrabaix. Erdenlicht, per a orquestra. Grond duo concertam. per a wprano i contrabaix. Ricercare. per a cla\C i piano. Soirée musica/e, per a clarinet baix. cor fcmení i orquestra. Caden:tJ (rev. 1980) per a percussió. Tire lrwrling in Hilller. per a trompa i piano. Am Ende des Regenbogens, per a orque~tr.t. Clumt d'après I'Ode. per a llau1n. Clrnlumeau . per a quartet de darine1s. Ode. per a flauta. violí. viola i violonce l (revisada el 1986). ftOrtice. per a s i~ clarinets baixo~ i trc~ c iu· rinctS contrabaixos. ... Hrtb ofambiguity, per a sopmno i 8 instr. Opus iucenum. per a orquestra de cambr.t. Calles y srtelios, per a orquestra de cambm. Amen'speros, per a quartet de saxos. Asatto, p.:r a saxo i piano. (115) 11 FIGURES I TEMPS BALLET Dansa al Teatre Obert impulsa la recerca coreogràfica A partir del dia 15 dc març, s'inicia a Barcelona «Dansa al Teatre Obert», un cicle d'activ itats dc dansa inclòs dins «Teatre Obert», el qual comparteix Ics fina litats dc delimitar. impulsar i consolidar la recerca dc la creació contemporània. «Teatre Obert», que pertany al Centre Dramàtic de la Generalitat a nivell d'organigrama. però que obté un pressupost directe de la noMra lnMitució. n'ha rebut catorze milions dc pessetes per organitzar el cicle de Dansa. suma a la qual ha afegit un milió i mig per poder dur a terme les diverses activitat~. Toni Cots és el responsable d'organitzar «Dansa al Teatre Obcn.. que, en aquesta segona edició. s'acosta més a l'objectiu principal de li.::r possible que els processos de recerca es desenvolupin al màxim i, d'aquesta manera, pugui aconseguir que l'espectacle, com a procés dinàmic i vital que és, avanci constantment i sc superi a si mateix a partir dels coneixements i experiències assimilades pels creadors. <<Teatre Obert» posa un gran interès a treballar el tons i la basc dc la creació, perquè és conscient que, si avui no es fa atenció a la recerca, és impossible que demà es pugui parlar de comcrcialitat. Per aquest motiu, a la programació dc «Dansa al Teatre Obert,. s'han sumat Ics activitats de: «4 coreografies I I espai»: «Taller de composició»; «Demostracions obertes• i un «Cicle de conferències». En escena La programació de «Dansa al Teatre Obert" estarà ubicada (depèn de la necessitat de l'obra) a dos espais: el Teatre Adrià Gual i La Fàbrica. A l'hora de fer la programació, «Teatre Obert» tenia la voluntat de programar propostes de grups catalans; però. a més d'estar limitat pel baix pressupost, s'ha trobat amb l'inconvenient que molts grups d'aquí estrenaran aquesta temporada al Mercat de les Flors, com és el cas de Lanònima Imperial, Metros oM~ Antònia Oliver. Quant als grups de l'Estat espanyol, el grup Yaus12 (116) temps que marca la partitura. Besprosvany, que ha rebut la influència de Cunningham i aprecia Thisha Brown, Dominique Bagouct. Mark Morris i William Forsythe, confessa que la dansa ha de ser original, nova i moderna. Ka rin Vincke, ex-ballarina de la companyia de Maguy Marini coreògrafa premiada en el Concurs de Bagnolet, presentarà en el mateix teatre l'obra Mé-zon, amb música de Fernando Màrquez. En aquesta peça, cinc ballarins oferiran un treball d'improvisacions i d'associacions metafòriques a partir del concepte «Casa», el qual serà tractat a diferents nivells. u tl Coreografies premiades recentment f v o Von Heute auf Morgen, de la companyia José Besprosvany kari, de Sant Sebastià. ha estat descartat pel fet que ha actuat a Barcelona no fa gaire; que Blanca Calvo. de Bocanada, és fora, i que Vianants, de València, inclòs en la programació. ha anul·lat la seva presència al cicle per problemes interns del grup. Al final, Ja programació ha quedat establerta per actuacions de tres companyies estrangeres i una de Catalunya, a més a més d'una representació formada per coreografies curtes. Al Teatre Adrià Gual, Ja companyia de José Besprosvany, de Brussel·les, obrirà el cicle amb Von Heute auf Morgen, un títol que pertany a una òpera poc coneguda dc Schonberg, que també inclou música dc Webern i una composició inèdita de JeanPierre Deleuze. Aquesta obra està estructurada a tres nivells emotius, entre els quals el coreògraf s'ha enfrontat amb Ja dificultat que generen les partitures. Per aquest motiu, Besprosvany ha alternat l'aportació de frases coreogràfiques a frases musicals, on el moviment no correspon necessàriament als accents musicals, amb fragments fidels als També al Teatre Adrià Gua l, i durant tres dies, es podrà veure un programa tormat per coreografies curtes de Carles Salas, Artur Villalba , Clara Anderman. Julian Oliva i Roser Montllé. Aquest programa té un especial interès pel fet que ofereix la possibilitat de poder contemplar unes obres que, per la curta durada, difícilment es podrien veure en una programació habitual. Alguna d'aquestes coreografies ha rebut premis, com és el cas de: El principio es el ji11, de Carles Salas, premi «Ricard Moragas-89»: Fràgil, d'Artur Villalba, i En-Fim, de Clara Anderman , Tercer i Primer Premi , respectivament, del «Jfl Certamen Coreografico» de Madrid. A La Fàbrica, el duo Mal Pelo, format per Maria Muñoz i Pep Ramis, es veuran envoltats per la música de Leon Lankhuyzen i faran , en Quarere, un relat d'una trobada entre dos personatges que escriuen llur història, en la qual té Lloc el joc, la tendresa i la passió. Una història que, com tantes altres, no té fi nal. En aquest mateix espai de dansa, Katie Duck, de Gran Bretanya, presentarà 17wught Sotana, amb música de Sam Richards, i Ame-Chamber, obra en què la Duck comparteix el treball coreogràfic amb Frans Poelstra. A S< al bl FIGURES I TEMPS MlKROKOSMOS Quin panorama ... ! Fa una vimena d·anys. em v-a caure a Ics mans un petit llibret (aleshores, ja en la cinquena edició) on eren recopiJades respostes d'exàmens i de revàlida de graus clemenlaJ i superior de batxillerat. Un volum al·lucinant, per la inunensa quantitat dc bestieses que hi eren recollides ... Em veig encara, Rambla amunt, el ll ibret tot just comprat, ful lejant-lo amb delit, i havent-me de refugiar en una porteria per esclatar a riure tranquil· lament i a cor què vols, i no donar l'espectacJe públic d'un que es desmanega sense motiu aparent. Com u conseqüència dels pl¡ms docents de l'època, era dedicada una nul· la atenció a la músic;~, ni que fos en la seva visió hislòrica elemental; per això, les rucades musicals antologades al volum de referència eren mínimes, bé que. alguna. de l'alçada d'un campanar (per exemple: «Digues 111/ll obra de Beeti/OI'e/1»; resposla: «ÚI Passió y, 11 l- > ~, I, 1- l- ·à í- sego11s salli Pere»!). n Duo Mal Pelo iwerpretant Quarere IS >, Nascuda a Califòrnia, Katic Duck ja té un currículum on cal destacar els seus estudis de ballet, modem dance i coreografia a la Universidad dc Utah, a més d'haver fundat la Great Salt Lakc Mime Troupe i el Group/0, per al qual ha produït cinc obres. ·- l- I- Altres activi/ats 1- e Lr í- 1- lt ·s d I 1- at n ,_ 1- n l- n e à a e La imaginació es una qualitat que, sens dubte, ha de tenir qualsevol coreògraf que treballi la recerca del moviment. Alvaro Restrepo. Gilberto Ruiz-Lang, Maria Muñoz-Pep Ramis i Mònica Valenciano mostraran la seva respectiva capacitat imaginativa quan es trobaran al davant dc l'Escorxador de Badalona, i hauran de crearhi uns moviments que s'integrin en aquest espai aprofitant al màxim els recursos que ofereix l'edifici. Per dur a terme «4 coreografies I I espai», «Teatre Obert» ha buscat un espai insòlit. Després dc descartar edificis com el de Les Aigües, l'Estació dc França i la Caserna de Lepant, entre altres, es decidí per l'Escorxador de Badalona, un espai on avui la INEM organitza cursos desti nats a ensenyar l'ofici de paleta, pintor, etc., un espai que està destinat a convertir-sc en un centre cultural. Durant tres sessions, un màxim diari de seixanta espectadors (donant-hi preferència als professionals) seran traslladats en autobús des de Barcelona a l'Escorxador per veure el resultat del treball dels coreògrafs, els quals hauran disposat durant tot un mes de l'edifici per a poder imaginar i treballar individualment una coreografia, la durada de la qual serà, com a màxim, dc vint minuts. Aprofitant la presència dc Katic Duck en la programació, «Teatre Obert» vol donar, als professionals d'aguí, l'oportunitat dc poder participar en un taller dc composició qu~ la coreògrata dirigirà durant nou dies a <<Arca••, un espai dc dansa ubicat al barri de Gràcia de Barcelona. Una altra activitat que inclou el cicle «Dansa al Teatre Obert» són les demostracions obertes al públic que, a l'Institut del Teatre de Barcelona, faran les companyies de José Besprosvany i Karin Yyncke, les quals permetran conèixer de quina manera estructuren el seu treball aquests dos coreògrafs. Paral·lelament, a «La Cuina» de l'Institut del Teatre hi haurà un cicle dc conferències sobre «Dansa i investigació», que seran impartides per especialistes estrangers, on es debatran i s'analitzaran diferents aspectes de la dansa, tals com: «Dansa i Psicoteràpia», «Anàlisi coreogràfica d'actuacions de dansa» i <<La Dansa a la Universitat», entre altres. <<Teatre Obert» manté , en l'organització del cicle de Dansa, la seva característica primordial en oferir unes propostes plenes de risc, no per això menys atractives, que permetran extreure i donar relleu a l'energia dels joves coreògrafs. Montse G.0 Otzet Han passat vim anys. Entre moliS canvis i mutacions, hem viscut h1 impl<1ntació de nous plans d'estudis. en els quals - teòricament- la música forma par1 del ternari que un adolescent ha dc treballar. Figura, doncs, que hi ba hagm un progrés. Quin ha estat el resultat? Jo vull creure que, si més no, diverses fornades dc promocions escolars hauran accedit a un vernís dc signe cuiiUral-musical. .. Però ... , quin camf no queda encara per recórrer! M'ho demostra un nou llibre, recentment aparegut, on -a semblança del que he esmentat abans- són transcrites centenars de barbaritats (en forma de respostes a exàmens i avaluacions), les quals. després d'haver provocat la riallada, deixen un rictus amarg en el lector... I ara sí: l'estructuració curricular vigent ha permès dedicar a la música (englobada dins l'apartat •Història,.) uo epígraf propi. Heus ací aJgunes de les afirmacions d'alumnes actuaJs: a) Beethoven es quedà soni perquè posava massa alt ell'olwn de la seva orquestro. b) Mozan fou 1111 nen prodigi que ja xiula l'a simfonies al vemre de la seva mare. e) La Novena Simfonia de Beethol'en, l'escriví Miguel Rlos. d) Bach fou el pare del manubri. e) Ravel no tan sols componia mLísica; també tocava boleros. f) Falla és el renom d'un compositor espanyol que feia molts errors en tocar ia guitwra. El seu 110111 era Manuel. g) Els Strauss eren UllS ballarins magnífics. h) Ma11uel de Falla, famós invemor espanyol, inventà El sornbrero de tres picos. No hi taig cap comentari. Vostès mateixos... Mare de Déu! Quin panorama! Pere Artfs (117) 13 FIGURES I TEMPS Piero di Palma, el digne ofici de co-prilllari i no pensa a quedar-se com a camanr de segons papen;. Però, quan 1•aig començar, era una època de grans tenors; i, com que els papers 110 principals els .fèia bé, me'ls anaven demanant. He jèt igualmel/l la mem carrera, tor c:amtuu al costat dels més grans artistes dels darrers quaranta anys. Contemíssim i .felicíssim. f ho continuaré fent sense cap queixa. La cosa imporwnr és treballar bé. Prop de 2.500 represemacions Lïtalià Picro dc P.c~lma és consider..tt, dc~ de fa anys. com el més importam cantam co-primari del planeta operístic. Amb gairebé mig segle dc carrera, difícilment es podrà trobar qui li pugui disputar rècords de funcions fetes i òperes diferents gravades en disc. omés al Liceu, i en l'última de Ics representacio ns de Adriana Lecouvreur d'aquesta temporada, hi ha complert la seva funció número cem. Al coliseu dc La Rambla, hi debutà la temporada 1952-53 amb Don Cario, Meu/ama Bwterjly, Mefistofele i Adriana Lecouvreu1: En successives temporades, intervingué en Manon Lescaw (en dues ocasions diferents). Cyrano de Bergerac, Andrea Chénier (en dues ocasions), Adriana Lecouvreur (dues ocasions més), Ttmmdot (ducs ocasions). Madama Butterjly, La Traviara, Don Cario, La for~ del destino, Orello (en dues ocasions), Tosca, Carmen, Fa/scaf{. La jànciulla del l#?sc, Le nozze di Fígaro, Roméo er Julieue, ff Trillico i Luc:rezia Borgia. Tot una marca. -Porto com a mínim 44 anys de carrera. 11'Jig començar a 20 anys. El meu inici 14 (118) fou amb li!rlequí, del P.agliacci: després. raig fer el paper di!rruro a Lucia di Lammermoor: era l'any f945. f així 1•aig cowinuar amb papers similars. Els teatres m'anaven contractant per a fer coses com aquestes, perquè pensm·en que les resolia bé. f fins anti. Mai no em temptà, en conseqiiè!ICia, fer una carrera de primer tenor. Es cert que un cop vaig cantar La Bohème, a 20 anys, duram la guerra, perquè no ha1·ia arribar el tenor i, 1/m·ors, els mirjans de comunicació eren difícils. No em sabia gaire bé l'obra, però vam poder salmr l'espectacle. Posteriorment, també mig fer, al San Cario de Nàpols, 1111 Gianni Schicchi. Però el meu reperrorí sempre ha estar de tenor co-prímari, de tenor secundari, de tenor «Uti lité•l com jo en dic, perquè abraça des d'un paper importam, com és el de Casio, fins al de missatge~: Un ampli vema/1 de papers més o menys importants. -Qui decidí, doncs. el seu destí? Vostè o els altres? -Crec que foren els altres. Quan w1 comença, estudia allò que li posen al davant -Quants papers diferents ha cantat? Vostè e n deu teni r el rècord , o i? -Crec que són lii!S f 50 papers, incloem¡,¡ els d'òperes contemporànies. les quals algunes l'egeu/es s 'ofereixen només en una represemació. Per cert. que no em COIII'ellcen, les òperes comemporànies, perquè no arriben al cot: -Vostè ho ha cantat tot. Encara s'emociona, quan su rt a escena? -No dic, tòpicamenl, que cada cop que surto a escena és com si fos la primera l'egoda, però puc afirmar que sempre hi ha aquella tensió, aquellnen•io sisme, aquell repte que és el de cantar una òpera. -Quins autors i quins títols van millor, a un artista com vostè dc tan ampli repertori? -Puccini, Verdi, Donizetti, Bel/ini... Turandat, Otcllo ... El gran repertori. -Vostè deu posseir també el rècord de gravacions ... -Fem un càmpw aproximar, crec que són més de 2.400 les representacions que he fet en rota la meva carrera. Respecte a les gra,·acions, fetes a l'estudi són més de cem òperes. f, de «pirates», aec que són més de 150, les que circulen per aquests mo11s de Déu. Perquè no es pot eviwr que es jèu:in matrius quan es retransmet una òpera perla ràdio i que, després, se'n distribueixin còpies. L'última òpera que he gravar és Rigolclto, amb Pavarotti. -Quan es fa una nova producció, després dc ta nts anys de carrera. qui consulta a qui: vostè al director o viceversa? FIGURES I TEMPS - Si el director é.1 inrel·ligew, de l'egodes em consulta alg!ma cosa. Però. òbl·iame/11, som els camnnrs els qui hem d'acruar com ho desitgi el direcr01: Cosa que 110 impedeix de rracrar/es coses en pennallent diàleg. L 'òpera mai 110 -Vostè ha viscut diferents èpoques de l'òpera. Què opina dc Ics produccions amb criteris d'avui, amb canvis d'època a l'acció, etc.? - En la seva llarga carrera, ha tingut algun problema seriós amb els seus companys, inclosos els divos? - He de confessar que, per a mi, que he viscw els bons temps d'abans, era millor aleshores. És ceri que, ara, rambé es jan bé les coses, però prefereixo les d'èpoques anreriors. Malgrat tot , aquesta producció de Adriana Lecouvrcur, ran discutida, m'ha semblar una bona producció. No ha revolucionar res i, el final, s i es een.\'ll bé, no s 'ha resolt gens malament. Es un bon final... : ben idear f - Mai! Por ha1·er-hi hagur, per part d'algun col·lega, una mica d'em •eja, per pensar que jo era afortunat, tm privilegiat. Però, en el teatre, la sort no arriba mai sense un treball previ. Por ha1•er-hi sor11111 o dos a11ys; perà no en dumrà qua!Wlfa. Sí: hi lw hagut, sobretot a la Scafa, qui ha protestar perquè sempre pensaven en mi. Però . s i em demanat'en canrar, any rera any, ha 1•ia de dir que no? Quina culpa en rinc, jo? Respecte als dil•os, la 111e1'a reloció amb ells ha esrar sempre fàcil. Amb molrs, hi rinc ww g1<1n amisral: hem començar i crescw jums. i no hi ha hagw problemes. És clar que he 1·ist baralles i dispwes entre diFOS, perquè IOts l'Olen ser miiiOJ:'> que els alrres. Però, molts cops. les grans rim/irats han estar tan sols cosa del.\ periodistes. -Segons la seva opi nió. l'òpera empitjora, està estabi litzada, o bé millora? ·- s a o 1- e a LI r. -Sempre he sentir a parlar de crisis, jo 1 El teatre sembla eswr en ww crisi pennane/li. però sempre l'a endawmr. Ja se sap que, a l'lli, ww producció cosra molts dillers, que l'òpera té dèficit i que s 'ha de comprar amb ajws oficials. Però l'òpera és un patrimoni artístic que s 'lw de protegir i COnSl!rl'(ll: - l pel que fa a la qualitat dc Ics veus? - Respecte a les veus, he viscut 1111a època anterior d'or. Avui és wu1 mica menys. A !ràfia tenim tretze remres d'òpem, i en cap d'ells no és fàcil de superar el repartiment d'aquesw Adriana Lccouvrcur del Liceu de Barcelona, amb Freni i Domingo. Perquè lti ha poques veus privilegiades, i 110 poden actuar a rors els teatres alhora. És a dir, hi lw bones l'eus, però en nombre escàs. - I el públic, hi entén més ara, o bé era -De momem, no. Encara estic bé de veu, i encara signo contractes ... Quan a w1 ja ni el criden, és que tol s 'ha acabar. És un senyal inequíi'OC. M ïwn demanm que canti Turandot, a Xicago, la temporada 1991-92. No sé si 1/cn ws eswré bé. Si puc, hi aniré. Si 110 puc. ltonesramenr els diré que no. Penso que encam han de IWsar tres Nadals i que, d 'aquf a llavors, tor por haver-se acabat ... Paciència! Sempre este111 a les l'n am del Seny01: -Quantes funcions a l'any la, darre- més entès abans? rament? - Crec que am. Sempre s'ha mogw per la rí1•alitat entre ccmtanrs; però, a1•ui, el públic és més instruït i esrii més informar. I és més exigent, respecte a la qualitat global de l'espectacle. - Unes trenta. Amb períodes d'un parell de mesos de descans a la me1•a casa de Milà. Fa vim o rrema cmy, ni sabia com era, aquella casa! Sempre esram d'ull ca111ó a /ai(J·e, acrua111. -Quantes funciones feia, llavors cada any? !- ]- Ie te te te €s ¡e -gr 'Í- s- S, 1'(/ 1- sta Avui, el púbic és més instruïr i més informat - El bon afeccionat diu que Piero de Palma és etern ... - Home, ror ré una .fi... ; perà l'òpera, per a mi, és la vida. I com que encara m'hi sento bé, em disgusra negar-me a les peticions que encara sein./èm per a can rar aquí o allà. Quan arribo a casa , després d'haver actuat 011 sigui, el descans e111 produeix wta cerra tristor, perquè la meva vida ha esrar tota de treball a l'òpera. Sé que això ha d'acabar-se alguna dia; però, pensarhi, "9 em fa cap goig! -Es a dir que, ara per ara, no pensa a retirar-se.. . morirà -Ce111 deu o cent 1•int. Hi hagué 1/11 període, a la Sca/a, quan em 1•aig casar, que vaig fer 86 funcions entre el desembre i el maig de l 'any següent. Cama va a tores les f uncions de rores les òperes. Ana1'a d'una sala d'assaigs a ww a ltra, sense par(ll: Fou ren·ib/e! Però era jo1·e.. . -Quan deixi dc cantar, què farà? -Aquest és el p!Vbh•nw ... No ho sé! Mai no he anar a pescar o a caror; 110 ri nc cap afició especial. Sí que m 'ag rada passejar, amb la dona. Però, pemar en la rerirc1da, em produeix tristor. No sé si em dedicaré a fer classes d e cant, perquè és una wsca difícil: s 'han de trobar alumnes amb prou intef.ligència per a capwr allò que se'ls ensenya. Porser ajudaré a preparar repertori. Fins i tot, potser COlli a ajudant de directoJ: - Em deia, abans, que l'òpera contemporània no el convencia. - He camm pocs ríro/s d'òpera contemporània. Tors ells, amb moira dijïcu/rar, sobretot en estudiar-la, perquè no semblen .fetes per a les veus. Hi ha especialistes en aquestes obres, sí; p erò els qui cwuen el gran repertori, escasscunenr.fan òpem contemporània. No crec que, d'aquí a doscew s a11VS, s'escolti res de Nano. Berio i al(l'f!S compositors d'ara, O que es deixi de cantar Verdi, Puccini, etc. Perquè, això, seria la 1110rt del rearre operístic. - Així que, segons vostè, Puccini, Verdi, Donizctti i altres autors avui representats continuaran essent cantats d'aquí a cent anys... - Sí; sempre! Hxi's que, ww Norma, cominua recollint èxi1s /50 am•s després de la se1•a estrena . És possible -que surti 1111 alrre geni que compongui òperes d'èxit; però, de momem, les òperes mestres crec que renen assegurada la supen úència duram molts anys. Són els mareixos joves els qui reno1·en el públic de l'òpera, perquè no només s'interessen pel rock. A més, fixi:~ que, el rock que té més èxit, és el que es por escoltar, el que ré més sentir melòdic. El rock més dur és tan sols p er al públic més jove que, a partir d'una cerra edar, adopta altres posicions. No hi crec, en la mort de l 'òpera; i encara menys si vcu1sorgint bones veus que entusiasmen i arrosseguen el públic. José Guerrero Martín Foros: Amoni Bofill (119) 15 TEMA LA MÚSICA EN ELS ANYS FOSCOS DE LA POSTGUERRA La vida concertística PALAU DE LA cc• ·Concert MÚSICA CATALANA Simfònic Popular PALACIO DE LA MÚSICA CCIIIo Concierto Sinfónico Popular per Ja por la BANDA MUNICIPAL BANDA MUNICIPAL DE BARCELONA DE BARCELONA (Orquesra Municipal de Instrumentes de Vienlo) Direcció: Mtre. JOAN LAMOTE DE GRIGNON Dirección: Mtro. JUAN LAMOTE DE GRIGNON A PROFIT DELS HOSPITALS DE BARCELONA A beneficio de "AUXILIO SOCIAL" COMISSARI A D"ESPECT ACLES Dommgo, 9 de abnl de 1939, a las 11 IS Diumenge, d1a 25 d e desembre del 1938, f les o nze del ma ri. Año de la Vicroria ! r ,ARRIBA ESPANA• 1SALUDO A FRANCO! ¡VIVA ESPAÑA! ------------------------------------------~ Menys de quatre mesos separen aquests dos programes de la Banda Municipal de Barcelona No cal remarcar el trencament sobtat, i el consegüent retrocés, que es va produir, en qualsevol ordre, a Catalunya, com a conseqüència immediata de la Guerra Civil. És obligat recordar el moment musical d'un cert esplendor que vivia la Barcelona de la meitat de la dècada dels anys trenta: un conjunt d' iniciatives puntuals donava vivor a diverses activitats. al conjunt del Principat; paral·lelament, algunes institucions públiques o privades aglutinaven un element es16 (120) tructural prou operatiu; la vida ~>imlònica s'articulava a l'entorn de !"Orquestra Pau Casals, amb Ja garantia de la intervenció personal del mestre, la presència del qual atreia la participació de figures internacionals, en benefici del públic català; l'Associació de Música «Da Camera,.r omplia l'espai concertístic i proveïa Ics necessitats «socials,. de la institució del concert, sense ometre una funció cultural amb una programació sovint inquieta i imaginativa: les insütucions autonòmiques estimulaven la investigació. Un punt culminant d'aquest procés va ser la celebració, a Barcelona, l'abril de 1936, del XlV Festival de Ja Societat Internacional per a Ja Música Contemporània i del lli Congrés de la Societat Internacional de Musicologia. Poc després, els esdeveniments provocaren una brutal interrupció d'aquest procés ascensional. Òbviament, durant Ja guerra, el Palau de la Música Catalana2 es veié constret a aco- e e l ~ r e e .a st l, )- 1· lt 5, 1· Ie )- TEMA FALANGE ES PAhLA TRADICIONALISTA Y DE US d. O. 11-S. PROGRAMA DELEGACIÓN NACIONAL - SECCIÓN FEMENINA SERYICIO DE CULTURA ..... PRI~IF.RA PARTE (Cancio""" drl folklo1e -ñol) um~~r.da. toncvn-dt- Ceru d"" al Cvno N•cional do Pedaao1t.. li• Ja Mu.. u, ac.ompsft-.do •l pia.no JH)r la 1n.tln~ci'Or-a Auxili.or Conc.ha O.rrio. 1." FESTIVAL DE CLAUSURA 2.' 3. 4. S. 6." 7." 8.' DEL CURSO NACIONAL DE PEDAGOGIA DE LA MÚSICA 9.• I 0 .' ""AI•I6•"" . . • • • . . ''FoliM" • . • • • . . ""Al Alir el 1ol do rodo"" . . "Chinchirinchín'' • . . . "l-'\ Pn11loreta" (vocca 1oJu) ""El Noi de lo Mare" . "'Ern fel~ k• n iño" • "Sel!lJidill•• mnncllegl\1" "ApAñl\ndo nce¡lwlAa'' "Seauidill.. ocvillnnt1a" Ben~di1o CaHc.ia • . V olcncia . . Extrcmadum Aatur¡a• . . Coooluñn. . Vosconia . C. In Nu~wa. Snlnmnn06 . Ar.dnlucín . Ocón SECUNDA PA RTE Coro dc un,~trad•• coneunentu M .ai~•. 1 I. 2. ),• 4.' al C u r$0 N~e:iona) d e- PedaiJC)QÍit de Ja orqur•ta bajo la d•re-c:oc:i.òn del M• e•lro Bnru,dh•. Coro dc Hilundcrl\a de "El huque fnn tatmn ·· " Roononce moriaco"" (Si~lo XVI) . . . ''Asi ca.ntnn loa chicos" (E:.cena.a i.nfan tiles) j oln de "'La Oolorei' . . . . . . • TE.RCF.RA PARTE . . • • \VagnC'T . • . Mudarro Guridi Bretòn (Por el Orfeón que dirige d maestro Millet) "Cora ol Sol"". ''Mi abue!o tenÍK un huerto.. (Canción popu1tu u.. luriona) 3. 4 s PALACIO DE LA MÚSICA SABAOO, ~ DE SEPTIEMBRE, A LAS 10 DE LA NOCHE SALUDO A FRANCO . . . . • . . . . . . • . ""CaniÍ<A do Ponleçedra·· (Popular pll~) . . . ··~rmno" (Caneión popular de Castilla la Viejo) ""F.I ennl dels ocells"" (Canción popular ca.l alana) P'!!ol Millel Snpra.no .o14· And1u. fotnel!.- 6. i." 8. '1..o mort dc l'ucoiA'' . . . . "O ma¡:num Mytteñum" • • . • Credo de In miJA "Papa Mereclo" • • • • . Nieolau Victorià PnJestriM ¡ARR I BA ESPAÑAI La darrera acwació de f'01feó Cawlà (30. 9.1939), abans de la represa de 1946 llir diversos actes dc propaganda política: i podem veure amb unu certa ironia que aquests continuaren, indirectament, des dc la primavera dc 1939. amb un altre signe, un altre idioma i uns altres patrocinadors. El 2 d'abril d'aquest any hi té lloc un acte organitzat per la FET i les JONS, amb el violinista Lluís Bencjam, Ics cantants Concepció Callao i Mercè Plantada, els ballarins Joan Magriñà i Trini Borrull i una orquestra dirigida per Josep Sabater. Immediatament, un ..Festi val de re· gioncs.. amb grups folklòrics i la Banda Municipal , dirigida per Joan Lamote, i ducs de Ics cèlebres «ciiCirlas•> dc F. Garda Sanchiz («Los maravillosos caminos del Santo Grial» i «La batalla dc Tcrueh•). Més tard , clos concerts a benefici d'«Auxi· lio social », amb l'Orquestra dc Cambra dc Ferran Ardèvol, amb Rosa Balcells i Eduard Toldrà com a so listes; i a finals d'any, l'Orquestra Simfònica del SEU, dirigida per Adrià Sardó. Per la seva banda, «Educación y Descanso» presentarà, més tard, una orquestra. habitualment dirigida per Joan Pich Santasusana. Encara podríem esmentar més patrocinadors polítics d'actes musicals: la Hermandad dc Ex-cautivos, Front del Treball Alemany, etc. L'afer Lamole de Grignon i la interdicció de l'Orfeó Català A part d'aquestes dades curioses. volem esmentar dos fets significatius: Joan Lamote de Grignon dirigí un concert simfònic el 9 de maig; i el 30 d'aquest mes encara actuà al Palau amb la Banda Municipal. La propera actuació d'aquesta institució municipal. tan arrelada a la vida musical dc Barcelona i que, de la mà de Lamote, havia assolit un nivell excepcional, reconegut. entre altres. per Richard Strauss3 , té lloc el 29 d'octubre (després dc la depuració dels Lamote. pare i fill ) sota la direcció de Ramon Bonell. (Fins al 26 dc gener de 1949, Joan Lamote no va poder tornar a dirigir a Barcelona). D'altra banda, el 30 setembre podem assistir a la darrera actuació dc Lluís Mi llet al capdavant dc l'Orfeó Català, en el marc d'un ~<Cursillo dc orientación profcsional para maestros» ; el programa de mà especifica l'actuació «del orfeón dirigido por el maestro Millet». Fins al 18 de maig dc 1946, no va ser autoritzada cap acLUació ptíblica de l'Orfeó Català: i aquesta represa, fou amb el Requiem de Mozart i un homenatge a Lluís Millet i a Francesc Pujol, el seu successor immed iat (que havien mort, respectivament, els anys 1941 i 1945) i fou dirigida per Lluís M. Millet. Cal tenir presents la duresa del moment i la precarietat de les condicions professionals dc I'època per comprendre que els músics residents al país no estaven en condicions, per un elemental imperatiu dc supervivència, de rebutjar oportunitats de treball. Molt lentament sembla, però. que es vagi configurant un espai musical propi i «pairal», al marge o fent abstracció. de la tremenda pressió ambiental. Un conjunt de professionals aglutina un nucli local que cercarà una incidèncai personal en la vida musical de la ciutat: amb el Quartet de Barcelona i, més tard. l'Agrupació de Música dc Cambra (Bocquet. Ponsa, Yalero i Trotta) , els carismàtics recitals del violinista Francesc Costa, els concerts de Joan Massià i, encara. del Toldrà violinista. Ics activitats de director d'orquestra d'Enric Ca· sals o dc Joan Pich Santasusana, les de Ics violinistes Rosa Garcia Fària i Rosa Mas, o dels violoncel·listes Ernest Xancó, Ricard Boadella i Lluís Millet i Farga, dels pianistes Maria CaneJa i Pere Yallribera, les nombroses actuacions de la Capella Clàssica Polifònica, que Enric Ribó havia format amb condeixebles de l'Escola Municipal de Música. i molts allres. Igualment. (121) 17 TEMA d'aquesta dècada parteix , o es consolida. la carrera d'Alícia dc Larrocha. Rosa Sabater i Victòria dels Àngels. Les agrupacions simfòniques La vida simRmica amb agrupacions autòctones representa la columna vertebral dc la vida musical d'una ciutal. En eb temps que corrien era impensable la continuïtat de I'Orque~tra Pau Casals. I, d'altra banda, Ics circum~ti1ncics eren poc propícies a un suport econòmic oficial per a normalitzar l'acti vitat orquestral. Els anys 19-W i 1941 omplí el buit l'Orquestra Filharmònica dc Barcelona. creada i finançada pel director Cé:.ar de Mendoza Lasallc. Lc~ n:fcrèncics ~obre la seva vàluu musical no semblen pa:. òptimes. però Ics tcmportldcs per ell dirigides comptaren amb solistes com Ricard Viñcs. Jacques Thibaud , Alexander Uninsky. Picrrc Fournier o d joveníssim Arturo Benederti-Michclangcli. Del 1941 fins a la creació de l'Orquestra Municipal, els cicles de l'anomenada Orquestra Ibèrica dc Concerts. subvencionatia en una petita part «por el Excelentísimo Ayunlamicnto», evitaren que Barcelona es quedés totalment òrfena de simtonismc. En realitat, era una rcagrupació dels membre!> supervivems de l'Orquestra Pau Ca...als. auspiciada per Enric Casals, amb alguna nova incorporació. potser amb el ucsig secret que. en uns millors temps, Pau Casals pogués tornar a pronunciar, batuta en mà, el seu <<decíanws ayer». Ara, absent aquest i postergat Joan Lamotc de Grignon. les dues màximes institucions dc la direcció barcelonina. rOrquestra Ibèrica fou dirigida, entre altres, per Enric Casals. Francesc Pujol, Hugo Balzcr, Gerard Mass, Jesús Anímbarri i Eduard Tolcld1. Hauríem d'afegir audicions esporàdiques dc l'Orquestra Clàssica de Barcelona. amb el mestre Josep Sabater. i de l'Orquestra ProfessionaJ dc Cambra. amb Enric Casals, així com els tradicionals concerts simfònic!> dc quaresma dc l'Orquestra del Liceu. en aquest teatre. En realitat, els mateixos protessionals integraven majoritàriament totes Ics formacions orquestrals dc la ciutat. Per aquesta raó. fins i tot després dc la fu ndació dc l'Orquestra Municipal , dumm molt de temps va ser impossible la coincidència d'un concert simfònic al P.alau amb una representació d'òpera al Liceu. La creació de l'Orquestra Municipal de Barcelona L'acord del Consistori barceloní (presidit per Miquel Mateu, essent regidor de Cultura el Dr. Tomàs Carreras i Arlau) dc 18 (122) crear l'Orquestra Municipal . determinà òbviament un canvi qualitatiu important. respecte dc la vidu simfònica dc la ciutat. En primer lloc, pel fet d'estructurar per primera vegada un cos simfònic realment estable; dcsprl!s, per haver propiciat una necessària renovació de l'estament professional dc la ciutat (ja que l'estatut municipa l imped ia l'entrada dc nous fun cionaris que tinguessin més dc 45 anys); i finalment, per la mateixa personalitat d'Eduard Toldri1, que en fou nomenat director. La nova formació es reuní per primera vegada el 22 dc desembre de 1943 i féu la presentació pública, al P-alau, el 31dc març de 1944. La seva activitat s'estruct urà en tres cicle~ anyals de quatre concerts d'abonament: d'hivern. primavera i tardor. en re. Entre les obres dc compositors ca- talans programades per l'Orquestra figuren els dos Concert de piano, dc Manuel Blancafort (estrenats per Maria R. Canals). Ermira i Panorama i la Simfonia en mi del mateix compositor; Suburbis i Comprines de Mompou, la Simfonia Mediterrània (una «òpera prima>> simfònica) i les Cançons negres de X. Montsa lvatge; el Concert de l'iolí, en mi menor, de Rafael Ferrer i Enigmes de Ricard Lamotc. Podríem parlar, encara, d'obres de Bartók i de Hindemith, de Honegger, Milhaud, Poulenc i Mcssiacn, de Casella i Malipiero, de VillaLobos i Samuel Barber. Directors con Clemcns Kraus, Hans Rosbaud , Ernest Bour, Ataúlfo Argenta, Bruna Madcrna i Jean Martinon es posaren en aquesta època al davant de l'Orquestra. Primer concert de l'Orquestra Municipal de Barcelona una sèrie quinzenal de concerts matinals. Els concerts d'abonament trigarien encara a atreure un públic nombrós: en canvi, els concerts matinals assoliren de seguida un gran ressò popular i multitudinari. No és aquest el lloc d'una relació detallada dc les seves aclivitatsJ en el període que estudiem (1939-1952). Només volem remarcar algun~ detalls de la programació. que, si avui ens semblen normals. o potser fin s i tot tímids. representaven un notable progrés respecte de les programacions habituals dels concerts corrents en aquells anys de postguerra. Toldrà. que mai no obvià la gran literatura simfonica clàs!>icoromàntica, sentia una gran afinitat personal pel repertori impressionista; en aquests anys, havia dirigit pràcticament tot Debussy i tot Ravel; Stravinsky també li era propici; la seva versió de l'Ocell defoe és digna de recordar, i la Simfonia dels Salms amb la Capella Clàssica Polifònica, de Ribó. era antològica; el 1946. la fresca agressivitat de Perruixka encara provocà una certa polèmica. També dirigí el Capriccio, amb Soulima Stravinsky al piano, i el Concert En contrast, les gires d'orquestres forasteres no es prodigaren amb excés: la Filharmònica de Berlin tocà al Palau, l'any 1941, dirigida per Karl Bohm, i al Liceu, l'any !>egücnt, amb Clemcns Kraus. L'any 1941. Barcelona rebé I'Orque!>tra Simfònica de Madrid. amb Conrado del Campo i Enriquc Jordà: el 1948, l'Orquestra dels Concerts Colonne dc París, de la mà dc Paul Paray, va deixar un record cxcel·lcnt, que no igualaria en una segona visita, dirigida per Gaston Poulct. el 1949. Dues formacions alemanyes, que en el futur serien hostes freqüents de la ciutat, van causar sensació: l'Orquestra de Cambra de Berlín, amb Hans von Senda, es presentà a fi nals del 194 l; agrupava excel·lents instrumentistes alemanys que, en els anys de la segona guerra europea, eren dispensats del servei militar: i l'Orquestra dc Cambra de Stuttgart, amb Karl Münchinger, semblava encarnar el paradigma dc la interpretació més «actual» per a l'obra instrumental dc Bach; va fer el primer concert, a Barcelona, el febrer de 1950. Han passat molts anys des d'aqueiis moments! TEMA Les temporades de la «Cultural» s 7 J L'«Associació de Cultura Musical» (coneguda en el nostre món musical com la «Cultu ral») assegurà la presència a Barcelona d'algunes grans estrelles del concertisme internacional i d'un conjunt de noms, menys sonors, però sempre d'un nivell exccl·lent. Estava regida per una junta directiva Jonnada per afeccionats distingits, i i Heitor Villa-Lobos, d'intèrprets peninsulars i, molt especialment, de catalans. La «Cultural» potencià la carrera de Victòria dels Àngels i de l'aleshores jovcníssima Rosa Sabater, omnipresent en la vida musical de Barcelona: Alícia de Larrocha era habitual en aquests concerts i inicià la carrera americana, a partir d'una recomanació d'Alfonso Sanz a Alfred Wallenstcin, aleshores director de l'Orquestra de Los Angeles, el qual havia actuat a Barcelona. Cal remarcar, finalment, que la progra- n ¡) La «Cultural» cowribuí a la consolidació de la carrera d'Alícia de Larrodw i Rosa Sabater ;- 1- ty 1, ty ]- 1 ls Ie t. 1- r:n :lf T- Ï- J- la el le ' a- a- al rts gestionada professional ment per Al fon so Sanz, un manager amb connexions funcionals amb altres organ itzaciones de l'Estat, que s'integrà plenament a la vida musical de Barcelona, en la qual tingué un paper important. Els concerts dc la <<Cultural» eren exclusius per als seus associats, si bé, de vegades, els seus artistes repetien l'actuació en concerts públics. El primer concert de l'Associació tingué lloc el 29 de novembre de 1939, i presentà el pianista Leopoldo Querol; de seguida vingué la presentació del violinista Henryk Szering, qui obtingué, a Barcelona, els primers èxits internacionals. La llista de figures internacionals i agrupacions que, en la dècada dels quaranta als cinquanta, actuaren repetidament a la «Cultural» és copiosa: esmentem només, a títol d'exemple: Antonio Janigro, Walter Gieseking, Wilhelm Bakhaus, Gcorg Kulcnkampff, Leila Gousseau, Nikita Magaloff, Geza Anda, Julius Katchen, Sernard Michclin, Pierrc Fourn ier, Christian Fcrras, Pierre Sancan, Wi lhclm Kempff; els Quartets Vegh, Loewcnguth, Lchner i Hongarès; Ics Orquestres de Cambra de Berlín, Stullgarr i Florència (amb el jovenfssim Claudio Abbado com a pianista); l'Orquestra Simfònica dc Madrid, amb Anatole Fistulari; la Fi lharmònica de Barcelona, amb Karl Schuricht, etc. Els seus concerts no es limitaren a promoure el gran recital: sol·licitaren la presència dc compositors com Francis Poulcnc ció de l'Associació també havia potenciat els artistes i les agrupacions de Catalunya: efectivament, figuraven en els seus programes: Toldrà i l'Orquestra Municipal, Enric Casals i l'Orquestra Professional dc Cambra, Josep Sabater i l'Orquestra Clàssica, l'Orfeó Català, l'Orfeó Laudate, la Capella Clàssica Polifònica i la Capella Clàssica de Mallorca, Joan Massià i Maria Carbonell, Rosa Garcia Fària, RosaM. Kucharsky, Ricard Viñes i, naturalment, amb molta freqüència, Gaspar Cassadó. Management i autogestió Els costos globals de l'organització d'un concert encara permetien que un agent dc concerts, o ocasionalment els mateixos intèrprets, poguessin assumir el risc econòmic de la promoció musical, sense subvencions complementàries. Alfonso Sanz (i altres managers) van poder, d'aquesta manera, revitalitzar la vida musical dc Ja ciutat, organitzant recitals i fins i rot concerts simfònics de nivell habitualment satisfactori. Així, ei públic gaudf de recitals de personalitats com Jacques Thibaud, Alfred Cortot (que tornà a Barcelona el 1950), el llegendari Edwin Fischer, o noms com els pianistes Bela Sik.i (que s'havia fet u.n nom a Barcelona) i Julius Katchen, o els violinistes Alfredo Campoli i Henri Lcwkovitz (que havia aterrat a Barcelona fugint dels esdeveniments bèl·lics europeus). Sanz també havia organitzat sèries orquestrals, per compte propi o aliè. mitjançant un acord econòmic plausible amb els insrrumcntsites professionals. i recuperant el nom de rOrquestra Filharmònica de Barcelona. Al front d'aquest conjunt ocasional havien figurat noms de tanta solvència com Jgor Markevitx (qui dirigí diversos concerts i es presentà també amb l'Orquestra del Maggio Musicale Fiorcntino que havia reorganitzat després dc la segona guerra), Anatole Fistulari (casat amb una filla de Gustav Mahler) , Alcco Galliera, Béla de Csisllery, Heinrich Hollreiser, Louis de Froment o Ataúllo Argenta , que havien col·laborat amb solistes com Alícia de Larrocha, Victòria dels Àngels. Szering, Cassadó, Massià o Nikita Magaloff. Sanz també deu guardar un exccl·lcnt record dc les seves relacions professionals amb Pierino Gamba, el director precoç que tant havia captivat el públic dominical de la ciutat en les seves nombrosíssimes actuacions d'infantesa i d'adolescència. El fenomen dels concerts dominicals. sovint autogestionars pels mateixos intèrprets, amb programes de gran públic (com BachBeethoven-Brahms, amb Lewkovitz i la direcció de J. Pich Santasusana, o la Novella), o el recital Chopin d'algun pianista espectacular..... arrelà en el públic de Barcelona. També foren multitudinàries les actuacions simfònico-corals de l'Orfeó Català. Amb totes les servituds i mancances pròpies de l'època, la vida de concerts de Barcelona anava progressivament adquirint una identitat pròpia. ¿A quin moment podem parlar d'un fet o esdeveniment tangible i significatiu que tanqués clarament una època per a iniciar-ne una de nova? El procés va ser lent i progressiu. Encara havien de passar uns anys perquè es produïssin uns esdeveniments que, a la llarga, havien de ser detern1inants: les primeres edicions, encara modestes, del Festival I nternacional dc Música i la creació del Patronat ProMúsica. L'anàlisi d'aquesta nova etapa. però, ja no correspon a aquest article. Lluís Mil/et NOTES (I) V. l'article dc Marta Muntada sobre I"A~socia­ ció de MÚsica •Da Carnera. a la • Revista Mu~ica l Cawlana•. núm. 24, octubre dc 1986. (2) Aquest estudi és basat, dc manera pràcticament exclusiva, en els concerts celebra IS al P.Jiau dc la Música Catalana entre els anys 1939 i 1952. (3) Sobre l'afer dc !"expedient de depuració uplical a Joa n i Ricard Lamotc de Grignon. V. l'apèndix docu mental de l'estudi de Francc~c Bonastre, Lt1 Banda Municipal dl' Barcelona, publicat per I"Ajunturncnl dc Barcelona el t986 (p. 185-186). (4) V. L'article d'Oriol Martorell · Eduard Toldrà i l'Orquestra Municipal de Barcelona• a la · RcviMa Musical Catalana• núm. 31. maig dc 1987. així com la seva tesi doctoral sobre el simfonismc barcclonf. (123) 19 TEMA El Club 49 i la Música Oberta L'esclat de la guerra civi l dc l'any 1936 afcct1t durament l'itincmri dc les nostres vides. En el meu cas. començà per provocar l'ajornament dc prop d'un any del meu matrimoni i. posteriorment. l'estada d'una setmana a París amb la muller. aprofitant Iu circumstància dc l 'c~trcna d'una obra meva al Festival dc la S. I. M.C. del 1937. I el nostre retorn a Barcelona motivà que la companyia semi-estatal on treballava com a enginyer em sancionés amb un trasllat forçós a València durant trc~ anys. i a ser demandat més tard pel Tribunal de Responsabilitats Polítiques (afortunadament. sense conseqüències greus). Durant el nostre tbrçat sojorn a Va lència. solament vaig tenir ocasió d'iniciar amicalc; relacions amb els músics Manuel P..1lau i Vicenç Garcés. La meva muller, però. aprofità la circumstància que. en aquella època, solament hi havia a l'Estat espanyol dues Acadèmics Superiors d'Art (a Mad rid i València) per completar els estudis dc pintura que havia fet a l'Escola de Llotja de Barcelona. Per ta meva banda. durant el nostre imposat exili vaig compondre deu obre~ senceres i dues parcialment. Entre les primeres in strumental s hi ha: la Suite dïwmenatges, per a guitarra, la Sonaw per a vio/f sol, el QuinfL't de vent núm. I i Ics Cançons nadalenques per a la mateixa lormació. Entre les vocals. figuren Ocells perdur.~. per a veu i piano. Cançó de flabiol, per a veu i flauta. i dos reculls de Nadales i Cançons populars i sis Responsoris per a cor mixt. Finalment. les ducs obres que foren acabades a Barcelona són la S01wta per a oboè i clarinet baix i la Missa per a cor mixt. He de remarcar que algunes d'aquestes obres encara no s'han executat mai, i que Ics restants foren estrenades després dc 16 a 43 anys de la data de composició. A partir de l'any 1943, en què tornàrem a Barcelona, la vida musical a Ja nostra ciutat. com la de totes les activitats artístiques en general, era molt reduïda. Es limitava pràcticam~nt als concerts de I'Ac;sociació Cultural i als d'alguns promotors d'audicions musicals més o menys esporàdiques. Pel que fa a la música simfònica, l'Orquestra Municipal fou creada l'any 1944, I'As20 (124) Roben Gerhard i Joaquim Homs sociació Joventuts Musicals, l'any 1952, i els Festivals Internacionals de Música que promogué aquesta entitat no s'iniciaren fins l'any 1963. Prescindint, en Ja present referència, de les activitats musicals que en el període que estem considerant es van desenvolupar en el Teatre del Liceu en els gèneres d'òpera. ballet i concerts. es pot dir que el principal esforç d'informació i aproximació als corrents musicals d'aquells anys d'aïllament cultural no recaigué gens en els organismes oficials, sinó en dues importants iniciatives privades: d'una banda, les nombroses tandes de concerts que l'enginyer melòman Josep Bartomeu celebrà a la seva residència de Pedralbes entre els anys 1948 al 58; i d'altra, a Ics freqüents audicions gramofòniques i en viu que el «Club 49,. organitzà durant els anys 1952 a 1970 per a fer conèixer Ics obres més destacades de la música contemporània. Els concerts i representacions d'òperes de cambra i ballcb que oferí Josep Bartomeu mostraren una àmplia panoràmica dc la música dc tols els temps i procedències. Quant a Ics activitats del Club 49, en les quals vaig intervenir molt directament, cm caldrà fer una mica de marxa enrera per explicar la meva vinculació amb els principals promotors: Carles Maristany i Joan Prats. A tots dos, els havia conegut poc abans de la guerra civil, per mitjà del composi- tor Robert Gerhard . I. en tornar a Barcelona , vaig tenir l'ocasió de reprendre l'am istat amb ells. El primer. posseïdor d'una gran cultura literària i musical, havia fundat en aquell temps l' «Editorial del Zodíaco» juntament amb el seu amic Martí de Riquer i. precisament, encarregaren la il·lustració de dos dels llibres a la meva muller, Pietat Fornesa. Anys després. Muristany es relacionà amb els pintors que formaren el grup «Dau al set•• (1948) i amb els fundadors del «Club 49», el quaJ es dedicà inicialment a la promoció de les arts plàstiques dc tendències més renovadores i. posteriorment, a partir dc 1952, gràcies a Ics facilitats que tenia un dels principals membres del «Hot Club» (Pere Casadevall) per a importar discs microsolcs, es decidí organitzar landes anuals dc concerts dedicats al coneixement i la divulgació de la música contemporània. A causa de les grans dificultats que hi havia en aquella època per la celebració d'actes culturals, es programaren les sessions com si pertanyessin a una nova secció del «Hot Club», que ja estava autoritzat per a convocar-ne. La primera materialització del projecte es configurà en una «Antologia de la música contemporània postimpressionista", composta de 10 sessions en les quals figuraven mostres representatives i equilibrades de les diverses tendències musicals que s'havien manifestat després f l 5 l 5 1 s s s TEMA A dalt, Tcúl/eferre, Poulenc, Honegger, Milhaud, Cocteau i Auril-. A baix, Allfoll l'Oli Webem. El públic de Barcelona descobria al mateix temps el ••Grup dels Sis" i l'Escolti de Viella En el curs 1954-55. que constà dc 36 sessions. es feren conèixer per primera vegada a Barcelona obres dels compositors nord-americans Ives, Yarèse i Cage; l'any 1956 s'ofurí una audjció de Le marteau sans maitre, de Pierre Boulez i diverses obres dc Krenek. Dallapiccola. Nono. Stockhauscn i He nze. Finalment. en el curs 1958/59 s'oferí la primera audició de la Simfonia ntím. 1 i del Qutmer niÍm. 1, de Roben Gerhard , així com un concert de música experimental dc Hidalgo i Marchetti. L'any 1960, el «Club 49» inic ià una nova etapa, amb la creació d'una secció musical especialitzada que anomenà «Música oberta». Començà les activitats amb un concert al Tinell, en e l qual s'estrenaren obres per a conjunt instrumental de J. Cercós, J. Homs i Luis de P'dblo. En aquell mateix a ny se celebrà un concert dc música experimental del «Groupe de la Recherche» amb obres de Schaffer, Fe rrari i Xenakis. I a mitjan 1961, s'oferiren noves obres instrumentals i electròniques de Varèse, i ducs conferències amb audicions: dc G. Ligcti sobre la música electrònica i els seus problemes, i de J.M ? Mestres sobre Luigi Nono. A finals del mateix any, tingué lloc un concert d'obres dc Stock.hauscn, interpretades per D. Tudor i presentades per l'autor mateix. En els anys 1962 i 63, es programaren les obres completes de Webern i Ics darreres produccio ns discogràfiques de Stravinsky, entre altres de diferents autors. Durant els dos anys següents, l'activitat musical tou més reduïda. Cal destacar-nc un concert de música concreta i instrumental que va dirigir Konstantin Simonovic, i el del Grup <•Diabolus in Musica», dirigit pel compositor Joan Guinjoan. el mes d'abril dc 1966. de la primera guerra mundial. La sessió inaugural tingué lloc el 16 dc gener de 1952. En conjunt, hi foren presentades 43 obres de 18 compositors (Ravel, Roussel, Milhaud. Honeggcr, Satie, Poulenc, Martin, Stravinsky, Prokolicv, Schonberg, Berg Wcbcrn, Hindcmith, Bartók, Hàba, Falla, Casella , Villa-Lobos). En general, se celebra ren unes 30 sessions anuals, la major part dc Ics quals eren dedicades a la música, i Ics restants a a rts plàstiques, poesia i c inema. A mesura que anàrem disposant dc més c lements, no solament anàrem ampliant e ls programes de música contemporània am b audicions discogràfiques i més tard amb cintes magnètiques. sinó també amb audicions en viu. Entre altres audicions, programàrem: Microcosmos i els Sis Quarte/s de corda, dc Béla Banók; les obres completes dc Wcbcm; moltes de Schonberg (entre elles, Pierrorlunaire, Erwartung i el Moisès i Aaró); Ics òperes üdú i J#Jzzeck, d'Aiban Bcrg, é7 mandarí meravellós i El casle/1 de Barbablava, de Bartók; 1J1e rake progress, deStravinsky, Porgy and Bess de Gershwin; i La mèdium, El cònsol i El telèfon, de Mcnolti. En els concerts en viu, s'estrenaren diverses obres d'autors catalans contemporanis. Entre e lles, cal destacar l'estrena del Nonet, i el Concert per a 8, dc Robert Gerha rd. ambdues obres dedicades a Ricard Gomis, un amic de l'autor qui, abans dc la Guerra Civil, havia col·laborat an1b e ll en la creació d 'un club dc discòfils, i que també era soci del «Club 49». L'any 1967 es presentà l'ocasió de formar un grup instrumental dedicat a la interpretació exclusiva d'obres musicals contemporà nies, que dirigiria Simonovic. I , per a finançar el primer c icle dc cinc concerts, e l pintor Joan Miró . an1ic íntim de Joan Prats. es va oferir a realitzar una litografia que, a més de servi r de portada per al programa dels concerts. pennetria fernc còpies, signades per l'auto r. que serien adquirides pels socis del Club. Les activitats de «Música oberta» i del «Club 49» es perllongaren fins l'any 1970, a començaments del qual celebrà un concert necrològic d'homenatge a l compositor Robert Gerhard, qui havia mort a Cambridge el 5 de gener d 'aquell any. Crec recordar que fou un dels darrers actes del «Club>>; perquè , l'any següent, morí Joan Prats, qui tant en el temps dc creació dc I'A .D.L.A .N. , els anys 30, com en e ls del «Club 49» i «Mús ica oberta..., i de la «Fundació Miró>>, havia estat una de les personalitats més actives, entusiastes i efi cients en l'ajut i la divulgació dc l'art contemporani. Joaquim Homs (125) 2 1 JOVEN ORQUESTA NACIONAl DE ESPAÑA JOVEN ORQUESTA NACIONAl DE ESPAÑA AUDITORIO NACIONAL DE MUSICA Prinòpe de Vergoro, 136 28002 MADRID NOMBRE YAPELUOOS INSTRUMENTO CAllf!PLAZA COOfGO POSTAl OUOAO PROVINCIA MWDiHI. t.]iiill'i!·t ..,...,;. . , _._&fi,......_ ...... TELEFONO ( PAlS ) Con el potrocinio de (~ {~. TEMA Josep BartoiDeu: el mecenatge providencial ut I'C'sidència de Josep Bar/Onu•u o Pedmlbes, avui Centre de Documewació Musical de la Generalitat Per a la immensa majoria de joves afeccionats a la música, el nom dc Josep Bartomeu segurament els serà completament desconegut. Ni tampoc el dc la seva finca. «Jardí dels Tarongers.. , no adquirirà per a ells una especial significació si no és que, al marge del poètic suggeriment del nom, saben que hi ha instal·lat actualment el Centre de Documentació Musical de Ja Generalitat de Catalunya. Tanmateix, per als qui van viure l'ambient musical de la nostra llarga postguerra (pràcticament els anys quaranta i cinquanta), els noms de Josep Bartomeu i del <~Jardí dels Throngers» significarà evocar una època (1948-1958) en la qual la música barcelonina va viure un dels seus moments més entranyables, a la vegada que el fet concertístic adquiria una autèntica projecció cu ltural. Certament, abans d'incórrer en la temptació triomfalista, també cal puntualitzar que l'enginyer Josep Bartomeu (Barcelona, 1888-1980), en organitzar les sèries d'audicions a la seva torre - una antiga masia envoltada d'un jardí d'inspiració italianamai no va pretendre assolir una projecció pública o beneficiar-se d'algun benefici social, sinó que, al contmri, amb aquells concerts solament intentava aprofundir en el coneixement de l'art dels sons en tots els aspectes. Seria difícil trobar un tipus de mecenatge com el que exercí Josep Bartomeu, ja que si, per una banda. gairebé la immensa majoria dels músics barcelonins van tenir sovint l'ocasió d'actuar al «Jardí dels Tarongers», també per accedir a aquests concerts només calia ser un afeccionat a la música. Dc fet, Ja casa estava oberta a tots els melòmans dc Ja ciutat: per entrar-hi, no s'exigia cap mena de credencial. Un cop a dins, solament calia recollir el programa de mà, curosament imprès, escollir un lloc en l'acollidora sala decorada per Vila Arrufat i esperar-hi que el concert comencés (l'inici del qual era anunciat pel mateix senyor Bartomeu, qui, tocant una campaneta, recorria les estances dc la casa i del jardí). No hi havia cap mena de protocol o cerimònia; tot transcorria i es conc~trava exclusivament en gaudir de la música: els uns, tocant-ne; i els altres, escoltant-nc. Naturalment, també cal entendre, si pensem en la dimensió física de l'espai - una llar particular, no del tot idònia per acomplir amb les funcions d'un veritable auditori- , que la possible projecció social i difusora dels concerts del senyor Bartomeu (així era anomenat amb admiració i respecte en els ambients melòmans de la ciutat) sempre quedà limitada a un petit cercle d'afeccionats. Ara, a trenta anys dc distància, és difícil de precisar dades quant al nombre d'assistents i a la composició del públic: tanmateix, es pot dir que la xifra dels habituals als concerts del «Jardí dels Throngcrs" devia oscil·lar entre el mig i el centenar d'afeccionats, entre els quals, a més de l'estament musical, no faltaven tém1poc membres de la intel·lectualitat, ni del món de les arts de Barcelona. En canvi, un aspecte difícil de constatar-ne la presència, era que les audicions tinguessin cap altra motivació que no fos la d'escoltnr música. És important recalcar aquest darrer punt, ja que els concerts no obeïen a cap condicionament de tipus social, sinó que sorgien de la necessitat, autènticament vocacional que tenia Bartomeu de conèixer i escoltar música de totes les èpoques i gèneres, ja que, a més de les sessions a casa seva (com a mínim una cada setmana, durant gairebé tot l'any). també assistia a qualsevol manifestació musical que es produís a Barcelona. Uns concerts diferents Un aspecte veritablement interessant, i que atorga una particular significació a l'activitat desenvolupada al •Jardí dels Tarongers» al llarg de Ja seva existència, és el sentit monogràfic que fou donada a Ja programació, amb la qual cosa, i en el decurs dels deu anys d'activitat, no solament es contribuí a la coneixença d'obres inèdites. tant del passat com de l'època contemporàni 1, sinó que també s'hi assolí una remarcable projecció musicològica. Bartomeu no escatimà esforços perquè el caràcter del curs i dels concerts fos monogràfic o bé. com ell en deia, «homogeni», ja fos sol·licitant Ics partitures allí on eren. buscant els intèrprets (127) 23 TEMA i instrumentistes que calgués, e tc. I, naturalment, documentant-sc en allò que calia per procurar la visió més il·lustrativa del tema proposat. En aquest sentit, ~ón alliçonado rs els comentaris que escrivia per als programesresum de cadascun ucls cursos que organitzava, ja que cada època, esti l, autor o gènere hi era s ituat mi tjançant una visió histi'>rica. i mostrant tant els precedents com les conseqüències dels temes centrals dels cicles. Certament, en uns temps en què la nostra cultura era objecte d'una persecució, en què els contactes amb la resta del món s'havien de realitzar superant una barrera d'obstacles burocràtic;.. la labor i el mecenatge dc Josep Bartomeu van ser providencials, ja que aglutinà al seu voltant un nucli d'ar- explotant els repertoris més popularitzats, o bé el d'oferir l'actuació de tota una sèrie més o menys brillant d'artistes for.tn~). l'experiència del «Jardí dels Tarongers• s'erigí com una significativa aportació, tant per a recollir i impulsar els projectes dels sectors més inquicLs i re novadors dc la nostra música (Cercle Manuel de Falla, Joventuts Musicals dc Barcelona, etc.) com per a donar suport a nous artistes i conjunts que, en aquell moment, iniciaven el camí. D 'alguna manera. e n aquests moments, quan les institucions del país. tant les oficials com les privades, a l'hora d'organitzar la nostra vida musical només semblen moure's pel s actes multitudinaris i espectaculars, o bé es deixen enlluernar per la fama d'uns ídols creats per la indústria de l'espectacle i que. en canvi, no aporten res hi fa ltaren aud icions simlòniqucs, protagonitzades per l'Orquestra Municipal de Barcelona, dirigida per Eduard Toldrà, ni les funcions operístiques, ni Ics coreogràfiques. Diguem, també, abans dc repassar aquests c ursos concertístics, que la desaparició dc les ac ti vitats musicals del «Jardí de ls Tarongers» no va ser per causa d'un cansàmcnt dc Josep Bartomeu, sinó que obeí a factors aliens a la seva voluntat i a Ja seva profunda vocació melòmana. raó per la qual no cal entrar en més detalls. Així. del petit volum que fou editat amb el títol dc Deu anys de nuísica al Jardí dels 1brongers, com a índex de les obres que s'hi interpretaren, podem destacar-hi una sèric dc noms d'intèrprets i conjunts. Lamentablement, la publicació no porta cap Nm1o, Srocklwusen i Boule<. 1·an ser presems a la programació del Jardí dels Taron~ers. Aleshores represemaren /ala més radical de la composició musical tistcs i de gent que podia establir un pont amb aquell passat. diguem rellevam , dc la nostra música, com era el de les dècades dels anys vint i trenta; un passat que aleshores s'intentava s ilenc ia r. Des d'un altre punt de vista, a través dels seus concerts també es realitzà la necessària aproximació als nous correms estètics i artístics que sorgien a la resta del món. Així, els nostres instrumentistes van tenir l'av inentesa de posar a la consideraci6 pública la seva interpretació dels textos mu~ica l s del passat, així com la dels que conformen el repe rtori cabdal del nostre segle i també de les obres que en aquells moments constituïen la més rabiosa actualitat. Igualment els nostres compositors, i molt especialment els qui en començaven la carrera, van tenir l'oporrunitat d'escolta rhi i estrenar-hi Ics respectives obres, al mateix temps que hi coneixien algunes dc les creacions que configuraven i configuren el món sonor del nostre temps. No cal dir que també (en uns moments en què la vida musical i concertística de la ciutat transcorria sense cap política concreta, si no era la del simple criteri de seguir 24 (128) a la culturà catalana, el mecenatge de Jo sep Bartomeu és tot un model dc política a seguir quant a formar la sensibilitat dels públics, a donar mitjans de vida als intèrpreL~ i als conjunts, i a protegir i engrandir el patrimoni de la nostra música. Breu ullada a l'aclivital del «Jardí dels Tarongers» Així, succintamem, a la llar de Josep Bartomeu s'hi pogué escoltar un repertori musical que va des del segle V aC fins a una sèrie d'obres que aleshores constituïen la darre ra novetat avantguardista, a la vegada que hi oferia manifestacions tan interessants com el jazz, la música popular de diverses ètnies de països llunyans i, naturalment, la música culta de totes les èpoques. Per les característiques de la ocSala Vila Arrufat» i dels indrets del bell jardí, anomenats la • Plaça d'Hermes» i «El Jardí de l'Om .. , el gènere predominant dels concerts va ser el cambrístic. Tanmateix , no referència a la cronologia dels concerts. ni tampoc es pec i fica o determina el contingut dc cada actuació. Amb tot, la lectura d 'aquest volum impressiona per la quantitat dc noms que evoquen un passat veritablement brillant per una banda i, per l'altra, perquè s'hi endevinen les primeres passes de molts artistes i conjunts que avui són la nostra realitat. Així, quant a conjunts, cal destacar-hi la presència dc l'Orquestra Municipal de Barcelona, l'Agrupació Solistes dc Barcelona, «Ars Musicae» de Barcelona, «I Musici» dc Roma, «Collegium Musicum.. de Wiesbaden, «Trio Ebert» dc Viena. el ..Groupe d'Expérimentation de Musique Concrète» de la Radio-Televisió Francesa, etc. Conjunts vocals: Capella Clàssica Polifòn ica de Barcelo na, Cor Madrigal, Cor Al·leluia , Antics Escolans de Montserrat, Coral Sant Jordi, etc. Conjunts de dansa: Esbart Verdaguer i Esbart dc Sarrià. Directors d'orquestra: Eduard Toldrà, Josep Sabater, Jacques Bodmer, Narcís Bonet, Bernhard Rovenstrunck, Josep L. DeJàs, etc. TEMA A ,J '~" ' :1 . ';"' jC::::..... /J ¡ 1--- r-¡j'] ¡ ¡ fa JO 11 ~ ~ z• JZ• e::::::::- S tnc 1 e=:-._ ....... H =:= .'=,_ J L~ H;¡"~,1~;"'; ·~~·, ; .• i...:::;::J...c:_9 16 20 8 . 3 .• l=-, ! .r=-19 • ""'íTl! i...., ll> •:"•' 71 A 5D ! : "=:'!-- ~ _h~[*~~6o~l--------~~~L_____~FZ6o~j__J~ ¡~,--~c~~~~~·~z~~~ ) ) s ÇQ 5 H A I 9 25 /6 H C ·i ...,c::::r:::-. j 9 IS ! ! j 8 12 E 20 H -f - - ~ -0- ~ Groupc 3 J Anllphott~r : 2 parit'~ olt,rn~·u po, oppo~/litm (A) i ( J) notes compf,xc~ de /o .si n t: 1 { 11 J .. I'") lr~hÇOff$ d r s S ' D&ipe• t:::::::... noi# 'nt/roil -=::::::::] no/ to 16 ... JO - 25 ¿.,,.¡, .n ~m4. ( <D azzzzzz) rilrt~g rodic si9urncc3 p 11rl1t: •up~ncurt> 11 i'ttlin~urfl - - - - ,st'lt:nêt:s unilé dc tanpa ti 6 0 cm : r El Grup d'Experimemació de la Música Concreta de la Radiodifusió France.w l'a permetre als nostres melòmans d 'escoltar per primera l'egada nuísica electroacústica. A dalt, tma panitura de Pien·e Henry: a sota. Pierre Sc!taeffer, animador i teòric del moviment la r- ~, I» s- >e 1- )f t, .i à, :)- e- Soli stes i instrumentistes: M:' Teresa Balcells. Maria Cancla, Miquel Farré, Mercè Llatas, Joa n Moll , Rosa Sabater i Pere Vallri bera com a pianistes; Gracià i Renata Tarragó com a guitarri stes; Fèlix Ayo, Eduard Bocquet, Montserrat Cervera, Henri Lewkov itz, Pau Dini , Jaume Llecha , Domènec Ponsa i Xavier Turull són algu ns dels violinis tes; i entre molts altres, Lluís Benejam i Mateu Valero (violes); Josep i Salvador Brotons, Salvador Gratacòs i Francesc Rcxach (tlautes), Domènec Scgú (oboè), Amadeu Rovira (trompeta), Ramon Isbcrt (fagot), Robert Ar- mengo! (percussió) i Rosa Balcells (arpa) . En el capítol de cantants, pel Jardí dels Tarongers van passar: Victòria dels Àngels, Concepció Badia d'Agustí, Maria Rosa Barbany, Carme Bustamante, Montserrat Caballé, Antònia Jordà, Montserrat Martorell , Hugues Cuénod i Raimon Torres. Com a actors i recitadors, hi ligura també Josep M? Flotats; i com a directors escènics, hi tenim Manuel Cubetes, Montserrat Llongueres i Jaume Picas, entre altres: i Joan Tena com a ballarí. Sovint, per proporcionar una visió teòrica de la música. també s'hi oferiren con- ferències a càrrec de crítics i musicòlegs com Rosend Llatas. Miquel Querol, François Paillard. Oriol Martorell , Delannoy Anhuys. etc. Quant als cicles de caràcter monogràfic. se'n dedicaren al •Licd alemany» i a la «Música Vocal.. en els següems apartats nacionals: França, Itàlia, Espanya, Anglaterra. Rússia i altres països europeus i americans. «L'evolució del petit conjunt instrumental», «Moments interessants en la història de la Música» i «La Música inspirada pel mite d'Orfeu, com a expressió de la inlluència de la música sobre la persona humana», van ser tants altres enunciats per a uni fica r el re pertori de tres cursos més, mentre que la personalitat de grans lïgures com J. S. Bach, Brahms, Mozart, van tenir cicles dedicats excl usivament a llur obra. I , per altra banda. Chopin i Schonberg van encapçalar sengles cursos dedi cats respectivament a l'escola romà ntica i la mús ica moderna (segle XX). La llista d'obres que s'hi van escoltar pot dir-sc que estableix un panorama ben s ignificatiu sobre l'evolució de la música en el món occidental al llarg del temps: des dc Ics Camigas d'Alfons X, pa:o.sant pels trobadors, el Còdex dc Ripoll i el Llibre Vermell de Montserrat. i músiques més conegudes del repertori renaixentista. barroc i romàntic, s'arriba al nostre segle amb creacions dc noms tant cabdals com Stravinsky, Ravel, Bartók. Schonberg. Webern, Bcrg. Haba, Hauer i els dels aleshores joves Boulez, Nono, Stockhauscn, Henri , Schaeffer, Ohana, etc. 'lllmbé hi actuaren com a pianistes i compositors Mompou i Rodrigo, i s'hi estrenaren o interpretaren obres de Blanca to rt, Homs, Montsalvatge, Valls, Cerdà, Cercós, Casanovas, Gerhard, Benejam, Narcís Bonet, Jaume Padrós, etc. En celebrar els deu anys de música al «Jardí», Josep Bartomeu, tot agraint el treball dels músics i dels col·laboradors que l'ajudaven en l'organització. escrivia en el programa que agra'ia: « .. . moll sinceramenr als filhannònics. (... )a tots els qui han pogw o volgut acompanyar-nos en el goig d'escoltar mtÍsica (.. . ). Perquè el sentir-se Ior sol, isoladament, té u11a fredo r inexplicable; la calor de la companyia afegeix una nova vibració a la dels sons(... ), puc afirmar com a cen que, per f ruir, necessito estar en companyia, sentir-me rodejat d'altres éssers humans. I per aquesta raó he d'agrair el costat que m'han fel no sols els músics, sinó Iols els amics de totes les p rof essions i vocacions(... ). A IOts us estimo, per amor a la música». Veritablement, l'actitud humil , el treballar en silenci i l'obra de Josep Bartomeu i Granell ¿no haurien de ser. avui, un exemple constant per a tot l'estament musical català? F Tavem a-Bech (129) 25 Avance de Programación diO 12 Teolro<lell'<llque 13 h. Acto de ApeltunJ Sltcl'AnSity Miuo ( 1948) cJio 11 Teolro oe1 Porque PGIIOSsl Oomp esool\ol 0~0 '·NIVEt' IYARIO Df LA I.AOUN.\ 'OVfN OAQUf~f\ N.\OIONAL 0[ ~PAÑ4 dlo 12 Teolro del Porque 20 h. Pogtomo de Músloo Voc:ol < ~, n cJio 13 Teotro~ -'-----'20 h. Audíelon Ooniellloc!a. Htlnookl Obro ellCOfgG '"'•'·U S.ntOilkl Beòo JCM SU11e poro v•Ofin y plano Entlquet SoMio breva Ponçe Orrego.Solo• Sonat o op 9 Cmoo ptozos pota l'folln y plano Olonneo 7 oonciOnos po¡XIIores osponOfo• Do Fotia S1!11Uflda Sonata op. 82 rurlno Guonjoon Rotoult f1 DA~APOS I ' dlo 17 Teolto del Porquo Knussen Sld&IO PouN~nc son6k Sonolo poro dOS Pronos y Pintor IOYEH ORQUESTA NACIONAl ae!SPAAA VIolin )(Mo Olmildo ~rwsíOrl ESPI.AA !Hf SWIHGlf S NIDS Grro por et NO<oesta de hpono ug01os o r.ont•rmar los ÇopriehOS 'J 1• 8 H~n1.e Smtonfo Con<'Monlt Hil'ldn potn onoe. fogot. ~iQiin YIOiOoe&IO y OlqU0$10 Sintonia "Mo!fos et diò 18 20 n. \lonuol M.lsl'1118.! Vi~ Jel fresno fduoi'IIO Mol!fn:'l Oboe fogal t\l1QgG Rlos Edmon Co!cMer Oilecl.lr ORUPO CAMARA DE IENtR E leolfo del Polque S"IMnsky Sude de lo HIS1«1o da4 Solclodo Ouonelo poro el 11n de tos M.mlon hempos MAHOII ela 18 Teolro del Porqut Odondrt 20 h. Varèsf Jb Sym¡lbon1t (le Pnn:.mps) Millloud 8eW9QinQen de Vrln 2""' Syrnptoon~e (PollorOit) M'Jhoud AWno M:~t~oua ela 15 TIOI!V del~ :ro h J- s~ (S61tnode> -'hf· JO~ ~ VAlfHCIA MADRID Premio de composíeióo de 10 .Joven "'llWI. filiO U tJaCLE P YOTRIAN cJio 16 Tealto del Porque Otquesto Nodonol de Espona Mortmu ,.... SfltVATORJO o ~a 16 Tea!ro del Porquo Music Ior pleces o! WOOd 20 h. Rolch Rog11!lle$ Gfeen Ufl·otf Ptck C:Onlo Oslinolo Hott EI\JOes Chor!logrop!llquet Ollono l pr e' tt" l CI I IIIADIIO Rtal Modemlo de Bttlos Anes de San F9mon<lo ela3 Rticll MUSIC Ior places ot WOOd HoU Conlo Peck LJn .OH H. Gf.., RogJvne Ohono EtudeS Second Construclion Cage Chareogropll4ques AlAIAI. PfiCUSION ltllmann Sonata en Sl menor Posloroles de Novlclad Jolwt Oebu~ JOYEII OJQUESTA NACIONAL DffSPAAA Edmon Colomer Oiractar dia 19 Tealro dell'<llqoe 13h Joooedt Mlódi(Juwnllfd) Horttel Tño poro r<uo. ~boio y pi(Jio AM HTA!!4 Wlll!l EIISEMall fn:reodO Grond¡any Ropsodlo Debussy SonaTa paro arpo. lloulo vVIOlo l MA~D Real Ac:odemlo oe Bellos Arles de Sort Fernonclo Anónimo ( 1684) Sonata BookefsongertiOOel Suile de 8o1011o Suile para •115111Jmenlos de me101 Sclltirll Grieg Peltovleh CossaziOne Conoo en re menor Pocllelbel Preludio y lugo 8ocll The Trumpei VOiunlary Allónimo QUIHmO DE METALES MANUEL PALAU MAIMIID Real AOO<lem•o de 8ellos Ari~ de Son ~nOII<Io <Ilo 24 S~avmsky Lo HiSiono del So10oOo Coorteto po ro et lin de lOS toempos M~sioen GIOPOMAHON Paro m6s inlormoci6n. d1riglrse o: JOVEN OIIQUESTA NACIONAL DE fSPARA Telé!OOO$ 91 Audl!OI'IO Nocional Prfocipo de Vergoro l36 ----~~~~~--~-----------L--------~ 1 Soxtelo Oòtoenoorgo Summtr Musoç r ------:=_ 'ID()¡ 'hll!o~.hOI.: TitO Df Am. RAUTA Y VJOLA _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ ____:\V diol? C:Ono I Poulenc 8orbel dia 21 Porque Garcia~ 13 1\ Globokor LO lrOIIII>O e Mollilt fiiCA of.UJ.'L>;O$ f~ MU$ICl y ACCIO!f ( dla21 TIIOIIO~~ 20 h. GloDol<or El\Jdes poui foll<lOf oI Globolar Por tr~elor~ des symi)Oiel sea-zo v ( 1986) 8Mio Globc*or Ecllonoes ( 1973) AlUMiiOS TAU!i IIUSICA YACCION ESCOOCA IWMtiD Ra Aaldemio de Btllos Arles de San r.rnondo lO 0t11ussy fn lloltou iben 1lll11lf Estudio 12 conàl:rJo dia · Siotoola COnoer!ante poro 2 OfQU8SIQS lmoges n.• 2: tberia Slrol'fnsky B Pójoro de luego (versloo 1919) Hr " l'EBRERO dla 10 <Ilo 11 alo 13 AUCAHTE Omòlt(1989) en des AJ¡¡u (1986) Vases commtmia!nles ( 1984) TrlbodollUm ~ sur rytiVn<J lonlorne (1981) Globol<ot Globoi<or GloOallar VALENCI.l A HAC OllAl D f Pll d lC • lllomo.< llllntmelúal Touche<(l973) GloboluH lnlr0$pld10nd'un 1Ub&ste(I983J T~ ~~ AIIC1.. v- 1nno GI!UPO Of t.UWtA . TEMA Els anys del Cercle Manuel de Falla Novament se'ns demana de recordar, amb memòria que comença a ser ja massa llunyana i nostàlgica, el paper tan remarcable que va representar a Catalunya aquell grup de compositors -i també íntèrprctsquc treballaren intensament, sobretot entre els anys 1947 i 1950. El seu missatge individual fou, i en algu ns casos ha continuat essent, remarcable. però molt més ho foren en aquells temps l'empremta i la projecció culturals que el seu caràcter corporatiu informal causaren en la nostra societat, atrapada encara per Ics conseqüències dc dues guerres. Homenatge a I 'Institut Francès Cal retre homenatge, e n primer lloc, a aquell benemèrit Institut Francès que. sota la direcció dc Picrrc Deffontaincs, endegà una sèrie de «Cercles• d'artistes. als quals es posava a disposició un lloc de trobada, uns locals de pública manifestació i un piano, tïns i tot, per als músics. La promoció més immediata fou a cura de dos personatges decisius: e l professor dc l'Institut i ensems compositor P..lul Guinard i el gran dilcttant Josep Maria Pascual, qui més tard estigué relacionat amb la constitució dc Ics JoventutS Musicals a Barcelona. El «Cercle,. fou sempre una amable i sincera trobada, en la qual tothom fou ben rebut, sensc exclusions. Val a dir que l'únic punt dc coincidència estètica entre tots era prou ampli per a no poder deixar d'emparar-los tots; ni els anys que calia recuperar podien. dc moment. fornir grans divergències conceptuals. Per altra banda, els seus membres -ja és hora que els anomenem, amb la sola excepció dc Manuel Valls, que provenia del mestratge del Pare Donostia- havien sorgit gairebé tots de l'escola de Cristòfor Taltabull: Josep Cercós, Josep Maria Mcstres-Quadreny, Joan Comellas, Àngel Cerdà i Josep Casanovas. Albert Blancafort tenia la seva pròpia nissaga i, inicialment, 1. Eduard Cirlot, qui provenia ja d'anteriors especulacions expressionistes. E l Cercle s'anomenà tot seguit «Manuel Manuel de Falla, segons un aiguafort de M. Amigues. El seu darrer estil represemà tma mena de model paradigmàtic per als compositors del «Cercle» de Falla», per una raó concloent i clarament definitòria del grup. Llavors estava dc moda la tesi, sostinguda per Salazar, de les tres etapes de l'evolució del nacionalisme sonor, a partir del folklorisme colorista linisccular fins a una pretesa sublimació o recreació alambinada dels clements racials i ctnomusicològics, en un també ¿momenat folklore imaginari. I el paradigma salazarià, que passava naturalment per Stravinsky i Bartók, anava a confluir en l'inefable Concert de Falla. No hi podia haver, per tant, un músic més emblemàtic i avinent que Don Manuel. per altra banda amb un cert aroma d'exiliat. Però, si hem de ser sincers, tampoc no es pot dir que cap missatge nacionalista clar s'arribés a realitzar d'una manera sistemàtica, llevat d'alguns casos aïllats (com en e l Platera y yo o en Ics cançons asturianes de Cerdà) perquè segurament no era dc li::t una vocació gaire sentida ja per cap dc nosaltres, sobretot pels qui veníem del camp de Taltabull. Més aviat ens afalagava i interessava allò que dc neoclassicisme hi havia en els esmentaLc; capdavanters del nacionalisme evolucionat. La descoberta del «Grup dels Sis» El Cercle residia, no ho oblidem, en un ambient francès. i precisament en ell vivíem intensament una cultura musical que (131) Tl TEMA encara ens feia conèixer la maduresa dels «Sis... Honegger, Poulenc i Auric començaren a arribar a Barcelona per mitjà precisament dc l'Institut, rebuts i festejats corporativament pel Cercle en pes. Dels «Sis». admiràvem la resposta respectiva a un fet negatiu, que era en allò que realment tots coincidíem: la mort dc la tonalitat i la necessitat d'omplir-nc urgentment el buit. Si amb Taltabull es treballava Schonbcrg i la superació dc la tonalitat, cal reconèixer que ell va romandre encara aliè al dogmatisme dels dotze sons que, per altra banda, ningú de nosaltres no podia haver wnegut, per una manca elemental dc contactes amb l'escola vienesa \degut a Iu mateixa diàspora prc-bèl·lica. Ercm tan conscients que, darrera el Concert dc Falla hi havia encara massa literal la presència dc «de los alamos vengo», com que l'esmentat atonal ismc, considerat com una realitat exclusivament negativa. només podia conduir a aquell «bruitismus•, el «Sorollisme" més descarnat. En fi. amb totes aquestes referències, tothom imentavu sortir-nc com podia. Per una banda, hi havia qui. com Valls o Blancafort, escolliren d'antuvi la sortida del franc neoclassicisme a l'estil més proper al Concert i al Rewblo i els seus precedents scarlattians. Cercós era en principi qui sempre donà mostres d'un temperament més turmentat i afí a un expressionisme dc ca ire més aviat germànic, àdhuc vagament wagnerià en aquells anys. L'inefable Joan Comcllas fou sempre, i ha continuat essent-ho, un món a part, solitari: una mena dc no{{ dc la música que, en darrer terme, en infinitat d'obres començades i no sempre acubades, fou qui estigué més a la vora d'un Mom pou. Cirlot aportà d'antuvi unes quantes obres anteriors dc caire expressionista. i Àngel Cerdà, un llenguatge, tal com he insinuat, més nacional-colorista. Quant al Mestres-Quadreny dels primers temps i a mi mateix. havíem experimentat un fet - altrament extrapolable a la majoria dels ja esmentats i per tant digne de ser considerat com a característica bastant comuna en el Cercle. Vull dir aquell fenomen tan comú en els Si t'agrada la música, escolta Akelarre en clau de Sol: un espai de Catalunya Ràdio que dirigeix i presenta Montserrat Puig. De2 a 4 la matínada del diumenge al dilluns FM 102.8 28 (132) Una reunió del «Cercle» el 1949. D'esquerm a dreta. asseguts, Albert Blancafort. J.E. Cir/or i Joan Comellt1s; cirers, Àngel Cerdà i Manuel Valls joves estudiants de contrapunt. que fa que, en un determinat instant ja avançat del tractament lliure de la polifonia, s'arriba necessàriament al darrer Bartók més experimental. per una banda. o a Hindemith. en un altre semit. Si no hi hagué, per tant, serialisme durant tot l'any de vida del Cercle, sí que hi havia en canvi una absoluta consciència d'avantguarda amb un llenguatge fortament evolucionat i molt més vigent del que anys després es pogué creure. La importància dels intèrprets Però hi havia encara un altre aspecte substancial en el Cercle, que caldrà sempre tenir present. L'àmbit cultural francès que hem esmentat. el mediterrani~me d'aquest món que encarnaren els Ricard Viñes. Déodat de Séverac o Darius Milhaud marcava una afinitat. de la qual la música catalana difícilment es podrà mai sostreure. Aquest fet primordial es tradueix necessàriament en una vocació afortunada per al lirisme meridional. No hi hagué compositor del Cercle que duram aquells anys no tingués en el seu catàleg diverses sèrics de melodies per a cant que, algun dia, caldrà inventariar, sense esperar uns instants pòstums, com els dc Valls o dc Cercós. El lirisme era una exigència i ensems una realitat plausible gràcies a la presència, al Cercle, dels intèrprets que ja hem apuntat. La musa generosa d'aquells anys fou inqüestionablement Anna Ricci qui, amb Jordi Giró, dominava no solament el repertori del Cercle sinó tot el contemporani. A ells cal atribuir amb tota justícia l'aspecte decisiu de la projecció cultural del moviment de renovació d'aquells anys. Regularment, es pogueren muntar a l'Institut i arreu de Catalunya concerts amb totes les primeres audicions de la producció pròpia del catàleg bàsic del segon quan de segle. Foren els temps esplendorosos dels concerts del Cercle arreu de les comarques catalanes i per les emissores, com l'antiga Ràdio Associació de la Rambla , on el mestre Badia ens donà generosa entrada . Entre tots plegats es creà. doncs. del no res, no solament una escola ben remarcable de música catalana, si nó que s'exercí durant un temps com un nucli cultural de fet. Amb Josep Pascual sempre al front, s'organitzaren les ja llegendàries presentacions del Retablo, de Falla, i de la Història del soldar, de Stravinsky. de Mataró a Figueres, a Manresa o a Granollers en les quals molts dels «fallistes" havien arribat a accionar els titelles i els decorats. Per cert que, en tot això. hi començà a prendre part activa un jove director català d'ascendència suïssa: Jacques Bodmcr. Els anys s'escolaren i la malaltia de Pascua! ens va privar de la personalitat tan indispensable en aquestes coses: la del promotor, de l'ànima necessària per a la vitali tzació de tot moviment. Passats els anys cinquanta, sorgiren nous grups significatius a Catalunya, com l'avançat Club 49, de Joan Prats i Pere Casadevall, que s'emportà bàsicament Mestres-Quad reny cap a una direcció de nova avantguarda, o com Joventuts Musicals, que iniciava igualment la seva remuntada creadora. Els antics membres del Cercle restaven ja a mercè de llurs pròpies individualitats i trajectòries vitals. Josep Casanol'as Hi-Fi E. FUSTE INSTRU~IENTS Audio Digital Sabino de Arana. 42-44 • 08028 Barcelona Telèfon: 330 65 51 PAS SE I G DE G RÀCIA , 4 1 TELÈFON 2 16 OI 73 08007 BARCE L ONA el. MAIUNt\ , 3 10 ·Tel. 2'i5 \ll 30 anys ol servei de lo música o través de la discografia •••••••••••••• •••••• Avgdo. Plo del Vent, 24 • 08970 Sont Joan Despí Aribau, 212 ·MolA, 20 (Diagonal) • 08006 Barcelona Tel. 418 02 90 • 200 31 36 (taller) COMPACT-DISC La més extraordinària selecció I gran estoc Escorial, 100 - Tel. 214 09 04 - Barcelona ~ Representants a Catalunya del programa EURÒPERA organitzat per LAfUGUE PARIS Organitzadors de sortides musicals de cap de sebnana per Europa publi tempo % Barcelona Audênis s.A. Vll::'l'EU\ tlEJrutl:IER-A VENDA COMPRA LLOGUER SALA D'ESTUDI I ASSAIG REPARACIÓ ESTUDI TÈCNIC ~~~ DISCOS CASSETTES ACCESORIS harmonia mundi EL R EGU LAD O R BAGUÉ S RAMBLA DE LES FLORS, 105 TELÈFON 31719 74 08002 BARCELONA :I-f d. MAI.I.ORCA, 346 • Tel. 207 o.f~ I~ • B:1re<:lona 6 CARRER SANT PA U. 6 TELÈFON 317 32 46 08001 BARCE L ONA ::JoRgUERA)JJtPIA NOS MUSICALS SO PROFESSIONAL SO NY.: J.. O I PIANOS ORGUES Pianos · Instruments Música impresa València, 316 • Tel 207 27 58 08009 BARCELONA --vé) FORMATGER IA CANNES Gran assortit de formatges i embotits catalans i espanyols. Travessera de Gràcia, 101 Tel. 217 98 sz· el Doctor Joaquim Pou, 4 BARCEWNA Per reserves 302 50 71 L'empresa de publicitat general especialitzada en música LA MÉS GRAN SELECCIÓ EN COMPACT-O/SC Publi-Tempo és ... publicitat BARCELONA Mu.ntanfr, lOO rel. lOO 81 00 BARBERA DEL VALLÉS BARICE."(fRO Td. 7119151 publicitat de la música publicitat en la música INSTRUMENTS MUSICALS Balmes, 34 t-343 • 08006 Barcelona MADRID Hcrmotd&., 1S TC'I. 41JS 89 S9 MADRID La \ 0. .uada Tri. 730 4812 publicitat per a la música Deixeu-vos aconsellar per uns experts Deixeu-vos aconsellar per Pubil-Tempo Amadeu Vives, 3, 3r. 1a. Tel. 301 33 93 08003 BARCELONA Pianos d' importació Lloguer de pianos Tec lats electrònics Guitarres clàssiques de concert Instruments per a conjunts musicals X1ptot, 41 I 8 - a 347 81 10 Argonooria, 35 • a 310 75 21 BARCELONA ®PION EER. El futuro en sonido e imagen. PIONEER ELECTRONICS ESPARA, S.A. BARCELONA (ESPAÑA) TEMA Joventuts Musicals de Barcelona, catalitzadora de les energies dels joves Jovcntus Musicals dc Barcelona va ser fundada l'any 1952. dotze anys més turd dc la creació d'aquesta organill:ació internacional. Barcelona havia superat els moment!> més durs d'aïllament cuhural; però. tanmateix, vivia en un estat dc con ~idera­ blc migradesa. El naixement de la delegació barcelonina fou simultani amb la de Madrid. Amb tot, l'empenta i el protagonisme hi van ser molt diferents, cosa que més endavant provodt el fet insòlit que la seu dc la federació estatal es desplacés de Madrid a Barcelona. a instàncies d'una petició feta per la delegació andalusa, en el curs d'una assemblea celebrada a Badajoz. A Catalunya. aviat es posaren en marxa diverses delegacions a ciutats d'arreu del país. El fet que l'associacionisme tingués uns marcs dc funcionament molt restringits féu que l'aixopluc d'aquest nom servís per afavorir altres activitats, i no tan sols Ics musicals, des de teatre a conferències, fossin dc temàtica musical o no. Això provocà, per una part, una considerable vitalitat i, per l'altra, també problemes administratius. Un exemple contundent va ser la clausura de la delegació dc Barcelona arran d'un cicle de conferències, perquè el govern civil adduí que la sala on havia de celebrar-sc només tenia una pona quan, en rea litat, en tenia tres. Mai més no s'ha tornat a posar en marxa aquella delegació. Una porta oberta a tots els jo1•es La incidència de JoventuLs Musicals a la vida pròpiament musical barcelonina es produí justament en el camp que li corresponia dc forma més definitoria: el dc la joventut. Manuel Capdevila, actual vocal adjunt a la presidència de Joventuts Musicals d'Espanya. remarca que per la seu dc l'entitat (la mateixa seu actual del carrer dc ?au Claris) va passar tothom qui era i ha estat algú en la música, a més de personalitats musicals de característiques molt diferents: des d'Àngel Cerdà a Enric Gispert, passant per Oriol Martorell i molts d'altres. 30 (134) Àngel Soler Antoni Ros-Marbà Mentre la panoràmica del concertisme tradicional amb inrèrprets de renom era a mans de l'Associació dc Cultura Musical -la ••Cultural»-, Joventuts Musicals va deixar que el camp dc la música més avantguardista restés a mans del Club 49, amb el qual manten ia estrets contactes. Ells es reservaren una par·cel·la en la qual oferien concerts amb programes que alternaven composicions formalment avançades (sovint, de compositors catalans) amb altres de més consolidades. La creació de l'Orquestra de Cambra dc Joventuts Musicals afavorí l'organització d"uns cicles de concem que tenien lloc el matí dels diumenges al Palau de la Música Catalana, alternats amb els de l'Orquestra Municipal. El director de l'esmentada orquestm era Domènec Ponsa. Tanmateix. no es tractava dc la que avui es considera com a orquestra jove o formada per músics joves, sinó pels mateixos membres de la «Municipal». «De músics j01·es, no n'lli havia aleshores», diu Manuel Capdevila. En tot cas. la tasca dc Joventuts Musicals sí que afavorí l'eclosió de tota una ge- neració que, després. ha estat important. Noms com Àngel Soler. Josep Maria Alpiste, Juli Panyella i Salvador Gratacòs, com també Antoni Ros-Marbà entre altres. formen part d'una generació que es beneficià dc l'ambient i de les possibilitats ofertes per Joventuts Musicals, gràcies a les quals podien actuar a fora, en règim d'intercanvi amb altres músics estrangers, o assistir a stages o cursos internacionals. RosMarbà, abans de guanyar per oposició Ja titularitat de l'Orquestra Simfònica dc Ja RTY E, no havia dirigit cap altra orquestra a Barcelona sinó la de Joventuts Musicals. La memorable estrena de La història del soldat El concerts s'estenien a altres delegacions dc Catalunya. La Cúpula del Coliseum també va !>Crvir per aixoplugar-hi concerts. Hi havia una preocupació per fer conèixer obres del repertori més actual. En aquest TEMA Xavier Benguerel Conferències i audicions comentades de discos, en uns moments en què l'avui ja obsolet LP estava a les beceroles, constituïen activitats viscudes de forma intensa en aquells anys, en els quals petites coses adquirien un gran relleu. Manuel Capdevila remarca l'enorme vida associativa que tenia aleshores Joventuts Musicals, i que la seva seu era lloc de tertú lia , on la gent (els interessats en el fet musical) es trobava. Era una entitat oberta a tothom, segons precisa qui hi va viure aquells anys amb una intensitat absoluta. Josep Cercós context, es podria parlar d'una memorable estrena de la Història del soldat, deStravinsky, dirigida per Jacques Bodmer, un nom que tingué un paper lòrça destacat a la vida musical barcelonina d'aquells anys: dirigf nombrosos concerts, ultra ser un componcnte de la Junta Directiva de JJMM. Sovint, instrumentistes catalans viatjaven a les seus dels congressos internacionals de Joventuts Musicals per prendre part a les orquestres mundials que es promovien en aquells anys. Aquests músics, a més, quan actwwen en solitari escampaven obres de compositors catalans com Cercós, MestresQuadreny o Cerdà, i més endavant de Xavier Benguerel i Josep Soler. Aquesta dimensió de l' intercanvi internacional tingué un paper força destacat en aquells moments. Cada congrés promovia viatges col·lectius, que comportaven nous enriquiments i també, com s'ha assenyalat, intercanvis de músics. u Fèiem de tot, i torhom hi troba1•a allò que ¡•olia. I si algú proposam alguna iniciati¡•a, podia tirar-la endavafll. Altres entitats que tenien problemes s'hi van aixoplugar. » Josep M. Mestres-Quadreny En un altre ordre de coses, cal esmentar la posada en marxa dels concerts d'iniciació musical per als infants, a iniciativa d'Artu r Martorell. Una iniciativa que ben aviat aconseguí un èxit important i que, des d'aleshores, ha servit perquè milers d'escolars barcelonins tinguessin el primer contacte seriós an1b la música gran. R.R.M.C. V CONCURS DE PIANO PREMI CIUTAT DE BERGA Dies 28, 29, 30 d'abril i 1 de maig de 1990 Categories A. Fins a 28 anys B. Fins a 19 anys C. Fins a 13 anys Organització: CENTRE D'ESTUDIS MUSICALS DEL BERGUEDÀ «<JESPILL» el. Ciutat, 16, lr - 08600 Berga - Tel. (93) 821 39 53 Amb el patrocini de 3 C~IXA DE MANRESA ~W OBRA CULTURAL (135) 31 MÓN SONOR • de polèinica Amb certs aires Parlem en primer terme del recital Sviatoslav Richtcr perquè aquest, inesperadament, va deixar perplexa bona part de l'auditori: aquella que encara recordava el dc fa ja vint anys, o bé la que el coneixia per Ics gravacions tan divulgades. Estàvem ja avisats (pel programa) que el pianista actual toca sempre amb la partitura al davant i amb la sola claror d'una petita llum. la justa per possibilitar-li la lectura. La resta de la sala roman a la foscor. Una distància sideral respecte de l'últim concert Se'ns plantejava l'experiència, doncs, com una qüestió d'ètica professional , més que purament d'estètica; però, de sobte, es produí la sorpresa. En Ja primera obra programada, una Sonata de Mozart, Ja lectura dc la música esdevenia literal, amb tota la classe del gran pianista però amb notables limitacions quant a una dinàmica insistent , sense contrastos, com cercant una determinada interpretació infinitament sòbria. Calia esperar la resta del programa: Chopin i Debussy; però tot continuà segons la mateixa pauta. Era una fórmula en la qual sorgia una nova dimensió angoixant : la patològica. Sobtadament encaixaven totes les peces, enfilades a la recerca d'una defensa enfront de l'estrés: supressió de l'esforç per a la memòria. dc l'agressió d'un públic visible, el programa amb ¡>9ques complicacions quanr a estructures. És evident que hem dc lamentar moltíssim que Richter hagi estat seriosament delicat de salut; però. d'aquest recital al de fa vint anys, Ja distància és sideral. Hi continua estant present el gran pianista qui, no obstant, exerceix actualment el seu art amb massa autolimitacions, que no admeten cap justificació e tètica o ètica; simplement, perquè ens ha semblat impossible d'assenyalar en quin aspecte 32 (136) Sviatosfav Ric/uer s'hagi enriquit la seva interpretació. Tampoc no ens cansaríem d'insistir que ha restat present molt d'un substrat llargament exercit. Però. acrualment. no és un cas com el d'un Arrau o un Rubinstein en llur senectut. Ens ha recordat un gran pilot de carreres que ha tomat només per a fer exhibicions dc tècnica i qualitat en la conducció. però a una velocitat de passeig. Són uns recitals dels quals resulta extraordinàriament senzill per al crític afectar un entusiasme sense límits i parlar dc recomençaments i quinta essències ... , de rars aromes destil·lats. Però, per la nostra part, no ens resignem a renunciar a aquella •individualitat,. de l'intèrpret que Richter rebutja ara com una «tiranització del públic.. . Són ja molts anys de teoria de la interpretació per permetre'n la desqualificació total i pretendre que tothom, amb la sola excepció de Richter, s'ha estat equivocant dia a dia, any rera any. Elektra, un dels esdeveniments del mes L'altre esdeveniment del mes haurà estat l'Eiekrra dc Strauss al Liceu. Una Elektra que es pot qualificar com la del protagonisme Marton-Espert, per bé que altres presències han acabat per fer-ne una representació extraordinària. El personatge Electra reclama ineludiblement una gran protagonista i, aquesta vegada, Eva Marton ha demostrat que pot ser considerada com la intèrpret òptima del moment frescor i qualitat de la veu; potència i intel·ligència per a penetrar el personatge que polaritza tota MÓN SONOR dc cantants nostres de sempre, sobretot María Uriz, Rosa Maria Ysàs, Carme Hernàndez oM? Antonia Martín Regueiro, entre molts altres. La producció musical tornà a ser encomanada a Uwe Mund, qui la féu amb la versió de plantilla instrumental més extensa. El director en va treure un partit a l nivell de gran teatre d'òpera, en una versió brillant i acurada com fa uns quants anys no s'hauria pogut ni sospitar. Tres grans directors al Palau Elcktra la representació, en un esforç només a l'abast de poques cantants. Quant a l'experiència de Núria Espert, ha estat afalagadora en tots sentits perquè el tema i r acció tràgica són veUs coneguts dc l'actriu catalana. Retroba una heroïna forta i exaJtada, i un cor de donzelles en- L'Orques/ra de l'URSS dolades com Ics lorquianes. No hi ha dubte, doncs, que la presència d'Espc':_t en la direcció escènica s'ha fet palesa. Es clar però. que ha treballat sobre una producció, una escena i uns vestuaris procedents del Teatre de la Monnaie de Brusscl·les. Per tant, també caldrà atribuir a uns i altres els respectius mèrits. La transposició de l'acció a la Itàlia feixista pot ser conside rada com a gratuïta, però resulta frapant. El vell Bali lla, en primer terme, pot servir d'exemple; com ho és la troballa de la cadira d'invàlida per a la sortida de Clitemnestra i. sobretot, la realització del vell palau renaixentista nafrat i polsós que presideix tota la representació. Són discutibles, en canvi, els recursos a la dona nua , al cavall blanc, a la vella reina que massa aviat recobra la capacitat de deambulació normal o a la totalitat dels personatges masculins convertits sense excepció en caps feixistes. En tots aquests casos, per tant, hom es pot preguntar -o, si hom vol, polemitzar- sobre la sinceritat t.~ i, en conseqüència, la necessitat dc certes realitzacions, o de la gratuïtat -o s igui contingència- d'altres esdeveniments estètics. És possible que aquesta versió no «afegeixi" res de substancial a una producció més convencional, però cal reconèixer que aquesta descontextualització és f rapant i seductora. Però, sortosament, no tot acabà amb el binomi esmentat; perquè la Crisòtcmis de Sue Patchcll tou immmorable, a l'alçada de la Marton, i la Clitemnestra de Mignon Dunn fou la interpretació característica d'una vella dama dels escenaris d'òpera. Encertat, I'O restes de John Brochele!; i ja episòdic, el telegràfic i poc agraït Egist de Hermann Winklcr. I, encara, aquest elenc Òpera en concert -en un bell concertfou la Violació de Lucrècia, dc Britten. a cura del fons d'instrumentistes de l'O. C. B., di rigits per Decker, i. sobretot. amb un important elenc de vuit cantants, e.ntre els quals hi havia Margaret Marshall 1 Bcrnadcllc Grccvy. L'Orquestra Nacional Francesa va passar més aviat fugissera, amb Lorin Maazel al capdavant, i an1b la fórmula de gira de qualitat. Molt més substancial. en canvi la Tercera, de Mahler. en forma de gran pr~ducció de la Filharmònica Txeca i el Cor F ilharmònic de Praga, dirigits pel veterà Yaclav Ncumann. Ha estat una avinentesa per poder escoltar una obra dc diffcil i. per tant, d'insòlita programació. I, finalment, l'Orquestra dc l'U. R.S.S.. dirigida per Svetlanov, un altre d'aquells titulars que es pot entendre amb els seus músics amb només un breu esguard i un gest mínim. Això c rea una característica complicitat que tan sols és a l'abast dc músics molt experimentats. Així, les interpretacions sorgeixen tan acurades i treballades com, dc vegades, an1b l'aparença d'un lleuger matís de falsa rutina. En realitat, quan es tracta d'escoltar dues obres tan poc conegudes com la Setena, de Prokofiev, o la gairebé rara Tercera, dc Txaikovski, són sempre d'agrair unes lectures materialment perfectes. Josep Casanoras • La mas import~nte editorial dc publicaciones española dc obras musica les dc estudio y de concierto 'i.~\,~ l'f(} &~ BOILEAU S¡~ ~ Prove nu, l87 · Tclllono liS S . lH 08037 - BARCELONA En su propio intcrés pida siemprc (137) 33 MÓN SONOR RETRAT Tatiana Nikolajewa - Daniel Barenboim Bach, al piano? Així, sí! ... I tant que sí! Aquesta és l'única resposta raonable quan són dos artistes de la categoria de Tatiana Nikolajewa i Daniel Barenboim els qui ens ofereixen les seves respectives interpretacions (tan Va obrir el foc Tatiana Nikolajewn. una gran sorpresa per a la majoria dels afeccionats barcelonins... En efecte: aquesta excel·lent pianista soviètica és gairebé desconeguda al nostre país, malgrat haver enregistrat més de cent discos, dels quals només uns quants són disponibles al nostre mercat. .. Nikolajewa té l'aire d'una camperola robusta i saludable, de mirada serena, amb el cabell recollit en un gros rodet. .. En un cert sentit, podríem dir que el seu Bach és, una mica, com ella mateixa: senzill , directe, espontani, impulsiu ... Un Bach també sa i robust... Un Bach amb colors a les galtes! Les Go/dberg que ens va orerir el passat desembre a la Fundació Caixa de Pensions - unes Go/dberg profundament viscudes, tradu'ídes en un so ampli poderós- en són una bona mostra. Només vint-i-quatre hores més tard , aquest cop en un escenari diferent (el Palau), era el polifacètic i controvertit Daniel Barenboim. ja vell conegut del públic de Barcelona, qui seia davant el piano per tal d'orerir-nos un altre Bach d'antologia. Vam sentir, aquest cop, unes Goldberg de profunda riquesa intel·lecrual. Unes Go/dberg plenes de subtilesa i elegància, refinades i pulcres. traduïdes al món d'allò que és físic en un so net, cristaJ·lf. gairebé transparent. .. Unes Goldberg, potser, més contingudes i introvertides: però no per això menys commovedorament humanes. És incomestable el fet que una imatge sonora val més que un miJer de paraules; i crec que tothom estarà d'acord que la música és, per a un intèrpret, el mitià més narural i propi d'expressió. De vegades. però. les paraules poden constituir un bon contrapunt a Ja música ... Esperem haver-ho 34 (138) diverses, i tan riques totes dues!) de les Variacions Goldberg... , en només vint-i-quatre hores! I pensar que poden passar anys sense que cap pianista es decideixi a portar-les a la nosta ciutat! aconseguit, reunint aquí dos testimonis d'excepció: Nikolajewa i Barenboim s'expliquen. ara, per a vostès. Unes vint-i-quatres hores abans del ma- gistral concert que ens oferí al Centre Cultural de Ja Caixa de Pensions, vam gaudir d'uns minuts de conversa amb Tatiana Nikolajcwa. Una conversa curta, però fluida . MÓN SONOR pejamelll COIIStant; del piano poden extreure's colors molt diversos... Bach-Shostakovitx la línia imaginària l r Nikolajewa, a la Fundació Caixa de Pensions, el passw desembre malgrat la lògica (i no per això menys lamentable) barrera idiomàtica, salvada en aquesta ocasió gràcies a la col·laboració d'una amable intèrpret. Escola russa: el «Cantabile» com a objectiu La senyora Nikolajewa va estudiar piano, al Conservatori de Moscou, amb el mític Alexander Goldenweiscr, un home extremadament interessant i un pedagog brillant, rigorós i imaginatiu a la vegada. «Era una persona», recorda Nikolajewa. «d'una qualitat enorme, que feia molt més que ensenyar-nos a tocar l'instrument; ens ensenyava ((lm bé a conèixer la vida, a aprofitar al màxim el comacte amb la gent i els esdeveniments quotidians. 1òts els alumnes de Goldemveiser n'hi estem profundament agrans. » - Quins són, per a vostè, e ls trets fonamentals que caracteritzen, tècnicament i expressivament, la famosa escola soviètica dc piano, de la qual vostè és, sens dubte, representant il·lustre? -L'escola russa sempre ha concedit una enorme importància al contingut musical. El contingw és la cosa més imporrant; en- cara que també la tècnica hi té un paper fonarnental. Però és la tècnica, la que és al ser vei del contingut i 110 mai a l'im·evés. Potser allò que dijèrencia més clarament l'escola russa és el seu gust pel «Cantabile»: el piano 110 és un instrument que s'hagi de colpejar, de percudir amb violència; s'ha de tocar amb amor, per tell d'extreure'n una bona sonoritat. -Podríem dir, doncs, que la qualitat del •<tocco,. és la preocupació fonamental dc l'escola russa? -Efectivament; n'és, si més 110, Ull dels trets més destacats. La l'ella generació de pianistes mssos donava moltfssima importància a aquesta caracterfstica. I ells van preocupar-se de 1ransmetre aquesta inquietud a les generacions més joves. Encara avui, la primera cosa que s'ensenya a les escoles més rurals és, justament, el «legato»: com extreure e/ cdegatO» amb suavitat i a11101: .. , a tocar «cantabile>>. La persona que sap tocar d'oques/a manera, serà capaç de fer la resta: <<Staccato», «non legato•> ... -I, creu que els més joves conserven intacte aquest llegat? -lmentem que tot plega! es reflecteixi en els nost.res joves pianistes. Hi ha, nmuralment, joves que toquen d'una manera més duro, més violenta; però això 110 és del gust de la nostra escola. Cal evitar aquest col- Si per a 1àtiana Nikolajewa Bach és l'alfa, Shostakovitx és. sens dubte. l'omega. El seu món interpretatiu, sostingut en aquestes ducs columnes, va ser considerablement enriquit per l'an1istat, mantinguda durant més de vint anys, amb Dimitri Shoslakovitx. - Fou al Conservatori, on va conèixer Shostakovitx? -No ben bé... Shostakovitx hi va ensenyar, durant w1 temps, instrumentació. Jo era llavors una estudiant... 1/'emo/àvem de valent, quan ell venia als nostres exàmens! Però va ser a Leipzig on el vaig conèixer: al Concurs Bach de 195Q Des d'aquell moment, una gran amistat professional i fillmana ens l'a unir, fins a la sem mort. -Quines són, per a vostè, les característiques essencials de l'obra pianística de Shostakovitx? - Potser jo no separaria l'obra picmfstica de la resta de la seva música. Per a mi, la se\'a producció és un tot integral que no admet una divisió en compartimems estancs. Jo la definiria com una mtísica molt profunda; potser no arriba ímmediaramellt a la gem: precisamellf, perquè expressa ulls sentiments profunds, tràgics. Fa un any, l'Oig ime1pretar per primer cop a Copenhaguen, la integral dels Preludis i Fugues, de Slzostakovitx; m'hi vaig trobar amb Kurl Sanderling, amb qui jo havia actuat molt anys enrera. Ell adora Shoslakovit.x. Després del concert, em va dir: «Sap, Tatiana? Això és el diari íntim de Shostakovitx». Aquesta és una idea molt interessant. Li vaig respondre que les Simfonies també ho són, així com els Quartet<; de corda (la idea de Shostakovitx era crear vint-i-quatre quartets de corda, com els Preludis i Fugues; però, lamentablemelll, només Clrribà a escriure'n quinze). Es tracta d'unaii/LÍsica molt profunda, que reflecteix molt bé l'època ... i aquella no era ww època precisament tranquil·la; fins i tot es podria considerar com a tràgica. Ell era un home molt sensible envers tots els esdeveniments de la vida. I això és quelcom que es pot escoltar en la seva música. -Em penso que, tot i que constitueixen mons tan diferenrs, a vostè li agrada establir paral·lelismes entre Bach i Shostakovitx ... - Quan toco els Preludis i Fugues de Bach i els Preludis i Fugues de Shostakovir:x ... , al mateix temps tinc i no tinc desig de comparar-los... Perquè, com vostè diu, pertanyen a mons i èpoques tan diferews... Shostakovitx se'n surt molt bé, en tots sentits, de la comparació amb Bach. Penso que Slwstakovitr ha ocasionat que la músicajès un enorme pas endamnt. És difícil afirmar la superioritat d'un sobre l'altre. Quant a (139) 35 MÓN SONOR anys 50. Al programa hi havia la Partita en mi menor, de Bach, la Sonata, opus 109, de Beethoven i la Sonata. dí!lban Berg. Era ja el final de la temporada, i la sala estava gairebé buida... Però, en els descansos, la gem corria als te/èfo/lS per tal d'avisar els familiars i amics. f el segon conce11 va ser w1 ple absolut. Després del recital, vaig entrar a saludar-Lo, a donar-Li les gràcies, i em va regalar una gravació sem de les Goldberg, que em va impressionar molt... Tal vegada, es podtia dir que aquella inte1pretaci6 de les Goldberg m'era molt propera. Utilitzo el passat, perquè, posteliorment, en la seva darrera etapa de vida, ja hi havia en fes seves interpretacions coses amb les quals jo no estava d'ac01rl; potserperc¡uè ell ja estava molt malalt... Penso que, en aquell moment, ja no es podia jutjar igualmem la seva obra. Les seves darreres versions de les Goldbergja no m'agraden, sinceramem. Crec que va ser perquè esta•·a malalT, i el seu estat es reflectia en la música. - Suposo que ja li han dit quaranta vegades... - ... que demà passat les toca Barenboim! profundidal musical, potser Shostakovtix no té res a envejar a Bach! Shostakovitx tenia dues «icones• musicals: Bach i Mahler. I això és molt significatiu. La senzillesa al poder - Què vol dir, per a vostè, ser fidel a l'esperit de Bach? Quin és e l seu concepte de Bach? - Primer, haig de dir que la música de Bach és grandiosa; i em sen ro molt feliç de poder posar el meu granet de sorra per tal de difondre-la ... Allò que pro1•o de trobar, quanroco Bach, és la major senzillesa possible en/a imerpreració. Perquè 110 es tracta d'una música simple, en si mateixa... Per a mi, és Ull compliment enorme que alg1í del públic em digui que 110 n'ha copsar la complexitat polifònica, que no s'ha adonar que el temps passam (i porser he esrar rocam durant una hora i mitja!): perquè «l'Osrè ha rocat amb tonia senzillesa... », em diuen. - Tímbricament, com construeix Bach , al piano? Com una orquestra? -Sí; en general, jo el veig, al piano, com orquestra sencera. El piano és capaç de recrear tots els colors, rotes les sonorilatS d'una orquestra: /ajirsta , la corda ... és un instrument veritablement ric, i això és fantàstic, quan toques una gran ohra, com les Variacions Goldbcrg ... Però, en canvi, el Concert ltal ià és més especíjlcamem clavecinfstic: molt nítid, amb molt de sol... Hauria de ser una orquestra <<molto leggiero»... -somriu. -Què li atrau més de les Goldberg ? -El sentit dramàtic que tenen. ComenUllO 36 (140) cen amb una «Ària»: la mateixa que tanca L'obra. I , em remig, les variacions. És com si, a través d'aquestes l'ariacions, passés tota la vida ... ! Primer, semim una «Ària» molt clara, les cof.Lisions... : la vida va passant, amb les seves alegries, les seves tristeses, les seves petites tragèdies. /,finalmem, de nou !'«Ària», però ja cansada de viure, després de tants anys, de tants esdeveniments, carregada de totes les experiències viscudes ... És aquest aspecte dramàtic allò què més m'atreu... -Es considera emparentada. quant a la seva manera de sentir i d'interpretar Bach , amb cap pianjsta del present o del passat. com ara Glenn Gould? -Quant a Glenn Gould, el vaig conèixer personalme/11. Malauradament, només m 1isirar l'URSS en w1a ocasió, afina/s dels -exclama amb una riallada. -Exacte. Està d'acord que. aquesta, serà una experiència interessantíssjma per aJ públic de Barcelona? És a dir, sentir dues Goldberg diferents, per dos pianistes diferents, en vint-i-quatre hores? -Sí, sí, per descomptat ... Barenboim és, a més, w1 home d'un ra/em enonne. Allò que lamento, de debò, ésnopoderassisrirdijous al seu concert... Haig de marxar! L'ensenyament, una passió compatible Tatiana Nikolajewa no exerceix l'ensenyament, de manera regular, a cap escola o conservatori; ofereix de tant en tant. això sí, seminaris, sempre molt concorreguts per joves de tot el món. -M'agrada molt aquest ripus d'ensenyamem -em iliu- . Potser el temps és massa cu n. Hi ha seminaris de dos, de tres dies... ; com a molt, de tres setmanes. Però estic convençuda que aquestes experiències són molt enriquidores... ; i que L'enriquimem hi és recíproc! Jo rebo molt d'aquesres experiències, rot i que és difícil combinar els recitals amb l'ensenyament. M'agrada molt el jovent; m'agrada estar envoltada dej01·es ... Sempre dic als meus alumnes dels seminaris que l'efecte del nostre contacte, dels dies que hem estat junts, el sentiran un temps després, qunn hagin tomat a casa; és llavors quan veuran que la trobada no ha estat debades ... Mentre són amb mi, provo d'ajudar-los, de facilitar-/os la tasca ... De vegades, resulta; d'altres, no... Però el contacte humà és enriquidor sempre. Em trobo sovint, arreu del món, amb alumnes meus de seminaris; és molt agradable com m'expliquen Les seves coses, allò qué fan, com els va la vida, els progressos què ren en. .. i també els retrocessos... ! MÓN SONOR Barenboilll: unes Goldberg per a l'eternitat Cal dir, d'entrada, que aquesta conversa amb Barenboim va ser possible gràcies a un atracament per sorpresa, després del concert; un atracament davant el qual Barenboim va reaccionar, cal dir-ho, amb molta amabilitat. Com que va resultar que el mestre marxava l'endemà al migdia, i tenia Ics hores ja comptades i repartides, em va proposar. amb molt bona voluntat, que parléssim al mateix aeroport, una estona abans que sortís el seu avió. Així que, finalment, vam tenir aquesta entrevista asseguts, cap a dos quarts d'una, a la cafeteria d'lntcrnacional, tot compartint un suc de taronja i envoltats dc ple per l'enrenou que hom es pot imaginar... El meu propòsit era, és clar, centrar la conversa en les Variacions Goldberg. Però ... Diuen que per la boca es mor el peix ... , i és ben veritat! Quan li vaig comentar que el nostre desig era reunir en aquestes pàgines el testimoni de Nikolajewa i el d'ell mateix, en relació a les Goldberg... , se'm va cloure del tot. - lill més que parlem d'una altra cosa -em suggerí. -No vol parlar dc Ics Goldberg? Ni una miqueta? - Gens ni mica. - Però ... -No; perquè s'hi crea una polèmica... Que si ell va dir això, i ella va dir allò altre... De veritat, parlem del que vulgui, excepte d'això. I ja no hi va haver manera dc treure'! d"aquí. .. Durant tota l'entrevista vaig provar, el més subtilment possible. dc ponarlo al meu terreny... Però cada vegada que endevinava per on anaven els trets. el laconisme en la resposta era absolut. .. Ara, s'ha de reconèixer que Barcnboim sap fugir de les qüestions capcioses amb tant d'encant personal. .. Bé, el cas és que la conversa esdevingué una mena dc «variació sobre un tema absent», un joc dc cadències evitades que ens va portar, si més no, a temes que afecten molt de prop la música de Bach ... 1. de pas, a unes Goldberg que planejaven, una mica fantasmagòricament. sobre els nostres caps. -Parlem, doncs. d'altres coses ... Vostè ha tocat, des que era un nen, un repertori integrat per obres considerades dc maduresa, com ara les Goldberg... ¿Pensa, doncs. que la millor manera d'assolir la maduresa interpretativa que aquestes obres demanen és conviure-hi des del començament, és a dir, establir un paral·lel de maduració obra-intèrpret, i no pas deixar la música en un calaix, tot esperant sentir-nos madurs per enfrontar-nos-hi? - Crec que la feina d ím artista dema1w ww mica ambdues coses... Naturalment, hi ha aspectes de la interpretació que maduren sols; però n'hi ha d'altres que demanen un treball i una meditació constants, per tal d'arribar a una maduresa... La maduresa no és quelcom que es pugui adquirir només deixam la música en w1 calaix, oi?; adoptant, simplement, una ac1ilud d'espera passiva. La música s'ha de tocar; cal esrar-hi pennanentmenr en contacte. És moll imporram ser ben consciem del fer que la maduresa 110 és un eswt al qual, un cop l'ltem assolit, hi restem ja per sempre, sinó que hem de continuar rreballa111-hi. 1, tllt cop s 'assumeix aquesra realirar, un cop s'adopta aquesw acritud, aquesr esrar d'ànim, el músic veu per si mareix quan cal, veritablemem, deixar esrar una obra duram 1111 remps, per tal que vagi maduram sola. Però és molt imponam saber que, aquesta maduresa, és moll necessària per a imerprelar rota la música, i no només les obres (141) 37 MÓN SONOR COIISiderades de maduresa... Q¡f saber que a oques/a maduresa no s'lli arríba mai. I és que la maduresa és 1111 co11cepte molt refmi u ... Cal c:omimwr sempre... - Quan parla dc deixar reposar una obra durant un tcmp~. e~ refereix a deixar-la només amb els dit~; és a dir, no treballar-la fí~icamcnt al teclat, però sf continuar meditant-la i analit7ant-la mentalment. .. - E.xactamellf. És això. - El procés dc maduració que vostè ha experimentat al llarg dc la seva vida l'ha portat a modificar, no pas rudicalmcnt, però sí substuncialmcnt, el seu concepte d'a lgunes obres ... - f:.'spero, e.11Jero... - ... i, d'això, en tenim constància d iscogràlica. Vull d ir que hi ha obres que vostè ha enregistrat més d'una vegada, com ara la integral dc Ics So11ates de Beethoven. Quines són Ics dilcrèncics que hi troba, entre ambdues versions'? -Qutlllf a les diferències ellfre ambdues gramcions, no li ho puc dir, per què jo 110 les hi semo... Però li puc explicar perquè les mig fer de nou ... La primera 1•egada que mig dirigir Tristany a Berlín (1979-80), l'aig eswr per primera 1•egada e11 contacte directe amb un ... , com dir-li-ho... , amb un 11ÏI·ell d'expressil'itat... , amb tots els elemellfs expressius de la nuísica portats al màxim, fins a wl pum que... No I'IIIL dir c¡ue he mirat ww la músi('{J a tral'éS dels ulls de Tristany; perà, que m'ha influencim molt, és segut: Des d'aquell momew . mig començar a l'eure, molt consciemment (potser aba11s ja ho te11ia al subco11scient, 110 ho sé), les relacio11s lwrmòniques, que en el Trista ny són realment com tm .. . Com es diu , això que s'estira? - Elàstic? -Exacte: això! Després del Trista ny em l'Oli 1•enir moltes ganes de revisar tor allò que ja hal'iafet; i, naturalmelll, emre aixà, una de les coses principals: les Sonates de Beetho1•en. Tristany com a llum -Vostè diu que ha vist les Sonates de Beethoven a la llum del Tris tOll)~ .. -Compte! Allò que l'Ull dir és que el Tristany em wt forçar a veure-ho tot d'una altra manera ... No és que tOqui les Sonates de Beetho1•en «et la l#:tgner». - Ja ho entenc, ja ... Però Tristany és una música posterior a les Sonates de Beethoven ... El fet d'aplicar a una determinada obra la nostra experiència interpretati va de tota la música posterior... és legítim? És positiu o enriquidor? És ineludible? Hi ha qui pensa (sobretot entre els intèrprets de música antiga), que, això de mirar-se la música de Beethoven amb les ulleres de Wagner, és com veure-la reflectida en un mirall deformant ... 38 (142) -Tot el co11tmri ... És impossible... -Sí, és clar; és impossible escapar a aquesta mena d'influència ... -Juswmem! És molt millor ser-ne collsciem ... La gent que diu allò té por al pensament, té por al raonomellf ... Tot el contrari... ! Ningú que s 'ocupi de la música amiga ... Aquesta opinió ti11dria ww possibilitat si, ja des delnaixemellt, quan neix un 11en, fos posat a part, 011110 pogués sentir cap nuísica fora de l'antiga. Però cap d'aquells miÍsics 110 ha pogw viure e11 u11 ai1lament com aquesr ... I la seva acritud impliCtl tenir molt poca .f(! en la ClljJltcital de pensament de I 'ésser humà ... Es tot el contrari. Jo em miro les Sonates de Beetlwven, avui, amb els ulls de l#tgner... ; o, quin punt pot arribar la rapidesa dinàmica d'un so; és a dir, a quina velocitat màxima pot crear-se dinàmicamem 1111 crescendo o diminuendo. Moltes vegades, en Debussy, això és qüestió de segons, oi? En Beethoven, en canvi, tOt el contrari: la gradació ha de ser la més lenta possible. Tota l'arquitectura beethovenia11a ens exigeix un control gradual de la dinàmica. Llavors, tocant Debussy i Beethoven adquirim un coneixement més gra11 de tot allò que pot passar amb el so. I no entrem en aquestes problemes sense pensament, sense raoname111: 110 som esclaus! El músic no ha d'estar manipulat p el so: ha de saber manipular-lo, en el sentit positiu. I per a aixà, cal disposar d'un màxim de coneixe- millor dit, amb les oïdes de Wagner, amb les oïdes de Stravins/..)•, amb les oïdes de Bou/e::.... Després, en descano tot allò que em sembla inadaptable o injust esrilísticament. Però no tinc por de... No sé si m'explico... - Perfectament. Dedueixo de tot el que em diu que, el fet d'haver dirigit tant Debussy amb l'Orquestra de París, l'haurà ajudat molt a l'hora de tocar, per exemple. Bach: en el sentit que Debussy és magnífic per a aguditzar l'oïda ... - Exactament! Absolutament! Perquè la música és quelcom diferem per a cadasctí de nosaltres . . . Per a vostè. pot ser quelcom poètic; per a u11 altre, pot ser quelcom filosòfic o matemàtic, o quelcom sensual ... tot el que vulgui. Però tots tenim u11a cosa en comtí: la música ens parla només a través del so. Com nosaltres ho imetpretem, depèn de la nostra manera de pensar, de. . . El so és quelcom físic; i cada compositor ha tingut La seva pròpia manera de manipular (en el bon semit) el so. Uns com, per exemple, Debussy, veiem fins a ments. És ben ridícul dir: «Com que no tocaré cap altra cosa que Bach tota/a vida, no m'interessa Debussy». Per exemple... Miri, per exemple, Wag11e1: Per dirigir bé I#Jgner, a més de totes les coses que cal saber, de tot allò que ca/tenir de coneixement tècnic, de coneixement de l'idioma alemany, de coneixemem del llenguatge musical de I#Jgner. .. , hi ha l'aspecte de les dinàmiques que, en aquest cas, és una barreja; ara només em refereixo a l'aspecte dels canvis dinàmics, pp-ff, c:rescendodiminuendo, etc. Només es veu clarament tot això si s1zafet una feina a fons en Beethoven, per a la lentitud de les d inàmiques, i en Debussy, p er a la rapidesa de les dinàmiques .. . Perquè Wagner, inconsciemment, perquè és anterior a Debussy, ja conté les dues coses. I va ser aixà la cosa que Debussy va aprendre ram d'ell. Així que, per a dirigir bé I#Jgner, no només nomolesta conèixer Debussy, sinó que ajuda moltíssim. -1 aquest sentit o rquestral del so, l'aplica, vostè, quan toca Bach aJ piano? Veu MÓN SONOR Bach. al piano. com una orquestra, tímbricament? -Sí; perquè el piano és un instmmem neutre. El piano no té color propi. Qua/sei'OI pes que es posa sobre la 1ecla produeix un so; po1ser no serà gaire maco, però és un so al cap i a la fi: que aquest pes sigui una pedm, el dit d'un nadó o la mà de Rubinstein, ram és. Bé, naturalmem, cada un d'ells d'un 11i1·ell mo/1 diferenr; però lots produeixen 1111 so. I aquest no és el cas de/violí, o de I 'oboè, o de qualsePol altre instrU111en1. I és jmtament aquesta uewralitat la que, a primera vi.1·w, fa del piano un inslrument poc illleressam; la que, 1111 cop passc11 aquesl eswdi primari , dóna al pia110 la possibilita/ de crear tants colors. fallies il·lusions de diferents insmlments en el teclat. El piw1o, Bc1ch o no Bach, és un instnunent orquestral. És un instrument que té /'llorit~ontalitat i la l'erlicalitat de la 1111Ísica; un instrument orquestral: s'hi toqui Us::;r o s'lli wqui Beethm•en ... - És aquest tipus dc fantasia sonora. la que aplica a Ics Goldberg? - L'aplico a tot allò que toco. -Ja. però ... hi construeix un pla orquestral concret? -No pas més que en qualsei'OI altre compositol: .. - i em dedica un somriure maliciós. Res ... No hi ha manera d'enredar-lo' Piano-direcció, l 'etema dualitat - Quant a la seva doble activitat com a pian ista i director, com repa rteix el temps i l'energia entre ambdues carreres, entre ambdós repertoris? Vull d ir que vostè ha dirigit coses, com la Temllogia, o com a lgunes obres dc Berlioz, que requereixen una quantitat enorme dc temps, d'energia mental~ i si un pensa la quantiwt de feina que es pot fer en recitals en el mateix temps... - Bé; efectimment, tota la feina sobre la Tetralogia em m prendre un temps enorme. Quan penso... Miri, només els assaigs, és a dir, la preparació amb COl/fams, IIIIÍsics... , sense compwr el temps de la me1•a preparació personal, em l'a ocupar cinc mesos (el primer any), i dos mesos més de .fimcions al teatre. Això és molt, naturalment. Però l'CI ser quelcom urilíssim. Quelcom que em l'a servir per a la/lles altres coses ... - Hi ha cap dc Ics ducs activ itats a la qual vostè concedeixi una prioritat? - No, no! 111 per períodes ... Ara, per exemple, he estai tocant el piano des de mitjan 110\'elllbre. I, des de lla vors , no he dirigit res. Ara, després de Nadal, començo lc¡ gra ració del Parsi tal. . I després, tol Lll1111es, des de COII/eii('C/11/ellf de gener fins a mitjan febrer, només piano. A cominuació, a Chicago, només direcció ... Així que l'a per períodes... -Vostè serà, d'aquí a poc temps, director de l'Orquestra de Chicago... Prefereix, d'alguna manera. Ics orquestres americanes a Ics europees? -No; hi ha bones orques/res a tot el món; hi ha grans orquestres... I. després, hi ha orquestres d'un nil•e/1 IÍnic. com la de Berlín o la de Chicago; i això no és ww qüestió de preferències. Una de les grans l'irtuts de l'Orquestra de Chicago (a part d'altres que són superconegudes, fins al pum que no cal fer-ne 1111 esm ell/ especial) és la jlexibililal estilísrica, lo capacitat d'adaptar-se a tants estils d(f'erents: sigui Bruckner, sigui Debussy... - No és, doncs, cap obstablc. aq uest so brillant. una mica «estàntlard», que caracteritza les o rquestres americanes? - Bé. naluralmenl, cada orquestraré 11n so peculicu: .. Però l'Orquestra de Chicago és capaç de tot. És capaç de sonar com Ulla orquestra super-francesa en Debussy i Ra vel i com ww orquestra superalemanya en 1#1gner... Hi lw molt poq11es orquestres que tinguin aquest gm11 de jlexibilitat. -Vostè va fer, anys enrera. molta música de cambra amb grandíssims intèrprets de corda. com Itzhak Pcrlman, Pinchas Zuckerman i Jacqucline Du Pré. Creu que. el fet d'haver col·laborat tan estretament amb mú~ics que coneixien fins a tal punt llur instrument i totes les possibilitats de cadascun li ha proporcionat idees traduïbles a l'orquestra? -Evidemment... eFicientment! Són gellf que té ... ; en el cas de Jacqueline, Fa posseir una imaginació SOl/Ora única, i un senIii de Farielat del so, del vibra ro, de... , únic. /, naturalment, això és quelcom dt' què vaig aprendre moltíssim. -En aquests darrers anys. en canvi, la música de cambra que ha fet s'ha limitat gairebé als cicles amb solistes de l'Orquestra de París ... - Bé; amb Perlman, estem a caban/ de gravar les Sonates de Mozart ... I també hem fet les de Brahms... Però és veritat que, quan/ a conjunts de cambra més grans, no fine cap projecte, de moment. -Què està enregistrant ara? - Estem grava lli, a Berlín, amb la Filharmònica, les tres òperes de Mo;.c1rt i Da Ponte. El Cos! ja està gramt; i ara 1•énen Les Noces, que farè pel maig. I, dt•.\prés, el Don Giov-anni. /també haig de fer el Parsi fai. En canvi, el disc amb les Variacions Goldberg ja està gram!. i és a punt de SOrtÍ!: (Ah! Aquesta vegada és ell qui toca el tema... Haurà baixat la g uàrdia? Provem-ho.. .) La tntísica 110 és cap museu! - Concedeix molta importànc ia a la destinació instrumental, en Bach? - ataco de nou, amb aire innocent- . O pensa que l'essència de Ics composicions dc Bach va més en llà de les característiques tímbriqucs dc qualsevol instrument? - No es pot separar... Hi ha 1111a i merrelació emre ambdues coses. - Sí; però el fet és que les Goldbe1-g van ser compostes en clavecí. i vostè les toca al piano, que és un instrument molt diferent. .. -7itmbé és diferent del piano de l'època de BeethoFen ... (No hi ha res a fer... M'ha vist venir. Una vegada més, les respostes telegràfiques i el somriure entremaliat. .. ) -Sí. és diferent en moltes coses... -conri nuo, indiferent- . L'afinació ... -L'afinació és un problema enorme. Per exemple, avui, les grans orquestres jillwrmòniques de Viena i Berlín toquen altíssim. Això és un altre problema ... Però jo crec que cada obra mestra lé dues cares: una per al seu temps, i una altra per a l'etemitat. I és aquí on mula diferència em re 11/W obra mestra i una all ra que no ho és. Pl'rquè les obres que només tenien una cara per al seu temps, les hem oblidades. Pensi en tots els compositors del segle XiX que (143) 39 MÓN SONOR ta/71... , no toca temperat. Qui obeeix wt temperament igual, es limita. Perquè un mi en un acord de Do Major té un altre color i una altra afinació que el mi d'tm acord de La menor, o de Mi Major. El rempemment igual limita l'expressivitat, allò que s'anomena «l'afinació expressiva>>, de la qual tant parlava Casals. /,Justament, el pianista, segons la meva manera de veure les coses, hauria de tenir consciència absolwa de tor això; que el seu piano està afinat com a temperar, però també que la mLÍsicano és, no ha de ser, lemperada. I és ell qui !ta d'equilibrar els acords musicalment, per tal de compensar el jèt que el pia11o és 1111 instrument pelfe ctamente equilibrat des del punt de visfll de l 'afinació, sense deixar-se dominar per aquesta limitació de I 'expressivitat. Quwtwt pianista roca sol i roca tm acord... Un pianista que comença el Quart Concert de Beerfto¡•en ha de saber que, en el piano, el si, en l'acord de Sol Major. és massa baix; i si lé consciència d'això, li trobarà wt co101: .. No podrà. canviar l'afinació, però trobarà pera/s Ires si que hi ha a aquest acord un co/oru11a mica més clar, per ral de compensa re/fet que l'afinació elsfa massa baixos, des del punt de visia de l'expressi vilar. - I creu vostè que el tipus d'afinació que s'aplica als pianos d'avui ja és inamovible? - Jo crec que sí, q~eJa no es canviarà ... I la propera vegada ... parlarem de les Goldberg! ni tan sols coneLrem: milers i milers... Per què? Només per qilesrió de caprici, de gust? No! Ha estar perquè els mancam aquesta dimensió ,·ers l'eremiwr; la dimensió que sí, que posseïen Brahms, Schumann. J#Jgnet: .. rors els que coneixem i pels quals continuem imeressant-nos. La música no és un museu; cada obra és quelcom viu, quelcom que parla al 'home contemporani ... Els semimews que s 'expressen a la música són els mateixos en Bach, en Puccini o en Bou/e:. Però cadascu11 d'ells ho ha fet segons La sem sensibilitat i el seu deum·olupamenr. I això mateix passa amb l'ésser humà. L'ésser humà no pot deslligar-se de tot allò que és viu al món, arl/ar-se en wz com·em del segle XVIII on no hi ha electricitat; perquè aquestes coses influencien una persona... Una persona que no ha vist mai la llum elèctrica, té uns altres ulls, wza altra manera de veure les coses de lo que ha nascut al segle XX. I, quant a lo música, el deure de l'imèrpret és saber veure quins són els valors imrínsecs de cada obra, quins són els problemes que es projecten vers l'eternitat ... , que són contemporanis! Hi ha problemes d'articulació en Mozart que són contemporanis: si articules defonna diferent, vas comra la música, encara que toquis en L'instrument correcte. No sé si m'explico... Aquestes són, al meu parer, les coses en què cal fixar40 (144) se... 1, nawralmelll, s'fw de pensar que el I'Oium sonor dels insrrwnents d'a l'lli és un altre que el dels instrumems d'aquella època; però també les sales de concerT són més graTIS. Pera la prim rea execució del Lohengrin, de Wagner, que fou dirigida per Lisz.r a Weimar, hi ha\·ia al fossat de l'orquestra trenta-cinc mtísics. Naruralmem que el so era 1111 all re... - ... una misèria! - 1 ésclarqueuna misèria! Miri, Mowrr \'a esrar comemíssim quan, en arribar a Mannheim, hi \'a trobar UJIO orquestra amb vint violins primers. I avui estan tors rocam amb quatre o cinc violins primers per ral de ... En fi ... Aquest és l'altre Barenboim: un Barenboim que, tocat per un tema polèmic, s'apassiona, gesticula. parla i parla, s'apropa cada cop més a l'interlocutor mentre li clava els ulls a sobre, com provant de reforçar la capacitat de convicció de les paraules amb la seva intensa mirada d'Escorpió ... -Tornant a l'assumpte de l'afinació: avui, el piano s'afina d'acord amb un temperament igual. Bach, en canvi, utilitzava un temperament del qual sabem molt poca cosa ... : només que totes les terceres eren més grans que justes... - Qualsevol gran artista que no roca el piano, sigui ilwrumenrista de corda, o can- - Bé, doncs, ... Em sembla que ja podem acabar... El deixo tranquil! - L'he esgolada, oi? -No,~ ara! ... Potser l'hauré esgotat jo a vostè ... Es segur que no em vol dir què és allò que més l'atreu. de les Goldberg? Aquest cop, el somriure esdevé franca riallada: -«Terca, eh? Tercaf,, -s'exclama, divertit , en el seu excel·lent castellà-argentí (el mestre va néixer i va passar els primers anys de vida a Buenos Aires). -Sí, prou ... Però no cregui ... Vostè no hi queda enrera, oi? Una altra riallada ... - Miri , li ho prometo: la propera vegada que jo vingui a Barcelona, rmqui '111. No farem altra cosa que parlar de les Goldberg. Si \'OS!è \'Ol... -Encantada! Li prenc Ja paraula, eh? - /tant! Amb molt de gust. Bé, esperem, doncs, que aquestes Goldberg d iscogràtiques que, en la versió de Daniel Barenboim, han d'arribar al nostre mercat d'aquí a uns mesos, siguin una bona excusa per tal de reprendre la conversa on l'hem deixada. La propera vegada parlarem de les Goldberg ... , i dc moltes coses més! Carme Martínez SCHERZANDO ----------- - L) l.) v ( 145) 4 1 MÓN SONOR Arxius Musicals a Catalunya (XXI) Cornudella: Església de Santa Maria Reus: Centre de Lectura, Arxiu Històric Comarcal i Església Prioral de Sant Pere Cornudella: Església dc Santa Maria. A l'església de Santa Ma ria dc Corn ude lla, a la comarca del Prio ral, es conserva un petit arxiu musical dc manuscrits i ed icions musicals sense inventariar. Els materials ocupen mig metre de prestatgeria. Tots són datables entre 1860 i 1920 i és música religiosa pròpia del culte de l'esglé!.ia. Cal destacar el bon nombre de misses amb acompanyament dc banda. Els compositors recollits són els més prodigats a començaments de l'actual segle a molts altres arxius de titularitat religiosa, i els propis de la zona com, per exemple, Boqucras, Portas. P lasencia, Jscrn ... Les edicions musicals són antologies de música religiosa dc principis de segle.m Reus: Centre de Lectura. A la Biblioteca d'aquest centre. cal destacar alguns tractats teòrics de música del segle XVIll, com és el cas d'Eiximcno i ~ C!:l e z <a ...l u C!:l e C!:l o ~ ê¡j ~ C!:l -¡) :::1 u E-o .~ u :.:i ~ '~ -¡) U¿ ...l ~ u ~ Q.) ... cc"' u (") 8 'O 00 ~ ê¡j u o I 'O :::1 CI) C!:l f- ~ o"' >::s ;::) ~ ta e ¡l.. ... -¡) 'O -¡) u 'O 'O - E-o "' CI) 'ü o e "' LLI o > ~ -n (t46) vi u .~ ... u "' ~ ..._ u Martini; cinc caixes arxivadores ben catalogades amb partitures de música de saló i autors romàntics alemanys, alguns manuscrits de C lavé i la donació de Gaya, un músic de Reus. Reus: Arxiu Històric Comar cal. A l'Arxiu Històric Comarcal de Reus hi ha custodiada una petita mostra de música manuscrita i impresa de finals del segle XIX i de I 'actual. Hi trobem la donació de Fructuós Piqué i Vidal, teta cap a l'any 1949, la producció del qual es conserva tota manuscrita, excepció feta d'un vals. Els gèneres tractatS per aquest músic van des de la sarsuela al quartet de corda, obres per a veu i piano, etc. D'altra banda, hi ha un recull d 'impresos d'òperes de Wagner, Rossini. Donizetti, en reducció per a veu i piano. etc. I també una antologia per a piano de fragments d'òperes de Mozart. Bellini, etc. Reus: Església Prioral de Sant Pere Al primer pis de l'església s'hi guarda un fons musical sense inventariar, el qual ocupa uns ir!'!S metres de prestatgeries. La major part és de música vocal religiosa, llevat d'algunes obres per a orgue (li'rsos de C. Saguer) i unes breus composicions per a quartet de corda, tal vegada per a ser interpretades a l'ofertori. Es un repertori que cobreix un període històric que podríem datar entre el 1890 i 1940. Pels ex-libris de la majoria dc manuscrits, tot ens porta a pensar que es tracta dc Ics partitures personals dc Josep Moragas i Roscll i d'August Oliva, ambdós músics vinculats a la Prioral dc Sant Pere. Maria Ester-Sa/a Josep M. Vilar (I) Agrai'm a Jo~ep Crivillé i Ramon Vilar la notícia d'aquest fons musical. Butlleta de domiciliació bancària Butlleta de subscripció Senyors, els agrairé que amb càrrec al meu compte/llibreta atenguin els rebuts que els presentarà CONSORCIS DEL PALAU DE LA MÚSICA CATALANA I DEL GRAN TEAT RE DEL LICEU, pel pagament de la meva subscripció a Ja REV IST A MUSICAL CAT ALANA. Nom i cognoms Carrer _ Població P rovíncia Titular Desitjo subscriu re'm a partir del número amb la quota anuaJ O de 2 .750 ptes. semestral O de 1.400 ptes. Banc/Caixa - -- - - -- - - - - Núm . llibreta Núm. compte Agència Adreça agència Població __ Signatura Telèfon Dtc Professió O Faré efectiu l' impo rt mitjançant O taló bancari adjunt O domiciliació bancària Per subscripcions a l'estranger , consulteu el preu. MÓN SONOR ARA • ABANS D:AHIR • SPONSOR PER A L'ORQUESTRA SIMFÒNICA DEL VALLÈS L'empresa Pioncer Electronics España, S.A. ha signat un acord de coJ.Iaboració amb l'Orquestra Simfònica del Vallès, mitjançant el qual l'empresa se'n converteix en un dels principals patrocinadors. Aquesta iniciativa forma part de la vocació cultural i lúdica de Pioneer. que és present en nombrosos esdeveniments musicals i esportius. El patrocini de Pioncer obre una nova etapa per a l'Orquestra Simfònica del Vallès, que acaba DEMÀ • ARA de la Universitat de Hartford (EUA) amb Luiz de Moura Castro. també amb beca de la Generalitat. M ~ Lourdcs i Lluís Pérez Molina han obtingut els següents premis: Jr. Premi dc Música de Cambra. 1982, en el Concurs Permanent dc Joventuts Musicals d'Espanya: 2n. Premi en l'Especialitat Duo dc Pianos del • ABANS Il Concurs Yamaha d'Espanya (1984): Premi Especial Amics de Mozart en e11V Concurs Internacional de Música de Cambra de París (1987); 2n. Premi en el V Concurs Internacional de Música de Cambra de Caltanisseta, Itàlia (1988); i 1r. Premi al Concurs Internacional de Música de Cambra de Finalc Ligurc, Itàlia (L988). d'iniciar un segon cicle de concerts a Sabadell. Durant aquesta temporada, l'Orquestra té previst oferir I'òpera ú:l bohème, de Pucci ni, a set ciutats catalanes. També interpretarà, durant aquest mes de març, El Messies, de Handel, juntament amb l'Orfeó Català a Girona, Tarragona i Lleida. L'Orfeó Català cantarà també l'obra de Hiindel a Valladolid. Lleó i Burgos amb la Simfònica del Vallès, acompanyat aleshores per l'Orquestra de Valladolid. Lourdes i Lluís Pérez Molinc1 ELS GERMANS PÉREZ MOLfNA, GUANYADORS DEL 3r. PREMI, DEL 1/ CONCURS INTERNACIONAL PER A DOS PIANOS MURRAY DRANOFF, DELS EUA Els germans M ~ Lourdes i Lluís Pérez Molina, dc 28 i 27 anys respectivament. guanyaren , el passat desembre, el 3r. premi del l1 Concurs Internacional per a dos pianos Murray Dranoff. celebrat als Estats Units. A la primera eliminatòria dc les proves, s'hi prescnta~cn 96 duos de piano, els quals foren seleccionats per a la següent eliminatòria mitjançant audició per cinta magnetofònica. A la segona eliminatòria, foren seleccionats 10 duos. Aquesta prova es realitzà oferint diverses audicions a diferents ciutats del món (París, Nova York, San Francisco, Xicago i Miami). Després d'una setmana de proves diàries, corresponents a la tercera eliminatòria, foren seleccionats tres duos, per a la prova final, els quals actuaren amb l'Orquestra Filharmònica de Florida (de Miami), amb obres de Mozart i Poulenc, en les quals els germans Pérez Molina obt ingueren el tercer premi. El primer premi tou per al duo format per Arianna Goldina i Rcmy Loumbrozo, iel segon, per al duo Hans-Peter i Volker Stenzl. Aquest concurs de caràcter bianual. instaurat a iniciativa de Loretta Dranoff, vídua de Murray Dranoff (ambdós formaren el famós duo dc piano durant els anys 50 i 60 al' E'tat~ Units), és organitzat per Ja Fundació Murray Dranoff. El concurs exigeix una alta qualitat interpretativa, i la selecció es molt rigorosa. Segons els mateixos germ¡ms Pérez Molina, el concurs té com a finalitat ajudar els pianistes que hi participen a introduir-se en els cercles musicals dels Estats Units. Aquest és el primer cop que els germans Pérez Molina guanyen un premi als Estats Units, la qual cosa representa per a ells adquirir un cert prestigi en aquell país com a intèrprets. Aquest tercer premi consisteix en una xjfra en met.àHic de 2.000 dòlars; però, segons els pianistes. tocar amb la Filharmònica de Florida ja és tot un gran premi. M ~ Lourdes j Lluís estudiaren al Conservatori Superior de Música del Liceu. amb la professora Mercè Llatas i amb els pianistes Joan Moll i Eulàlia Solé. Durant el curs 1982-83 van ser becats pel Ministeri d'Afers Estrangers i per la Generalitat de Catalunya per ampliar estudis a l'Acadèmia Franz Liszt, de Budapest. Durant els anys 1985-86 i 1986-87 continuaren estudiant a l'acadèmia hongaresa, becats un altre cop per la Generalitat i per la Fundació Agustí Pedro i Pons. En el curs 1987-88 estudiaren a la Hartt School of Music CONSOLIDACIÓ DE L'ORQUESTRA DE CAMBRA DE L'EMPORDÀ L'Orquestra de Cambra de l'Empordà ha previst la realització de cent vint-i-cinc concerts al llarg de l'any actual. Formada al mes d'agost sota la direcció del figuerenc Carles Coll, depèn formalment d'una fundació privada que rep el suport de 75 ajuntaments de l'Alt i el Baix Empordà, dels respectius Consells Comarcals, de la Diputació dc Girona i de la Generalitat de Catalunya. També té ajuts d'institucions financeres i comercials. Al llarg d'aquesta temporada, els objectius dc l'esmentada formació són: actuar fora de l'àmbit comarcal (que és el seu terreny natural), arreu de Catalunya, de l'Estat i també fora d'aquests marcs. En aquest sentit , s'ha previst la realització, el proper mes de novembre, d'una gira pel land de BadenWurttenbcrg, amb un total de vuit concerts. Junt amb la missió estrictament concertística, l'Orquestra de Cambra de I'Empordà té una dimensión pedagògica, centrada en els concerts que fa habitualmente per als estudiants d'EGB, uns concerts que precedeixen els que posteriorment, i el mateix dia, ofereix al públic més general. Entre altres projectes, l'esmentada orquestra ha previst l'enregistrament d'un disc amb obra de compositors catalans, per al qual té la coJ.laboració de la soprano barcelonina Carme Bustan1ante. Amb un pressupost de 40 milions de pessetes anuals. l'Orquestra de Cambra de l'Empordà s'ha constituït amb una plena voluntat de professionalitat i autosuficiència i amb vocació de servir música, especialment al seu entorn social i geogràfic. MÚSICA CLÀSSICA I BALLET A LES FESTES DESANT SEBASTIÀ, DE CIUTAT DE PALMA Durant la segona quinzena del passat gener es desenvoluparen els diferents actes de les Festes de Sartt Sebastià de Ciutat dc Palma. D'entre els actes, cal destacar Ics diferents actua- cio ns relacionades amb la música clàssica i el ballet, que han estat variades i de qual itat i importància. Així, l'Orquestra del Teatre Lliure interpretà la versió per (147) 43 MÓN SONOR D/1HIR • DEMÀ • ARA • ABANS D/1HIR • DEMÀ • ARA a orquc~tra de cambru de El cmwr brujo, dc Manuel dc Falla, i f/ retab/o de Mt1ese Pedm, del mateix compo,itor. L'Orquestra Simfònica dc Ics Balears, Ciutat de Palma, dirigida per Juli Ribelles, oferí obres dc Txaikovski, Haydn i Kab:tlcv!.ki. i l'eSirena dc I'obro Flmwsia gòlica, de Bernm Julià. La Banda Municipul dc Palma féu un concert extraordinari dedicat a la sarsuela, amb obres dc Chapf, Serra no, Soroz¡íbal, Giménez, Guerrero, Chucca i Valvcrdc. Hi actuà Sylvia Corbacho (soprano), Pcdro Fuentes (tenor) i Migucl Pérez (barfton). El pinnista Kristiun Zimmermun també protagonitzà l'elenc cl11s~ic. amb un concert amb obres dc Schubert i Liszt. L'Orquema de Cambra de l'Empordà, dc recent creació, interpretà obre~ dc Handel. Tartini. Mozart, Serra i Txaikovl>ki. La mezzo-soprano catalana Anna Ricci oferí un extens recital. amb obres dc Falconieri. Caccini. Stradclla i Monteverdi. d'emre altres autors. l'umbé hi hagué la presl!ncia de l'organista Michel Bouvard i del trompetista Antoine Curé, els quals, en concert conjunt, interpretaren obres dc Bach, Telemann. Tartini. Torelli, Corrca de Arauxo i Cabanillas. Finalment. cul destacar I'actuació de la formació britànica Penguin Café Orchcstra i la de Cbarlie Haden, P.Jul Blcy, i el Paul Motian Trio. Pel que fa al ballet, dues companyies en foren les protagonistes: la Companyia de Dansa Gelabert!Azzopardi. que interpretà Be/monte, i el Ballet Cristina Hoyos. que interpretà Sue1ios flamencos. CARLES GUINOVART, PREMI CIUTAT DE BARCELONA DE MÚSICA CLÀSSICA El compositor Carles Guinovan hu est:u guardonat amb el Premi Ciutat dc Barcelona de Música Clàssica per la seva obra IVyage au fond du miroir. El jurat, el presidia Xavier Montsalvatge i en formaven pa rt Josep Soler, Montserrat Albet i Joan Guinjoan. Aquesta obra !ou estrenada a la 11 Mostra Internacional de Música Contemporània a Barcelona. L'autor defineix la seva partitura com un •viatge fantasiós al fons irreal d'un espai inexbtcnt, és una renexió sonora sobre l'espai acústic, una invitació subtil a l'escolta musical. Títol moll obert. que tant recorda F. Céline i el seu Voyage au bout de la nuit, final de la foscor i el seu misteri, com diu Lewis Carroll «Through the looking glaSS>• i la seva real itat inversa, fronte ra entre dos mons, emrc allò que és i allò que no és, real itat i ficció». La suggestió d'un espai real, pres com a nova dimensió ha estat - per al compositorl'espurna que ha motivat la creació de l'obra, una composició en la qual els diferents focus sonors, com en un joc de miralls multiplicatius (recordeu l'escena final de La dama de Shangai d'Orson Welles?) envolten el públic de manera més o menys velada. .,JOVENTUTS UN/DES.. : L'EVOLUCIÓ D'UNA ESCOLA Tot i que aquest nom ens soni a partit polític. és només la ~e­ nominació dc l'Escola dc Musica de La Sènia. una població de 4.500 h. dc la comarca del Momsiit. Aqucsw entitat, que no gaudeix dc cap situació preeminent. començà l'any 1966 com a coral inlimtil per inicimiv<t del seu actual director, Andreu Martínez. Més tard (1972) s'hi creà l'actual Escola dc Música, amb la participació d'una coral d'adults. A poc a poc. com si una fada n'empenyés la iniciativa. hi sorgí un nombrós alumnat que, aquest curs, passa de 200, repartits entre altre~ poblacions de la comarca. El claustre de 10 professor~ que té l'Escola, amb el mètode. del Parc Ireneu Segarra. accepta alumnes a panir de 4 anys. Els qui comencen a l'edat més avançada ho fan amb nauta o violí. i passen a l'instrument definitiu quan el seu nivell de solfeig ho permet. Durant els 10 mesos del curs escolar. a més de Ics assignatures pròpies de l'Escola (solfeig, piano, guitarra, violí, violoncel, acordió, nauta dolça, harmonia, conjunt coral i conjunt instrumental) s'hi fan una sèrie d'activitats que enriqueixen aquest centre: xerrades-col·loqui sobre diverses obres i autors, sistemes pedagògics, audicions i concertS amb instruments poc coneguts, àudiovisuals. exposició de dibui44 (148) xos sobre temes estudiats. un curs de direcció coral amb dumda d'un any escolar i. fins i tot, l'edició mensual d'un full informatiu de totes aquestes i altres activitats. Malgrat que l'Escola és plenament autònoma. i encara que rep petites ajudes de !~junta­ ment en concepte de concerts i activitats, la seva intenció poc pidolaire queda més que demostr.tda si tenim en compre que tan sols amb l'aportació del seu alumnat (que no és gaire), el centre disposa d'instruments propis com guitarres i violins entre d'altres, una biblioteca i una discoteca a l'abast de tots els deixebles. Amb tot. la manca de professorat és allò que preocupa el seu director: •Tenim molts problemes per trobar professors, especialment de corda, i alhora intentem que els que tenim siguin de les comarques més properes ... Pe ro el salt important es va fer a finals de l'any passar, quan el Centre va passar a formar part de la xarxa d'escoles autoritzades per la Generalitat de Catalunya que depenen del Conservatori de la Diputació de Tarragona. Aquest és el primer any que comença el curs amb aquesta nova modalitat. Un pas més, després de molls esforços. L'alegria d'un èxit. Un premi a la feina ben feta. Joan Carles Bümch i Anguera NOVA COL·LABORACIÓ AMB l.ASZLO HELTAY Després de les festes nadalenques, el treball de l'Orfeó ha estal centrat en la preparació d'una de Ics obres més famoses del repertori simfònico-coral. però que no havia estat mai cantada íntegrament pel nostre cor: el Messies. de G.F. HandeL D'aquesta obra, se n'havien fet fragments, alguns d'ells traduïts al català fa temps. però no hi havia hagut encara l'oportunitat d'interpretar-la tota sencera. Aquesta avinentesa ha estat promoguda per la Fundació Caixa de Pensions, i té per finalitat fer la versió d'aquest oratori en sis ocasions, amb la col·laboració de l'Orquestra Simfònica del Vallès. de prestigioses solistes, i sota la direcció del mestre Laszlo Heltay, prou conegut del nostre Orfeó i del no~tre públic. Els concerts previstos per a aquesta ocasió són els següents: divendres, 9 de març, a les 2L hores, al Teatre Municipal de Girona; diumenge. 11 de març, a les 19 hores, a la Seu Vella, de Lleida; dilluns, 12 de març, a les 21 hores, a l'Auditori de Ciutat de Palma, a Mallorca. Aquests tres concert~ comptaran amb la participació dels sol istes següents: Susan Chilcott, soprano, Catherine Denlcy, alto, Maldwin Davies, tenor i Matthew Best, baix. Els altres concerts restants, previstos de realitzar en cof.laboració amb el govern de la Comunitat de Castella-Lleó, tindran lloc a les següents localitats: divendres, 16 de març, a les 20 hores, al Teatro Emperador, dc León; dissatbe 17 de març, al Teatro Calderón, de Valladolid, a les 20 hores: i, finalment, el diumenge 18 de març, al Gran Teatro. de Burgos, a les 12 hores. Per a aquests darrers tres concerts els solistes seran Susan Chilcott, soprano, Catherine Wyn Rogers, alto, Marryn Hil! , tenor i Stephen Roberts, baix. Mentre l'Orfeó, doncs, treballa de ferm en aquest projecte, el seu cor juvenil preparo no menys intensament un viatge que farà la propera Setmana Santa, a terres de Txecoslovàquia, amb concertS a Praga i Olomuc, entre d'altres poblacions. No cal dir el repte musical i la importància que aquesta invitació representen per al nostre cor juveniL MÓN SONOR ABANS D¿j_HJR •DEMÀ •ARA •ABANS D¿j_HJR •DEMÀ EMIL/0 MORENO, NOMENAT CONCERT!NO-DIRECIDR DE LA STRAVAGANZA Emil io Moreno ha estat elegit recentment concertino-director del prestigiós conjunt alemany de música barroca Lt1 Sllm·agaii:JI amb el qual inicià. durant la darrer.¡ quinzena d'aquest mes dc gener. la primera gira de concerts per Alemanya i diversos països centreuropeus. lgualmcnte va ésser nomenat. el passat mes de setembre, concertino dc la European Baroque Orclwsrra-Collegiwn Europae, grup format fonamentalment per una selecció dels millors intèrprets barrocs dc l'Europa de l'Est. amb seu a Varsòvia i Holanda. Fruit d'aquesta col·labomció ha estat l'enregistrament d'un disc de propera aparició. en el qual han intervingut. com a director, el violagambista belga Wieland Kuijken i, com a solis- ta, un dels més reputats violoncel·listas joves, el soviètic Ivan Monigneni, professor del Conservatori de Moscou i fundador del Festival de Música Amiga de la capital sovièrica. El violonista madrileny, rel>idem a Barcelona, Emilio Moreno, és un dels més prestigiosos especialistes espanyols en el camp de la música amiga, amb una importam projecció intcrnaciomtl: col·laborador i membre d'importants figures i agrupacions (Bruggen, Kuijkcn, Leonhard. Petite Bande. Orquestra del Segle XV lli entre d'altres), uneix a Ics seves activitats com a solista la de ser fundador de l'Orquestra Barroca de Barcelona, que dirigeix com a concertino. DANIEL BARENBOIM I Lli FILHARMÒNICA DE BERLÍN ACTUARAN A ISRAEL El pianista i director Daniel Barenboim dirigirà. en qualitat de director convidat, l'Orquestm Filharmònica de Berlfn dur.mt una gira que aquesta formaci6 musical realitzarà per Israel el pròxim mes d'abril. Aquesta visita de la Filharmònica dc Berlín no hauria estat possible en vida del seu director permanent fins l'any pas\al. Herbcrt von Karajan. perquè certs sectors socials i polítiC\ no perdonaren mai al gran director Ics seves relacion~ amb el panit nazi en el passat. Daniel Barenboim, que no ha deixat de treballar des que fou cessat el gener de 1989 com a director de l'Òpera de la Basti lla, el passat gener gravà. a Berlin Oest. l'òpera Parsifal, de Wagner, amb Ja Filharmòmicn de Berlín. També gravà una integr.¡J dc cors d'òperes de Mozart sobre els llibrets de Lorenzo da Ponte. EL GUITARRISTA MANUEL GONZIÍLEZ. ALS ESTATS UNITS Amb una beca atorgada pel Departament de Cultura de Ja Generalitat dc Catalunya, el barceloní Manuel Gonzalez, intèrpret de guitarra clàssica. cursa actualment un curs de Post Master a la Manhattan School of Music de Nova York, per ob- tenir-hi el títol de Projessio11al Srudies. A la Manhattan School of Music. Gonzalez treballa amb Manuel Barrueco. considerat pel!> seus coJ.Iegues, avui. com el més ah exponent de la guitarra clàssica. Aquesta escola ofe- reix a Gonzalez un bon suport, tant per a obtenir concerts com per a realitzar contactes amb el món musical i artístic. Cal destacar l'interès que en aquest sentit. i per pròpia iniciativa. s'han pres tant el Catedràtic del Departament de Guitarra com el mateix Manuel Barrueco. Així mateix, l'Escola ofereix a Manuel Gonzalez una beca d'estudis per a obtenir el Doctorut en els propers dos anys. Manuel Gonzalcz té previst dc fer di fcrents concerts, fins al mes de maig, a diverses ciutatS dels Estats Units. D'altra banda, duram el passat gener. el guitarrista barceloní també féu diversos concerts a Tarragona. Barcelona. Manresa. Lleida i Girona. com a solista. amb l'orquestra de Cambra dc Frei- Manuel Go11ztíle: burg. dirigida per Christian Florea, en el cicle que organitzà la Fundació Caixa dc Barcelona entre els seus auditoris. EL MUSICÒLEG ROBBINS LANDON DESMITIFICA LA MORT DE MOZART El musicòleg Robbins Landon acaba de publicar. a França, el seu segon estudi sobre Mozart, en el qual es desmitifiquen les diverses teories sobre la mort del compositor. L'estudi documental de Landon constata que Mozart morí a causa de la febre asiàtica, una malaltia habitual en aquella època, just quan Mozart gaudia de füma i d'una bona economia. D'aquesta manera, el músic Salieri torna a ser rehabilitat com allò que era: un amic i no un assassí. Malgrat que Landon és especialista sobre Haydn, arran d'una crítica que li encarregà el diari londinenc •Sunday Time- sobre la pel·lícula dc Milos Forman, Amade11s, el musicòleg nord-americà s'ha dedicat darrerament a la figura de Mozart. Aquest est udi s'intitula Mozarr, /'age d'or de la musique à Vienne, i de moment s'han editat 50.000 exemplars en llengua anglesa. El primer estudi del musicòleg sobre Mozart fou 1791, Ln demière Gllllée de Mo- wrr. tot un èxit en la seva edició francesa, amb 12.000 exemplars venuts. V CONCURS DE PIANO, PREMI CiUTAT DE BERGA El Centre d'Estudis Musicals del Berguedà «L'Espill,. convoca el V Concurs de Piano C iutat de Berga, al qual poden participar els pianistes que no tinguin encara 29 anys el dia 31 de desembre de 1989, nascuts als Països Catalans o que hi portin residint més d'un any. El Concurs-és dividit en tres categories: A) per a pianistes fins a 28 anys. B) pianistes fins a 19 anys. I C) pianistes fins a 13 anys. Sempre que el nombre crinscrits ho permeti. el Concurs se celebrarà durant els dics 28, 29, 30 d'abril i I de maig, mitjançant proves públiques que es faran a l'Auditori Municipal •Hospital Vell• de Berga. La data límit d'inscripció acaba el 31 d'aquest mes de març, a les 24 hores. (149) 45 MÓN SONOR ARA • ABANS D:AHIR • DEMÀ • ARA • ABANS D:AHIR El jurat del Concurs estarà format per Antoni Bcsse!> (president), Àngels Alaben. Anna M. Cardona, Albert Gimènez Attcnelle, Liliana Maflïoue i Montserrat Pcrayrc. A l'edició d'enguany, i continuant Ja pauta de les anteriors convocatòries, el Concurs és dedicat al compositor Xavier Montsalvatgc. Per aquesta raó, l'obra obligada a interpretar n cuda categoria serà d'aquest compositor, i s'inswura el premi Compositors Catalans a la millor interpretació d'aquestes obres. Els premis es reparteixen de Ja següent manera: Ca/egoria A). Primer premi Ciutat de Berga, dc 150.000 pics.: segon premi. de 50.000 ptes.; tercer premi. de 25.000 ptes.; premi Compositors Catalans. de25.000 ptes.; i Premi L'Espill al millor intèrpret comarcal. de 25.000 ptes. Categoria 8). Primer premi, de 50.000 ptes.; segon premi, de 25.000 pres.; tercer premi. de 15.000 ptes.; premi Compositors Catalans, de 15.000 ptes.: i premi L'Espill, dc 15.000 ptes. Cmegoria C). Primer premi, de 20.000 ptes.: segon premi. de 15.000 ptes.: tercer premi de 10.000 ptes.; premi Composito rs Cata lans, de 10.000 ptes.; i premi L'Espill , de 10.000 ptes. Per a més informació sobre les bases del concurs i inscripcions, cal dirigir-se a: Montserrat Pemyre i Abril. Centre d'Estudis Musicas del Berguedà • L'Espill... C/. Ciutat, 16, ler. 08600 Berga. Per a consultes telefòniques, cal trucar els dimarts i dijous, de 21 a 22 h., al telèfon (93) 821 39 53. Xl CONCURS JOAN MASSIÀ DE PIANO 1990 L'Associació d'Amics i Deixebles de Joan Massià i Maria Carbonell convoca el •Xl Concurs Joan Massià de piano, 1990» amb la finalitat dc divulgar entre els joves intèrprets les composicions pianístiques del mestre Massià. L'edat màxima admesa serà de 30 anys en el moment dc Iu inscripció. El concurs constarà de dues proves: eliminatòria i final. La prova eliminatòria consta de la interpretació del «Preludi i Fuga núm. 6• (primer volum) del Clavecí ben 1emperm, de Bach, i Rondalla de Joan Massià. La prova final consta de la interpretació d'una obra de Massià. que no serà l'assenyaJada en l'eliminatòria, una obra d'un autor a partir dc Haydn i anterior a Debussy i, finalment, una obra a partir de Debussy fins als nostres dies. La prova final no podrà sobrepassar els 20 minuts de durada. Els premis són: 150.000 pes- setes atorgades per la Generalitat de Catalunya, 60.000 pessetes atorgades per l'Associació d'Amics i Deixebles de Joan Massià i Maria Carbonell. 25.000 pessetes ofurtes per Núria Borés el millor intèrpret dc les obres de Massià, i 30.000 pessetes atorgades per la Caixa de Pensions al millor concursant que, havent superat l'eliminatòria, no passi dels 18 anys. Les dates del Concurs seran els dies 25 i 26 d'abril a l'Auditori Eduard Toldrà, del Conservatori Superior Municipal de Música de Barcelona, a les 16 h. El jurat, el formaran: Joan Pich Santasusana (president). Joan Massià. Montserrat Albet. Miquel Farré i Salvador Pueyo. Per a formular les inscripcions i per a més informació eaJ dirigir-se a: Mercè Cardona. CI. Doctor Rizal, 2, pral. I~. Telf: 217 98 lO, del 2 al 6 d'abril, tardes de 6 a 9. PREMIS DE L'ESCOLA MUNICIPAL DE MÚSICA DE SANT JOAN DE VILATORRADA L'Escola Municipal de Música de Sant Joan de Vilatorrada, junt amb el patrocini de l'Ajuntament de la vila, I:Associació de Pares de l'Escola, l'Associació Catalana dc Compositors i una botiga d'instruments musicals de Manresa, convoca el el Premi 46 (150) Sant Joan de Vilatorrada de Composició Musical per a Joves de fins a 25 anys.., el •I Concurs de Composició per a Joves de fins a 18 anys• i els «Premis de Creació Musical per a Joves Estudiants de Música de Sant Joan de Vilatorrada•. Al primer Premi, hi podran part ici par tots els joves que hagin complert els 25 anys abans del 31 de desembre de 1989 i acreditin la nacionalitat catalana o la residència als Països Catalans. El premi és dotat amb 50.000 pessetes i l'obra guanyadom s'estrenarà en el proper cicle dc Concerts d'Hivern. El tema per a concursar és: piano i percussió. El premi és concedit per l'Ajuntament de Sant Joan dc Vilatorrada. Al Concurs, hi poden participar tots els joves que hagin complert els 18 anys abans del 31 de desembre de 1989 i acreditin la nacionalitat catalana o la residència als Països Catalans. Els premis es reparteixen de la següent manera: ler. premi: 30.000 pessetes en material didàctic, 2on. premi: 15.000 pessetes en material didàctic i 3er. premi: 5.000 pessetes en material didàctic. Els premis són concedits per l'Associació Ca- taJana de Compositors. Als Premis de Creació Musical, concedits per l'Escola Municipal de Música de Sant Joan de Vilatorrada, hi poden participar els estudiants de música que acreditin viu re a Sant Joan de Vi latorrada i que acreditin cursar el nivell que correspongui. Els premis són: diploma d'iniciación musical; d iploma i placa ler. de Llenguatge Musi cal; diploma i placa 2on. de Llenguatge Musical; diploma i placa 3cr. dc Llenguatge Musical ; i diploma i placa 4art. dc Llenguatge Musical. La data límit de presentació dc les obres acaba el 31 de maig de 1990. Per a més informació i coneixement de les bases generals cal adreçar-se «ler. Concurs de Composició Musical per a JoveS». Escola Municipal de Música. Mas Sam Joan. 08250, Sant Joan de Vilatorrada. Barcelona. CURS D'INTERPRETACIÓ A TRAVÉS DE ~NÀLISI DE LES OBRES A L'INSTITUT JOAN UONGUERES L:lnstinu Joan Llongucrcs desenvoluparà. durant els propers dies 20, 21 i 22 d'abril, un curs d'interpretació impartit per Narcís Bonet. Es tracta d'un curs amb un programa de lliure elecció per a solistes i conjunts (piano, cant, guitarra. instruments de corda i vent) amb un nivell de grau superior en els estudis dels participants, els quals hauran de portar un exemplar dc la partitura de les obres que presentin. La data límit d'inscripció acaba el dia 3 d'abril. Per a més informació i condicions de la inscripció cal dirigirse a: Institut Joan Llongueres. CI. Sèneca, 22. 08006 Barcelona. Tel. 217 18 94, tardes de 17 h. a 20 h. IX CONCURS DE PIANO MAR/SA MONTIEL, UNARES Dumnt els dies 10. ll i 12 de maig, se celebrarà el •lX Concurs de Piano Marisa Montiel• , organitzat per l'Ajuntament de Linares, a Jaén. Hi poden participar estudiants de piano de qualsevol nacionalitat que estiguin matriculats d'aquesta disciplina en algun conservatori de l'Estat. El Concurs contempla dos nivells: Infanti l. fins a 13 anys, i Juvenil, fins a 20 anys. El programa per a concursar ha de presentar no menys de tres estils diferents, amb un mínim de 15 minuts de durada per a la categoria Infantil i un mínim de 30 minuts per als Juvenils. Les obres obligades a interpretar, que són excloses de les lliures, són: Caleseras (núm. , I , de les quatre peces) de Rodrigo, per a Infantil; i El Pele/e de Granados, per a Juvenil. Les proves es divideixen en una eliminatòria i una finaJ. A l'eliminatòria, s'i nterpretarà l'obra obligada i una de les tres lliures que haurà estat escollida pel jurat. La prova final consistirà en la interpretació del programa lliure presentat pel concursant. Els premis són els següents: tres premis en la categoria Infantil de 75.000, 35.000 i 20.000 pessetes, respectivament; tres premis en la categoria Juvenil de 150.000, 100.000 i 50.000 pessetes, respectivament; diplomes per aJs finaJistes; i un premi especial a la musicalitat «Trofeu Marisa Montiel» per a cada un dels nivells. La inscripció per a concursar acaba el dia 15 d'abril. Per a més informació i condicions de la inscripció, eaJ adreçar-se a l'Ajuntament de Linares, Jaén. MÓN SONOR CONCERTS • RECITALS BARCELONÈS MARÇ I, dijous • CONCERTS • RECITALS 20 h. Barcelona Saló de Cent 20 h. Barcelona ONCE 19,30 h. Barcelona Casa Elizaldc 21 h. 21 h. Barcelona Barcelona liceu Palau 21,30 h. Santa Coloma dc Gramenet Conservatori 19 h. Barcelona 19 h. Barcelona Conservatori Municipal Palau li h. 11,30 h. Barcelona Barcelona 19 h. Barcelona 21 h. 21 h. Ba rel ona Barcelona Liceu Conservatori Municipal 6. dimarts 19,30 h. 21 h. Barcelona Barcelona Caja Madrid Conservatori Municipal 7, dimecres 21 h. Barcelona Centre Cultural Caixa de Pen~ions 8, dijous 21 h. 19,30 h. 19,30 h. Barcelona Barcelona Barcelona liceu ONCE Casa Elizaldc 21 h. Barcelona Palau li, diumenge 11,30 h. Barcelona 12, dilluns 17 h. 21 h. Barcelona Barcelona Cotxeres de Sams Liceu Palau 21 h. Barcelona Conservatori Municipal 19,30 h. Barcelona Caja Madrid 20,30 h. Barcelona 21 h. 21 h. Barcelona Barcelona Església de Pompeia Liceu Conservatori Municipal 22 h. 21 h. Barcelona Barcelona Palau Palau 21 h. Barcelona Col·legi d'Advocats 21 h. Barcelona Centre Cultural Caixa de Pensions 2, divendres 3, dissabte 4. diumenge 5, dilluns 9, divendres 13, dimarts 14, dimecres Palau Cotxeres de Sants Caja Madrid Quartet Albéniz. Alfons Re\'erté Casell. ela ri ne!. Stamit7, Brnhms. (Solistes de l'OCB al Sah) dc Cent). MonLscrrnt Font. soprano. Josep Jané. tenor. Josep Giribels, baríton. Rafael Morales, tenor. Joaquín P.alomares. piano. Cor Albada. Dirs: Montserrat Pueyo i Manuel Cabcro. (JJ.MM. de Barcelona.) I Purirani, de Bellini . Dir.: Armando Gatto. Pinchas Zukerman. violf. Mark Ncikrug. piano. Schubert. (lbcrcamera .) César Puente, baríton. Josep M. Gironell, piano. Schuben, Wagner. Fagotíssim'89. Fucik. Rossini, Weisscmborn. Prokolicv, Mozart, Courrette. (JJ.MM . de Catalunya.) Orquestra Ciutat dc Barcelona. Joscph SilverMein. violí i director. Haydn, Mozart. Ives, Shostakovilx. Orquestra Ciutat de Barcelona. (Segona audició.) Banda Municipal dc Barcelona. Dir: Albert Argudo. Picrné. Saint-Siiens. Bi7ct. Rodríguez Picó. Gcrshwin. Mercè Mestre, soprano. Cori Casanova, mezzo-soprano. Marta Pujol, piano. I Purirani, de Bell ini. Dir.: Armando Gatt o. Albert Gimènez. piano. Dolors Almirall, oboè. Gcorginu Bergé, pano. Rachmaninov, Debussy. Chopin, Saim-Sacns, Poulcnc, Schumann. (JJ.MM. dc Catalunya.) l_'rio Clàssic de Barcelona. Haydn, Mozart, Beethoven. Angci-Jesús García, violí. TuruJI , Guinjoan, Cervelló, R. Hal fftcr, Gerhard. C. Hal rfter. Quartet d'Israel. Gcrhard. Ravel, Brahms. (Fundació Caixa de Pensions.) I Puriwni, de Bcllini. Dir.: Armando Gatto. Grup d'òpera Oodec. Trio lntcrmezzo. I-look, Brahms, Spohr, Milhaud, Struvinsky, Cook, Poulenc. Bless. (JJ.MM . dc Barcelona .) Orquestra Ciutat dc Barcelona. Disa English. oboè. Marianne Hirsti. soprano. Dir: Franz.-Paul Decker. Strauss, Mahler. Banda Municipal de Barcelona. Miguel Bofill, saxofon. Dir.: Albert Argudo. Gim6nez, Guridi, Tomasi, Vinaixa, Turina. I Purirani, de Bellini. Dir.: Armando Gatto. Orquestra de Cambra de Viena. Philippe Entremom. piano i director. Mozart. (Euroconcert.) Mac McClure. piano. Griselda Ramon, soprano. Esther Heuberger, piano. Scriabin, Granados, Rachmaninov, Schuben, Schumann, Mo:wrt. (JJ.MM. dc Catalunya.) Pedro Javier Gonzalez, guitarra flamenca. Michel Wagemans. piano. Albéniz, Granados. Falla. Josep M. Mas i Bonet, orgue. li1•re d'Orgue, de Messiaen. I Puritani, de Bell ini. Dir.: Armando Gatto. Grup Instrumental dc l'OCB. Pere Serra, violí. Raimon Casademum, viola. Lluís Scdó. violoncel. Josep Antoni Cabcdo. nauta. Alfons Rcverté Cases. clarinet. Josep Martínez. percussió. M. Rosa Llorens, piano. Dir.: Ernest Martínez lzquierdo. Amcil, Marco, Casablancas, Richtcr, Boulez. Carmcl (Doctor Music). St. P.<llll Chamber Orchcstra of New York. Jon Kimura Pnrker, piano. Dir: Christopher Hogwood. Adams, Mozart. Stmvinsky, Haydn. (lbercamera.) Philip Cunningham. clarinet. Jaume Francesch, violí. Margarct Bonham, violí. Birgit Schmidt. viola. Adam Glubinsky, violoncel. Mozart, Brahms. (Col·legi de Doctors i .Ll icenciats en Lletres i en Ciències.) Trcvor Pinnock, clavicèmbal. Bach. (Fundació Caixa de Pensions.) (151) 47 MÓN SONO R CONCERTS • RECITALS • CONCERTS • RECITALS Capella Univcrsitnt de Barcelona Saló dc Cent 19,30 h. Barcelona 20 h. Barcelona 20 h. 21 h. Barcelona Barcelona 2 1 h. Barcelona Fundació Miró Conservatori Municipal Teatre Lliure 19,30 h. Barcelona Casa Elizaldc 21 h. Barcelona Palau 21,30 h. Santa Coloma dc Gramenet Conservatori 19 h. Barcelona Conserva tori Municipal 19 h. Barcelona Palau 11 h. 11 ,15 h. 11,30 h. Barcelona Barcelona Barcelona ONCE Cotxeres de Sants 18,30 h. Barcelona Conservatori Munic ipal 19, dilluns 21 h. Barcelona Conservatori Municipal 20, dimarts 19.30 h. 20 h. Barcelona Barcelona Caja Madrid 21. dimecres 20 h. Barcelona ONCE 21 h. Barcelona Centre Cultural Caixa de Pensions 20 h. Barcelona Saló de Cent 21 h. Barcelona Palau 19,30 b. Barcelon a Casa Elizalde 21 h. Barcelona Palau 18,30 h. Barcelona Centre Cultural de Pensions 19 h. 21 h. Barcelona Barcelona Liceu 25, diumenge 11 h. 11 ,30 h. Barcelona Barcelona Cotxeres de Sants 26, dillu ns 21 h. Barcelona Palau 21 h. Barcelona Conservatori Municipal T/, dimarts 20,30 b. Barcelona Església de Pompeia Barcelona Barcelona Liceu 28, dimecres 21 h. 21 b. 21 h. Barcelona Centre Cultural Caixa de Pensions 15, dijous 16, divendres 17. dissabte 18, diumenge 22, dijous 23. divendres 24, dissabte 48 (152) Maria Lluïsa Muntada , soprano. Aníbal Bañados, piano. Ravel, Satie, Poulenc. Toldrà, Mompou , Homs, Gerhard. Barbara Hamilton, viola. Sílvia Toran, piano. Bloch, Hindcmith, Falla. (Solistes dc I'OCB al Saló de Cent.) Carles Santos, piano. Alcxander String Quartet. Joan Enric Lluna. clarinet. Mozart, Beethoven, Brahms. (Ibercamera.) Magdalena Barrera, arpa. Joan Albert Amargós , clarinet. Pe re Bardagí. violí. Ravel. Berio. Montsalvatge, Hindemith. Gerard López, piano. Bach, Schumann, Liszt, Debussy, López, Bartók. (JJ.MM. de Barcelon a.) London Philharm onic Orchestra. Oir.: Gcnnady Rohzdestvensky. Schubert . Dvorak. Bmhms. (lbcrcam era.) M~ Rosa Vidal, soprano. Montserr at Olivés. piano. Bach, Handel. Palau Palau Palau Palau Palau M ~ Jesús Castro. violí. Zsolt Tottzer, violoncel. M? Luisa Regaña, piano. Brahms. Mendclssohn. (JJ.MM . de Catalunya. ) Orquestra Ciutat de Barcelona . A nh ur Owlins. piano. Dir.: Fraoz-Paul Decker. Komgold , Rachmaninov, Dohnanyi. Strauss. Orquestr a Ciutat de Barcelona. (Segona audició.) Orquestr a de Cambm Amics dels Clàssics. Banda Municipal de Barcelona. Dir.: Albert Argudo. Menin. Shostakovitx. Grudnman. Ponch.ielli, Vives, Albéniz. Josep Calvo. violí. Núria Thrull. piano. Mozart. Schumann, Massià (Associació Massià-Carbonell) . Carmen Bartolomé. piano. Salvador Sanchís. fagot. José Luis Aparici, piano. Beethove n, Liszt. Vivaldi. Danzi. Hindernith. (JJ.MM. dc Catalunya.) Jordi Carnell, piano. Haydn. Beethoven. Debussy. Scriabin. "Publicid ad en concierto". Montserrat Santacana, piano. Beethoven. Brahms, Debussy, Poulenc, Granados. Bracha Eden, piano. Alexander Tamir, piano. Brahms, Stravinsky. (Fundaci ó Caixa de Pen!>ions). Maria Rosa Llorens, piano. Blancafo rt, Massià. Br01ons. (Solistes de l'OCS al Saló de Cent.) Quartet de Moscou. Tigran Alikhanov, piano. Schubert , Schuman n, Taneev. (Eurocon cert.) Trío de Falla. Brahms, Mcndelss ohn. (JJ.MM . de Barcelona.) Orquestra Ciutat de Barcelona. Ni gel Kennedy, violí. Dir.: Franz-Paul Decker. Hindemith , Elgar. Debussy. Orquestr a de Cambra Teatre Lliure. Joan Cabero, tenor. Iñaki Fresan, baríton. Xavier Cabcro, nen. Gincsa Ortega. cantaora. Dir.: Josep Pons. Falla. (Fundaci ó Caixa de Pensions.) Orquestr a Ciutat de Barcelona. (Segona audició.) Boris Godunov, de Musorgski. Dir.: Janos Kulka. Orquestr a Ciutnt de Barcelo na. (Tercera audició.) Banda Municipal de Barcelona. Dir.: Amando Blanquer. Reig, Palau. Cuesta, Sosa, Blanquer. Rafael Orozco, piano. Schubert , Albéniz, Ravel. (Ibercamera .) Ana Menéndez, piano. Estefanía Santarnargarita. flauta travessera. Lourdes Pérez, piano. Liszt, Prokofiev, Fauré, Manin, Cherninade. (JJ.MM. dc Catalunya.) Orquestr a Mare de Déu dc Pompeia. Robert de la Riba, orgue. Dir.: Josep Guinart. Handel. Big Band de la Fundació Aula de Música. Boris Godunov, dc Musorgski. Dir. : Janos Kulka. New American Chamber Orcbestra. Alvaro Campos. violoncel. Dir.: Misha Rachlevs ky. Rossini , Haydn. Jan:ícek, Cervelló. (Fundació Caixa de Pensions.) MÓN SONOR CONCERTS • RECITALS • CONCERTS • RECITALS 21 h. 21 h. Barcelona Barcelona 19.30 h. Barcelona Casa Elizalde 20 h. 21 h. Barcelona Barcelona ONCE 21 h. Barcelona Palau 21,30 h. Santa Coloma de Gramenet Co nservatori 18 h. Barcelona 19 h. Barcelona Auditori Centre Calasanç Conservatori Municipal 21 h. Barcelona 17 h. 22 h. Barcelona Barcelona 2, dilluns 21 h. Barcelona Conservatori Municipal Gemma Eito, tlauta travessera. Carles Puig. piano. Queralt Roca, clarinet. Imma Vidal. piano. Telemann, Haydn. Schumann. Finzi, Poulenc. (JJ. MM. de Catalunya.) 4, dimecres 21 h. Barcelona Palau 21 h. Barcelona Liceu Stuttganer Kammcrorchester. Gachingcr Kantorei Stuttgart. Sylvia Greenberg, soprano. Ingeborg Danz, contralt. Kevi n McMillan, baix. Oli ver Wídmer, baix. Dir.: Hc lmut Rilling. Passió segons stmt Mateu, de Bach. (Fundació Caixa de Pensio ns.) Boris Godu11ov, dc Musorgski. Dir.: Janos Kulkn. 19,30 h. Barcelona 20 h. Barcelona Capella Unive rs itat de Barcelona Saló dc Cem 21 h. Barcelona Oratori dc Sant Felip Neri 21 h. Barcelona Palau 19,30 h. Barcelona Casa Elizalde 21 h. Barcelona Palau 21,30 h. Santa Coloma de Gramenet Conservatori 19 h. Barcelona Palau 21 h. Barcelona Liceu u 11,30 h. Barcelona Barcelona Cotxeres dc Sants 22 h. Barcelona 29, dijous 30. divendres 31 dissabte Liceu Oratori de Sant Felip Neri Liceu Palau Boris Godunov, dc Musorgsld. Dir.: Janos Ku lkn. Orquestra de Cambrn Teatre Lliu re. Orquestra Ju ve nil del Conservatori Professional de Badalona. Cor Infami! de l'A rc. Jordi Bosch, recitador. lñaki Fresan, baríton. Dir.: Josep Pons. Ulrca de Noè, de Britten. Jaume Fàbrcgas, piano. Brahms. Beethoven, Debussy, Schumann. Liszt, Ginastera. (JJ.MM. dc Barcelona.) Agrupació Laudística Cierzo. Orquestra del Gran Teatre del Liceu. Junc Anderson. Dir.: Joan Marin. Orquestra C iutat de Barcelona. Paul Ton clicr. violo ncel. Dir.: Franz-Paul Dccker. Schonbe rg. Tortclicr, Hayd n, Strauss. Montserrat Gascón, tlauta. Ramon Porter, piano, Bach, Schubert, Dutillcux, Porter. Olives- Millan . L'Esquellerinc dc l'Agrupació Cor Madrigal. Bartók, Eben. Orquestm dc Cambra Infantil i Juvenil de JJ.MM. dc Catalunya. Quintet Ron Carter (I Festival de Jazz dc Ciutat Vella). ABRIL I, diumenge Liceu Oratori dc Sant Felip Ne ri I, 1- 5, dijous ;. t, r- r. Ie 6, divendres :r. :r- a· 7. dissabte ·é, •a, ~a . io:k. 8, diumenge h. P(i/au Oratori de Sant Felip Neri Boris Godwrov, dc Musorgski. Dir.: Janos Ku lka. O rques tra dc Cambra Teatre Lliure. Orquestra Juve nil del Conservatori Professional de Badalona. Cor Infantil de l'Arc. Jord i Bosch, recitador. lñaki Fresa n. barfton. Dir.: Josep Pons. L/!rca de Noè, de Brillen. Trio Unda Maris. Mc rul a, Vivaldi , Marccllo, Frcscobnldi. Telemann. Corclli. Quartet GaudL Massa na, Puértolas, Schubert. (Solistes de I'OCB al Saló dc Cent.) Orquestra de Cambr-.1 Teatre Lliure. Orqucstm Juvenil del Conservatori Professional de Badalona. Cor Infantil de l'Arc. Jordi Bosch, recitador. lñaki Fresan, baríton. Dir.: Josep Pons. Ulrca de Noè, de Brit1en. Stuttgarter Kammerorchester. Gachinger Kantorei Stuttgart. Silvya Grecnberg, soprano. Ingeborg Danz, contralt. Kev in McMillan, baix. Oliver Widmer, baix. Dir: Helmut RiJJing. Passió sego11s sant Mateu, de Bach. (Fundació Caixa de Pensions). Carles Fernandez, guitarra. Diabelli, More!, Bach, Brotons, Albéniz. (JJ.MM . de Barcelona.) La Chapelle Royal. Agnès Melon, sop rano. Peter Kooy, baríton . Ensemble Musique Oblique. Dir.: Philippe Herreweghe. Fauré, Liszt, Bruckner. (Euroconcert.) Coral de veus blanques del Conservatori. Orquestra Ciutat de Barcelona. Tiny Wirtz, piano. Dir.: Yan Pascal Tortclie r. Debussy, Mendelssohn , Rcspighi . Boris Godwwv, de Musorgski. Dir. : Ja nos Ku lka. Orquestra C iutat de Barcelona. (Segona audició.) Banda Munic ipal dc Barce lona. Dir. : Joa n Foriscot. Bernaola. Méhul, Sibelius, Gliere, Bretón. Sanchez, Moreno Torroba, Serra. Orquestra de Cambra Teatre Lliure. Orquestra Juvenil del _Conservatori Professional de Badalona. Cor Infantil de l'A rc. Jordi Bosch, recitador. Iñaki Fresiin. baríton. Dir.: Josep Pons. Ltlrca de Noè, de Brit1en. (153) 49 MÓN SONOR • CONCERTS • RECITALS CONCERTS • RECITALS Missa So/emnis, de Beethoven. Orquestra i Cor del Gran Teatre del Liceu. Dir.: Uwe Mund. Missa Solemnis, de Beethoven. Orquestra i Cor del Gran Teatre del Liceu. Dir.: Uwe Mund. 10, dimarts 21 h. Barcelona Liceu 11. dimecres 21 h. Barcelona Ueeu 22 h. 22 h. Reus Reus Teatre Fortuny Teatre Fortuny María Dolores Pradera. María Dolores Pradera. 3, dissabte 22 h. Abrera Sala Munici pal 10, dissabte 22 h. 17. dissabte 22 h. Cornellà de Llobregat Gavà 24. dissabte 22 h. 31. dissabte 22 h. Sant Boi de Llobregat Esparreguera Parròquia Santa Maria P..trròquia Sant Pere Parròquia Sant Baldiri Teatre dc la Passió S.C.R. Lo Llobregat de les Flors. Coral Elisard Sala. Coral Sant Esteve. Coral Ars Nova. Coral Olesa. (Musicoral-90). Coral Montau. Coral Margalló. Coral Diadema. Coral Pau Casals. Coral Sellarès. Coral Ressò. (Musicoral-90). Orfeó Catalònia. Coral La Passió. Coral Amadeu Vives. Coral Heura. Corol L'Esclat. (Musicoral-90). Coral Columba. Orfeó Enric Morera. Coral Contrapunt. Coral Ferran Sors. Coral Aura. (Musieoral-90). Coral Nova. Coral La Lira. Coral Renaixença. S.C.C. La Coloma. Orfeó Vicentí. (Musicoral-90). GIRONÈS MARÇ 9. divendres 21 h. Girona Teatre Municipal Orfeó Català. Orquestra Simfònica del Vallès. Susan Chilcott, soprano. Catherine Denley, alto. Maldwin Davies, tenor. Mallhew Best, baix. Dir: Laszlo He ltay. El Messies, de Handel. 21 h. Ciutat de Palma Auditori Orfeó Català. Orquestra Simfònica del Va.llès. S usan Chilcott, soprano. Catherine Denley, alto. Maldwin Davies, tenor. Mauhew Bcst, baix. Dir. Laszlo Heltay. El Messies . . de Handel. 3, dissabte 11 , diumcnte 20 h. 19 h. Lleida Lleida Sala Nausica Seu Vella Marta Boada, piano. Amoni Tolmos, piano. Orfeó Català. Orquestra Simfònica del Vallès. Susan Chilcott, soprano. Catherine Denley. alto. Maldwin Davics, tenor. Matthew Best , baix. Dir: Laszlo Heltay. El Messies, de Handel. 17, dissabte 20 h. Lleida Sala Nausica 31. dissabte 20 h. Lleida Sala Nausica M. del Carme Valls, soprano. Eduard Garcfa. violí. Joan Pagès, violoncel. Joan Carvajal, piano. Trio Mcina. 7, dissabte 20 h. Lleida Sala Nausica José María Parra, piano. VALLÈS OCCIDENTAL MARÇ 3. dissabte 21 h. Terrassa 4, diumenge 18 h. Terrassa 10. dissabte 21,30 h. Sabadell Sala Cultural Caixa de Terrassa Sala Cultural Caixa de Terrassa Teatre La Faràndula 22, dijous 21 h. Terrassa Sala Cuhuml Caixa de Terrassa Elisa Monte Dance Company. (Caixa d'Esta lv is de Terrassa.) Elisa Monte Dance Company. (Caixa d'Estalvis dc Terrassa.) Orquestra Ciutat dc Barcelona. Disa English, oboè. Ma· rianne Hirsti, soprano. Dir.: Franz-Paul Decker. Strauss, Mahler. Orquestra Filharmònica de Bonn. Dir.: Heribert Bcissel. Beethoven. Mozart. (Caixa d'Estalvis de Terrassa.) 25, diumenge 18 h. Mollet del Vallès Sala Fivaller 31, dissabte 21.30 h. Cardedeu Teatre Municipal BAIX CAMP MARÇ 16, divendres 17, dissabte BAlX LLOBREG AT MARÇ I'VIALLORCA MARÇ 12. dilluns SEGRJÀ 1\IARÇ ABRIL VALLÈS ORIENTAL MARÇ 50 (154) Coral Belles Arts, de Sabadell; Coral «LO Lliri» de I'Amet lla del Vallès; Comi Manelic, de Riells del Fai; Coral Man de Déu del Turó, de Montcada i Reixac; Escola Coral San Fost; Coral «Serra d'Or,., de Sant Cugat del Vallès. (Mu sicorals del Vallès) Coral Al·leluia, de Sabadell ; Coral Ginesta, de Ciutat Ba· dia; Agrupació Coral de Matadepera ; Obrador Coral , dc Rubí; Coral Polifònica, de Gronollers; Coral Unió Santcugatenca, de Sant Cugat del Vallès. (Musicorals del Vall~