Revista Musical Catalana. Núm. 67 Maig 1990
Editorial: El ser i el no ser del Liceu / FIGURES I TEMPS. Davant les representacions al Liceu: Leos Janaèek i «Jenufa. Dra. Jirína Jirískova / Ezio Frigerio-Franca Squarciapino: Donar imatge i vestir l'òpera. José Guerrero Martín / Anna Malera. Sitges, 10 anys de dansa. Montse Gª Otzet / Mikrokosmos: I Ies vocals neutres? Pere Artís / Nigel Kennedy i la crisi del concert romàntic. Jaume Comellas / TEMA. CURSOS D'ESTIU, L'ALTRA ALTERNATIVA PEDAGÒGICA. Cursos d'estiu, per a què? Carme Martínez / Curs Internacional d Música de Girona. C. M. / Gonçal Comellas: visió positiva des del Curs de Llançà. Teresa Martínez / Cervera: Una opció enfocada a estudiants de grau mitjà. Teresa Martínez / Torroella de Montgrí: l'opció per un equip pedagògic. R.R.M.C. / MÓN SONOR. El valor del programa en un concert simfònic. Josep Casanovas / Retrat: Peter Maag: un filòsof i teòleg de la música. Jaume Comellas / Scherzando. Cesc / Arxius Musicals a Catalunya: Sant Joan de Ies Abadesses: Arxiu del Monestir. Maria Ester-Sala, Josep M. Vilar / Ara, abans d'ahir, demà / Llibres / Discos / Concerts, recitals
Centre de documentació de l'Orfeó Català
Còpia permesa amb finalitat d'estudi o recerca, citant la font "Centre de Documentació de l’Orfeó Català". Per a qualsevol altre ús cal demanar autorització.
~R s ck, ne. ;tes ~o- na. ;ica CoCa- )nl- tbe- sia. ieu, >ir.: \llaski. )jr.: )ir.: EDITORIAL EL SER O EL NO SER DEL LICEU 2a ÈPOCA ANY Vil- NÚM. 67 -MAIG 1990 Director: Jaume Comcllas Sots-director: Lluís Millet Cap de Redacció: Pere Artís Maquetatge: Teresa Martínez Fotografia: Pau Barceló Publicitat: Publi/Tempo, S.A. Amadeu Vives, 3, 3r, laB Tel. 317 99 28/82 08003 Barcelona Fotocomposició, compaginació i impressió: lgol, S.A. Distribució: L'Arc de Berà, S.A. Dipòsit Legal: B-34.432/83 Consell Editorial: Fèlix Millet (President) Montserrat Albet Roger Alier Josep Casanovas Maria Ester-Sala Gregori Estrada Enric Gispert Joan Guinjoan Carles Guinovart Antoni Marí Oriol Martorell Xavier Montsalvatge Santi Riera Col·laboren en aquest número: Pere Artís, Josep Casanovas, Cesc, Jaume Comellas, Maria Ester-Sala, José Guerrera Martín. Jirínia Jirískova, Marià Lambea, Carme Martínez, Teresa Martínez, Lluís Millet, Montse G 3 Otzet i Josep M. Vilar. REVISTA MUSICAL CATALANA Sant Francesc de Paula, 2 Tel. 301 ll 04 08003 Barcelona Segons ha transcendit a l'opinió pública, aquest mes de juliol no començaran les obres de reforma i ampliació de Ics instal·lacions i equipament tècnic del Gran Teatre del Liceu. Aquesta és una notícia dolenta, encara que cal esperar que no definitiva, ja que tot sembla apuntar que es tracta d'un ajornament -amb molta probabilitat d'un any- i no d'un escapçament del projecte. Un escapçament per altra part difícil, atès que dc moment ja s'ha fet un recorregut prou important i com a tal difícilment reversible. Ens referim a la confecció del projecte, la seva presentació pública i un procés d'adquisició de finques necessàries per a dur a tenne Ja complexa realització arquitectònica, prou important. A més hi ha el compromís, per part del Ministerio de Obras Públicas, d'atorgar una xifra evaluada en uns 2.000 milions de pessetes. Com acostuma a esdevenir en projectes de tanta envergadura. el problema financer, la seva complexitat, té molt a veure amb aquest ajornament. No ha de sorprendre, per tant, el fet. En tot cas cal valorar, en la seva gran transcendència, el significat del projecte. Només així podran relativitzar-se i situar en el seu lloc objectiu guarismes i envergadures quantitatives que en principi poden impressionar. Darrera d'aquest projecte, hi ha una cosa tan important com el ser o no ser del Gran Teatre del Liceu. A partir d'aquí, d'aquesta constatació nuclear, tot, per important que sembli d'antuvi, adquireix una nova dimensió. Afortunadament el teatre d'òpera barceloní viu un moment de gran eufòria, de la mà del seu Consorci que l'ha situat en una via operativa i de projecció oberta a totes les mi llors expectatives. Oberta sobretot a l'assoliment d'un rang privilegiat entre els millors i més importants teatres dòpera del món. La societat catalana està demostrant una conseqüència i una sensibilitat que avala i justifica tota mena dc projectes, per ambiciosos que siguin. Hi ha per tant un camf emprès i uns objectius molt clars, i una força social que empeny i que de moment demostra no tenir sostre. S'ha encetat per tant un camí sense retorn. O amb un retorn de conseqüències massa tristes. Cal esperar doncs que l'ajornament de l'inici de les obres de reforma del Liceu només sigui això: un ajornament. Els guarismes en joc no són definitivament importants en el context de la transcendència de la realització. I barrejats en el maremàgnum de macro-magnituds financeres que la mouen en l'abassegador context de la Barcelona olímpica, apareixen com un guarisme gairebé irrellevant. És possible que es perdi l'horitzó d'una fi d'etapa inicial prevista per a aquest obsessiu 1992. No ha de ser aquest fet res dc particularment negatiu, si no es produeixen altres dilacions. I en aquest sentit caldria valorar com a irrenunciable una fi definitiva de materialització del projecte per al 1997, any en què el teatre compleix el seu 150è aniversari·, i avantsala d'un inici de mil·lenari que pot significar una època de màxima projecció del teatre barceloní. (2ll) 3 SUMARI I EDITORIAL El ser i el no ser del Liceu ..................................... . 3 FIGURES I TEMPS Davant les representacions al Liceu: Leos Janaèek i «Jenufa, (Dra. Jirína Jirískova .................................................... . 5 Ezio Frigerio-Franca Squarciapino: Donar imatge i vestir l'òpera (José Gucrrero Martín) ......................... . .............. . 8 Anna Malera. Sitges, lO anys dc dansa (Montse aa Otzet) . . . . ....... . li Mik.rokosmos: I Ics vocals neutres? (Pere Artís) .... . .... . .......... . 12 Nigel Kennedy i la crisi del concert romàntic (Jaume Comellas) ...... . 14 e t: St TEMA r: d CURSOS D'ESTIU, L'ALTRA ALTERNATIVA PEDAGÒGICA Cursos d'estiu, per a què? (Carme Martínez) ....... . .............. . 16 Curs Internacional dc Música de Girona (C. M.) ................... . 23 Gonçal Comellas: visió positiva des del Curs de Llançà (Teresa Martínez) ...................... . ... . ... . .. . ........... . Zl ll 11 fi d d e t; Cervera: Una opció enfocada a estudiants de grau mitjà (Teresa Martínez) ........................... . . . .... . ........... . 29 Torroella de Montgrí: l'opció per un equip pedagògic (R.R.M.C.) 31 p p r p h l• MÓN SONOR El valor del programa en un concert simfònic (Josep Casanovas) ...... . 32 Retrat: Peter Maag: un filòsof i teòleg de la música (Jaume Comellas) .. 34 e r; (, s 39 r Arxius Musicals a Catalunya: Sant Joan de Ics Abadesses: Arxiu del Monestir (Maria Ester-Sala, Josep M. Vilar) ............ . . . ........... . 40 ....................................... . 41 e J è ç Scherzando (Cesc) ......... .................................... . Ara, abans d'ahir, demà Llibres 45 Discos 46 Concerts, recitals ...................... . ..................... . Preu de la subscripció anual 2.750 pessetes Subscripció anual Europa 3.800 pessetes Subscripció anual Amèrica 33 dòlars Preu d'aquest número solt 350 pessetes 4 (212) 47 h e r i r r r r j I FIGURES I TEMPS Davant les representacions al Liceu Leos Janaèek i ]enufa 3 5 8 11 12 14 16 23 27 29 31 32 34 39 40 41 45 46 47 Leos Janaèek (1854-1928) és avui un dels exponents més representatius de la música txeca, a nivell de projecció mundial. Les seves obres cambrístiqucs, simfòniques, corals i escèniques han entrat en el repertori dels més reconeguts i exigents intèrprets del moment, mentre el públic les accepta amb interès i entusiasme. Per això, i des de ja fa temps. el contacte amb el geni creador de Janaèek ha perdut aquell deix de descobriment sorprenent per guanyar la categoria de valor artístic segur i consagrat. De sempre, la major atenció del públic txec i mundial ha tingut per objecte la seva producció operística; entre altres coses, perquè Jamíèek ha trobat en el drama per a l'escena la form d'expressió més típica i personal del seu pensament musical i humà, per més que aquest constitueixi una totalitat monolítica amb la resta dc la seva obra. En efecte, les seves nou partitures escèniques majors (inseparables dc les circumstàncies del seu origen i del procés apassionat del curs dc la pròpia gestació) representen també un renex del drama humà del compositor. Als inicis d'aquest camí, de veritat inexorable. hem dc siwar Jenufa, si passem per alt ducs primeres òperes encara febles, Janaèck va començar a escriure-la el 1894 (precisament en el període en què cristal·litzava el seu propi estil musical) i la va concloure el 1903. Aquests llargs nou anys d'activitat ens demostren que l'aplicació exhaustiva dels seus personals principis dc composició i dc Ics pròpies opinions sobre la forma dc l'òpera no era pas gens làcil. Un camí molt dttr en els últims anys de la jòrmació Hem dc cercar l'origen dc l'expressió musical de Janaèck en les seves infantesa i joventut, un temps en el qual el compositor don~t els primers passos per a consolidar la seva vocació musical. Jmuíèek, dibuix de B. F. Du/bill El poble nadiu de Jamíèek -el llogarret d'Hukvaldy- rau al peu de la muntanya, a la Moràvia del nord-est, al pafs de Lachs. És un indret pobre, i els seus habitants, en aquella època, substituïren les carències de béns materials per la joia dels cants i de les danses populars. Fill d'una família de mestres d'escola, va rebre una educació musical acurada, ja que havia d'assumir les funciones de cantor rural , a l'escola. i també prendre part com a músic a les cerimònies religioses. A onze anys, deixa l'entorn familiar, per poder realitzar el seu destí musical a Brno, la capital de la Moràvia. Participa en la fundació del monestir agustinià, estudia a l'institut i a l'escola de magisteri i, finalment, esdevé músic professional com a director d'orquestra i de cor, organista , pedagog, folklorista, investigador i compositor. A aquest fi, treba!nt a l'escola d'orgue de Praga, a Lcipzig i a Viena. D'altra banda, els seus interessos culturals sobrepassen en molt l'esfera purament musical. El camí de Jamicek envers la creació artística no fou pas simple. Quan. en els (213) 5 FIGURES I TEMPS anys setanta, tractava de captar el clima musical i cultural del seu entorn, ho feia encara sota Ja influència del seu mestre i conseller Pavel Ki-ízkovsky i sobre les bases musicals del període clàssico-romàntic. Però alguna cosa feia ja preveure allò que havia de ser el punt de partida de la seva evolució. Al llarg de nombroses pelegrinacions per la seva Moràvia nadiua, per tal d'anotar cançons populars, Janaèck observava l'expressió dels cantors, músics i ballarins anònims i restava extraordinàriament atret pel rerafons psicològic d'aquelles execucions directes. A partir de les notes i adaptacions de melodies populars, aprofundí també l'estudi de la parla popular. Apuntava curiosament les peculiaritats agògiques de l'entonació de Ja llengua parlada, en els moments d'excitació, de joia o dc dolor, i ho sintetitzava en allò que ell mateix anomenà «les melodies de la parla». Aquestes inflexions del llenguatge declamat, amb el coneixement perfecte de la cançó i la dansa populars. forniren els fonaments d'un estil de composició inconfusible. Estudiar les múltiples variacions melòdiques d'una sola paraula Sobre aquest tema digué Jamièe k: «Quan jo treballava en Jenufa, anava penetrant en Ics «melodies del llenguatge». Escoltava les al-locucions dels vianants, llegia l'expressió de la seva cara, seguia amb els ulls qualsevol elevació, observava l'emorn dels qui parlaven, la societat, el temps, la llum i l'ombra, el fred i la calor... I sentia l'eco de tot això en Ja melodia anotada. Quantes variacions melòdiques podia tenir una mateixa paraula! Unes vegades bt·illava i es ; " Vaclav Neumann dirigirà Jenufa al Uceu UNIVERSITAT DE LES ILLES BALEARS I XIV CURS DE CANT, DIRECCIO CORAL IPEDAGOGIA ALES BALEARS Palma de Mallorca, del 28 de juJiol al 5 d'agost ( I Direcció coral: - Nivell A, B i C. Professors: G. Baltes, M. Cabero, J. Company. -Nivell D (Interpretació de la música del Renaixement a càrrec de Jordi Casas) Cant: -Nivell A, B i C. Professors: F. Alomar, M. Pueyo, E. Salbanyà i E. Tarrés. Seminari de Composició: Teoria, estil i estructures compositives del s. XX i música coral contemporània. Professor: Roman Alís Informació: Universitat de les Illes Balears. Extensió Universitària 8-15 h. Telèfon (971) 29 52 00 6 (214) FIGURES I TEMPS lU!n- )0- ;;es :i c. ¡ue !va latal er- Ja- ent Ke- S i m- Jn- Jes e ls r, i lO- tes •el 3D- es- 1an en les es- tal- ~u i Versió de Jenufa al Covem Carden (1986) ni ~co tes naes desfeia en festes, unes altres s'enduria i punxava. Però jo pressentia en la melodia encara alguna cosa més llunyana i més pregona, una cosa que es feia evident en descobrir-la ... En síntesi, jo veia en aquestes melodies «misteris espirituals... i el fet de percebre'n la bellesa m'omplia de serena joia: el nen les posseïa espontàniament i sabia moltes coses per mitjà d'elles: i el vell vivia en elles una nova joventut. Jo mateix penetrava més pregonament en l'ànima de l'home, a qui podia conèixer millor per la cadència de les seves paraules... Altres impressions procediren el treball de composició dc Jenufa. Principalment, la coneixença del drama de l'escriptora txeca Gabriela Preissovñ, que tingué lloc quan encara el compositor treballava en l'òpera precedent. Prcissova restà fortament impressionada pel poble coratjós de la Moràvia del Sud i per la seva estada en aquesta regió tan plena de riquesa etnogràfica que, naturalment, va innuir sobre la seva concepció del drama. Quan Jana<:ek assistí a l'estrena a Brno, li vingué sobtadament a la memòria el text dc la balada popular sobre el bandoler moribund que volgué, en els darrers moments de la seva vida, tallar el cap dc la seva amant perquè ningú po- gués posseir-la. El motiu dc gelosia de la balada popular i la força del drama dc Presissova, foren, doncs, els dos incentius que finalment determinaren la decisió d'escriure l'òpera. Però transcorregueren nou anys fins que fou escrita la darrera pàgina de la partitura. amb el convenciment, per part del compositor, de la idoneïtat del camí creador que havia emprès, i abans que superés, també. el cruel dolor humà per la pèrdua dels seus dos fills. L'estrena de Jenufa, el 21 de gener dc 1904, a Brno, no fou acompanyada de l'èxit que mereixia l'obra, malgrat l'esplendor exterior de l'esdeveniment. Jamíèck pressentia -i no s'equivocava- que la lluita definitiva per a la popularitat dc Je11uja hauria de tenir lloc a Praga. Però encara haurien de passar un~ altres dotze anys dc temptatives perquè l'aleshores director del Teatre Nacional, Karel Kovarov ic, després de fer uns lleus retocs a la partitura, acceptés lïnalment de preparar i dirigir personalment la primera audició a Praga. Aquest esdeveniment va tenir lloc el 26 de maig de L916, i aquesta data significà un punt de partida important per a la consagració i la projecció internacional dcJenufa. Efectivament, a partir d'aleshores, i particularment després de la triomfal primera representació berlinesa de 1920, Jenufa esdevé habitual en el repertori dels teatres txecs i d'altres països. EI reconeixement de Jenufa també significà un impuls important per a la darrera dècada de la vida del compositor. La producció operística posterior de Janaèek havia de ser encara excepcionalment important, amb titots com Karia Kabanova, Aventures de la guineu Bysrrouska, El cas Macropulos i l'admirable epíleg de la seva producció teatral De la casa morta, sobre un tema de Dostoievsky. Amb aquests títols, Jamícek va culminar els seus esforços vitals per tal d'imposar la veritat en L'escena de l'òpera. La generació actual el venera com un dels millors compositors d ramàtics del nostre segle. Dr. Jirrina Jirískowí redactora de les emisions per a l'estranger de la Radiodifussió Txecoslovaca de Praga. (215) 7 FIGURES I TEMPS Ezio Frigerio-Franca Squarciapino: donar imatge i vestir lòpera L'òpera s'ha convertit, sens dubte. en el gran espectacle d'avui dia. En el més gran i irresistible, quan la qualitat va d'acord amb els elevats pressupostos que s'hi manegen. A aquesta revolució operística - fruit de la qual és el boom del gènere a tot el món- han contribuït els moderns i inspirats muntatges que ens han ajudat a «veure" d'altra manera els títols dc sempre. Directors, «registes», escenògrafs i figurinistes o creadors del vestuari tenen la seva part en la renovació i posta al dia dc l'òpera. .s t Un matrimoni molt sol·licitat arreu El matrimoni italià format per l'escenògraf Ezio Frigerio (nascut a Erba, Como) i la figurinista Franca Squarciapino (nascuda a Roma) és un dels més sol-licitats d'un temps ençà, a tot el planeta, per la seva acreditada tasca. En la present temaporadu , el Liceu ha comptat an1b la seva col·laboració a Elektra; i el Teatro Lírico Nacional La Zarzuela els ha tingut en les produccions de 11 turco in Ita/ía i La Tral'iata. Amb Ezio Frigerio parlàrem, pel maig de 1987, a Madrid, a propòsit de la seva escenografia per a ff Trittico, de Puccini. Amb Franca Squarciapino, ho férem a Barcelona, en els dies en què preparava el vestuari per a Efektra. Enzio declara que: <<S'ha de tenir en compte que una òpera parteix sempre d'un pressupost convencional i que és cantada, no parlada. Per tallt, af·fudir a 1111 realisme absolut en una òpera pot portar-nos a paranys. Es tracta, si més no, d'un realisme teatral, lligat al melodrama. Per exemple, parlar de realisme, en Puccini, vol dir tenir en compte el cert desenvolupament que ja havia tingut la fotografia, la documentació existent ja aleshores, encara que cal notar que no era una fotografia realista sinó preparada com si fos un quadre. Parlem, doncs, d'un realisme vist a través de visions pictòriques i 110 d'un realisme-veritat com del que es parfaria en cinema o en una òpera colltemporània. Més difícil és dir a priori com cal fer front a unes òperes com Pelléas et Mélisande o a algunes de Verdi, melodramà8 (216) Simon Boccanegra riques. Cada òpera requereix una preparació, que es basa en fa seva música, en el llibret i en la cultura de l'època en què fou escrita». A Franca Squarciapino, li agrada que el vestuari respongui a l'època en què es desenvolupa l'òpera, malgrat que en aquesta línia es facin les fantasies que es necessitin. Diu: «De rotes maneres, cada cop que es munta una òpera, depèn de tants factors que no resulta fàcil dir com es resoldrà el vestuari». Frigerio afegeix que: «És impossible oferir avui una òpera com fa cinquanta o vuitanta anys, per fa qual cosa hi ha hagw una recerca per donar solucions escèniques diferents, aprofitant que els recursos s'han multiplicat. El públic ha demanat, en cada època, de veure l'òpera d'una manera, i avui ja no accepta les teles pintades. D'altra banda, el fet de poder veure i escoltar òpera a casa a través de discos, televisió, vídeo, erc., pot fer agumentar l'afició i l'interès». La seva muller no sempre és partidària del canvi d'època en una òpera. <<El nostre treball és un equip. Quan un <<regista.>> con- cep un canvi d'època, s'ha de discutir si hi ha prou elements que justifiquin aquest canvi. La decisió final depèn de tots, una mica: «regista», escenògraf, figurinista ... » En el cas de Elektra, <<el canvi d 'època fou idea de Ntíria Espere; i jo hi estic d~1cord, perquè va amb la música i fa dramO/ització de fa història. Té força i funciona». Li interessa, a Frigerio, el teatre parlat i el cantat, però no gaire el ballet. <<Potser en el teatre dramàtic sigui més superficial, encara que amb un major despfegamellf de mitjans àudio-visuals.» I rebutja que un escenògraf posi en pràctica les idees d'altres. «Si fos així, jo no seria escenògraf Jo realitzo les meves idees, fins al pum que fes meves escenografies són meves i no d'altres. Si vull construir una casa, contacto amb un arquitecte i li explico com vull la casa. Però la casa la fa elf i no jo. Doncs bé, la relació «regista»lescenògraf és una cosa semblant. El «regista» exposa les seves idees i l'escenògraf fes trasllada a l'escenografia. Aquesta es deu a l'escenògraf, encara que fes idees sigui1yde/ <<regista». Els fets visuals els crea l'escenògraf Es parteix de l'idea general del <<regista»; però J FIGURES I TEMPS Franca Squarciapino si aquest tingués l'escenografia fins al detall, no veig perquè hi hauria d'haver tm escenògraf Cada vestuari exigeix un estudi històric Franca Squarciapino prefereix el vestuari d'època, per al qual necessita un estudi històric previ per a dissenyar-ho. En el seu cas, el fa ella mateixa: cercar, investigar, veure pintura i escultura, llegir molts llibres ... hi !?Sl na .. » •>. lat >er al, de eses. ~a­ les àl- ~to la !CS ·na se- es- ·aj. 1». & ~rò «Em diveneix molt, recrear el vestuari d'època. No es tracta de reconstruir exactament l'època, sinó que, a la meva manera, imento donar la mateixa idea de quan hom veu w1 quadre d'època. Sempre tenint en compte que els personatges representen una obra tot camam-la. M 'agrada de fer tot el treball previ jo sola. és el meu defecte. Encara que, a l'hora de realitzar el vestuari, hagi de demanar el suport, naturalment, d'un equip.» Frigerio admet que, en l'escenografia, hi ha tendències, escoles, maneres de fer. Però afegeix, de seguida, que: «Un escenògraf veritablement complet ha de ser capaç de fer seu tot allò que quotidianament li passa pels ulls. Jo crec haver fet una escola de la meva manera de fer. Ú1 meva escenografia va orientada cap al realisme. Les meves òperes són abstractes, però hi tinc en compte la realitat. Encara que sigui una realitat immaterial». La seva dona, Franca, partidària que els vestits siguin com més lleugers millor, té cura que el vestuari del cor no sigui d'un colorit cridaner: "· .. perquè, està molt més temps en escena», i té en compte també la distància que hi ha entre l'escenari i el pú- Elektra blic. Pel que fa als cantants, diu: «Sovint arriben amb idees preconcebudes. Llavors, la meva feina consisteix a conl'èncer-los de les meves, a intentar l'estir-los com jo crec que és convenient a l'obra, encara que tenint sempre en compte la figura i la personalitat de cadascun. No sempre se'ls pot convènce1: Una vegada, un canrant l'a anar-se'n de la Scala perquè jo 110 acceptava la concepció del seu personatge: no volia portar ww cuirassa, w1 cert tipus de vestuari ... 1 vaig haver d'anar a buscar-lo a Sul'ssa perquè tornés perl'estrencJ. Però, normalment, els cantants 110 són aixf». I afegeix la Squarciapino: «Crear vestuari per a les dones és més senzill, però no tinc prefe rències. Depèn de L'època. Avui tot ha canviat: els cantants són imel·ligems i procuren l'emesa ... Així que, no em creen problemes». Franca estudià lleis, <<... que és allò que menys s'assembla a això que faig ara. Però he tingut un gran mestre en el meu marit. Ezio és molt dur, e.xigem, perfeccionista. Ha treballat trenta anys amb Su·ehler, i tots dos sempre han cercar de fer-ho millor cada cop. He tingut molta sort d'iniciar-me així. La cosa important és tenir imerès, visitar museus, estudiar sense parar... L'escola dóna una base, però després s1w d'enriquir i cullivm: En els començamems, s'ha de tenir un mestre, perquè sense ell és fàcil perdre el rigor. De la mateixa manera, els joves que surten de les escoles tenen un gran bagatge cullu.ral, però comencen de zero en el treball pràctic. D'aquí ve la importància d'un bon mestre. Cada cop és una aventura diferent. Es necessita molta humilitat... Sempre és LI/I examen, perquè volem fer una cosa diferent, però existeix la por a fallar o a equivocar-se». Frigerio se sent més a prop de ~regis tes» com Strehler, naturalment, o també de Chérau, en la mida que aquest s'acosta al tea- Lrc d'aquell. «Però sóc molt lluny de Ponnel/e, per exemple. No crec que w1 escenògraf hagi d'acostar-se especialment a un «regista». Crec que la primera cosa, per a Ull escenògraf, és ser ell mateix. I després trobar la manera de col· laborar amb diversos «registes»." Per a Frigerio, l'interès de l'escenografia moderna és: « ... haver adquirir un grau culturalmolr important. La vella esceJwgrafia, sobretot la del segle passat, era molt il·lusrraciva: els escenògrafs eren molls propers als pintors d'i/· lustracions. Avui l 'escenografia ha clonar una passa fonamental en la direcció cd rica, en la direcció de la comprensió cultural d'una òp era. Per aquesta raó, crec que ha esdevingut tan important>>. Figurinista i director escènic: dos mèTOdes de treball Per a Franca Squarciapino, no hi ha un mètode ideal de treball , en la seva colaboració amb el «regista». Diu: «Cada Ull de nosaltres té la seva sensibilitat. La diversitat és bona, encara que no tanta que impedeixi tm treball en harmonia. Cadascú té el seu mètode treball. Fins i tot, és interessant canviar de <<regisra». He treballat molt amb Screhler; amb NtÍria Espert, m'l1i sento a gust; també amb Lluís Pasqual; i amb Bob Wilson ... Amb els alemanys és més difícil d'entendre'm - tant mnb el públic com amb els <<registes»- per la mentalitat diferenr, per La visió que te11en avui del teatre... Alemanya és molt difícil p er a mi, en aquesr moment». La figurinista romana afegeix que: « ... estem fets de la nostra culmra i, indefectible(217) 9 FIGURES I TEMPS ment, tot això que fem està impregnat del nostre bagarge cultural. Cosa que no l'Ol dir que, d'una òpera , en fem un fet polftic o partidista. Intentem ser tan o~jectius com puguem». Frigerio accepta que un escenògraf pugui contribuir a canviar la mentalitat d'un espectador, però, aquesta creença, no l'eleva ni a absoluta ni a excloent. «Tots els que fan teatre, en la seva mida, siguin actors, «registes», escenògrafs, erc., contribueb<:en sens dubte a modificar la memalitar de qui ho veu. Acrors, <<registes», escenògrafs, lum comribuït en diferem mesura a una cena evolució del /eatre. Un cantant d'avui no ho fa com Gigli o CGI·uso.» Frigerio no és contrari a l'òpera del nostre temps, ans al contrari. <<En la música contemporània hi ha moltes coses interessa/I/s. No veig la mort de l'òpera, com afirmen alguns. No tinc prejudicis perfer una òpera de Penderecki o d'altres compositors d'avui, i m'agradaria fer més òpera moderna de La que faig.» ] El cinema, un terreny important d'actuació L'experiència d'Ezo Frigerio ha estat molt gran des que, el 1956, dissenyà el vestuari per a 11 marrimonio segrero. Cinema, teatre, òpera, ballet. .. Yittorio de Sica, Liliana Cavani, Giorgio Strehler, Luca Ronconi, Planchon, Núria Espert. Lluís Pasqual, Roland Petit, Nureiev, són algunes de les figures amb les quals ha treballat. Per la seva banda, Franca Squarciapino es convertí en ajudant d'Ezio Frigerio el 1964. Començà la carrera aJ Piccolo Teatro de Milà, sota Ja direcció dc Strehler. Després vindria la seva col·laboració amb Ronconi, Faggioni, Nureiev, Roland Petit, Núria Espert i d'allres noms importants dins el teatre, cinema, l'òpera i el ballet La figurinista italiana és una apassionada de la seva feina. D'aquí ve que no estalviï un judici sever sobre els qui ignoren, menyspreen o infravaloren la seva tasca i la de tants col·legues seus. «Els crfrics poden saber de música i de cant; però no en saben res, d'escenografia i de vesluari. Per això, tracten aquests aparrats amb frases tòpiques. I una es pregunta per què ha fel el seu treball si el resultat és aquell. Un crftic ha d'entendre la meva tasca. Estem d'acord que l'òpera és la veu, abans que res; però, precisament perquè avui l'òpera és un gran espectacle toial, és necessari que els crftics intentin entendre-la en tots els seus aspectes.>> s r J .i ( I ¡, José Guerrera Martín ( FIGURES I TEMPS fel 10[ tic BALLET >m •uun leue '"S, ·en 7Ui an ANNA MALERAS Sitges, 10 anys de dansa •·ta no grat rebre totes aquestes ajudes, el curs resulta petit quant als espais, perquè cada any una colla d'alumnes es qu~den al carrer sense poder-hi panicip(IJ: Es una pena que les institucions de Catalunya i el Ministerio de Cultura no tinguin en compte que / stagc de Sitges podria esdevenir un dels més importants d'Europa, similar al de Colònia. Però, perquè això sigui així, cal destinar-hi w1es sub1•encions que abaratirien el preu del curs als alumnes. Llal'ors, ràpidamem superaríem la xifra de 500 a 700 participams; ensems. permetria que el curs tingués una infrastructura que, ara per ara, no ens és possible de tenir.>> Durant aquesta desena d'anys, l'stage de )S- ca :!S- 'irna Jrs er- :tat es:1a, Li- )n- asde i no el ea.er. mb tit, nts Jet natalen, :a i <JO- en Per .ses fet Un ·em 7ue era ·ari •ots Anna Ma/eras donam una classe de dansa Fa deu anys que Sitges va enamorar Anna Maleras; tant, que li féu voler que la tradició artística de la petita ciutat es pogués veure enriquida per la presència de la dansa. Per aquest motiu, hi Vel organitzar el primer stage internacional dc dansa moderna i jazz, del quaJ ara s'han celebrat els deu anys amb un nombre d'activitats paral·lelcs a les classes que formen el curs. Em diu: «Una de les causes per les quals vaig triar Sitges per organitzar /'stage, la dec a José de Udaeta i a l'època en què ell organitzava cursos d'estiu amb uns suecs que volien fer classes de dansa memre estiuejaven. Udaeta coneixia les meves inquietuds i, amb un reduil gmp de gent, ens permetia de participar en aquelles classes, per un preu simbòlic. Entre els professors que hi treballaven hi hc1via l#llter Nicks, un home que posteriorment ha estat molt vinculat al meu estudi, i Am1e Mirrelholzer, qui va ser la primera dona que em va asseure a terra, i m'ensenyà com es fa una contracció. A tot això cal dir que Sitges és LI/la ciutat molt bo11ica, amb LI/I marc natural prodigiós, amb aquest passeig vora e/ mar, i amb la seva gran tradició cultural, on Russiñol hi té molt a dir, on Maria Canals organitzà els seus concursos de música, sense oblidar l'actuació que hi ¡•afer Merce Cunningham, l'any 1966, amb /anècdota que el ballarí i coreògraf nord-americà l'a fer canviar el terra del Teatre Prado per poderhi balim:>> El curs ha tingut lloc a diferents espais de la ciutat, entre els quals cal destacar l'ubicat dins el meravellós Palau Mariccl. així com el del Saló dels Vaixells, també dins el mateix edifici, les parets del qual s'han vist cobertes per retalls dc premsa dc dansa dels últims deu anys. El curs s'ha dut a terme amb la col·laboració de l'Ajuntament de Sitges i una petita aportació econòmica que hi ha fet la Generalitat de Catalunya. Diu l'Anna: «Des del començamem, vaig tenir/a sort de topar amb w1 home que s'interessà a dur endavant el meu desig d'orgcmitzar cursos de dansa a Sitges. Aquest home és Antoni Miravent, cap de protocol de //tjwuame/11. I la sori és que ha anat mamenlnt el càrrec, fos quin fos el partit polític que durant aquests anys ocupés 1/tjumament. Mal- Sitges ha acollit més de mill vuit-cents alumnes procedents de tot l'Estat espanyol i d'algunos països estrangers, com Cuba, Austràlia, Portugal i Gran Bretanya, principalment. Aquests alumnes han participat en classes donades per un total dc vint-inou professors, setze dels quals són de nacionalitat nord-americana, un país que ha generat importants pedagogs de la dansa moderna i del jazz. L'Anna va dient: «Tin c una especial estima per a tots els professors que han passat per /stage; però si hagués de diferenciar-ne algun, citaria els qui foren els meus mestres, 1#1/ter Nicks i J.fmoye Aikens, wt home increïble, de quasi setanta anys, que enguany també ha participat en el curs, i que duram els anys cinquanta va l'enir a Barcelona com a parte- Si t'agrada la música, escolta Akelarre en clau de Sol: un espai de Catalunya Ràdio que dirigeix i presenta Montserrat Puig. De 2 a 4 la matinada del diumenge al dilluns FM 102.8 (219) ll FIGURES I TEMPS MIKROKO SMO S I les vocals neutres? Anna Ma/er-as na i re de Kath erine Dunlwm, amb la peculiaritat que, cada vegada que ve, i en record d'aquells anys, s'allotja sempre a l'hotel Gran Via i a la mateixa habitació." Entre les activitats que s'han organitzat per celebrar aquest desè aniversari. cal dcsracar la propo ta d"Anette Flowers, una professora nord-americana, que invità tothom a participar en una espectacular manifestación de claqué, que tingué lloc al passeig de la Ribera dc Sitges. Com si d'una cursa es tractés, els participants (professionals o amateurs) es podien inscriure a la iniciativa amb l'única condició dc vestir pantaló, faldilla o slwrt de color blanc o negre, i disposar d'unes sabates de claqué o d'un calçat amb sola dura. Amb aquesta acció, Anette Flowcrs ha volgut calcar la manifesració que anualment té lloc a la ciutat dc Nova York. on milers de ballarins colpegen l'asfalt dc la ciutat dels gratacels amb les soles dc les sabates. Anettc confessa que l'acció de Sitges ha estat un assaig general d'allò que pot esdevenir a Barcelona, d'aquí a un any. on centenars de peus batran a l'uníson els mosaics de la plaça Catalunya. Una altra de les activitats paral·leles que cal subratllar és la confurència que Carl Paris va fer sobre la figura del recentment desaparegut Alvin Ailey, a qui el conferenciant va conèixer profundament pel fet d'haver estat ballarí i coreògraf de la seva companyia. Ailey és considerat com el pare dc la dansa-jazz americana. La seva qualitat coreogràfica es va constatar mitjançant els vídeos amb què acompanyà la conferència, d'entre els quals destacà la seva obra mestra Revelations que data dc l'any 1960. Un dels actes més emotius de la commemoració va ser l'espectacle que va tenir lloc al Teatre Prado, que va unir un nombre de ballarins que havien estat alumnes i havien treballat al costat d'Anna Maleras. Sota aquest pensament, van compartir escenari Anna Sànchez, Víctor Rodrigo, Ramon 12 (220) Oller, Carles Salas, Montse Colomé, entre altres. L'Anna comenta: «Jo creia que les institucions m'ajudarien en la celebració del desè aniversari de lstage de Sitges, i tenia la intenció d'organitzar un espectacle on participessin companyies nostres i alguna d'estrangera; però, malgrat que lí:ljumament de Sitges ens ha facilitat el teatre i ha pagat la p ropaganda, la quafllitar de diners que ens ha donat no ha permès disposar l'espectacle com jo desrijal'a. Això no obstam, els he de donar gràcies per la sem ajuda; l'actuació s'ha pogut fer, una vegada més, gràcies al voluntarisme de les persones que hi participen i a la cof.laboració d'amics, com Kònic, que m'han cedit l'equip de so (amb el tècnic i tot) i m'hC/11 regalat un audiol'isual mera\•ellós, en record d'aquests deu anys.» D'aquí a dos anys se celebraran els vinti-cinc anys del treball d'Anna Maleras com a pionera de dansa, que inicià la importació de professors estrangers al nostre país, un fet que ha contribuït, al llarg dels anys, a millorar les qualitats dels nostres ballarins i a obrir-los nous horitzons. Diu: ,,com a bona sagirària, sóc una persona a qui atreu l'a1•eruura. I, tot i que, conseqüentment, em passen mil-i-una coses, prefereixo viure a escar tancada dins d'una caixa. El meu desig d'a1•entum és el que em provocà, els anys seixanta, a convidar professors imernacionals al meu estudi. Mai no vaig pensar què arribaria a ser, tot allò. No n'era consciem. Però, ara, et confesso que la satisfacció més gran que tinc és quan faig un recompte de la meva primera generació d'alumnes, emre els quals hi ha Cesc Celobert, Mònica Rumeu, Agustf Ros, FraJlcesc Bral'o, Avelína Argüelles... i observo que, pràcticament, rots han continuat dins el món de la dansa, en el qual han fet coses veritablement importa f//s." En molt poc temps, m'ha llegut d'esco lta r - e n d irecte o per televisió- diversos concerts d'entitats corals catalanes. I he quedat molt sorprès. No em refereixo ara a l'aspecte musical -cr iteris estètics, ni vell artístic, orientació estilística, tècnica vocaJ, etc.-, sinó al lingüístic, en el qual he constatat una alarmant degradació fonètica . Sembla normal que un oient català hagi de poder distingir clarament (encara que sigui un grup qui canta, no pas una sola veu). l'emissió d' una s sonora d'una s sorda; o el dring particular de les vocals neutres. Do ncs, no. O, a lmenys, no en la majoria de casos. I. si no, facin la prova: quan sentin un cor. fixin-s'hi. Si, per exemple, interpreta El rossinyol, no fóra estrany que sentissin: «Rossinyol que vas a França encomana'm a ma mara .. .>> Com aquest cas, els que vulguin ... Un pèl més amunt he utilitzat l'adjectiu «alarmant» referit a la degradació fonètica que detecto. Afegeixo, ara, que ho és per generdlitzada, sense distinció generacional ni , amb prou feines, de procedència (urbana o rural). L' immens servei que els grups corals han fet i fan al país reclama que sigui corregida urgentment aquesra anoma lia perillosa. Manllevant l'expressió a un dels pretèrits documents programàtics del moviment coral català (•<Responsabilitat i exigència») un gosaria demanar a tots els cantaires, directors i directius actuals de les entitats corals responsabilitat i exigència en l'aspecte lingüístic de les seves versions musicaJs. Perquè no és una pregunta qualsevol inquirir -com el títol d'aquesta nota- pe r les vocals neutres ... Pere Artís Momse G!l Orzet 24 JUNIO ORQUESTA NACIONAL DE FRANCIA L MAAZEL. director Qb(as de H Beriloz 24 MISA EN MEMORIA DE MANUEL DE FALLA Y JUNIO MUSICOS ESPAÑOLES FALLECIDOS CORO CIUDAD DE GRANADA J. PALOMARES. dlfectOr J M. AZCUE, cllpano 25 - t 19 14 Reni Monastcrio dc San JUNIO Jcrónimo, 21'00 h. Memorial Andrés Segov i3 NARCISO YEPES, guitarra Obras de Alfonso X El Sablo, J. S. Bach, E. Hallfter, M. A. Cherubito, M. de Falla. R. Salnz de la Maza y F. Tarrega - JUNIO 20 JUNIO 15 Memorial Andrés Segovia JUNIO ORQUESTA DE CAMARA DE GRANADA' N YEPES. gUitarra M RACHLEVSKY, director Obras de Baguer. J Garcia Roman" . J. Rodngo, S. Barber. P I. Tchaikosvsky 'Presenraoón de la on¡uesta ''Estreno AbsoMo 26 Ell 27 ELISA MONTE DANCE JUNIO COMPANY E Monta 1 O. v. Tieghem: VI/Ior VIII E. Monte 1 J. Hassell: Split PersonalitY, E. Monte I S. Reich: Treadmg E Monte I G. Branca: Plgs and Frshos Parrodilado fXN ~ llil:r:>- Una hora con ... THE NEW AMERICAN JUNIO CHAMBER ORCHESTRA A. CAMPOS, viO/once/o M. RACHLEVSKY, director Obras de W. A. Mozart, F. J. Haydn, F. Schubert I G. Mahler 17 - Una hora con ... JUNtO JORGE ROBAINA, piano Obras de L v. Beethoven. J. Brahms. C. Debussy y M. Ravel 1111 22 18 BRUCKNER-ORCHESTER JUNIO LINZ S. KRILOV. violin F WELSER·MOST. d•reclor Obras deM. Bruch y A. Bruckner 19 BRUCKNER-ORCHESTER JUNIO LINZ H. HOFFER, escenografia G. GRAF, vestiiBrio S. HASS J. BERNHEIMER • A. RAFFELL H. ZEDNIK F. WELSER·MDST. director A Slrauss: Salomé Producclón del Bruci<nerhaus Unz en colaboraclón con el Festívallntemacional de Música y Danza de Granada BALLET DE VICTOR ULLATE H. v. Manen I A. P18Uola: Tangos R. v. Oantzing I R Slrauss: CIIBtro úllimas candones N. Christe I B. Martinu: BefDre n~ht fall Pal!ocinado pot 29 ENGUSH CHAMBER JUNIO ORCHESTRA T. VERDERA. soprano N. YEPES, guitarra C. LINARES, cantaora E. COLOMER, director Vbras de R. Rodrlguez Albert'. J. Cervelló, A. Hovhaness' y M. de Falla 'Estrenos Absolutos Parrocinaclo fXN Dt!l~(!l~ 3O Noche de flamenco JUNIO CAMARON DE LA ISLA, al cante TOMATITO, al toque JUUO Memorial Andrés Segovia Una hora con ... CARLES TREPAT, guitarra Obras de F. Sers, I AlbéniZ, M.-de Fana y J. Tunna 1 ORQUESTA DE CAMARA JULIO DE GRANADA M. RACHLEVSKY, dir~~ Obras de J. Allonso Garcia', L Janacek, B. Bartok y J. Suk 'ésrreno absoluta 2 JESSYE JULIO NORMAN, soprano Geolfrey PARSONS, piano . Obras de H. PurceU. J. Brahms, M. de Falla, G. Mahler y E. Satie EXPOSICION "ALBENIZ Y SU TIEMPO" Patroanado por -''- :;,.,,.,,.., ._. . ...-»' ·" 23 ~.··~ .~ ~~.~ ~ ¡ •A • ;- ., - - .. ....· ·' ' 23 24 Ciclo de órgano JOSE MANUEL AZCUE Integral de obras para gran JUNIO órgano de César Franck. Conmemoración del centenario de su muerte OIP\1 11\1 10' PIUI\ IN<l,\1 1)1 !oKA:< \IM 1111 Una hou con ... LOUISE S I BOURD Y GYÓRGY LIGETI, piano y conferencia Obras de G Lgeb ~~-~ llil:r:>- ORQUESTA NACIONAL JUNIO DE FRANCIA L. MAAZEL. director Obras de C. Debussy y C. Salnt-Saêns m 28 JUNIO ENGLISH C H AMBER ORCHESTRA TRIO DE BARCELONA E. COLOMER. dnctor Obras de L v. Beethoven 27 Una hora con ... JUNIO JOAN Y MANUEL CABERO, tenor y piano F Schuben La BeDa Molmera Op. 25 22 JUNJO llil:r:>- JUNIO 1 21 t.¡¡...-( ELISA MONTE DANCE COMPA NY E. MonJa 1 K. Schutze: Audentiry E.Monte /G.Branca: WhiteDragon E. Monte I S. Aeích: Tread~ng E. Monte I D. v. T~~~ghem. . Dreamtllll6 ·"~lroeílado ptX Una hora con ... SUSANA CERMEÑO, arpa JUNIO Obras de A. de Gabezón. G F H!ndel. J. G Cotsineau. F. J Naderrnann, G Fauré. M Grand¡any M. Tournier BALLET DE JUNIO VICTOR U LLATE V. Ullale I J. Maes-- : Arr¡¡jgo V. Ullate I F. Menoe1ssohn. Amanecer Patrodllado fXN o IIIID/Ili/CI~ Música Suñ de Turquia y Pakistan DERVICHESTOURNEURS NUSRAT FATEH All KHAN Y CONJUNTO 21 BRUCKNER-ORCHESTER JUNIO LINZ H. HOFFER. escenografia G. GRAF, vestuario S. ESTES • S. HASS J. BERNHEIMER H. ZEDNIK F. WELSER·MOST. director R. Sllauss: Sa~ Prodtlccl6n del Brocknerhaus LinZ en colaboracíeln con el Feswallntemacional de Música y Danza de Granada JIIIIIA IJ( 26 JUNIO Una hora con_. JUNJO GRUPO MANON Obras de O. Messiaen y L v. Beethoven ORQUESTA DE CAMARA JUNIO DE ISRAEL S. MINTZ, violin y director Obras J. Ch Bach, J. S. Bach y A. VNa~l .. Patrocinada fXN ~ tina hora con ... TH E NEW AMERICAN CHAMBER ORCHESTRA A. RIERA. piano M. RACHLEVSKY, director Obras deG. Aossíni, w. A. Mozart y F. Mendelssohn 20 e 16 Pit JOSE CAR I{ERAS, lt'nor JUNIO Lorenzo BA VAJ. p•afiO Obras de P Tostt, J Tunna. M de Falla, O Scarlant. G Pucc<nt. J Massene1. C M Bononctnl, A Stradella. A. Ginasl!ira. C Gustavtno y 1 Nac\lo 28 .. .,'•... ,.-~ . ~ ·· VenJa de localldades e lnfonnaclón Corral del Carbón, en horario de manana y tarde CI. Mariana Pineda, .A¡¡artado de Correos n9• 64, 18080 Glanada. Tell: 22 so 51. Fax: 22 81 os. Télex:78449 FIMG E. ~ w AYI ~tM11t "' I O Of GRA"'AOA FIGURES I TEMPS FIGURES I TEMPS Nigel Kennedy i la crisi del concert romàntic movia satisfet de les butaques, i molts seguien e l compàs amb la mà i. fins i tot. amb el peu, mentre un somrís indissimulat transformava progressivament bona part dels rostres. Salutacions informals dels dos intèrpretS, en el més pur estil esportiu. completaven una imatge insòlita i suggestiva. L'espectacle es va cloure e nmig d'una satisfacció absoluta, amb un clima de relaxament inusual i de la forma més gratificant possible. Amb ell, s'obria una possibilitat de reflexió. Constatem, d'antuvi , que Nigcl Kcnnedy és un músic anglès. Que, a més. ha estudiat a Nova York, algunes caves dc jazz dc la qual coneix bé, no sols com a espectador sinó com a intè rpret. En ell es congria, doncs, una barreja d'clements molt inte ressant. Per una part, el temperament ang lès, ta n precís i irrenunc iable en allò més tradicional com capaç de destranscendentalit'l.ar dc la forma més absoluta i ensems e legant a llò més transcendenta l. Per l'a ltra, el món nord-americà, procliu com poc a ltres a les heterodòxies formals. I, enmig de tot això, una realitat cada cop més evident. La crisi dc la forma del concert tradicional: de l'heretada dc Ics convencions romàntiques. i de la U· lustració. quan aquesta manifestació es dcsaristocratitza. surt dels seus reductes de corts més o menys il·lystrades i comença a escampar-sc al públic pla. Es una tradició que manté ritus dc l'antic moment i que crea o consolida unes litúrgies concretes, que arribe n fins als nostres dics més o menys modificades. Mentrestant, a mida que e ls temps avancen, es produe ix un procés de pè rdua de protagonisme als concerts dc la música coetània. Un fe nomen que s'agud itza de forma especial a la segona postgue rra mundial. Això suposa una accentuació de l'elitisme del concert dc la dita música clàssica, i amb e lla la consolidac ió d'un distanciament dc la realitat sociològica ambiental del fet concert. D'aquí a Ja crisi, només hi ha un pas. El tema és complex, i seria perillós incórrer en apriorismes fàcils. Positures radicals en un i altre sentit poden resultar perfectament inoperants. La ruptura total d'un complex dc formes que genèricament poden ser revisables. pot ser tan poc vàlida com el manteniment a ultrança de les mateixes, amb tot allò que suposa de marginació de la realitat sociològica. La virtualitat del tema fa que el mateix hagi estat suggerit per a la primera convocatò ria del Premi «Manuel Valls» d'assaig convocat per aquesta Revista . Cal esperar que e n sorgeixen suggeriments interessants. Nigel Kennedy, amb la seva actuació tan tre ncadora de tòpics, i ensems tan fidel al màxim rigor musical possible, ha apuntat pistes i ha mostrat fin s a quin punt hi ha un clima de receptivitat a noves perspectives, pel que fa al concepte dc concert. Un nom propi, el de Nigcl Kennedy, haurà ajudat dc forma moll definida a fer història u la temporada actual dc l'OCS. Els cicles perllongats no poden evitar, per aquesta mateixa condició, de caure en un cert clima de rutina pel que fa a llur desenvolupament general. És una conseqüència inevitable a la qual no cal donar cap ulterior importànc ia. Una c inquantena de concerts en uns nou mesos d'activitat no poden constituir una cinquantena de fets excepcionals o excepcionalment individualitzats. Enmig d'aquesta situació tòpica, la figura del violinista britànic ha emergit de forma acusada per diverses raons; o per una sola, que seria conseqüència de les anteriors. O con fluència. Ell va ser l'intèrpret en una triple sessió. els dics 23. 24 i 25 de març, d'una obra - Concert per a violí i orquestra, op. 61, d'Eigar- incapaç de desvetllar en si mateixa curiositatS o inquietuds gaire justificades. L'extensió dilatada de l'obra i, sobretot, la manca dc nervi creatiu la fàn una obra només, o bàsicament, justificable en funció de trencar amb les rutines i tòpics dc la programación concertant violinística habitual. Ho m partia, per tant, d'una base que no obria expectatives especials a l'esdeveniment. I, tanmateix, aquest es va produir. l es va produir no específicament sobre la base de la seva interpretació, que va ser decididament impo rtant, sinó sobre la del seu embolcall vivencial i ambiental . Una indumentària absolutament infom1al, un aspecte d'intèrpret de rock, si no heavy, quasi, un rostre juvenil i un moviment continu damunt l'escenari , van crear un clima d'atenció especial. Un clima que hauria pogut decantar-se o bé pel costat negatiu o pel positiu: pel del rebuig d'unes formes extravagants i heterodoxes o pel d'acceptar-les. El fil dc la balança el marcà una circumstància fonamental. L'alta categoria de la interpretació de Kennedy. Sense ella, res no tenia sentit. O millor dit, hauria tingut un altre sentit ben diferent. Com a colofó, una propina virtuosística en solitari, enormement aplaudida i, tot segu it, convocatòria al centre de l'hemicicle del contrabaixista dc l'orquestra, Enric Ponsa, e l qual té en el seu historial una coneguda activitat jazzística. I amb ell va interpretar dos te mes que podríem catalogar com a molt digeribles. enmig d'un entusiasme del públic que es desbordava. La meva posició, al concert del matí de diumenge, cm permeté de contemplar la transformació en interès que experimentava un grup d'infants que anaven suportant fins aleshores el concert de forma tan educada com estoica. làmbé l'espectador assenyat, però. es Jaume Comellas Foto: Assumpta Burgès 14 (222) (223) 15 TEMA CURSOS D'ESTIU L'altra alternativa pedagògica La proximitat del període estival torna el protagonisme als cursos d'interpretació musical que tenen lloc de forma específica en aquest període. És un tipus d'iniciativa cada cop més arrelat, que cada any mou centenars de joves estudiants que cerquen noves experiències de la mà de prestigiosos professionals de la docència i la interpretació. La valide- sa i efectivitat d'aquests cursos, allò de realment substancial que comporten i, en definitiva, l'interès que tenen per a docents i discents, és objecte de tractament en aquest dossier bastit sobre algunes de les experiències més importants que tenen lloc a Catalunya i que abracen un ventall significatiu de tipologies o característiques. Cursos d'estiu, per a què? «Sí, sí, sí, tot això està molt bé; però, a veure... Un curs d'aquests, serveix de debò per a alguna cosa?.. , es preguntarà, a aquestes altures, algun amable i escèptic lector, probablement aliè aJ complex món dels joves aprenents de músic. I té raó. a dubtar. Efectivament. quina utilitat pot tenir, per a l'alumne, un curset de quinze dies? Perquè. és clar, el contacte amb el mestre és forçosament breu i mancat de continuïtat. .. S'hi treballa dc valent? O tot plegat és un pretext per a fer turisme i passar-s'ho bé? Anem encara més lluny. Què en queda, després? Acaba tot amb el final del curs? O és aleshores quan tot comença? I, sobretot, fins a quin punt és fructífera una experiència d'aquesta mena? Pot una simple master c/ass d'una hora determinar la resta dc la vida d'una persona? Utilitat Doncs bé, tot provant d'anticipar-me a les sospites del nostre lector de poca fe (i mitjançant el no gaire agraït paper d'advocat del diable), vaig plantejar en veu alta totes 16 (224) i cada!><.:una d'aquestes preguntel. a qui millor i amb més coneixement de causa podia respondre-les: els mateixos professors i alumnes del Curs dc Girona. Comencem, doncs, pel començament. Quina és, o hauria de ser, la veritable fi- nalitat d'u n curs d'estiu? «A mi em sembla... respon Luiz de Moura, «que la fi nalitat major d'un curs d'estiu, sobretot aquí, a Espanya, és la conscienciació de la persona. Es l'oportunitat d'apartar-se del lloc habitual d'estudi i, en ·U- :s- IS- tat en TEMA aquest nou ambient, en el qual , justament, no hi ha grans compromisos, situar-se amb molta més facilitat dins un nivell, diguem, més internacional. Veure qui és, què està lent, cap a on va, què ha de fer per esdevenir un veritable professionaL .. Sobretot, aquesta consciència de la professionalització em sembla la cosa més important; i, naturalment, és molt més difícil inculcar això en un conservatori , ficats en regles i reglaments, normes i exàmens i repertoris. Aquí, no. Aquf tenim, justament, la llibertat necessària per observar i diagnosticar cada persona. Hi ha gent a la meva classe que em diu: «Ai, per què la meva lliçó ha estat tan curta? Per què he tocat tan poques vegades'?». No entenen que aque,sta no és la finalitat. Ni tocar, ni estudiar. Es més aviat una qi.iestió de posar-se davant el mirall i preguntar-se: «Qui sóc? Què estic fent? Com s'enquadra el meu treball en una línia general d'unes altres persones? Com s'enquadra dins Ja societat?». Per a Matthias Maurer: «Tot depèn dels problemes que tinguin els alumnes. Si tenen problemes tècnics que fan que no toquin tan bé com podrien, en quinze dies, tal vegada no es pot canviar això totalment, però sí mostrar-los en quin sentit haurien de treballar. Però, primer de tot, allò que es pot fer en un curs de dues setmanes és estimular els alumnes musicalment. Per a aquest propòsit, un curs d'estiu és ideal. Perquè no només hi ba la possibilitat de treballar a classe, de parlar de l'instrument, sinó que, a més, mengem i bevem plegats, i hi ha temps per a parlar de tot: de la música, dc la filosofia, de Ja vida ... Vivim plegats!». ••Hi ha dues maneres de plantejar aquests cursos», aclareix Elías Arizcuren. «Una primera, segons la qual el mestre exposa, simplement, les seves idees musicals i la seva filosofia de l'instrument; i una segona categoria en la qual el professor pren la molèstia i el risc de, tal vegada, desencadenar certes coses sense poder preveure'n les conseqüències. Per exemple, hi ha molts alumnes que vénen aquí amb molt bones condicions; però veus de seguida que en ells hi ha coses, no només musicals, sinó també dc funcionament, diria, físic, davant l' instrument, que poden evolucionar perillosament. Llavors, proves de fer que ells en siguien conscients per tal que més tard puguin trcure'n conclusions. És clar, aquest és un risc calculat perquè hi ha gent que podria ser molt feliç tocant com toca: feliç, a la seva manera, vull dir; i. en el fons, prens el risc d'obrir-los els ulls. I això pot ser causa de molt trasbals, ja que després s'han dc treure conclusions i prendre mesures .. ·"· r és que, quan s'obren els ulls. la realitat que :,e'ns posa al davant pot arribar a ser molt dura. «No tothom pot arribar a ser profèssional», recalca Juliette Bise. «Actualment, les exigències de nivell són enormes, i això fa que molta gent quedi fora dc tota possibilitat automàticament. Mira, els professors no han de permetre que la gent treballi tant, durant tant de temps, i gasti tants diners per a no res. Se'ls ha de dir la veritat: que no en podran viure, d'això. Ara, jo sempre els animo a continuar cantant, si ha de ser per al sol plaer. Però si no es té tot allò que s'ha de tenir, no es fa carrera, actualment. Només amb voluntat, no s'arriba enlloc.» Per a qui? Bé; queda resposta la primera pregunta, però ... Són per a tothom, els cursos d'estiu? Quin tipus d'alumne pot aprofitar millor l'experiència? En opinió de Mme. Bise, «els cursos d'estiu haurien d'estar reservats a Ja gent que ja sap cantar, que ja ha assolit un nivell elevat. Per arribar realmente a aprendre, per tal que un professor estranger pugui de veritat transmetre alguna cosa, és necessari que l'alumnat mostri un cert nivell. Penso que és molt difícil per al debutant, per a aquella persona que canta fa només dos, tres anys, fer-hi un treball útil». «ÉS quan els alumnes han assolit un cert nivell», afegeix Maurer, «que és interessant per a ells anar a trobar uns altres professors, per tal d'experimentar una estimulació ideològica diferent. S'ha de pensar que no es pot aprendre tot d'un sol mestre ... ». Sembla, doncs, que un alumnat d'alt nivell seria l' ideal com a matèria prima de treball. Però la veritat és que les insuficiències i els problemes tècnics, moltes vegades de base, que sovintegen fins i tot entre els millors, i la gran demanda d'alumnes de nivells elemental i mitjà, han aconsellat. d'una banda, la creació dels cursos de tècnica bàsica; i, d'altra, l'atenció especial, dins dels cursos d' interpretació, a la formació tècnica dels alumnes. Potser el cas més clar és el de la classe de cant, on Mme. Bise ha dividit la feina de forma tallant: els matins, es dediquen a la tècnica; i les tardes, a la interpretació. «En general», explica, «l'alumne ens porta les obres que vol treballar; i sobre aquestes obres es fa una feina de caràcter tècnic. I això és estrany trobar-ho en un curs d'interpretació, ja ho sé. Però nosaltres fem tècnica perquè la majqria dels alumnes en té una gran necessitat. Vull dir que la veu no està ben col·locada; o el so és nasal o bé no està ben projectat. .. Aleshores, se'ls ha d'aportar una altra visió de Ja tècnica. Després, hi ha gent que té superat aquest estadi: aquests, que ja canten bàsicament bé, no necessiten fer el curs tècnic. Puc corregir, sobre la interpretació, allò que tècnicament potser els sembla difícil, donar-los idees, o ajudar-los en el text. ja que és molt diffcil, sobretot per als espanyols, pronunciar bé un text alemany... Bé, de totes maneres, els problemes tècnics sovintegen, entre els més ben preparats i tot." Ara bé tot això sense perdre mai de vista l'objectiu principal, l'únic objectiu: fer música i fer-la bé. «La pedagogia ha d'estar al servei de Ja música», adverteix Arizcuren. «JO no puc concebre la pedagogia d'una altra forma. Els meus alumnes saben que jo no parlo mai de tècnica; en canvi, tu que has vingut a classe hauràs vist que. després de passar més d'una hora treballant un gran concert o una gran sonata, tàig que un alumne toqui, molt a poc a poc. duram, potser, mitja hora, una sèrie d'exercici que són, per a ell. fonamentals si vol véncer un determinat problema instrumental. sense la resolució del qual és impossible fer mú ica. No s'han de separar mai. la tècnica i la música. Només la gent mediocre. que manca de mitjans. parla dc la tècnica amb un cert menyspreu. Qui la té. l'empra. enzillament; i no fa cap altra cosa que fer mú(225) 17 TEMA sica. Per tant , jo no suporto una escala que no sigui musical, no suporto uns exercicis sense una dinàmica... No s'ha de fer un moviment en el violoncel. sigui el que sigui, que no estigu i pensat en un futur musical. Encara que l'etapa de treball en la qual et trobis pugui ser molt elemental, s'ha de pensar en el resultat (dintre d'una setmana, d'un mes o d'un any) posat en música.» Parlàvem dc problemes... De qu ina mena, però? Quins són els defectes, Ics carències, rnés habituals entre els alumnes del curs'? «Crec», respon Julictte Bise, «que, molt sovint, no s'hi troben bé, en el seu cos: la respiració no és al seu lloc, els fa lla la projecció de Iu veu ... A Espanya, en general , trobo un so molt nasal, molt mancat d'obertura. Hi ha excepcions, és clar; l'estiu passat, van venir uns alumnes de València, que treballen amb una professora cxccl·lcnt. Va ser molt interessant veure com cantaven amb absoluta llibertat.. . I , per cantar lliurement , s'ha de respirar bé, s'ha de semir com s'obren i funcionen els músculs que treballen en cada moment. Això no és complicat, de fet: però cal entrenar-s'hi amb una sèrie d'exercicis, fets dc la manera més adequada, naturalment. Jo recomano molt als meus alumnes que practiquin la natació, perquè penso que és l'esport millor i més complet, el que desenvolupa el cos més harmoniosament». «Allò que cm sorprèn dels alumnes, moltes vegades», assenyala Arizcurcn, «és la manca dc percepció dc la sonoritat. La manca dc, diguem-nc, fantasia sonora. Sempre estan esperant que surti alguna cosa de l' instrument; però, de l'instrument. no surt res més que tinya ... El so surt del nostre cervell, i hem d'estar creant-lo sempre amb antelació. És com fer una pel·lícula: el director sempre sap quina és la imatge següent, però el públic rep aquesta imatge un segon després. Els músics hem d'anar creant cada so, la seva qualitat, el seu color, dins del nostre cervell , un instant abans de produir-lo amb l'instrument. Aquesta és la meva gran lluita, ací, al curs: no només la cultura musical, el fraseig ... : sinó també la fantasia sonora. Nosaltres som pintors acústics... Sobretot. aquesta és la meva gran batalla: de!>pcrtar els alumnes al món dels colors, al mons dels sons... Actitud Hem parlat d'aptitud. Parlem, ara, d'actitud. Amb quina disposició s'ha d'anar a un curs? Què s'hi ha de fer? Estudiar? Assistir al màxim dc sessions? Concentrar-se a la feina personal? O escoltar els altres? Segons Elías Arizcuren, "· .. a un curs d'aquests, s'ha de venir a escoltar. Venir a estudiar sis hores diàries és una barbaritat; perquè, aleshores, t'aïlles. S'hi ha de venir, és clar, amb algunes obres com a 18 (226) matèria de treball. I jo prefereixo que aquestes obres estiguin una mica verges, que no les hagin treballades fins a la sacietat; perquè. en aquest cas, és a dir, quan tenen una visió molt clara de la seva pròpia anàlisi i quan Ics influències del seu mestre són molt fortes, a mi, o a qualsevol professor d'aquí. del curs, ens queda molt poc marge d'actuació. Em sembla molt:més interessant que vinguin amb obres relativament fresques, per tal que la persona amb la qual hauran de treballar els pugui donar tota mena d'informació. Jo, a un curs com aquest, vindria amb obres ben treballades personalment, sense gaires influències del meu professor, per tal de, amb només un parell d'hores d'estudi diàries, poder, sobretot, assistir almàxjm dc lliçons. Escoltar al màxim». I es que escoltar (una activitat, per cert. molt menyspreada per una bona part dels alumnes), pot ser tan important com partí- cipar. Com diu Arizcuren: «Quan tu estàs tocant, moltes vegades et frenen els teus problemes. En canvi, qua ns seus, després de la teva lliçó. i veus tocar una altra persona, et veus allà a tu mateix; i et veus amb la distància que, malauradament, no tens quan ets amb l'instrument; una distància que s'ha d'adquirir... Com? Escoltant, escoltant i escoltant». «Quan es toca un instrument», explica Matthis Maurer, «s'està massa aplicat a la feina pròpia: s'ha de produir el so, s'ha de produir la música ... Allò que és veritablement difícil per als músics, és tenir una visió objectiva: la visió, o l'opinió, d'una persona asseguda a uns metres. S'hauria d'ésser esquizofrènic: produir i jutjar la interpretació alhora. És molt difícil assolir aquesta objectivitat. I els alumnes, quan són aquí, quan escolten els altres, aprenen a sentir com cal les diferències en la interpretació, aprenen a distingir els progressos FUNDACIÓ CaAfXA DE PENSIONS Cambra! II Stage Internacional de Música de Cambra Aquest STAGE INTERNACIONAL de MÚSICA de CAMBRA forma part d'una iniciativa més àmplia per l'estímul de la música de cambra a Espanya. El projecte va dirigit ajoves músics que comencen la seva projecció professional i està obert a tot tipus de grups de música de cambra des de trios a grups més grans. 13·25 d'agost de 1990 TORREBONICA · Terrassa (Barcelona) ESTRUCTURA DEL PROGRAMA _ __ _ _ 1a. Fase. Stage Internacional de Música de Cambra. Torrebonica (Barcelona) 13·25 d'agost 2a. Fase. 1) Gira de concerts per Espanya per als grups selec· clonats dintre la Temporada Musical1990/91 de la Fundació Caixa de Pensions. 2) Jornades al voltant de la músicadecambra dintre la Temporada Musical1990/91 PROFESSORS _ _ _ _ _ __ _ _ ERIC HOLLIS, director artístic CLIFFORD BENSON, piano às us és ~f­ nb ns :i a ~s- ca la de .e- HELENA GAUNT, tècniQues d'actuació 1comunicació PETER WIEGOLD, compositor KATE HILL, flauta CHARLES TUNNELL, violoncel JESSE LEVI NE, viola JOSEP PONS, director NIGEL SHORE, oboè MICHEL ZUKOVSKY, clarinet ALFRED LUCHETII, actor TRIO DE BARCELONA DOMUS ALBION ENSEMBLE QUARTET ENDELLION BEQUES _ __ _ _ _ __ _ _ Totals: Músics espanyols fins a 25 anys complerts Parcials: Músics espanyols de 26 a 30 anys complerts INFORMACIÓ: _ _ _ _ __ _ __ Centre Cultural de la Fundació Caixa de Pensions. Passeig de Sant Joan. 108. 08037 BARCELONA Tel.: (931 258 89 07 Servei d'Informació. Tel.: (93) 317 57 57. n- !f- ·ja nlir ón a os FUNDACIÓ CAIXA DE PENSIONS TEMA en r evolució dels companys a mida que el curs avança; i penso que aquesta mena d'experiències pot accelerar en ells mateixos el procé!> dc compren!> iÓ• . Convindria aclarir que el fet d'escollar els altres no implica estar-se assegut a classe com un estaquirot Ben al contrari: s'hi ha dc romandre sempre actiu. com ens recorda Maurer. «A la mev.t classe, algú toca; i, quan ha acabat, pregunto als altres: «Què en penseu?» I si sorgeixen massa idees, com que no es pot parlar dc tot alhora. torno a preguntar: ..r si només poguéssiu suggerir una cosa a aquesta persona'! Per on s'hauria dc començar la feina? Quin és e l problema principal, la solució del qual podria capgirar la interpretació més espectacularment en la seva totalitat?» Dc vegades, és una qüestió musical. .. De vegades és el cos; o l'a rc; o la mà esquerra. o el l'ibrato, o l'entonació, o Ja projecció, o els tempi, o ... I , molt sovint. els alumnes saben veure molt bé què cal canviar en els seus companys ... Això és molt interessant. Penso que e ls alumnes han dc romandre actius. desperts; hi han dc participar. Participar sempre... Escoltar: això és l'actitud més important durant e l curs. I després? «Allò que jo espero», diu Vartan Manoogian , «és que, quan tornin a casa. es prenguin un temps per reflexionar sobre tot allò que els he suggerit, i que facin l'esforç de provar-ho. Es tot allò que en puc esperar. No pretenc tenir raó en tot, no pretenc que la meva manera dc fer sigui l'única; però sí que penso que algunes de les meves idees poden ser útils per a e lls en un determinat moment. Ara bé. per captar aquestes idees, per comprendre Ics coses noves que veuen i escolten aquí, els cal una bona dosi dc flexibilitat. Jo els explico allò que sé per experiència: a ells correspon, després, acceptar-ho o no». Ja hem vist què és allò que els professors del curs esperen dels alumnes: actitud oberta, flexibilitat i reflexió. A canvi, ofereixen sinceritat, humilitat i un respecte enorme a la sensibilitat i la fom1ació de cada alumne. «Mira», m'explica Arizcuren, «jo també envio els meus alumnes a cursos d'estiu: ara mateix, tinc uns quants alumnes a cursos d'altres mestres, de mestres que respecto musicalment , amb els quals poden eixamplar molt el seu camp de visió; uns mestres que sé que no diran als nois, amb una espècie dc sectarisme: "· ..doncs, aquesta no és exactament la mev-c1 escola. i s'ha de canviar tOt». Perquè això seria ridícul, naturalment. Hi ha moltes maneres dc tocar bé el violoncel. N'hi ha una de do lenta i, d'aquesta, se n'ha de fugir; però, dc bones, n'hi ha moltes. Home, hi ha principis que són universals; però, naturalment, també hi ha particularitat s molt respectables, sobretot des del punt de vista de la interpretació. I cadascú és un món ... Jo, com et deia, sempre m'he defensat de qualsevol mena de sectarisme. Si una cosa 20 (228) fu nciona, no s'ha dc tocar. De vegades, un pot tenir, lins i tot, la inquietud de corregir certes coses perquè sap, o pensa, que poden ser millorades... però és molt perillós. Hi ha lleis de la natura molt, molt incompre nsibles; i hi ha alumnes amb una manera dc tocar que, d'entrada. et dius: «Caram! jo li canviaria això ... ,. Doncs bé: aconsegueixen resultats cxcel·lents! I jo sóc partidari dc no modificar res. Allò que funciona, no cal tocar-ho. Pe rò amb allò que funciona s'ha d'anar molt amb compte. ja que hom pot destruir «ecosistemes» de la natura de l'alumne... •Jo sóc molt oberta, com a professora••, assenyala Mme. Bise. «I sempre dic als alumnes: si Ics coses no marxen entre nosaltres. ens hem de separar de seguida. No té cap sentit treballar amb algú quan no s'hi té confiança, quan no hi ha afinitats, quan no s'és en la mateixa longitud d'ona. El professo r ha dc tenir el valor d'acceptar que no es pot tenir èxit amb tothom. » Concerts d'alumnes? Tots els professors coincideixen a cons iderar molt positiu e l fet d'organitzar, paral·lelarnent al curs. concerts d'alumnes. ocEl costat purament pedagògic,., opina Maurer, «és ensenyar-los a tocar l'instrument; però una gran part del nostre «Ofici» és estar sobre l'escenari. i això també s'aprèn. Per arni, ambdues coses van unides. És necessari que els alumnes toquin en públic durant el curs; que pugin a l'escenari i es vegi com reaccionen en aquesta situació». «Aquests concerts», diu Juliette Bise, «donen els alumnes l'ocasió d'actuar davant un públic: n'hi ha molts que, potser, no tenen habitualment aquesta ocasió; i, ací, els hem de donar aquesta oportunitat. Nosa!- tres organitzem audic ions comptant amb tots e ls alumnes: els millors, canten als concerts d'alt nivell ; i per als altres, farem un emre-nous, fins i tot per veure nosaltres, les professores, com l'alumne es comporta en públic, com assumeix i supera el «trac». És una prova en la qual molta gent s'adona que no pot dedicar-se a aquesta professió,.. El defensor més ferm dels concerts d'alumnes és, probablemen t. Vartan Manoogian , qui cm diu, convençut, que "· ..cal organitzar-nc molts més. D'aquestes sessions hauria de sortir, en el futur, un Festival, un cicle dc concerts d'estiu protagonitzats pels alumnes del Curs Internacional ». Un curset pot canviar la teva vida Fa uns anys, Gyorgy Sébók, píanista i pedagog internacionalment reconegut, em deia: «La nostra evolució està determinada per nosaltres mateixos, sens dubte; però també ho està per una sèric de factors externs: una master class, per exemple. En ella, la íntervenció del mestre pot canviar la trajectòria d'un alumne de forma quasi instantània ; és quelcom que pot passar en una hora i determinar la resta de la vida d'aquest alumne.» Pot, veritablement. un simple curs d'estiu de quinze dies, canviar la vida d'una· persona? «Pot canviar i ha canviat la vida de moltes persones.. , afirma Luiz de Moura Castro. «Ha canviat, fins i tot, la vida d'una ciutat com Girona. Ha canviat tota una instírució com el Conservatori d'aquesta cíutat... En realitat, és en els alumnes més joves que el canvi és més impressionant, més obvi. I això ve, justament, perquè ells veuen què hi ha al seu voltant, i immediatament se situen i comencen a tenir un model. Aquest és, finalment, el secret de les TEMA passatge. per exemple... De vegades. algú que acabes de conèixer. amb una paraula pot posar el dit a la nafra i fer que aquell tros de música deixi de er un problema per Ib 11- m s, ta .. a ts i- 3.1 i- i- t- :- n !- ò .- n I :i n a gran!. escole!. dc música i dels grans conservatoris: com que tots tenen molt clar el model d'allò exigit per arribar a un nivell d'autèntic professional. .. , simplement, el segueixen. Però, dc primer, n'hi ha d'haver, dc models, entens? Així, tu, per exemple, arribes a Moscou i, automàticament, comences a treballar d'una altra manera, perquè veus com treballen els companys, quins resultats obtenen; i, és clar, tu en segueixes l'exemple. A la Juilliard, al Curtis lnstitutc... , a tot arreu és la mateixa cosa. El problema que jo veig, als conservatoris espanyols. és justament aquest: els models no són clars. Així que. la gent, va molt desorientada.» «Es allò que et deia abans», comenta Arizcuren a aquest respecte. «S'ha de prendre el risc de desvetllar volcans ... Perquè, és clar, hi ha molta gent que no ha tingut la sort de ser despertada. I, en unes condicions adequades. si l'alumne és receptiu i el professor sap aprofitar el moment amb bon instint pedagògic, una I/UlSter class pot obrir horitzons insospitats. Això no vol djr que els resultats s'hagin dc materialitzar immediatament. no. Però, dc moment, al noi sc li poden provocar unes grans ulleres, com jo dic; i, a partir d'això, treurà conclusions, i anirà a cercar allò que cregui necessitar. I és aleshores quan la seva vida pot canv iar dc debò. » Per a Julieltc Bisc, es tracta, sobretot, de mostrar als alumnes el bon camí. Un camí que, després, ells hauran dc ter tots sols. ••Si algú va realment per un camí equivocat», diu, «i el professor pot demostrar-liho i fer que en sigui conscicnl. .. és veritat que això pot arribar! Sempre que l'alumne sigui intel·ligent i tingui el coratge i el valor dc canviar». El més prudent, quant a aquest tema, és Manoogian. «Canviar la vida? Sí; potser sí. Però no s'ha d'esperar que això s'esdevin- gui sempre. I si es produeix aquest canvi radical, no ha de ser per força immediatament: pot arribar després de molts anys d'inconsciència.» També Matthias Maurer hi respon positivament. tot afegint que «...cada professor té una manera especial dc treballar: una certa emanació. De vegades, et trobes amb alumnes que. musicalment, són molt ben dotats; però tenen unes qualitats potencials, no pas actualitzades. Són com llors tancades ... I el professor s'ha de plantejar què pot fer per tal que la nor s'obri. Això no es pot aconseguit amb tots els alumnes; ni, tampoc, un alumne pot ser despertat musicalment per qualsevol professor. S'ha dc produir, entre mestre i alumne, un corrent d'enteniment i complicitat molt particular• . La coherència ideològica que es desprèn de les paraules dels professors ens demostra que el Curs de Girona no és pas una simple coincidència (forçada en l'espai i breu en el temps) d'un grapat d'individualitats aïllades, sinó. ben al contrari, un projecte col-lectiu sense fissures. Però, què en pensen. els alumnes? Tot seguit ho veurem. Per què hi venim L'any passat, la Béatrice Garde va fer el curs per segona vegada. Per a ella, "· .. un curs com aquest és sempre molt refrescant. És un lloc de trobada amb uns altres punts de vista, amb unes altres maneres dc fer... Fins i tot si els consells que hi reps et són ja tàmiliars, perquè ... , bé, cadascú té una forma diferent de dir la mateixa cosa, no és veritat? Parlo de coses més rellevants que els simples detalls: punts molt importants que, de vegades, no tens completament clars ... La manera d'enfocar l'estudi d'un tu ». «Jo no vinc al curs•, em diu Marta Orts. «És el curs que ve a mi cada any• . I és que la Mana , és clax, viu a Girona. Per a ella, el curs és, com ens explica molt metafòricament, el lloc propici per a « ...veure els problemes propis a una claror diferent. No vull dir que no en siguis conscient normalment, no; veus la situació, però amb una claror, diguem, inadequada. Al curs, el fet dc comptar amb una bona «il·luminació», la que puguis apreciar nous aspectes dc la mateixa realitat.>> Però un curs d'estiu és per a tothom, abans que cap altra cosa, com diu Juany, de Múrcia, qui assistia al curs per primera vegada: «Locasió de deixar de banda la soledat. l'aïllament de la feina diària davant el teu instrument. És una oportunitat única de trobar-te i comunicar-te an11b gent que fa la mateixa tasca que tu. per tal de compartir una activitat i uns interessos comuns... No falteu a les classes col· lectives Precisament en aquesta avidesa dc contactes. fundada en la necessitat de sortir dc l'enclaustrament del treball quotidià, els cursos troben la principal justificació. Perquè, en un curs d'estiu, la pràctica totalitat de Ics classes es planteja pensant en un destinatari col· lectiu. Segons la Marta, el fet millor dc les classes col-lectives és que TEMA • ...quan hi ets, observant. !"adones que els altres tenen, o han tingut, els mateixos problemes que tu. Ale!>hores, veus que no t"has de desanimar: perquè. si un company ha pogut solucionar-los... , per què has dc ser tu men) que ell'? l uixò et dóna molt COnlt!!C• . ..A-les cln~scs col-lectives•. confirma Juany. -s'aprèn dc tot: dels teus errors. dels errors dels nh res... Perquè els altres tenen molL' prohlemes, no tan sols els tens tu. Bé, naturnlment. també s'aprènmolt de tot nllò que tàn bé... Però. fins i tot els millors tenen problemes. Això et demostra que mai no es pot dir: «ja he m:ubat d'aprendre". No, no. Aquí, et trobe~ que tothom (cadascú al seu nivell) necessita mes. necessita seguir e~tudiant. necessita l'ajut dels professors... Malauradament. no pas tothom opina ai\Ò matci\ d'aquesta e\periència. · Hi ha gent•. c\plica l\larta ...que sc salta a Ja torem les da~'cs col-lccti' e·. o hi Ya a desgrat. pensant que no en trcurit res. l això no 6; cert. Són alumne que funcionen amb la menralitat que només llurs pròpies lliçon:. merei\en ra,si-.tència. Pensen: · Bé. l'obra que toca aquesta pcn;ona ni l'he tocada. m la penso tocar. ni tan . ols la conec: com que tot allò que li comentaran no té re:. a ,·eure amb allò que em podrien dir a mi. done .. pa.,,o o me·n \"LlÏg•. Però aque~t rnonament no e!> vàlid. Pots aprendre ab olutament dc tot, i veritablement en ten. g:tne.... Ara bé. la Marta aprotita l"avinemesa per à puntualitzar: •Ul cla..\SC col·lectiva és molt interessant, . empre i quan no esdevingui una imple lliçó particular. Ja sabem que cada persona té uns probleme molt determinat:. i personal . no ja a nh·ell de tècnica general. inó també de petite co es que afecten e.~clu- ivamem !obra que e:.tà treballanl. I el professor té la necessitat. l"obligació. de u-acmr aquestes qüe rion . Però, ;}) m:ltei'< temps. :.empre ha de saber e-<rrapolar. anar d"aJiò que e-. particular a allò que pol ser general i comú al col·lectiu: ha de ser capaç d·implicar i de fer participar eb oienlS en b feina. ígui la que sigui. que s'eslà fem direcumem amb l'alumne. De totes maneres. tan solo; el fet de poder ~i.s­ IÏr a la imple clbSC pñ\ada d'una altra persona, ja t'enriqueix en molts sentits. Perquè és una e..'<penencia a la quaJ normalment no rens accés...... I no és tan sols aJl(ò. Com la Mana explica: ..Escolt.aru els alt~. no tan sol' et làs conscient de molles coses a nivell personal: tunbé de:scm'Oiupe.s molt un sentit crític objectiu. Quan escolles algú. de vegades penses: •Jo ti \etg aqu~t problema, i tro00 que el podria solucionar d'aquesta rnaner:al..... Pero no per rafany de cñtícar. ~inó pd d·apreodre tu ma~eíu. I quan acam de 10ar. p¡JUer el profes.wr li comenti aliO rm:.ei~ que tu esta\es pensam. Això et ~al mofi! .... ~ fag¡úm ~. despTés. de trobar ~ aJJ1D problemes de poder" ajudar-Jo!... !! I.?.JIJJ conclou Juany. Cosa molt po itiva. !li tenim en compte que molts dels joves que assisteixen al curs donen classe . ells també. a nens de nivells elemental o mitjà. I després? Què passa. després del curs, quan tornes al teu ambient habitual? •do crec que aquesta experiència haurà de tenir un seguiment al llarg de tot l'any». comenta Juany, una mica preocupada pel furur. «Perquè. ací. captes idees noves, que després tractes de ponar a la pràctica personal. Però duram aquest procés potser sorgiran nous dubtes. no'"es dilicultalS: coses que. ara per ara. no pots preveure. El problema, en resum. és que. després del curs, et quedes so1a .... •Tu. habirualment. treballes en una línia determinada-. comenta la Marta. · 1. al curs.· et parlen de coses nO\·es, de coses que no havies après abans. En aquest sentit. sí que et trobes una mica sol. Tard o d'hora arribes a un punt que diu:.: i ara. què faig? I és que. al començament, funciones més a base de receptes •miraculoses..... Trobes a faltar algú que et digui: fes això. fes allò altre... Jo. el primer any, em vaig trobar més en aquesta siruació. Ara. no. He après a observar, í a anar absorbint no simples recepres. sinó tot una manera de fer. J si, posteñormem, apliques l'experiència que nñas lret, no diré que puguis trobar les recepres tu sol. però sí que t'hi apropes molt. Potser no arribes a la solució ideal, però, sí més no. vas pel bon camí. Ací, aprens a treballar sol i valer-te per tu mateix ... Ja havíem vist com. segons els professors. un curs pot ser, per a molta gent, el principi d'una vida nova. Doncs bé: la Béatrice n'és un bon exemple ,.fa alguns anys... explica. «jo estudiava a França, amb diferents professors. Vaig començar. també, a treballar en el món del teatre musical i de l'òpera, acompanyant cantants. Alhora, però. vaig deixar de treballar per a mi mateixa, durant gairebé cinc anys. N'estava farta! M'adonava que estava esdevenint una pianista molt dolenta ... Buscava i buscava algú que em pogués ajudar, però no podia trobar cap professor que m'agradés, que cm fes sentir bé>•. Però vet aquí que, per casualitat, la Béatrice va ensopegar amb el Curs de Girona. ara fa dos anys. «Va ser molt divertit... Una amiga meva, que és cantant. havia de venir al curs, i em va dir: «Per què no m'hi acompanyes? Estic segura que Mm e. Bise et pot aconsellar un bon professor.. . Bé: n'hi vaig fer cas! En arribar, va resultar que a la classe de cant necessitaven un pianista per treballar-hi amb els alumnes, i m'hi vaig quedar jo. I va ser en aquells dies quan vaig tenir l'oportunitat de conèixer Luiz». La Béatrice va quedar molt impre!lsionada per la qualitat humana i professional dc Luiz de Moura. I, des del primer moment, va tenir ben clar que, finalment, havia trobat allò que tant havia cercat. I com que li sobren intel·ligència i el coratge que, segons Juliette Bise, calen per a ser capaç dc trencar amb tot i emprendre un nou camí, li va faltar temps per marxar als EUA, seguint Luiz de Moura Castro. Aquest és el tercer any que la Béatrice passa a la Universitat de Hartford. I tOL per un simple curs d'estiu ... Carme Martínez 1 TEMA Curs Internacional de Música de Girona Als l'anaments dc la música no hi ha el concert, sinó l'ensenyament. Sense ell. la resta trontolla. Aprofitant el temps de lleure estiuenc, l'ensenyament, a casa nostra, també se'n va de vacances... Efectivament: els cursos i colònies d'estiu s'han revelat, sobretot en aquests últims anys, com una valuosa cina d'instrucció musical a l'hora d'ampliar i aprofundir els coneixements impartit-; regularment durant el curs acadèmic. Voldríem ara apropar-nos a aquesta reali tar, cada vegada més present als nostres estius, mitjançant un curs que reuneix condicions folgades per ser-ne representant: un ampli i variar quadre de matèries i d"excel·lents professors, la maduresa i l'estabilitat que acrediten els seus sis anys de vida, i una poderosa capacitat dc convocatòria. Es tracta del Cu rs Internacional de Música dc Girona. Carles Guinovart, direcTOr del Curs r s ) r Carles Guinovart és àmpliament conegut en la seva vessant de creador musical i membre de l'Associació Catalana de Compositors. Guinovart és, a més, Catedràtic de Composició i Anàlisi al Conservatori Superior de Música de Barcelona, matèries que imparteix també al Curs de Girona, del qual é!> Fundador i Director Artístic. - Quina és, per a tu, la utilitat d'un curs d 'estiu? Quin és el principal propòsit que serveix? - Bé, de cursos d'estiu, n'hi ha molrs. i no sé si existeix Ull denominador comú a tors; però, probableme111, si pensem que els destinataris preferents dels cursos són , en general, esrudianrs que han acabat la seva carrera i es troben (si més no aquí, a Espanya) moll sols, sense que ningú es preocupi gaire d'ells, w1 curs pot ser una vàlvula d'escapada i, al mateix temps, una situació propícia a ww presa de consciència personal. L'estudi d'un insrrumem exigeix una grtm quantitat d'l10res de capficament i de feina individualitzada, que creen U/1 cert caràcter introvertit en l'esrudianl. Per tam. el fet de trobar-se amb per- Curs de Girona. Al centre Carles Guinrll'art i Lui::. de Moura sones amb unes mateixes idees i unes ma/eixes aspiracions sempre pol ser un }ètcror social molt importam, ai.rí com una bona ocasió de comactar amb diferellls professors que provenen d'unes al11·es f?eografies. Fins i rol. molts dels alumnes del curs han seguir, després, alguns d'aquests mestres: per exemple, més d'un vio/inis/a català ha man:at a esrudiar als EUA, a Madison, amb Vartan Manoogian. Això mateix ha posat a ca111, a piano... D'altra banda, m'agradaria aclarir que, aquest curs, no neix i mor en quinze dies, sinó que pretén trobar una cominufrat. La presència més o més regular, fins ara, al Conservatori de Barcelona, d'unafigurn de la capacitat pedagògica de Lui-;. de Moura, va convidar a no veure el curs com un fet aïllat d'un cop l'any, sinó com L/1/0 ubicació imporranl de rrobada d'una sèrie de persones que han anat seguim lO/CI una metodologia; de manem que, a poc a poc, s 'anés creant un principi d'escola. Una escola que ré molL de novetat des del punt de vista pedagògic, i que pol ser 1111a bona plataforma per tal d'ojèrir I/liCI variant dins el panorama d'un país com el nostre, ran propens (cosa comprensible, tal vegeu/a, per la proximitat geogràfica) a 1111 cert pianisme francès ... Hi ha uns altres plantejaments moll importallfs, qua111 a l'estudi d'aquest instrumem, que pro1·enen de geografies més llunyanes, com els pal:ros de l'Est, i que poden enriquir molt la nos/ra experiència. -En aquests últims anys, els cursos d'estiu han proliferat al nostre territori. No penses que, ara per ara, l'oferta és excessiva? - De fer, és veritat que es fan molts cursos ... , però està molt bé que hi hagi competència. Jo sóc molt amic de la competència. Però passa que, això, obliga a jugar més fort els qui hi volen persistir. I penso que nosaltres lzo esremfem, qualli a imen/ar no quedar-nos enrera. Fins i tot, no creixem d'una manera massa lenra, sinó donant l'empenra que la demanda del curs exigeix. D'altra part, i crec que l'ols dir això, hi hagem que tan sols s'alimema de cursets... I això d'anar sa/ram dím curs a l'altre no sempre és gaire bo, encara que depèn de què hi cerqui I 'alumne. Que hi hagi una oferta variada, això ja és propi d'un país civilitzat. Però jo penso que L/11 curs s'ha de fer amb molta seriosilat. Hi ha cursos que neixen i moren cada any, perquè manquen d'una base sòlida. -Potser, a hores d'ara, a lgun jove músic que llegeix aquest article ha dec idit participar al Curs de Girona d'aquest any. Quins consells li donaries, per tal que pu· gui aprofitar-lo al màxim? - Li aconsellaria que vingués amb molres ganes de treballm: S'lw de tenir en compte 1ma cosa: un curs de quin::.e dies no és equil'a/ent a un semestre de feina. És (231) 23 TEMA un Treball concenTraT, per wl d'adquirir molTes coses, des de bibliografia fins a meTOdologia. Que vingui amb molles pregunTes, amb molles inquiefllds, i que miri de Trobar-hi resposw a TOTes, qüesfiollallf el professoral. A més, el fel que. en quinze dies, persones que Toquen diferellfs insTrumenTs i pertanyen a diferellfS mo11s es donin ciw, després de closse, amb 1111 gol de vi al d01•an1, propicia u11s collfac:Tes mo/1 inTeressants i 1111 molt bo11 ambie111 de collvivència. matrícules, si tenim en compte el caràcter minoritari que tenen. Pel que fa a la procedència d'aquelles matrícules, 86 alumnes eren dc Girona i les seves comarques, 'irl de la resta de Catalunya, i 71 de la resta d'Espanya. Europa hi quedà molt ben representada. amb 17 francesos. 17 suïssos, 11 holandesos, 7 alemanys. 5 portuguesos, 4 suecs i 2 finlandesos. Fins i tot hi van anar l2 alumnes dels EUA i 2 de Mèxic... Cal, també, fer esment de l'ensurt de la Svetlanova en donar una ullada als programes dels conservatoris espanyols, mereixedors, als seus llavis, d'una sèrie d'adjectius que anaven des de «Unbelievable» fins a «11onse11se» (i és que, veritablement, ho són). També van protagonitzar aquesta primera setmana els cursos de tècnica bàsica, que es desenvoluparen amb l'èxit habitual. Cal esmentar, aquí, el concert de cloenda dels alumnes de Luiz de Moura: una meravella de nivell! Vents de l'Est Dades r~ficials Cursos d'inter]Jretació D'entrada cal dir que és l'Ajuntament de Girona qui organitza el Curs, amb el suport dc la Diputació, la Generalitat i el Ministcrio dc Cultura, encara que, cada vegada són més Ics empreses i entitats privades que hi col· laboren, patrocinant beques per als alumnes, o cedint locals i instruments musicals. · El nombre d'alumnes matriculats el darrer any arribà a 321, dels quals amb prou feines un 10% hi assistiren en qualitat d'oïdors. Això ens parla molt clarament de la voluntat dc plena integració dels alumnes i del seu desig dc participar al curs de la manera més activa possible. Les matèries més freqüentades van ser, com és natural, el piano (entre Moura i Svetlanova arreplegaven 66 alumnes). el cant (28). i la pedagogia (25). Sorprenent, i molt afalagadora per als mestres, fou la massiva assistència als cursos de corda (32 alumnes Manoogian, 24 ~rizcuren, i 11 (!) de viola per a Maurer). Exit també de les tècniques de basc: 22 alumnes Manoogian, 22 Arizcuren i... 50 Mou ra! La resta de les matèries mostrà, també, un bon nombre de escola de pedagogía musical ...O hauria de dir de l'Oest? Bé, en qualsevol cas, eren molt bons els vents que bufaven durant la primera setmana del curs, desencadenats per la presència dc la pedagoga i pianista russa, encara que resident als EUA (vet aquí el meu anterior dubte), Nina Svetlanova. La senyora Svetlanova (arribada a Girona de la mà de Luiz de Moura, a qui va conèixer fa tres anys, quan tots dos formaven part del jurat d'un prestigiós concurs de piano. el «Cincinatti World Competition», va estudiar, a Rússia. amb Neuhaus (mestre, també, de Gilels i Richter). a qui cita contínuament amb un invariable «my 1eacher used 10 SO)~ .. ». Dc mentalitat oberta, enemiga aferrissada de canviar coses perquè sí, l'assumpte que, probablement, centrà el seu magisteri de manera més clara, va ser el contacte de la mà amb el teclat. Una de les experiències més interessants d'aquest curs (poc habitual entre nosaltres, però molt freqüent a les escoles americanes, com explicà la mateixa Svetlanova) va ser una mas1er c/ass que va durar més de quatre hores, sobre les 1#1/dszenen dc Schumann. MÈTODE IRENEU SEGARRA CURSOS PER A LA FORMACIÓ DE PROFESSORS ESPECIALISTES DE MÚSICA • al Parculari i a les Escoles d'EGB • a les Escoles de Música i Conservatoris mat rícu l a obe r ta Informació: Secretaria. e/. Portal Nou, 13 08221 Terrassa. Telèfon (93) 783 79 72, de 9 a 13 hores Pre p a re u -vos per al f utur 24 (232) Amb la segona setmana del curs, arribà la inauguració oficial: presentació dels professors, benvinguda als alumnes, premsa i fotos ... Girona esdevingué un formiguer de joves de totes Ics nacionalitats, d'instruments i partitures... , una veritable «Torre de Babel», on la música era l'únic llenguatge comú. És un dia especialment calorós. A l'Auditori de Ja Mercè. Luiz de Mour'd imparteix una classe sobre la «Sarabande.. i la Toccala de Pour /e piano de Debussy. L'alumne és Didier, un dels molts francesos que han acudit a Girona aquest any. Moura li acaba de fer veure que estava tallant amb el pedal successions de sonoritats que, sobre un baix comú, s'han dc superposar Ics unes a les altres. «A la «Toccata» - li diu- , «has de decidir què forma part dc la melodia, i què queda com a material simplement harmònic... Aleshores, has de trobar un Touclzer harmònic, diferent d'aquell que utilitzes per a la melodia, que és més personal i diferenciat». Li aconsella, a continuació, referint-se a certs acords, no mantenir els diL~ al teclat fins al final. «Si deixes l'acord molt lentament, i fas que el so continuï mitjançant el pedal, l'efecte, per a la oïda, és el mateix que si romans a la tecla; però la sensació d'amplitud és molt major,.. És veritablement difícil copsar en quatre ratlles una personalitat tan rica com la de Luiz de Moura. Com a músic, és un artista original, imaginatiu. que fa dc cada interpretació un esdeveniment únic ... «No automatitzeu»; diu sempre als alumnes «s'ha de deixar camp lliure a la interpretació». Però, al fons, sempre resta la seriositat i el respecte de l'estud iós a l'obra escrita: «Primer, conèixer l'obra: després, interpretar-la>> , repetia contínuament al curs de tècn ica bàsica. Com a pedagog, Moura és bri llant, intuïtiu ... , i ràpid: només en mitja hora, pot fer miracles amb un alum11e. Veritable mestre de capçalera, ha esdevingut eix d'una xarxa d'amistats internacionals protagonitzada per joves músics dc totes Ics nacionalitats. Les classes de corda es reparteixen en- TEMA gar Willems, iniciador del mètode d'educació musical que pona el seu nom; i el professor Claude Helffer. un autèntic santó de la música contemporània. que va oferir un curs d'extraordinari interès. i ) Els alumnes s i Aula de ca11t. A la dreta Mme. Bise I ) s .t 1 r s a a a J s ., s ot a .- tre el Col·legi Universitari (violí i viola) i el Teatre Municipal (violoncel). Vanan Manoogian, d'aspecte ascètic i mirada penetrant, probablement és el més sever en la feina. Quan li vaig dir que passaria per la seva classe, cm va clavar la vista a sobre i ern digué: «Molt bé. però sigui allí a tres quarts de deu en punt, perquè a aquesta hora la porta es tanca i ja no es torna a obrir fins al descans ... ». No té res a veure amb les altres classes. on la gent entra i surt quant li va bé (sense fer soro ll i amb tot el respecte, és clar!). En canvi, dc nit, Manoogian es transfbrma: assidu d'Isaac el Cec (una antiga s inagoga jueva que ha esdevingut museu i terrassa-bar, un dels més típics punts de reunió dc la nil gironina), ningú més propici que ell a la xerrada informal , sempre adobada amb el seu irònic sentit dc l'humor. Quan arribo (a tres quans menys cinc, per si de cas), M~ Àngeles interpreta el segon temps del Concert n!Ím. 3 de Mozart. Manoogian li aconsella «fixar la vista a les cordes del violí. com si estigués hipnotitzada per elles... No pas als dits; només a les cordes.. . Li suggereix, també, « ...canviar el car¿tctcr del so a cada frase, com correspondria a una trama operística. De primer, la dama - toca la primera frase- : imagina que canta una soprano, la teva soprano favorita. I després - toca la segona frase amb un caràcter completament diferent-, la resposta del cavaller... Cal imaginar dos personatges que parlen . les paraules que diuen i el seu sentit». Matthias Maurcr (viola solista dc l'Orquestra del Conccrtgcbouw i professor al Conservatori d'Amsterdam) és un altre dels habituals a Isaac el Cec. Alt i ros («CI professor més atractiu del curs», segons una ràpida enquesta entre les noies), és també un gran amant dc Ics xerrades nocturnes ... i de les llengües: ja parla quatre idiomes i, aquest any, es mostrava molt interessat per aprendre. fins i tot, una miqueta de català. A la classe dc viola, la llibertat per a parlar, opinar, o participar-hi dc qualsevol altra manera, és total; s'hi respira un magnífic ambient de treball i concentració ... Maurer demana a Elisabeth l'opinió sobre l'obra que és a punt d'interpretar. la Cadenza, per a viola sola, de Pcndcrccki. Per a I'Eiisabeth, es tracta d'una obra «... b~lsica­ ment agressiva, plena d'acords dramtltics que creen una tensió continua que no troba mai relax». Després de la seva cxccl·lcnl interpretació. Maurer li explica precisament que els moments de tensió són moments de creixement, i li aconsella « ...escollir una determinada declamació per a cada passatge. com ho faria un actor en una obra de Shakespeare». Més endavant, Maurer troba massa mandrós el pitmo subito de I'Elizabeth. «Aquest piano subito ha dc sorprendre'!. fins i tot a tu mateixa», li diu. També, durant aquesta segona setmana. van començar: el curs de violoncel d'Eiías Arizcuren , al Teatre Municipal, com ja hem dit; el curs de guitarra impartit per Oscar Caceres, a Isaac e l Cec; el d'orgue, que oferien Montserrat Torrent i Michèle Guyard, a Castelló d 'Empúries, on, com és ben sabut, hi ha un magnífic instrument; i el d'anàlisi, impartit per Carles Guinovart, dedicat, aquest any, a l'evolució del llenguatge pianístic del segle XX. (La setmana anterior, el mateix Guinovart havia impartit un interessant curs dc composició). La tercera setmana ens va portar (després d'un cap de setmana molt animat pel concurs de piano Ciutat de Girona) la resta dels professors: Jacques Chapuis, pedagog dc renom internacional, qui treballa en estreta col·laboració durant molts anys amb Ed- Fins aquí, hem parlat quasi exclusivament dels prolèssors, i això està molt bé; però, quins són els autèntics protagonistes d'un curs d'estiu? Els alumnes, sense cap dubte! Ells donen sentit, vida i continuïtat a l curs, en acudir cada any a la seva c rida. Els alumnes d'un curs d'estiu constitueixen una bigarrada fauna d'allò més curiosa: cadascLí té una història particular, mereixedora de ser explicada aquí. Pe rò seria impossible que hi cabessin totes. Alguns ja comencen a obrir-sc camí en la professió. Com Christophe Si monel, un francès qui , a 25 anys. ha guanyat ara fa pocs mesos el segon premi del Concurs Maria Canals de Barcelona. O com Claudc Collet, dc París. qui, en acabar el curs, començava una gira com a pianista amb la Jove Orquestra de la ComunüaL Europea ... Claude ha treballat també, durant el curs, com a pianista acompanyant a la classe dc violí. «Manoogian és un excel·lenl professor», em diu , «que no es limita a treballar amb el violinista, sinó que fu extensives Ics indicacions al conjunt de tots dos músics. Això fa que la lliçó esdevingui gairebé una classe dc música de cambra». George López, nord-americà (però d'arrels hispanes, com indica clarament e l seu cognom), excel·lent pianista, també ha acompanyat alguns alumnes de Manoogian, tant a classe com als concerts. Uns pocs alumnes han vingut a Girona amb la seva parella. com Christopc. La dona de Christophe, Marie, és cantant i alumna al curs de Mme. Bisc. Per aquelles coses de la vida (o per exigències de la professió. com diu Christophe). Marie viu a Lió i, el seu marit, a París ... «Sort que, amb el TGV. les distàncies es polvoritzen,., somriu Christophe. També Béatricc La mis important e edirorial de publicacioncs española de obras musicales de estudio y de concicrto ~\)''~"'o ~~ BOILEAU S¡~ ~ Provcnza, l87 · Teléfono :us$) J4 08037 - BARCELONA En s u propi o intcrés pida siemprc (233) 25 TEMA ha passat aquests dies amb el seu promés, Philippc. Philippe no és músic; és un actor molt bo que, precisament en aquest moment, està muntant una obra dc teatre sobre músiques dc Liszt en col·labomci6 amb Luiz dc Moura. Ara bé, qui s'ha endut la palma, en això de venir acompanyat, ha estat un alumne de cant: un francès que s'ha portat també la dona i el fillet dc pocs mcso~: el mé~ jove i entusiasta (i cridaner!) fem dels concerts. Tot i això, la majoria dels alumnes vénen ~cnse parella, i troben de seguida un grup on integrar-sc. Als cursos d'estiu, la gent és simpàtica, oberta i comunicativa. Així que, fer-hi amislats és d'allò ri1és fàcil ... Encara que és veritat que només un petit tant per cent d'aquestes amistats sobreviuen al curs: igual que es fan, es desfan. Això mateix passa amb els petits romonces que s'hi reprodueixen, inV'driablement. cada any: tot sol quedar en simples flirts d'estiu. Però sempre hi ha excepcions. i més d'un casament s'ha forjat en un d'aquestes cursos ... Un dia qualsevol Al matf. la gent s'aixeca amb unes bones ulleres i. és clar, amb el temps just per arribar puntual a classe. Alguns estrangers. que respecten escrupolosament l'horari europeu, són els únics que. a l'hora d'esmorzar. no semblen zombies. També hi abunda el típic espavilat que es presenta a clas~c a Ics onze del matí, fresc com una rosa i tan tranquil. .. Després de tot un matí dc feina, la gent s'escampa per la ciutat a la recerca d'un bon dinar. A continuació, la majoria opta per a prendre tranquil·lament un café amb gel a qualsevol de les terrasses de la Rambla, mentre que alguns afortunats fan campana d'estudi i s'escapen cap a una de Ics magnífiques platges de la Costa Brava. que. en cotxe, és a uns vint minuts escassos. La resta enfila els estrets carrers de l'antic barri jueu, en direcció al Conservatori o la Universitat, on tothom té aula reservada per a estudiar durant un parell d'hores ... Enca- ra que alguns dels violinistes prefereixen, per a estudiar. la tranquil·litat de la cambra de l'hostal; cosa que no sempre és prou agradable per al de la cambra del costat, sobretot si el «Simpàtic» veí decideix dcspertar-tè cada mat f amb el Segon Concert de Prokoficv... Cap a les set, solen començar els concerts d'alumnes, a la Rambla o a la Mercè. Un dels concerts al carrer que va assolir un èxit més remarcable fou el de l'aula de canr, que va interpretar, entre d'altres. uns fragments de Hi>st Side Story També van arreplegar un públic nombrós els alumnes de violoncel i els pianistes de Luiz de Moura. Mereix especial atenció el concert d'alumnes d'Óscar Cúccres, que es va celebrar amb gran èxit a Isaac el Cec. Nova desbandada per a sopar... Excepcionals, però cada vegada més freqüents, són Ics festes a alguna de les cases particulars amb piscina. En aquestes festes. s'hi menja i beu (amb moderació) i s'hi balla (sense moderació). Al final, els qui han portat banyador es remullen a la piscina; i als qui han estat prou imprudents i s'han deixat a casa el vestit de bany, se'ls hi llença amb el que porten, sigui una samarreta amb texans o el modelet de Dior... I, al matí, la gent s'aixeca amb unes bones ulleres... Finalment arriba, com a tot de la vida, el darrer dia ... Al vespre. sc celebra a la Mercè l'esperat concert del grapat d'cxcel·lents artistes que són els protèssors del curs, premiats pel públic amb llargues i càlides ovacions. A continuació, el lliurament de diplomes, un dels moments més divertits: cada matèria té la seva pròpia •claque(aquest any, la de la classe dc Manoogian ha estat la millor, o sigui. la més cridanera), que dedica expressius xiulets (i alguna que altra frase més o menys agosarada) a les noies que surten a recollir el diploma. En acabar, tothom surt al petit claustre a beure una copa de xampany, ler Ics últimes fotos, i intercanviar adreçes i petons. Després. la gent es divideix en grans grups i mira d'aprofitar el millor possible allò que queda d'aquesta darrera nit. Al matí següent, només els alumnes de Jacques Chapuis i Claude Helffer tenen classe. A l'hora de recollir les impressions dels alumnes sobre què ha estat aquest curs (sobretot si hom espera fer-ho els darrers dies, amb l'innocent propòsit d'obtenir un balanç com més objectiu millor), els resultats poden arribar a ser d'allò més decebedors .. . A les meves cintes tinc gravades les incongruències més divertides i surrealistes que es puguin imaginar... I que no cal reproduir ací! Però, en fi ... Com a mostra. un botó. •Crec que hi ha moltes dones maques, ací». em diu somrient George Boyd (EUA), el /igón oficial del curs. «A part d'això», continua, ja seriosament, «hi he trobat un nivell molt bo i excel· lents professors. Hi ha molt bon ambient: una bona atmosfera per a aprendre. He après molt dels altres alumnes, i he fet molt bones amistats. I la ciutat és preciosa ... ». Quan li prgunto si no hi ha trobat cap defecte, cm mira com si no m'entengués, i em diu: «No, no... All was wo11derful!». Carme Martí11ez a .- :I tt ·" n~ s s s r TEMA Gonçal Colllellas: visió positiva des del curs de Llançà Durant 10 dics d'aquest mes de juliol (del 19 a129), la localitat gironina de Llançà tornarà a acollir el seu Curs Internacional de Música, dirigit pel violinista i director de la nova Orquestra dc Cambra del Palau de la Música Catalana. Gonçal Comellas. Juntament amb Gonçal Comellas, que impartirà les classes de violí, hi participen Norbert Blume (viola i música de cambra), Claudi Arimany (flauta travessera), Marça! Cervera (violoncel) i Ramon Coll (piano). Gonçal Comellas té una llarga experiència com a professor en cursos d'estiu (Cuenca, Torroella de Montgrí...) i aquest any també participarà al curs de Cervera i a un curs a la ciutat d'Osca. Ell ens explica les seves impressions i reflexions sobre els cursos d'estiu en general i sobre el de Llançà. Un curs d'es¡,itt no pot suplir els estudis regulars, però s'en poden treure idees profitoses Gonçal Comellas EI Curs de Llançà aplega cada any a l'entorn dc 70 alumnes, els quals necessiten , per accedir-hi , un nivell avançat o superior d'estudis musicals, encara que s'hi accepten esrudianL'i de grau mig segons els casos. Gonçal Comellas ens comenta que: «Això dels nivells, per a mi 110 és w1 barem gaire bo. Ens guiem principa/me/11 pel nil'ell del mmeix alumne i, si hi ha casos que ralla pena comemplar, els admetem. Però, d'altra banda, és evidem que e11 u11 mareix nivell hi ha alumnes més preparats que d'altres. A la llarga, però, és el mareix alumne qui treu rors els pro./irs del curs;;. Si més no, hom pot pensar que en 10 dies no es pot aprendre a aprofundir gaire, en qualsevol aspecte tècnic o musical. Però no es tracta ben bé d'això. «En /Odies s'aprofite¡ el remps al màxim», -explica Gonçal Comcllas-. «Però rambé és clar que e11 JO dies no es por fer una carrera ni abarcar rota una gamma de subtileses que comporta una carrera de ripus instr/1/nenral-musica/. Ni tampoc en més temps. Però és evidem que se'n poden treure i aprofitar algunes coses. Tècnicament, musicalmellf i en tots els aspectes se'n rreu en noves idees.» És potser la finalitat d'extreure noves idees, o potser les ànsies d'arribar a ser un bon músic, allò que fa que molts estudiants dc música es converteixin en assidus assistents a diferents cursos d'estiu durant el mateix període estiuenc. Gonçal Comellas opina que: «Sí; en aquest país hi ha ganes d~IITibar a ser un bon miÍsic, i l'alumne irineram de cursos d'estiu sembla que por estar desoriemm, i de vegades s'arriba a desoriemar el mateix professo!: Sembla que busquin el professor ideal, cosa que de vegades es té i 110 se n'adonen. No sembla que estiguin les coses clares en aquest se11tir. Així, és molr habitua/trobar l'alumne itinerant, i crec que això 110 és gaire pntdew. 7ïnc la impressió que aquesr ripus d 'esrudiant busca el secret... ; i, buscar per buscar, no és aconsellable, perquè hi ha una cosa.fòncunenral en l'ensenyament d'un insrrwnenr: car/asclÍ té una tècnica determinada , segons les se1·es aptituds. Cadascú es fa la sel'a pròpia tècnica i, amb el remps, hi ha coses que fimcionen bé i d'affl·es que no. Elmatrdx alumne ha de ser prou awoanalíric per veure què és allò que realment li convé». Acri vitats igualment enriquidores per als professors De totes maneres, i en darrera instància, els cursos d'estiu esdevenen positius en tots els aspectes, tant per a l'alumne com per al professor. Pel que respecta al professor, Gonçal Comellas ens explica quina mena d'aprenentatge pot treure un professor d'un curs d'aqeustes característiques: «la se sap (i eminents pedagogs ho han dir) que sê1prèn tant d'un mateix com ensenyant a w1 af,·e. Fins i rot, alguns han anat més enllà i hem dit que s'aprèn tanr de les coses dolentes com de les bones. És evident, p erò, que qui està interessar en la pedagogia, en rreu uns coneixemems. perquè cada alumne és diferem i planteja problemes diferems de rirme, mecanisme, d'elements tècnics, de ripus musical, erc. » Després d'aquesta explicació preguntem: el músic que fa de professor, ha de saber (235) 27 TEMA pedagogia?: «N'hauria de saher. cosa que respon Gonçal 110 passa gaire» Comcllas-. uSom e11 1111 país en el qual totllom fa de mestre. La pedagogia , des del meu pum dl' vis ra. és 1111 aspecre de la cièllcia musical que exigeix tma dedicació i u11s coneixemellf.\' que 110 ré 101110111. » Malgrat tot, tal i com ha dit el director del Cur~ dc Llançà, Ics experiències i els aprenentatge~. tant per als professors com per als alumnes, s6n positius. En els cursos d'estiu s'estableix una relació acadèmica i dc convivència personal entre els dos subjectes principals, i aquesta relació n'és una dc Ics característiques principals. «Les experièllcit•s e1i el rerre11y nwsica/ i e11 el perSOlla/ sempre són posi1i1·es. Fi11s i 101. d'aquest ripus de cursos en sur/ei/IIOIIS perirs grups de cum/Jm» , diu Gonçal Comcllas. Sens dubte, el Curs dc Llançà gaudeix d'un bon prestigi. Però aquest prestigi. qui el confereix? «Tot crea presrigi, començam per l'organit:ació, el professoral i l'alumnat, naruralmellf», respon Gonçal Comella s. Assistir a un curs d'estiu pot significar per a l'alumne, deixant dc banda els aspectes tècnics i musicals, engrandir el seu currículum . cosa que, per altra banda, no significa forçosament que aquest alumne sigui realment bo en la seva carrera . I per al professor? «Sinceramem, 110 crec que els mtísics jàcin els cursos d'estiu per qüestions de presrigi. Crec que només els I/IOL/ /'ime- Seria bona ww panicipació majoritària dels alumnes del país Claudi Arimany Si bé la majoria d'alumnes dc Llançà són del país. n'hi ha d'estrangers. É!> possible que, en aquc.,t sentit, diferents punL<> dc vista puguin xocar, ja siguin per:.onals o en el terreny dc l'aprenentatge. Gonçal Comet las no ho creu així i manifesta que: «Ulls inrerwmois ditquesr tipus, i pums de 1'Ïs1a dijèrents, sem¡lf'e .wí11 i111eressmus i po:;irius. I 1•o/dria apn!fiwr aquesr lema per assellyalrtr u11 aspeue que em sembla llecessari. Ja que els cursos es jà11 acf i amb diners d'ocí, s6c de I 'opinió que aquests cursos s 'llauri ell de deslinar majorilàriamem als estudiwlfs d'ad, perquè els esrrcmgers ja fel/en ¡·ursos propis». rès professional; si més no, és així en els casos que co11ec. No és als cursos d'esriu on s'adquireix el presrigi, però és cerr que la presència de cens professionals comribueix a donar prestigi al curs.» Al Curs de blançà es tracten per un igual tant els aspectes tècnics com els musicals. que permeten extreure noves idees i la possibilitat d'aprofundir a fons en certs detalls. Cada dia, entre matí i tarda, tots els assistents treballen durant cinc hores. Contribueixen així a l'ambient musical que la Costa Brava respira cada estiu. Rttmon Coll Teresa Martínez COR DE CAMBRA DEL PALAU DE LA MÚSICA CATALANA CONVOCATÒRIA DE BEQUES CURS 1990-1991 Organitzat per I 'Orfeó Català i patrocinat per la Fundació Caixa de Catalunya Les bases fUNDACIÓ CAIXA DE CATALUNYA 28 (236) .dJ~ "91Jr les sol·licituds es podran recoll ir a partir del dia 8 de matg a 1'ORFEÓ CATALÀ (Recepció) CI Sant Francesc de Paula núm. 2. 08003 BARCELONA Telèfon (93) 301 11 04 TEMA Cervera: una opció enfocada a estudiants de grau mitjà (violí); Emilio Mateu i Myriam del Castillo (viola); Marçal Cervera i Richard 1111kow:;ky (violoncel): Ferran Sala (contrabaix): José Tomas i Armando Marrosu (guitarra): Salvador Gratacòs (Oauta travessera): Miquel Farré i Sofia Puche (piano): i Jordi Mora i Eugènc Macgl:x (orquestra i música dc cambra). Paral·lelament al curs. té lloc a Cervera el Festival dc Música d'E:.tiu en el qual participen diverso:. professors del curs i la Jove Orquestra dc Munic. dirigida per Jordi Mora. Jordi Mora és també el rcspon~able dc la formació dc l'orquestra d'alumnes del curs. Corn a principals novetats, podem assenyalar la presència per primera vegada de Gonçal Comellas i de Sofia Puche dc manera oficial. <<L'any passat es .féu, .fòm de s ~I e ., a z Per novè any consecutiu, la ciutat de Cervera acollirà, des del dia I fin s al dia 15 d'agost. el seu Curs Internacional de Música. dirigit des dc fa 4 anys pel violinista Josep Maria Alpiste. Aquest curs és el que més persones acull dc tot Catalunya: l'any passat s'hi superà la xifra dc 300 alumnes. Això és possible gràcies a la pròpia infrastructura que ofereix Cervera, la qual permet allotjar-hi tanta gent. El curs i l'allotjament es troben al costat dc l'edifici de la Universitat de Cervera; això permet que tots els assistents al curs estiguin junts en un radi d'uns 300 metres. Josep Maria Alpistc ens fa una mica d'hi~tòria sobre aquest curs: «l11 començar esseni 1111 curs de g uilllrra inslcmra/ per Emili Pujol. Quan morí. els seus alumnes conlinuaren aquella /asta. Amb el1emps, s'hi anaren incorpora111 a//res inslmm enls , i així anà creixent i adquirim imporlància. Recordo que l'OiR fer-me càrrec del primer curs de l'io/í i aleshores hi ha via 4 alumnes. Al'ui dia ja en són 70». El curs és enfocat cap a estudiants dc grau mitjà, encara que s'hi accepten estudiants de grau superior. La mitjana d'edat dels alumnes es pot establir en 18 anys; i la majoria són catalans. També hi assistei- xen estudiants de la resta dc l'Estat. i dc França, Alemanya, Itàlia ... L'any passat, fins i tot hi assistí un japonès. D'entre els estudiants catalans, una bona pan ~ó n alumnes del Conservatori Elemental Municipal dc Cervera. del qual Josep Maria Alpiste és el cap d'estudis i el responsable de l'àrea de corda: hi participen prenentho com una ampliació o un complement dels seus estudis habituals. programa, una sèrie de xerrades a càrrec de Sofia Puche. Aquesr any, oques/a acliI'Íial ja és w1 aspec/e organi1za1 del mrs. Sofia Puche és una persona imeres.wntf.~­ sima i es1em mo/1 con1enrs de lenir-la en/re I/Osa/Ires», comenta Josep Maria Alpistc. Matí i tarda, el treball és constant i intens. Després dc sopar hi ha gairebé un con- Estreta vinculació amb el Consen•atori de Cervera Podem dir que el curs dc Cervera opta per diferents enfocaments. Josep Maria Alpiste ens explica que: «Quan 1111 alumne l'e d'un lloc que no co11eixes, i veus que llecessira rècnica, se li han d'obrir els ulls a coses que no coneix o que 110 ha fel lnai». D'aquesta manera podem parlar d'un tractament alhora col·lectiu i person_alitzat. El claustre de professors és format per: Josep Maria Alpiste. Gonçal Comcllas. Jaume Francesch i Ul rike Flemming Marçal Cerl'era (237) 29 TEMA cert diari; i l'últim dia del curs té lloc el concert de cloenda. Però el poble dc Cervera també es contagia d'aquest ambient musical, gràcies al mateix curs i al Festival per un cantó, i als mateixos alumnes per l'altre. El director del curs explica que: «A les nits, la gent del poble ronda pels l•ollll111s de la Universital, que té u11 passeig molt maco. Gent i estudiants co111acte11 amb jèu.:i/iu/1, i de l'egades s'orga11itzen concerts espolllanis. Això fa que rea/meni s1ti respiri 1111 ambiem especial». Cal saber seleccionar els cursos. Aleshores consriweixen una experiència positiva Un tant per cent important d'alumnes repeteix cada any la seva assistència al curs. Molts també làn l'itinerari per diferents cursos d'estiu. Aquesta activitat, és bona? Josep Ma riu Alpiste opina que: «Si se saben escollir els cursos és positiu, perquè crec que ho és desco11nectar del professor ltabiltlal. Això vol dir que, les ma/eixes coses. les pots entendre millor si t'ho expliquen d'u11a altra manera. També es bo conèixer persones diferems. La col·laboració amb altra gent que 110 coneixes i la comparació amb altres estudiams sempre és bOl/CI». Josep Maria Alpiste parla dels professors i diu que: «La qualitat del professorat és excel·lent i, afortunadamellf, la majoria són d'ací. Es tracw de noms reconeg111s a lots els nivells». D'altra banda, Josep Maria Alpiste ha volgut aprofitar aquesta conversa per parlar del Conservatori de Cervera, que Co11cert de professors dins el Fesliral de Cen·era. A l'esquerra Josep Maria Alpiste l'any vinent celebrarà el desè aniversari. i ara acaba d'actuar a Sevilla.» <<El Conservatori començà com a escola de música, comandada per Narcís Saladrigas i Roser Trepat. Entusiastes, amants de la música, amb dedicació total i sense intentar rebre res a cam•i, ells en l'an ser les awèntiques ànimes. !im aconseguir que ara hi hagi 1111a orquestra de cambra, que ja ha estatl'ista i escoltada a Alsàcia, El Conservatori aplega principalment estudiants de les comarques properes a Cervera; fins i tot alguns conservatoris o esco les de música d'altres poblacions properes funcionen com a «fi lialS>> del Conservatori de Cervera. S'ha dc dir, però, que el Curs Internacional de Música dc Cervera funciona com una activitat separada del Conservatori. encara que aquest actua com a entitat organitzadora. Per acabar, Josep Maria Alpiste explica quin és l'esperit del curs de Cervera: «Cada any imelllem superar-nos i resoldre els problemes que poden sorgir, per a fer-ho miIIOJ: A l'hora de fer música, hi apliquem la màxima seriositat, perquè no és un curs per a fer vacances. lA gent hi assisteix per !reballar seriosamem, i la música s'hi pren, de seriosament. Crec que la seriositat és /'ingrediem perquè el curs fimciolli cOI·rectamellt per tal de donar el miixim als estudiams, i perquè en surtin comems, ha l'enfIti après alguna cosa importam per a ells». Orquestra dalum11es del curs de Cervera 30 (238) Teresa Martfnez TEMA Torroella de Montgrí: L'opció per un equip pedagògic Pinc/las Zuckerman durant l'assaig de l'orquestra El Curs de To rroella dc Mo ntgrí arriba enguany a la setena ed ic ió. La seva trajectòria ha estat marcada per una evolució interessant d'ençà dc la primera edició centrada en la tïgura del violonccl·lista romanès Radu Aldulcscu i amb només aquesta especialitat i la dc v iolí i guitarra. Posteriormente, se n' hi van incorporar d'altres i, amb la presència dc l'equip de l'Acadèmia Yehudi Menuhin de Gstaad, l'especialitat de música dc cambra tingué un paper destacat en el curs d'edicions precedents a l'anterior. En aquesta, s'inicià una nova fórmula que continua en l'edició d'enguany i de la qual se'n mostra satisfet el seu director i a/ma marer, Josep Lloret. «Es tracta d'un Curs molt intensiu per a l'alumne, ja que hi rep classes individuals i també música dc cambra». assenyala. La nova fórmula és que el Curs és responsabilitat pedagògica absoluta dc l'equip de professors del Royal College of Music de Londres sota la di recció dc Rodney Friend. «Enguany», afegeix Lloret, «l'Orquestra d'aquesta escola s'incorpo ra a l Curs i els seus membres s'integren e n e ls diferents grups de cambra que es formin al Curs com un animador o catali tzador del g rup. Naturalment, però, cada grup serà dirigit pe r un professor.» Josep Lloret destaca l'alta categoria dels membres del quadre dc professors, tots e lls amb un important historial com a solistes o caps de fila de prestigioses formacions simfoniques i també en el camp pedagògic. En aquest Curs s'hi ha incorpo rat el professor Xavier Joaquín. «La categoria dels professors constitue ix un gran estímu l per als participants. r també el fet que participin en e ls concerts del Festival.» Per a Llorer. un dels grans atractius del Curs de Torroella de Montgrí és. sobretot, l'oferta global. el pla general d'estudis, encara que accepta que dues setmanes de treball és poc temps. «Crec que és un dels cursos més complets que s'ofereixen a casa nostra. A molts cursos, la música de cambra és opcional. Aquí és obligatòria. És una activitat imprescindible. Per altra part. una selecció dels alumnes integren l'orquestra del Curs. I el seu concert forma part del Festival de Música de Torroella de Montgrí. L'any passat. aquest concert el va dirigir una figura del prestigi de Pinchas Zuckerman." Lloret destaca que en l'edició dc l'any vinent s'incorpora al Curs la Universitat de Barcelo na amb la inclusió dc classes teòriques a través del Departament de Musicologia. «Això pot constituir un a l·licient per a l'estudiant i obre noves possibilitats a l Curs.» Mentrestant el Curs dc To rroella dc Montgrí ha eixamplat el ventall dc nivell dels participants. «Ara s'accepten alumnes de curs superior de grau mitjà i cursos superiors i dc postgraduat. Un al·licient és que el Curs ato r- ga una vuitantena de beques sufragades per la Fundació Caixa de Catalunya. Això representa que més de la meitat de ls participants són becats . Això facilita que mo lts participants puguin repetir els cursos i així l'any següent cone ixen millo r e l professor. A més, ara s'obre la possibi litat que els participants del nostre Curs puguin gaudir dc beques per a estudiar a l Royal College. La idea de Rodney Friend és de poder-se cmportar dos o tres dels participants dc Torroella a Londres. Cal tenir en compte que aquest és l'únic conservatori o escola de música els títols dels quals tenen rang universitari. D'aquí ve també l'interès de provocar les trobades amb la Universitat dc Barcelona. sobretot a mida que les universitats d'aquí s'obren a l'activitat musical. » Lloret, a l'hora del resum, valora l'homogeneïtat i cohe rència del programa i del sistema pedagògic com a tret distintiu del Curs de Torroella de Montgrí: «A diferència del que passava abans, el programa de l Curs és comú. Abans, cadascú tenia e l seu propi sistema, i anava a la seva perquè cada especialitat era desv inculada de l'altra. La llàstima-insisteix en un argument c itat abans- és que dues setmanes és poc temps. Pretenem arribar a Ics tres i millor si el Curs pogués durar un més», conclou . R. R.M.C. (239) 31 MÓN SONOR El valor del prograiDa en un concert siiDfònic En un pla estrictament instrumental, cal en el darrer mes un concert veritablement insòlit quant a un aspecte que hem anat comentant dc forma reiterada: el dc la programació. Per fi una orquestra forastera, ara la London Philharmonic. ens ha proposat un programa absolutament distint dc la pura convenció del repertori, amb !'•Obertura• dc Alfons tmd Estrella de Schubert, Ics l-ftriacions Simfòniques op. 78 dc Dvorak i el gran arranjament de Schonberg del Quartet amiJ piano op. 25 de Brahms. Es curiós dc constatar com aquest tema del repertori, sempre repetitiu, és contestat per gairebé tots els melòmans en demanda dc renovuci<S, i quan aquesta es produeix, com ara , no manquen les crítiques per una falta d' interès. És un tet ben conegut i confirmat; difícilrncnl trobarem algun compositor que no mostri algun aspecte del catülcg respectiu <.l'una importància rclativamcntc menor respecte a les grans produccions senyeres. És un fet inevitable. en tots els grans creadors de qualsevol àmbit, el dc romandre tal vegada en el terreny de la paleta grisa o si més no del gran artesanat no neces. àriarncnt transcendent. I aquest seria el cas del concert que ens ocupa , impecablement dirigit per Rozhdestvensky. Es podria haver pensat. fins i tot. que les dues primeres obres foren precisament pensades per a «descarregar• el programa de treball de preparació en profit del pes específic de l'obra dc Brahrns. Però no ens podem enganyar; no es tractava del fenomen corrent en moltes de Ics sèrics regulars en les millors orquestres d'arreu, sinó d'una programació sistemàtica i acurada, en homenatge a un públic intcl·ligcnt corn el nostre. L'«Obertura» de Schubert havia estat assajada amb cura i la versió sorgia impecable, no corn una mera lectura de tràmit; les realment poc transcendents 111riacions de Dvorak quant a forma simfònica es mostraven com un catàleg d'orquestració seriós i notablement enriquidor per una cultura musical de l'autor i d'aquesta variació en ona petita. Però on no sabem del tot fins e~mc ntar 32 (240) Borís Godunov a quin punt el públic es va adonar prou de l'efemèrides fou en l'esmentat Quartet de Brahms-Schonberg. Obra dc 1937, és un testimoni d'homenatge respectuós a un compositor especialment estimat per tots els components dc l'Escola de Viena. El fet d'un quartet amb piano permet al seu adaptador d'«orquestrar-ne" literalment aquesta secció en gran part per al sector dc vent, i fins i tot de Ja percussió, i arribar a conseqüències importantísirnes: quant a vàlua absoluta d'aquesta música i quant a excmple de progressivitat historicista. Ens estimarem sempre l'obra origina l corn una de les cimeres màximes dc la música de cambra de tots els temps, però Ja tasca de Schonberg és, com a mínim, un homenatge sincer a l'extraordinària condensació dc material que conté la primera. Heus aquí, si més no, la demostració més palpable de la gran dimensió orquestral de Schonbcrg encara no prou coneguda pels públics de «repertori». Rozhdestvensky donà la mida exacta de corn es pot dirigir una orquestra, a condició, és clar, que sigui dc grans professionals. amb un gest mínim, gairebé avariciós. amb profundidat o amb alegria, quan s'escau. El contrast de diverses cultures musicals Concerts dc música orquestral de cambra han permès de contrastar, una vegada més, distintes cultures musicals. Per una banda, un bonic recital de l'Orquestra dc Cambra de Viena dirigida per Philippc Entrement, ensems solista d' un concert de piano i amb programa exclusivament de Mozart. Aquest pianista, de sòlida basc francesa, està darrerament dedicat a aquesta tasca, pròpia dels músics integrals mo- MÓN SONOR derns, d'alternar Ja conducció de conjunts de cambra amb l'actuació solista. I diu molt a ¡¡,vor seu aquesta recerca dels millors elements instrumentals. Les actuacions d'Entremant són sempre un fet selecte i distint dc tantes coses que sovint deixen un regust comercial, bé que dissimulat. Fou, aquest, un concert de deliciós fraseig europeu, de refinament exquisit. Hogwood com·eua un estil potser discutible, però personalíssim No menys es podria dir d'un altre recital molt semblant externament, però radicalment distint en essència, el de la St. Paul Chamber Orchestra de Nova York dirigida per Hogwood i amb el piano solista de Jon Kimura. ¡Com en són, de perfectes, aquestes orquestres americanes. d'una perfecció que fa pensar sempre en la classe característica de la Juilliard! Una afinació i una puresa de línies veritablement increïbles vingueren aquí unides a una certament curiosa interpretació a cura del director Christopher Hogwood. Aquest és un músic de respectable fama, assolida en versions discogràfiques de signe històric. Amb una orquestra del «nou món» com aquesta es va produir un fenomen de caire exclusivament interpretatiu, de música d'autor. Discutible, segurament, però amb la signatura pròpia d'un artista que té idees pròpies al respecte. Un Concert de Mozart i sobretot una Simfonia de Haydn amb contrastos dramàtics constants i passatges nítidament frasejats. Res més allunyat de la clàssica escola vienesa esmentada, però d'una validesa inquietant per la força de comunicació que comporta. A molts ens va desvetllar un enorme interès, com a mínim especulatiu, mentre que en altres va moti- June Anderson var reserves viscerals també plausibles. En tot cas, per a obres com el concert Dumbarlon Oaks dc Stravinsky. també en aquest programa, resulta la formació definitiva. Borís Godunov, Ull dels títols més preats al Liceu Al Liceu ha retornat un dels seus títols més preats, el Borís de Mussorgski . Obra de gran tradició d'un gran baix indispensable, que ara ha estat representat per l'art de Ghiaurov. És el cant que gaudeix de la possibilitat no gens comuna d'expressar-se en un registre on l'articulació lírica esdevé especialment revessa. Hi ha, doncs, gairebé un estret monopoli del personatge, que en la història de la interpreració ha tingut memorables però escasses fites. ¿És Ghiaurov el millor Borís possible en el present instant? Sens dubte assistim sempre, en aquests casos, a una interpretació total i memorable. Altrament, un elenc nombrós dificulta sempre aquesta producció, que ha comportat cantants de primera magnitud com Kurt Rydl o Eva Randova, deliciosa en la Marina, i la revelació d'un tenor protagonista en Walter Donati. Però Borís es també un gran espectacle i una gran cantata. Quant al primer d'aquests aspectes cal tenir present, naturalment , una direcció i una escena com la de Faggioni. Hi ha hagut coincidència respecte dc l'ambient caliginós i obscur que aquest transfereix al seu Borís, però es tracta, veritablement, d'una de Ics interpretacions escèniques més plausibles per a una trama dramalica plena d'angoixa i d'esdeveniments dc tragèdia boirosa. Excel·lents els cors, l'altre puntal indispensable de tot Borís, i una important direcció musical de Janos Kulka, ja que no és partitura a l'abast dc qualsevol especialista dc l'escena operística. Junc Anderson va fer un recital , també al Liceu. amb cinc peccs del repertori líric, relativament extenses però úniques. Hom esperava, dins de la tradició liceíslica, aquesta soprano, jove, de gran veu i escola fulgurant i el resultat generalment establert ha estat el d'una certa asèpsia interpretativa, una certa contenció, per no dir fredor, excessives. S'esperava més de la soprano americana, sobretot en el camp interpretatiu esmentat. Josep Casanovas Butlleta de domiciliació bancària Butlleta de subscripció Senyors, els agrairé que amb càrrec al meu compte/llibreta atenguin els rebuts que els presentarà CONSORCIS DEL PALAU DE LA MÚSICA CATALANA I DEL GRAN T EATRE DEL LICEU, pel pagament de la meva subscripció a Ja REV ISTA MUSICAL CATALANA. Nom i cognoms Telèfon _ Carrer _ Població - - - - - - - - - O te Professió Província Titular __ · Desitjo subscriure'm a partir del número amb la quota anual O de 2.750 ptes. semestral O de 1.400 ptes. Banc/Caixa - - - - -- -- - - - - - - - Núm. llibreta Núm. compte Agència Adreça agència Població Signatura O Faré efectiu I' import mitjançant O taló bancari adjunt O domiciliació bancària Per subscripcions a l'estranger. consulteu el preu. (241) 33 MÓN SONOR ----------------------------- ----------------------- RETRAT Peter Maag: un filòsof i teòleg de la música Mozartià convençut, fidel a una concepció del fet musical que ha abeurat en el romanticisme, la seva imatge física, mig patriarcal i mig intel·lectual, ho corrabora. Artista per via de procés artesanal i no per esclat genialoide espontani, el seu profund substrat cultural arrodoneix una figura d'una gran solidesa, d'una autenticitat gratificant en un context en què la fidelitat a aquest concepte i a altres de semblants constitueix una mena de remar a contracorrent. 34 (242) MÓN SONOR Un cabell absolutament gris i força abundant li cobreix bona part del front i li atorga un inevitable caràcter patriarcal, més enIHt de l'aparença d'una edat pre-senecta. Té un tracte correcte, però no especialment càlid. Parla amb naturalitat, de forma planera, sense cap to doctoral , i sempre tens la sensació que li importa més dir coses autèntiques i serioses que no emfasitzar i revestir el discurs amb parafernàlia o retòrica buida. Sovint pronuncia arguments de considerable gm ix sense adornar l'expressió amb pauses, intlexions teatrals o altres recursos efectistes. Com si per a ell tot correspongués al món estricte de la més absoluta normalitat. L'elemental guió que hom porta sempre per a conduir l'entrevista, aquesta vegada s'ha vist pertorbat d'entrada, perquè el director suís ha mostrat tot seguit una clara voluntat de comunkar una vivència, per descomptat interessam, que et fa la sensació que el motiva de forma especial. Diu: - Des de fa Wl any i mig sóc di rector de la Bouega i de l'Òpera de Treviso, que m'ha posat a disposició aquesta Bottega perquè pugui treballar amb els cantants joves. Així he pogut realitzar una idea que estimava molt: disposar d'un teatre per a cantants jol'es, sorgits dels conservatoris i de les escoles, perquè complefin la formació abans d'iniciar una carrera professional i de poder treballar i practicar l'ofici; que puguin actuar amb directors d'orquestra i directors teatrals de prestigi durant un cert temps. Quan un cantam surt del Conservatori sap cantar, però no té cap experiència. Aquí es pol treballar amb calma , sense pressa. La música ambiental que arriba al saló dc l'hotel on ens trobem és força potent i dificulta rentesa. Demanem a un cambrer que disminueixi el volum sonor. Peter Maag, aprofita l'avinentesa per a dold rese'n. - A Espanya, l'ambientació musical és molt alta. Després, continua amb la seva explicació. -A la Botegga, s'hi desenvolupa una àmplia activitat didàctica. Hi ha escola de pianistes repetidors, de directors d'orquestra. Jo hi dono cursets de direcció i, després, els alumnes més dotats són acceptats a la Bottega, hi tenen ocasió de dirigir, treballen amb mi als assaigs i coneixen tota ICJ pràctica del teatre. Crec que això és u11a cosa que no existeix enlloc - proclama amb satisfacció ben perceptible. I tot seguit esmenta un èxit inicial. - El mes de setembre vam fer una represemació de Don Giovanni que va aconseguir un èxit extraordinari. La cosa ha anat tan bé que estem invitats a recórrer tot Itàlia amb aquesta producció. I tCJnzbé hem estat convidats a França i a Alemanya. Tothom 1enia em re I8 i 27 anys. Però hem esta! assajam dos mesos. S1w fet una tasca fabulosa. La premsa lw dit que es veu que 110 es necessiten gralls lloms per a fer òpera. En veure l'è.xit, el g01·em ha atorgar una subvenció per a dese11volupar aquesta rasca didàctica. Engua11y farem Falstaff i Lc nozze di Fígaro. I també El Messies de Htindel i el Requiem de Mozart. Sl, també treballem ellied alemany i l 'oratori: tot allò que els canwnts han de conèixer. El director suís, justament satisfet d'aquesta iniciativa, encara amplia referèn_ cies amb una línia semblant. -També sóc director d'una orquestra de cambra de Pàdua que ha actuat, a la Borrega, el repertori concertístic. Els joves di- rectors te11en l'opommitat de dirigir-la. La introducció de Peter Maag, ha servit per a molt més que mostrar una realitat significativa i d'un gran atractiu. Al darrera d'aquesta experiència insòlita i admirable, hi ha tor un món que convida a la reflexió. El mateix artista ens hi situa: -E1·ide11tmenr, /star system m contra l'òpera. Absolutament. I vegeu que, ja, fills i tot els perits teatres de província fum comeiiÇat a comprometre-s'hi i a cof.labomrhi. D'aquesta manera, s'escapcen les possibilitats d'agafar experiència als joves, perquè ja no poden camar ni en aquests teatres de segona categoria. Això és un p ecat greu. A Alemanya hi ha un gran tradició de teatre a províncies. I era molt bonic veure el treball que s'hi feia en aquest semit. -Es fa difícil , així, que sorgeixin noves figures, oi? -Sf; molt difícil. I aleshores er trobes amb aquella cosa: que les grans figures canten la «seva» Traviata, el «seu» Rigolctto. I ho fall com ho ja11 sempre arreu del món. Ni el director, ni el responsable escènic tenen oportunitat d'aportar-hi res. Per a mi, p er aquest camí, l'òpera es mor. -En tot cas. sembla clar que aquestes figures ajuden a divulgar l'òpera, amb llur acusat protagonisme social. .. - Per descomptat. Si el Barcelona fitxa una gran figura, l'estadi s'omple. Però, és clar: si no es re11oven les figures, rot s'acaba. I els cantants poden acwar fins a 60 anys. Alguns, fins a menys; d'altres, més. (243) 35 MÓN SONOR a mi, la possessió d'un bon substrat cultural m'ha ajudat a fer música. Aquí estableix una interrelació entre continguts interns operístics i simfònics. - Hi ha qui, quan dirigeix òpera, s'oblida del món simfònic; i al revés. I vénen a ser una mateixa cosa. Quan es dirigeix òpera no es poden oblidar els componems simfònics que comporta; i quan dirigeixes música simfònica has de valorar-ne els components dramàtics. Un tema musical és com un personatge, com una persona. I el segon tema és un altre personatge. I els dos temes s'entenen, dia loguen i discuteixen. S 'estimen i es relacionen: cal posar-los ju¡¡fs. I aquesta òptica dramàtica és molt útil per a la direcció simfònica. Per això, jo animo els joves di rectors a fer almmeix temps òpera i música simfònica. Insistint en la dimensió cultural i ramificant els arguments, Maag afegeix. Però .!li. mcntreMwlf. un.\ altres 110 tenen ocasió d'agafar experiència, es produirà liTI buit. En aquest sentit, Peter Maag es congratulava que el repartiment que havia dirigit al Liceu amb Gosi fan fute, estava format en bona part per cantants joves. - Ha estat una mica a l'estil de la Bou ega. La Verònica Villarroel debwava aquí, i lw es1a1 moll bé. És 1111a anisra que fé un gran fu tw: Amb aquesta mena de coda acabem un capítol argumental , en el qual no s'ha parlat gens del mateix Maag. Ara començarem a introduir-nos a la seva persona. A la persona d'un artista que és força més que un músic: que té una personalitat basada en una cultura àmplia i en una tradició cultural de profundes arrels. - El meu pare era professor de Filosofia, i també era 1eòleg: era sacerdol lllferà. Jo he eswdiat Filosofia amb Jaspers. Sóc llicenciat en filosofia i en 1eologia. - Aquest substrat cultural tan profund . influeix a l'hora de fer música? - Crec que és por ser 1111 gran virtuós de la mtísica, però això por no ser suficient. Per a mi, la mtísicct és molt més quefer sonar noies. És l'expressió espiritual d'una persona i d'un es1a1 d'ànim. Sí, sí.. . , és clar, tmnbé de la pròpia història personal. A la música, la partifllra, el manuscrif ... és muc. La partitura 110 sona. Però és esperif. Necessita Ull intèrpret per a poder viure. D 'aqut ve la gran responsabilitat de l'inrè!prer. Si vol, porfer sonar bé les noies i, fins i tot, pOl fer-ho des de la perspectiva de l'especulació imel·lectual. Però no n'hi ha prou. Cal anar més enllà. I el camam, davant d'un texf, 1ambé ha d'aprofundir-hi el màxim. Da Ponte era un gran poefa... cal sen·ir bé el text. També lïnsmmzentista ha de tenir un selllil del dramatisme. St; per 36 (244) - No cal emendre la cultura en un senfil microscòpic. Al pobre Mozart, l'han interpretat de totes maneres. Fins i tot Rococó. I , a Beethoven, se l 'ha interpretat de forma romàntica. I després ve Hamoncourt i el fa amb instruments antics. Cosa que, per a mi, és absurda! Això és enviar la nuísica al museu i no percebreí1 L'autèntic missatge espiritual. Crec que si Mozart hagués conegut I'Stemvay, hauria es1ar mo/1 feliç. I hauria prescindit del clavicèmbal. I això mateix hauria fet Beethoven. Tenim la prova que Bach buscava un ins1rument que no fenia i que deia que havia d'existi1~ «tm pensament que posi en marxa el meu pensament», deia. Crec que no ésjust.fer sonar la música de Bach i Mozart amb insfruments antics. Maag accepta que se'l consideri, com així és, un especialista en Mozart. -Molts creuen que dirigeixo bé Mozart. I em .fem dirigir sovim obres seves. Sí, crec MÓN SONOR crec, sobretot mediterrània. l penso que aquest emorn afavoreix l'existència de bones l'eus. Però, a part d'aquests tipus de consideracions, és cert que a Suïssa 110 es fa res per als músics. La música 110 hi és subvencio11ada. No s'lli considera 1111 mlor 1ítil. No hi ha interessos mercantils dan·era la nuísica. Miri, jo he hagut de sortir de Suïssa per fer la meva carrera. Al meu pafs, la vida cultural depèn sobretot dels cantons i no del govern ce111ral. No tenim gaire ajut. Ho ha afirmat aquest músic, que és un home de pensament. Un artista que se sent orgullós dels qui van ser els seus mestres, dels quals parla en aquests termes. -Amb Seraji11, hi vaig treballar poc. Va ser al Tea tro de l 'Òpera de Roma, perquè jo volia co11èixerla tradició de l'òpera italialla. E11 aquells moments, tant a Sul'ssa com a Alemanya/es òperes italianes es callta ven en alemany i, per conèixer l'autèlltica tradició operfstica italiana, calia a11ar a Itàlia. L'empremta de Furtwa11gler l'O ser tenir una afinitat amb la mtísica de Mozart des que era petit. Per a mi, té una màgia especial. Tota la 1•ida de Moum és màgica. No és possible que un nen de cinc anys compongui una simfonia. Es possible que compongui una sonata, però no una simfonia. A mi m'agrada molt dirigir MoZPrt, encara que, de fet, m'agraden tots. Com li he dit, per a mi la música és l'expressió dim estat d'ànim. /,per a mi, MoZPrt és meravellós, perquè la seva miÍsica es ww nuísica humana. MoZPrt, a l'escenari, no hi posa figures, si!lÓ homes; i la música esdevé humana. Es com el teatre de Shakespeare. És l'home qui està en escena. I Pamina vol morir, i Papageno fa riure... Novament, la conversa emprendrà un altre tomb. La realitat de la música suïssa: o és realtivament important o és poc coneguda. Aquest serà el tema que presidirà la nova etapa de la conversa. El tema sembla agaf<trlo una mica a contrapeu, encara que avial s'hi fica i acaba essent-ne força explícit. -Suïssa és un pafs pelit. Sf; no hi ha u11a gran tradició musical. L'òpera és una cosa, molt més deji11itim. I m lligada a aquell substrat cultural al·ludit abans. Elf em va semir wcar el piano, i em vo dir: «Si has estudiat filosofia i teologia, per què no dirigeixes?» i jo li vaig dir: «Bé, sí, però com ho he de fer per aprendre direcció?». I aleshores em l'a portar a un petit teatre per començar a prepamr-me. I és aixf com l'aig tenir ocasió de recórrer tow l 'escala de l'aprenemarge de direcció. He esteu quatre anys en un petit teatre que tenia una orquestra formada només per 15 mLÍsics. I amb ella fèiem des de Aida a Tannhauser. I així he tingw ocasió d'agafar un gran ofici. Després, Furtwm1gler em va ponar a l'Òpera de Diisseldorf, 011 vaig començar realme111 la carrera de direcció orquestral. (245) 37 MÓN SONOR Peter Maag s'estén en detalls sobre la qualitat artística de qui va ser el seu mestre. -Tenia 1111 sentit especial del so de l'orquestra. Quan una orquestra es posava a fes seves mans, tot adquiria una dimensió diferent. Era una altra actitud d'ànim i, també, un altre color de so. Tot es transformava. Tenia una màgia especial que, jo crec, depenia dels seus ulls. Era rm home extraordinàriament metafisic. És ell qui em va obrir fes portes a la visió metafisica de fa música. També guarda un bon record d'Ansermct. -Amb ell , vaig ser-hi dos anys com a assistem. ~ig dirigir moires vegades la Suisse Romnnde. El/només dirigia música simfònica. Era ww altra concepció. I és que la música és com un cristall. Segons quina inclinació té el raig de la llum, aixf el reflecteix. La substància és la mateixa, el cristall és el mateix però la interpretació és la inclinació del raig lluminós. Una simfonia de Beethoven imetpretada per Toscam'ni o per Furtwangler no ofereix els mateixos resultats. /, tanmateix, la miÍsica és la mateixa... ! La seva imatge serena i, al mateix temps, vital fa crc'1bles els arguments que exposa tot seguit. - Actualment, anem cap a l'absurd, amb aquesta forma de treballar tan accelerada. S'està fem música industrialment. No és possible que un cantant actuï avui a Barcelona i, al cap de dos dies, ho faci a N01•a York. l c1 li he dil que, CI la Bonega, hem estat treballant dos mesos una mateixa producció. Crec que aquesw és la forma de treballar seriosament. L'entrevista haurà tingut un cap-i-cua temàtic, amb només l'afegitó dels e logis a l'Orquestra del Liceu i a la tasca que hi està fent Uwe Mund. Tot perfectament coherent amb l'humanisme genuí del protagonista. Jaume Corne/las ----------------- -------- SCHERZANDO (247) 39 MÓN SONOR --------------- ------------------------------ ------- ARXIUS MUSICALS A CATALUNYA (XXIII) Sant Joan de les Abadesses: Arxiu del Monestir A l'arxiu del monestir, ubicat al carrer del Comte Guifré, núm. 8 (17860) Sant Joan dc Ics Abadesses, s'hi conserva un reduït fons musical manuscrit, la titularitat del qual és dc l'església. Aquests materials musicals provenen de l'antiga capella del monestir. Reconvertit posteriormcnlc en col·legiala, s'hi traslladà la parròquia el segle XIX. Aproximadament, hi ha uns 82 manuscrits ordenats entre dues carpetes. L'estat dc conservació és, en general, bo. Junt a ells, trobem tres fulls mecanografiats, amb algunes anotacions posteriors a mà, que recullen un primer inventari de les «partitures musicals de l'arxiu del monestir dc Sant Joan dc les Abadesses», amb data de Vic, 5-X 11-1969. No hi ha cap imprès. El marc cronològic queda acotat entre el manuscrit més antic, de l'any 1678, amb unes Comple1es de Joan Bascya. i el més modem, que porta la data de 1818 i recull una Salmòdia dc Ramon Carnicer. El període més ben representat és el comprès entre la segona meitat del segle xvm i la primera dècada del XIX. Els autors dels quals trobem algunes obres conservades són tots catalans, com per exemple R. Brunells, R. Carnicer, B. Pagueras, M. Juncà, 1. Nono, F. Anclreví, J. Vila, A. Mestres, J. Cau, Andreu i Saborit. I de J. Pujol (el compositor més antic, amb 1. Baseya) hi ha un fragment d'un Salm. L'única excepció, la constitueix un grup de 5 Quartets de corda d'I. Pleyel. En el conjunt d'aquestes partitures manuscrites, ubicades a l'arxiu del monestir, hi podem trobar música vocal religiosa representada per Misses. Rosaris, Goigs, Magnificats, Salms, Villancets, Motets, etc., música instrumental de tecla amb alguna salmòdia. obres partides, passos i un quadern on s'hi copiaren els Quartets esmentats. També hi ha un recull dc cançons populars. I, excepcionalment, alguna transcripció d'unes àries d'òpera per al teclat. Per a finalitzar, indicarem que els manuscrits musicals medievals de Sant Joan de les Abadesses que fa conèixer Higini Anglès 1 no són en el fons musical de què donem notícia en aquestes pàgines. Maria Ester-Sala Josep M. Vilar (I) ANGLÈS, Higini: La miÍsica a Caralrmya ji11s al segle Xlii. Barcelona, Biblioteca dc Catalunya, 1935. COBERTES I ÍNDEXS DE LA REVISTA MUSICAL CATALANA La REVISTA MUSICAL CATALANA ofereix als seus subcriptors i lectors habituals les cobertes per a la seva enquadernació, així com els índexs temàtics i d'autors corresponents. Aquests índexs s'ofereixen en blocs anuals, excepte el primer que comprèn catorze mesos: els corresponents als de novembre i desembre de 1984 i tot l'any 1985. El preu conjunt de cobertes i índexs és de 700 ptes. cada bloc anual (400 ptes. les cobertes; 300 ptes. els índexs) . Les comandes seran ateses contra reembossament i hauran de formular-se per escrita: «REVISTA MUSICAL MUSICAL CATALANA, el Sant Francesc de Paula, 2, 08003 Barcelona» 40 (248) MÓN SONOR ARA • ABANS D'AHIR • ' DEMA solut, al marge de les circumstàncies de cada moment. El seu recital. d'altra banda, fou pensat en funció d'una antologia del repertori claviccmbalhtic. en ordn: a calibrar Ics possibilitats del nou instrument, per al qual atorgà uns comentaris obertament • ARA elm!iosos. Finalment. cal remarcar el fet que un recital d'un gènere tcòric.'lment minoritari pogués també assolir un interès i un èxit de públic absolutament positius. L.M. JOAN GUINJOAN, PREMI NACIONAL DE MÚSICA El compositor catal1t Joan Guinjoan ha estat guardonat amb el Premio Nacional dc Música que atorga el Ministcrio dc Cultura. Aquest guardó ha estat, així mateix, atorgat al compositor Manuel Castillo. Joan Guinjoan, compositor nascut a Riudoms, és una de les figures més importants dc la composició catalana i dc tot l'Estat espanyol. Amb estudis realitzats a Barcelona i ampliats »a París, (on residí un dilatat període dc temps). la seva obra ha assolit una important projecció internacional. Guanyado r, al seu moment , del Premio Reina Sofía i d'altres distincions, aquest guardó que ara se li acaba de concedir constitueix una fita més en la seva dilatada trajectòria. Joan Guïnjoan és membre del Consell Editorial de •Revista Musical Catalana•. INAUGURACIÓ DEL NOU CLAVICÈMBAL DEL PALAU DE LA MÚSICA CATALANA El passat dia 10 d'abril tingué lloc, al P'.ilau de la Música Catalana, un recital del gran clavecinista holandès Gustav Lconhardt, que fou ofen pel Consorci del Palau de la Música Catalana per tal d'inaugurar olicialment aquest nou instrument que restarà al servei dc Ics necessitats de la sala de concerts, i que és fruit del treball del prestigiós luthier català Joan Ma rtf, realitzat amb els criteris que regeixen actualment la construcció dels instruments històrics. a partir de còpies dïnstrumen~ originals: en aquest cas, sobre el model d'un instrument namenc del segle XVIII. Poques vegades l'oportunitat de l'encàrrec. que recaigué so- bre un artesà de casa nostra, i l'excel·lència del recital han estat tan positivament valorades, tant per part del públic que fou teslimoni de l'esdeveniment. com pels mitjans de comunicació en general i, més particularment, pels cercles que acrediten una major afinitat amb el món de l'anomenada «música antiga» i per la crítica musical especialitzada. En efecte, Gustav Leonhardt, un dels pioners en la normalització del gènere musical que conrea. acredità. al mateix temps, la seva condició de figura indiscutible, gairebé mítica en la seva especialitat, i aquella maduresa que converteix les seves interpretacions en un valor ab- JOSEP M!1 VILAR GUANYA EL PREM! D'INVESTIGAC!Ó MUSICAL EM!U PUJOL El proli.!!.sor de música, i habitu<ll col·laborador de «Revista Musical Catalana», Josep M? Vilar, guanyà la cinquena edició del Premi d'Investigació Musical Emili Pujol, el passat febrer. Aquest important certamen, que es realiu.a a la memòria de l'iJ.Iustre guitarrista. compositor i musicòleg lleidatà. Emili Pujol i Vilarrubí. és patrocinat per la Diputació dc Lleida, i l'organitza l'Institut d'Estudis Hcrdenes. En aquesta ocasió, el tema del premi ha estat · La música instrumental del segle XVJII, a l'Estat espanyol (11)... El premi era dotat amb 300.000 pessetes. El Jurat. formal per Josep Pont (president), Josep M~ Gasset. Josep M? U o rens. Josep Prcnafctu, Alícia Pont i M!' Dolors Milà (sccrct¡tria) , decidí atorgar per unanimitat el premi a Josep M:' Vilar pel treball Jacili/ Gayer: Simjònia en DoM.. que fou presentat sota el lema Primerenc. Josep M :• Vilar és professor dc música. fincat a Manresa, i d'ell ja en coneixem la faceta d'investigador, ja que treballa sobre autors pertanyents al simfonisme català (Carles Saguer, entre altres) i, com ja hem assenyalat, és col·labomdor habitual dc la nostra Revista. a la secció •Arxius Musicals a Catalunya•. El treball guardonat dc Vilar aporta a Ja història de la música catalana un compositor dc la scgona meitat del segle Vlll. pràcticmnent desconegut. Malgrat això, després d'encettades rdlexions. formula la hipòtesi que Gayet seria un instrumentista (potser un violinjsta) adscrit a alguna capella musical de la Ciutat Comtal o a una orquestra vinculada al món dc l'c::.cena. Vilar ens n'ofereix l'edició/transcripció de la Simfonia en Do M. escrita per a corda (do~ viol in~. viola i violoncel o contrabaix) i vent (dos oboès i dues trompe~) . Per la seva estructura i pel discurs musical. Vilar decideix incloure aquesta obm en el corrent preclàssic que domina una bona part de la producció simfònica catalana del segle XV III. D'altra banda, les concessions que fa Gayet a l'estil galant mantenen aq uesta simfonia una mica allunyada d'allò que seria el ple classicisme centreuropeu. El profund estudi analftic que precedeix la partitura és. sens dubte, la part més substanciosa del trebal l. En efecte, Vilar es deté minuciosament en cada un dels tres moviments de la simfonia, i aplica una metodologia analítica. coherent i eficaç. en relació al •tempo•. compàs i durada, a la tonalitat i a l'orquestració. En resum. es tracta d'un bon treball musicològic de l'investigador català. científicamcnte ben elaborat i sistematitzat, un treball que contribueix a paJ.Iiar aquell desconeixement (tan proclamat!) que tenim de la música simfònica del segle XVIll al nostre país. Marià úzmbea RESULTATS DEL CONCURS MARIA CANALS El jove barceloní Ramon Alsina Muñoz, dc 20 anys. fou el guanyador del primer premi en la modal itat dc Percussió del Concurs Internacional Maria Canals. celebrat durant el passat mes de març. Ramon Alsina és alumne dc Xavier Joaquim i membre del Quartet de Percussió de Barcelona. la tormació que dirigeix Joaquim . En l'apartat de Pia110, el primer premi fou per al jove francès Mathieu Papadiamandis. En la modalitat de Calli. el guanyador fou el baix rus Vladimir (249) 41 MÓN SONOR ARA • Dits. La resta dc premio; es repartiren de la següent manera: Pia11o: segon premi, declarat desert; i tercer premi. otorgnt •ex aequo• . al soviètic Andrci Fadeev i al filipí Jovianncy E. Cruz; Permssió: segon premi, atorgat també • CX aequo~ . a l'alemany Armin Wcigcrt i al ABANS D :AHIR català Ignasi Vila: el tercer premi, fou per a l'alemany Stefan Eblenkamp; Cam: segon premi, per a la soprano romanesa Mi reia S. Spinu: el tercer premi. «ex aequo• . per a la polonesa Malgorzata LcsicwiczPrzbyc i l'espanyol Manuel Lanza. PRIMERA AUDICIÓ A CATALUNYA DE f..l! BROCKES-PASSION, DE HANDEL A l'església dc Sama Maria, dc Badalona, tingué lloc, el propassat dia 24 dc març. un extraordinari esdeveniment musical, organitzat pel Conservatori Professional de Música dc Badalona, amb el patrocini dc I'Ajumamem dc la ciutat : la primera audició a Catalunya (i, amb molta pmb<~bilitat. també la primera audició a l'Estat espanyol) d'una obra dc joventut dc Handel. molt poc difosa a nivell mundial: la Passion nach Barilwld Hl'inrich Brockes. El poem<~ dc la Passió de Barthold Hcinrich Brockcs ,.Jesús martiritzat i mor1 pels pecats del món~ serví dc basc a diversos compositors, entre els quals R. Kciscr, G. Ph . Telcmann, J. Matt hcrsnn, J. Fricdrich Fasch. etc. L'obra dc 1-liindcl composta sobre aquest poema és d'u na expressiva sobrietat en lc!. purts corals i dc gran força dr.unàtica, gairebé teatral, en els recitatius i en Ics àries. tant vocalment com instrumentalment. Sola la direcció general dc Manuel Cabcro - invitat pel Conservatori Profession<~l de Música dc Badalona- en foren intèrprets la Coral del Conser- vatori de Badalona, Orquestra de Cambra i els solistes vocals Meritxell Olaya. Alexandrina Polo, OJg¡¡ Serrano, Montserrat Pi, Josep Benet, Joan Cabero. Joan Puigdcllívol i Lluís-Ramon Sales; Joaquín Alabau. Jordi Reguant i Joan Caals tingueren al seu càrrec el continu. La versió es beneficià d'una àgil interpretació global, que féu breu la llarga durada de l'obra (que fou interpretada seguida, amb només dues pauses breus), i creà una extraordinària atmosfera entre intèrprets i auditori (el qual omplí totalment el recinte lïns a obligar a haver de disposar seients suplementaris). Aquest muntatge simfonicocoral s'inscri u de ple en el treball de Manuel Cabero. de preparació d'agru pacions corals que aspiren al contrast i a la superació del seu treball habiiual. i que, en els darrers temps. ha condu"ít a coJ.Iaboracionl> tan reeixides artísticament com les efectudes amb el Cor Montserrat de Terrassa, la Coral Belles Am dc Sabadell, la Coral Canigó de Vic, la Politònica de Vilafranca del Penedès. la Politònica de Puig-reig i el Cor Al-lelula de Tarragona. ENREGISTRAMENT DE L'ORQUESTRA DE CAMBRA DE L'EMPORDÀ Durant el passat mes de març, l'Orquestra dc Cambn:1 dc I'Empord:t, dirigida per Carles Coll , enregistrà en compact disc i cassetie diverses peces d'autors catalans: concretament, Puigsoliu, dc J. Serra, Per /art, d'Eduard Toldrà i, interpretades per la soprano Carme Bustamante, sis cançons. també de Toldrà, i sis més de Xavier Turull. Els arranjaments de Puigsoliu 42 (250) i de les cançons de Toldrà són del professor Aureli Vila. L'enregistrament, a càrrec de l'empresa Àudio-visuals de Sarrià, tingué lloc a l'església romànica de Palau de Santa Eulàlia, que data del segle Xl. El passat 21 d'abril, en ocasió de les festes de la Diada de Sant Jordi, a La Bisbal de l'Empordà tingué lloc la presentació, en concert, del compact disc. • • DEMÀ ARA I FESlïVAL DE JAZZ DE CIUTAT VELLA Del 28 dc març al 8 d'abril s'ha celebrat el • I Festival de Jau de Ciutat Vella• . que ha nascut amb la idea d'impulsar i dotar un dels districtes més emblemàtics dc Barcelona amb una major vida cultural. En aquest Festival, s'h<m programat més de 40 nc wacions que han estai repartides pels locals dc més tradició d'aq uesta zona de Barcelona; s'ha recuperat també l'espai escènic del Teatre Principal, de (¡¡ Rambla i s'ha ofert un dels concerts-estrella al Palau dc la Mú!>ica Catalana. el passat 31 de març, amb l'actuació del quintet de Ron Carter i el Max Sunyer Trio. Els altres locals que han aco- Uit aquesta edició del Festival han estat Gambrinus, Harlem Jazz Club, Guixot, Toc, Glaciar, Bar del Pi, Ascensor, Distrito Marítimo, Jazz Cava Fussina, Calè dc l'Òpera, Els Quatre Gats, Bar Ciutat Vella i el London Bar. Per aquests locals han passat més d' un centenar de grups i solistes de jazz nacionals i internacionals, com Jim Leef Group, Carles Peris Quartet, Steve Brown Group, Baobab. Te Negro Trio i Francesc Capella Trio. Aquest Festival, que ha comptat amb la col·laboració del Departament de Cultura de la Generalitat i de l'Ajuntament de Barcelona. ha fet possible dotar el jazz d'un caire popular. ACLARiMENT En relació a la notícia publicada al núm. 65 de •Revista Musical Catalana», corresponent al passat mes dc març, referent a la concessió del Premi Ciutat de Barcelona dc música n l'obra de Carles Gu inovan, Voyage au fmrd du miroir, hem dc fer constar que el compositor Josep So- ler no formava part del jurat que atorgà el premi, com deia erròniament l'esmentada nota. El jurat que concedí el guardó estava formal per Xavier Montsalvatge, Montserrat Albet, Joan Arnau, Francesc Bonastre i Joan Guinjoan. GIRA DE MANEL CAMP PER LA UR.S.S. Un concert a laroslavl, el dia 18 de març, com a convidat especial per a l'última jornada de la «Jazz Competition• que s'organitzà en aquella ciutat russa, obrí Ja gira de Manel Camp per MÓN SONOR D'AHIR • la U.R.S.S., concretament a Rússia i les Repúbliques Bàltiques de Lituània i Letònia, que acabà el 29 del mateix mes amb un concert a Vilnius en el ma rc del «Birshtonas Jazz Festival'90» de la capital li tuana. A cavall entre un i altre festivals el pianista manresà portà la seva música a Moscou, Cheboksary i Valga, a Rússia, Kaunas, ' DEMA • a Li tuània i Riga, a Letònia, a més de participar e n un programa de la televisió pública. Durant la gira interpretà les composicions recollides a <<Viu» - e l darrer Lp del pianista editat per la discogràfica Origena més de ditèrents «medley» de les distintes obres seves dels últims cinc anys. HA MOKT LA CANTANT DE JAZ SARA H VAUGHAN La cantant dc color nordamericana, Sarah Vaughan, de 66 anys, morí el passat 3 d'abril a Los Angeles, a causa d' un càncer de pulmó. Nascuda a la localitat de Newark (Nova Jersey) el Tl de març de 1924, Sarah es convertí en la veu per cxccl·lència del be bop, després de ser descoberta per Billy Ecksti ne, el 1943, en un dels concursos per a cantants afeccionats que es fcian al teatre Apol·lo de Harlem, Nova York. Com moltes altres figures del jazz, Sarah es formà mu~ical­ ment dins l'àmbit fam iliar: el pare era guitarrista afeccionat i la mare cantava a !"església, amb Sarah. Després de l'èxit a li\pol·lo, entrà a formar part de la Big banc! d'Earl «Fatha» Hines, com a cantant i segona pianista. Allí coincidí amb Charlie Parker i Dizzy Gillespie, quan ja es perfilava l'estil de música d'aquella dècada i de la següent: el bop. Vindria un any de col·laboració amb la banda d 'Eckstine, una històrica gravació promoguda per Leona rd Feather a mb un septet capitanejat per Dizzy, i actuacions i gires amb petits combos. El 1949, Sarall firmà un contracte amb el segell Col umbia, que li organitzà, el 1951, la primera gira internacional per • ABANS D'AHIR cicle de totes les s imfonies de Brahms, dirigides per Barenboim, i la interpretació conju nta de ls Salms, dc Paul Ben Ha im, així com la interpretació per la Filharmònica israeliana del Concertino per a clarinet i orquestra, de Weber (amb la solista hebrea Sharom Karn, de 20 anys) i e l Rondó capriciós per a violí i orquestra, de Saim-Saens (amb la sol ista alemanya Vivian Hagner, de 13 anys). Uns dels moments més esperats foren el concert conj unt, en el qual Metha dirigí al~ 235 músics d'ambdues orquestres, i el concert final en què les dues formacions interpretaren conjuntament Ja Cinquena simfoflifl, de Beethoven. L'expectació i e l recel uHudits al començament es prod uïren a causa. per una banda. d'aquesta històrica visita i, per I'altra, per la relació que ha existit entre el nazisme i l'orquestra berlinesa, la qual. per a molts jueus supervivents de l'holocaust, continua essent un dels principals símbols del Tercer Reich. XIV CURS INTERNACIONAL DE MÚSICA DE VILA-SECA Del 8 al 21 de juliol tindrà lloc la XlV edició del Curs Internacional de Música que aquest any se celebra a Vila-seca, degut als esdeveniments de caire territorial aliens a l'organització (Conservatori Professional Municipal de Música de Vila-seca) . El Curs és di rigit per Francesc Bonastre (ca tedràtic d'Història de la Música de la Universitat Autònoma de Barcelona) i dese nvo luparà les matèries següents: cant (Enriqueta Tarrés), flauta travessera (Willy FreivoAnglaterra i França. Sarah actu à a Espanya en diverses ocasions (Barcelona, Madrid, Vitòria ... ). Alguns dels seus millors enregistraments són: Lover Man (1945-48), Summertime (1949-53), Sarah Vaugltan (1954), No Coum Scu·ah (1958), After Hours (1960), The Explosive Side (1962) i Duke Elling- Lon Songbook (1979). LA FILHARMÒNICA DE BERLÍN A ISRAEL Expectació i rece l aixecà «la primem visita a I'Estatjueu d'Israel de l'Orquestra Filharmònica de Berlín, en dos mil anys», segons Rafael Brown, organitzador d'aquesta gira que, el passat abril , ha dut I'orquestra berlinesa a les tres principals ciutats d'Israel. La Filharmònica de Berlín, dirigida en aquesta ocasió per Daniel Barenboim i no pe l seu titular Claud io Abaddo, féu el ARA passat 10 d 'abril la primera actuació a l'auditori Mano, de Tel Aviv. Un total de set concerts foren oferts també a Jerusalem i Haifa. L'últim concert, el 18 d'abril, es féu conjuntament amb la Filharmònica d'Israel. di rig ida per Zubin Metha des de 1970. En e l primer concert interpretà la Simfonia núm. 8, de Schubert, i la Simfonia núm. 3, de Beethoven. Un dels eixos principals fou la interpretació d'un gel), guitarra (José Tomas), mús ica de cambra (Evelio Tieles) , història de la música (Francesc Bonastre), cant coral (José Vicente Gonzalez-Valle), piano (Cecilio Tieles) , violí (Evelio Tieles) i violoncel (Peter Thiemann) . La data límit d'inscripció és el dia 30 de juny. Per a més informació sobre Ics condic ions de la inscripció cal adreçar-se als Le lèfons: ((j77) 39 23 68-39 24 84, de dilluns a d ivendres. de lO a 13 hores i de 17 a 29 hores. CURS DE FLAUTA TRAVESSERA I MÚSICA DE CAMBRA A CÀRREC DE JOSEFINA SANMARTÍN Entre els dies 3 i 12 del proper mes de juliol tindrà lloc al Reial Monestir de Santa Isabel de Barcelona (e/ Rocabertí, 12, Sarrià) e l Curs Internacional d'Estiu de flauta travessera i música de cambra d irigit per Josefina Sanmartín, segons la tècnica francesa. El Curs es fonamenta en l'estudi de la tècnica en funció de la interpretació i l'anàlisi d'obres. ~ ls professors Alba Bohigas i Alex Jordi participaran al Curs, amb flauta travessera i piano, respectivament. El Curs es desenvolupa rà els matins de 9 a l3 hores. Els preus són: 5.000 ptes. per la inscripció, 15.000 ptes. per participant i 8.000 ptes. com a oient. La data límit per a inscriure's acaba el dia 23 de juny. Per a fomalitZar la inscripció i demanar més informació cal adreçar-se a: Catalaunia Musical. Apartat de correus 14.113. 08080 Barcelona. 1èlèf: 203 32 88. X CURS INTERNACIONAL DE MÚSICA L'Escola de Música de Barcelona convoca e l X Curs Interna- cional de Música. dedicat a piano, violí, viola, violoncel i mú- (251) 43 MÓN SONOR ' DEMA • 11ica de cambra, que es desenvolu parà a la ciutat de Vic, del 12 al 29 de juliol. Les diferent~ modalitats seran impartides per Albert GiménezAllenelle (piano), Gcmrd Claret (violí), Lluís Claret (violoncel), Jorge Sutil (viola) i Jordi Mora (música de cambra). Les classes seran col·lectivcs i cada alumne rebrà tres classes d'una hora. 1bts els alumnes d'instrument han dc fer música de cambra. L'edat lfmit dels participant~ és dc 30 anys, i es requereixen estudis de nivell supe- ARA • ABANS D'AHIR rior. Es podrà sol·licitar una beca en el momem de la inscripció. enviant amb la sol·licitud un currículum i una gravació en cinta magnetofònica (10 a 15 minuts) abans del dia 10 dc juny. Les rcpostcs seran comunicades abans del 20 de juny. Les classes es faran a l'Escola dc Música de Vic. Es pot sol·licitar i ampliar qualsevol infommció, lins al dia 20 dc juny, de 17 a 20 hores, a: Escola de Música de Barcelona. CI Mallorca. 330, emresol la; 08037 Barcelona. Tel.: 2(]7 58 18. V PREMI DE COMPOSICIÓ CIUTAT D~LCOI PER A MÚSICA DE CAMBRA, 1990 L'Ajuntament d'Alcoi convoca el .v Premi de Composició Ciutat d'Alcoi per a Música de Cambra. 1990•, dotat amb un milió de pessetes. Cada compositor hi podrà presentar una sola obra, que haurà dc respondre a les següents característiques bàsiques: inèdita i no estrenada ni enregistrada per cap mitjà de reproducció mecànic aba ns del veredicte del Jurat; l'obra ha de ser per a grup instrumental. amb un mínim de tres i un màxim de nou intèrprets. defugint de les formacions tradicionals clàssiques: tercet de violí-viola-violoncel: de piano-violí-violoncel ; quartet de corda i quintet de vent). El grup instrumental no haurà de tenir a la formació mé~ de dos percussionistes ni més de dos instruments iguals. El veredicte del Jurat es farà públic durant l'últim trimestre de 1990. La data lfmit de presentació d'originals acaba el dia 20 de setembre, a les 13 hores (s'acceptarà la data del mata-segells com a data de recepció). Per a més informació i altres requisits per a concursar. cal adreçar-se a: Negociat dc Cultura de l'Ajuntament d'Alcoi. +<V Premi de Composició Ciutat d'Alcoi per a Música de Cambra,.. Ajuntament d'Alcoi. 03800. Alcoi (Alacant). VIII PREMI REfNA SOFIA DE COMPOSICIÓ MUSICAL, 1990 La Fundació Ferrer Salat convoca el VID Premi Reina Sofia dc Composició Musical. 1990. dotat amb 1.500.000 pessetes. Aquesta edició és dedicada a la música simfònica. Per tant. l'obra a concursar ha de ser per a una plantilla orquestral normal, amb solistes o sense i amb mitjans electroacústics o sense. El gènere de l'obra és Uiure, i cada compositor només podrà presentar una sola obra, que ha de ser inèdita i no estrenada. La partitura i la documentació necessària per a concursar han de ser trameses per tol el dia 31 d'agost. El Jurat emetrà el veredicte abans del mes de novembre. Per a més informació, cal dirigir-se a: Fundació Ferrer Salat. Gran Via de Carles lll , 94. 08028 Barcelona. Tel. 330 61 Il. XII CURS DE MÚSICA BARROCA I ROCOCÓ Del 20 d'agost al dia I de setembre tindrà lloc, a la població madrilenya de San Loren- 44 (252) zo de El Escorial, el Xli Curs dc Música Barroca i Rococó, organitzat per l'Associació de Música Barroca de Madrid. Aquest curs desenvoluparà les següents assignatures amb els professors que s'hi indiquen: cant (Charlcs Brell); flauta dc bec i conjunt (Lisbet Manens); flauta travessera (S tephen Preston); violf i viola (Isabel Serrano): clavecí (Emer Buckley); guitarres, tiorba i ·vihuela- (Gerardo Arriaga); viola da gamba (Philippc Foulon); violoncel barroc (Philippe Foulon); música de cambra (Emilio Moreno); conjunt dc cambra (Gcnmín Torrellas); i dansa (Ana Yepes). • DEMÀ També s'hi desenvoluparan tres cursos monogràfics: «El plaer d'afinar" (impartit per Reinhard von Nagcl); «Música anglesa i música a Anglaterm en els segles XVll i XVlll" (impartit per Beryl Kcnyon de Pascua!): i • Batalles de finals del Renaixement - 1555-1613-• (impartit per Alvaro Zaldívar). Paral·lelamcnt al Curs, hi haurà di versos concerts. Per a més informació: Associació de Música Barroca de Madrid. CI Francisco de Rojas, 9. 5è dreta E. 28010 Madrid. I CONCURS D'JNVESI'IGACfÓ ARPISTA LUDOVICO DE MUSICOLOGIA, 1991 L'Associació Arpista Ludovico (ARLU), de Madrid, que té com a principal activitat recuperar el patrimoni arpístic espanyol, convoca, junt amb l'editorial Alpuerto, e l l Concurs d'Investigació Arpista Ludovico, modalitat de Musicologia (Premi Fray Juan Bermudo), que serà adjudicat a Madrid, abans del 31 de maig de 1991. Aquest premi és dotat amb 150.000 pessetes i la publicació de la primera edició de l'obra guanyadora. Aquest Concurs és, com els anteriors d'interpretació i composició convocats per ARLU, e l primer de la seva especialitat a Espanya. Hi poden participar totes les persones dc nacionalitat espanyola o ponuguesa que ho vulguin, d'una edat inferior als 30 anys en el moment de la data d'admissió dels treballs: el 31 dc gener de 1991. Els treballs han de referir-se a temes espanyols o portuguesos i han de ser inèdits i originals, i no premiats mai en altres concursos. Hauran de tenir un mínim dc 50 pàgines i un màxim de 150, inclosos text i música, si és el cas. Els treballs s'han de presentar sota pseudònim i han de ser enviats abans del 31 de gener de 1991. Aquest Concurs serà de periodicitat anual i serà dedicat a un tema diferent en cada convocalòria. Els temes de les altres dues edicions són: Organologia (Premi Juan dc la Torre) i Recuperació de repertori (Premi Lucas Ruiz de Ribayaz). Per a més informació cal dirigir-se a: Asociación Arpista Ludovico. Concurso de Investigación (Musicologia) I Editorial Alpuerto, S.A. CI. Caños del Peral, 7, I ~ dreta, 28013 Madrid. Xl/ CURS INTERNACIONAL DE MÚSICA ANTIGA DE DAROCA (SARAGOSSA) Del 3 al 12 d'agost, la ciutat de Daroca, Saragossa, serà la seu un any més d 'aquest xn Curs Internacional de Música Antiga, que es desenvoluparà al mateix temps que el Festival Internacional de Música Antiga. Las matèries i els professors que impartiran aquest Curs són els següents: monocordi (Michel Bignens), baixó i fagot barroc (Josep Borràs), flauta travessera barroca (Agostino Cirillo), oboè (Nils Ferber), clavecí i orgue (Jan Willen Jansen), cant (Guillemctte Laurens), arpa (Núria Llopis), orgue (Jesús Manín Moro), violí barroc (Emilio Moreno), llaüt (Paul O'Dette), viola da gamba (Pere Ros), direcció coral (Manin Scbmidt), cornetto (Jeremy West) i teoria musical (Àlvaro Zaldívar). La data límit d' inscripció acaba el dia 15 de juliol. Per a més informació: lnstjtució Femando el Católico. Secció de Música Antiga. Diputació Provincial. Plaça d'Espanya, 2. 50004 Saragossa. 'Iêlf: (976) 22 96 52. Fax (976) 22 18 42. MÓN SONOR LLIBRES • Col·I~Jcció Mestres de l:Abadia de Momserrar (a càrrec del P. Daniel Codina). Publicacions dc l'Abadia dc Montserrat. 1989. De de l'any 1930, la col·lecció musical •Mestres dc l'Escolania de Momserrat• és un pum dc referència cabdal per a la investigació i la interpretació musical dc la música catalana dels temps passats. Joan Cererols, Narcfs C¡tsanoves, Benet Julià, Anselm Viola, Felip Rodríguez i Josep Vinyals, músics dels segles XVll i XVlll relacionats amb l'Escolania de Montserrat, avui els coneixem gràcies a la valuosa wsca de recerca dels monjos montserralins David Pujol. Ireneu Segarra•. Gregori Estrada i Daniel Codma. Al llarg dels tretze volums actualment publicats, s'ha recuperat un patrimoni dispers i desconegut que va des dc la música de tecla a la instrumental, passant per Ja música vocal religiosa. Són edicions crítiques que ens apropen a la vida musical d'aquest centre religiós i musical, tan decisiu per a la música a Catalunya. Paral-lelament a la ~clàssica» col-lecció dels •Mestres de l'Escolania de Montserrat,., les Publicacions de l'Abadia de Montsemt han endegat una nova línia editorial dedicada a la música de tecla i a la pedagogia. Dins d'aquest nou marc, i al llarg de l'any 1989, els primers volums que han sortit són: Benet BRELL (1786-1850), 6 Sonares per a piano, primer curs; i Jacint BOADA (1772-1859), Benet BRELL (1786-1850), 8 Sonares per a piano, segon curs. La transcripció i l'edició d'ambdós volums ha estat a càrrec del P. Daniel Codina, musicòleg montserratí. La selecció i la digitació són de Pere-Albert Balcells, Joan Casals i Vicenç Prunés. I la presentació és del P. ireneu Segarra, Director de l'EscoJanja de Montserrat. En línies generals, les sonates presentades dc B. BreU i J. Boada són obres de textura i estructura senzilla, que cal situar dins del model formal de l'estètica clàssica, encara que alguna d'elles recorda l'obra dl\. Soler. A la presentació del primer volum,el P.l. Segarra en diu: «Són obres escrites... per a l'estudi dels nois escolans; els primers que, després de la destrucció del monestir a causa de la guerra del francès (1808-1814), van poder reprendre l'estudi musical en aquesta escola secular que és l'Escolania•. LLIBRES • LLIBRES El P. Daniel Codina, en trnnscriure i editar aquests quaderns de música per a piano dc músics monL~erratins. es planteja cobrir una doble faceta: per una banda, recupera i edita un repertori inèdit de sonates escrites per monjos de Montserrat: i, per l'altra banda, selecciona un conjunt d'obres amb finalitat didà~­ tica. Les propostes de D. Codtna enllacen amb una llarga tradició de l'Escolania, que é:; la dc produir un repertori propi per a l'activitat musical, en la doble funció de difusió i de formació musical. Així, doncs, al llarg d'aquests volums ens trobem amb un conjunt de peces inèdites dc músics de Montsermt i amb unes sonates presentades amb l'objectiu d'introduir els estudiants en el desenvolupament de Ja tècnica pianística a través d'u n passat musical nostre. Lloable iniciativa, aquesta d'apropar els alumnes al coneixement dc l'instrument elegit per mitjà d'un repertori català de fi. nais del segle XVIII i inicis del segle XIX, junt amb els autors europeus més representatius de la història de la música. Davant la recent iniciativd editorial a què ens referim, podria ser el moment de reflexionar sobre l'oblit d'incloure obres catalanes en els programes d'estudis dels Conservatoris. Considerem que és un tema que caldria valorar en profunditat, si és que algu_n dia es vol emprendre una àmplia tasca de recuperació i d'estudi de la música catalana. Finalment, diguem que. en aquest país. editar música és una aventura massa sovint difícil de fer arribar a bon port, tant si es d'autors antics com dels contemporanis. Per aquesta ra?•. e~1s _felicitem per qualsevol tmctaltva en aquesta direcció. Esperem que, en un futu r immediat. ~I P. Daniel Codina, amb el seu ngor científic de sempre, ens torni a fer conèixer noves obres i nous autors del repertori montserratí. Maria Ester-Sala PLA, Josep (?): Sonata a Tres núm. 16 en la menor: Edicions La mà de Guido. Sabadell 1989. La història de la música és plena de famíljes musicals, algunes més importants que altres. Exemples com els Bach, Benda, Strauss... són a la ment de tots. Al nostre país podríem descatar, • LLIBRES entre d'altres, l'oncle i el nebot Fletxa. en el segle XVI, i també els germans Pla, Joan, Josep i Manuel, durant el segle XVlli. Aquests tres músics pràct_ics. i oboistes com a caractcrfsttca. passaren la vida · fent concerts amb el seu instrument davant d'auditoris cortesans. així com en els incipients concerts públics dc les principals capitals del seu temps», segóns que ens diu Josep Dolcet a la introducción a la Sonara a Tres, núm. 16, que ha publicat recentment. Assenyalarem que els dos primers - Joan i Josep- són els qui obtingucrcm un major renom internacional, meni re que Manuel desenvolupà l'activitat principalment a la Península. La biografia dels tres gem1ans Pla resulta encara poc clara, ja que la documentació que es conserva es veu confusa: és necessària una dedicació plcnu per a posar en ordre tot un gonclomerat de dades i dates que es contntdiucn d'una manera constant. En el fons, la peripècia vital dc~s Pla no ens ha de preocupar gatre: recordem que es tracta de compositors menors i que la seva faceta primordial era la interpretació, abans que la composición escolàsticament impecable o l'especulació sobre el fenomen sonor. En contrapartida a la gran quantitat de música religiosa del segle XVIII conservada als nostres arxius, la música dc cambra ofereix un repertori molt més reduït. A part que es componia poca música d'aquest tipus. els terribles incendis que destruïren els nostres arxius foren la causa, en gran part, de moltes pèrdues. Assenyalem, de passada, que la música dels germans Pla conservada al nostre país es no· més una mínima part del total de la que produïren, la qual es troba disseminada per nombrosos arxius estrangers. D'aquesta manera, la present pu~licació a?quireix encara més tmportàncta perquè el contingut és tan insòlit. El Trio núm. 16 en la menor de Pla -en principi atribuït per Dolcet a Josep Pla- pertany a aquell tipus de música atractiva per a l'intèrpret, perquè no planteja gaires problemes d'execució, i resulta complaem, per a qui l'escolta, la facil assimil·lació que en fa. Això no vol dir de cap manera que la música de Pla resulti simplista o vulgar, sinó que manté un equilibri just entre punts culminats i passatges • LLI de transició en el descnvolupument del discurs musical. És un tipus d'obra pre-clàssica q~e, ~r les característiques que té 1 la diversitat d'instruments a què vu destinada, pot servir també de •text• en la progmmució olïcial del nostres conservatoris, bé que tenint sempre molt en compte el grau de dificultat tècnica. Per a rescatar de l'oblit una obra musical que ra més dc dos segles que fou escrita. cal la conjunció de diversos r:lctors; c_n primer lloc, la labor d un mus teòleg competent: i, en segon lloc. l'esforç editorial que en patrocini la iniciativc~. L'objectiu linat és clar: la sala dc concerts i el laboratori fonogràlïc. Però hi ha un altre a~pectc que cal tenir present: és la biblioteca de l'estudiós. En efecte, Josep Dolcet no es limita a treure Ja pols i a deixar ben nflid un original antic, per posar-lo al faristol dels intèrprets d'avui, sinó que va més enllà: situa l'obra i l'autor en el seu context, tant l'històric com l'estètic: ofereix un anàlisi detallada (estilística i fonnal) de la composició; confronta las diferents font!> per a dilucidar-ne la més idònia: i, en la crítica de l'edició, detalla convenientment les correccions imprescindibles efectu<tdes sobre l'original. Sens dubte, ha aconseguit reunir en aquesta publicació •dos principis editorials poques vegades simultanejats: a) un tractament fidel i objectiu del material original(...) seguint sempre la intenció més probable de l'autor; ib) la preparació del text pensant en l'execució pràctica, fins i tot per l'intèrpret no especialitzat...». Thmpoc no ha oblidat d'incloure-hi el xifrat del baix continu i la seva corresponent realització -encara que se'n pot prescindir en l'execució- tasca que ha fet correctament' el clavecinista Jordi Reguant. Els dos principis mencionats, als quals es refereix Dolcet , els han de tenir presents «tant els historiadors com els intèrprets de la mateixa música.. , i troben reflex en la seva doble preparació acadèmica com a musicòleg: a la seva praxi musical de Conserva!Ori afegeix la seva formació humanística a la Universitat. Conseqüentment. no ens ve de nou el seu rigor metodològic, perquè ja el coneixíem per un article que publicà a «Anuario Musical• (Barcelona, C.S. I .C., 1987, núm. 42). precisament (253) 45 MÓN SONOR DISCOS • sobre la cawlogació dc l'obra dels germans Pla. Així, a ningú no ha dc l>Obtar que citi l'U. E. I. de Mu~icologia dc la Instituctü ·Mila i Fonwnals• del C.S. I.C.. ja que fa molt dc temps que col·labora dc manera desimcn.:ssada al nostre centre. La presentació editorial és esme rada. I el dibuix mu~ical. fet mitjançam l'ordinador. resulta net i dc f"ttcil lectura. La publicació presenta un dissed ny elegant a la portada i ofereix una bona qualitlll del paper (encara que hi rrobcm a faltar una major generositat en els marge:.). Una particularitat que ofereix aquesta edició moderna é~ la d'incloure Ics particel·lcs enquadernades en el mateix volum. però amb la possibilitat de poder-les scpamr si els imèrprets ho consideren convenient. És una llàstima que aquests tipus de publicacions no trobi n els camins idonis per a un suport institucional. ara que estan tan dc moda els aj usts a la cultura i a la investigació per part dcb organismes públics. El lïnançamem ha dc córrer, doncs, u di rrec de la iniciativa privada. I , en aquest aspecte. és molt encomiable l'esforç que ha fet Llorenç Balsach. director d'Edicions · La mà de Guido•. En definitiva , una partitura ideal: científicament ben preparada. per a re-crear l'ambient musical del nostre país del segle XVIII ; esperem que sigui inclosa ben aviat en el repertori habitual de les nostres agrupacions de cambra. DISCOS • DISCOS cient interès perquè els seus ecos perdurin més enllà dels estrictes límit!> del temps esmerçat en escoltar-la. Basada en l'obra homèmima d'Ibsen, fonamentada, per tam. en el nlitc del fill pròdig que torna a casa després d'una vida erràtica, Peer Gynt fou eMrenadu el 24 de novembre dc 1938 a l'Òpera de l'Estat dc Berlín. En realitat. que va fe r Egk no fou sino una mostra de resistència contra la dictadum totpoderosa dc Hitler i el nazisme, una professió dc te en l'art - condemnat en bloc- dc Brecht. Wcill. Prokotiev i Stravinsky, :tutors dels quals es nota la traça en l'òpera que ens ocupa. Temeritat suïcida, per tant, Ja de Wcrncr Egk. Ni la lletm ni la música no podien agradar als del Ili Reich. Mig segle llarg després de la seva estrena, Peer Gym conserva Ics seves virtuts i les seves esèncics. I, sobretot, la seva música en la qual no falta la rica vena melòdica de l'autor. El segell Orfco ens ofereix el primer enregistrament complet d'aquesta òpera en disc compacte. cnregistr.unent fet el maig de 1981 -atentament seguit i expressament autoritzat per Egk- i recentment distribuïda a Espanya. La versió és brillant i convincent , amb un conjunt de veus -atès l'extens repartimentprou bo, en el qual s'han de destacar dues o tres individualitats francament notables. No seria just que Peer Gym restés ab limbs dc l'oblit o de la indiferència. Gardens, el 2 dc maig de 1692. Fou un èxir. Purccll va saber escriure els estaL'> d'ànim i l'atmosfera. amb una coherència musicul que fa un tot hurmoniós de cada mascarada. L'enregistrament que comentem es basa en la versió que la United Company presentà el 1693. en la qual s'afegiren dues àries i diverses pàgine!> musicals més. Les Arts Florissants. sota la direcció de William Christic. fan aquí una encomiable recreació històrica, tot estenent un pont cap al gust de l'oïda d'avui. Veus i instrumentS ajunten el seu art, sempre dins de la concepción general de William Christie, per apropnr-nos amb brillantor a una obra del segle XVII. Aconsegueixen transmetre·ns l'e~perit d'aquella època sense que el resultat faci olor de cosa vella conservada amb naftalina o a fòssil de museu. I , en definitiva, pot ser un exemple de compromís entre les parts enfrontades en l'absurda i estèril disputa sobre la puresa dc la música antiga. L'enregistrament fou fet per Radio France, el j ul iol de 1989, al Théatre de la Colonne de Mimmas (Bouches-du-Rhòne). T11e Fairy Queen (•La rei nu de les fades•) fou la quarta i la més elaborada òpera dc Purccll, i la d'èxit més gràn en la carrera del compositor. Els mateixos elements del disc representaren l'obm al Festival d'Ais dc Provença. el juliol dc 1989. José Guerrero Manin Alcina, de Handel. Joan Suthcrland i Fritz Wünderlich. Capella Coloniensis i Cor de la Ràdio de Colònia . Director : Fcrdinand Leitner. Rodolphe Productions 32563.64. C.D. José Guerrera Martín Marià Lambea C.S.I.C.-Barcclona COMPACT DISC Peer Gyut, dc Werner Egk. Roland Hermann , Norma Sharp, Cornclia Wulkopr. Janet Pcrry, Hciner Hopfner. Cor de la Ràdio dc Baviera i Orquestra de la Ràdio de Munic. Director: Heinz Wallberg. Orfeo C 005822H. C.D. Sorpresa, i ben agradable, ha de suposar per l'afeccionat l'audició d'aquesta òpera en tres actes. gairebé desconeguda. del compositor alemany Werner Egk (1901-1983), ja que som davant d'una creació musicalment bella que, a més, provoca amb el seu contingut literari el sufi46 (254) The Fayry Queen (de Henry Purcell). Les Arts Florissants. Director: William Christie. Harmonia Mundi 1308.09. Cass. i C.D. Henry PurceU (1659-1695) fou el pri mer gran compositor d'òpera a Anglaterra. De fet, aquesta nova forma d'art teatral, que havia madurat a Itàlia i a França a principis del segle XVII. no arribà a Anglaterra fins l'època en què Purcell era encara en edat escolar. La primera òpem estrenada a Londres ho fou el 1674, quan Purcell tenia quinze anys. Doncs bé, The Fairy Queen -amb llibret d'autor anònim, que es basà en el Somni dima nit d'estiu, dc Shakespeare-, fou representada per primer cop al Queen·s Theatre. a Dorset Alcina, òpera en tres acte amb llibret d'Antoni Marchi, fou estrenada al Covent Garden de Londres el 16 d'abril de I735. Es tracta d'una de les òperes més belles de Georg Friedrich Han- • DISCOS del (1685-1759). En ella, com també a Orlando. el compositor recorre a allò memvcllós. Amb un calculat an de l'efecte de sorpresa. sap treure partit de les limitacions de l'òpera seriosa i crea un gènere subtil i refinat, més pmper al món múlliple de Mozart que al sobri classicisme de Gluck. Però encara som al barroc i, per t<tnt, dins dels rígids esquemes de la composició musical, amb tot el que això vol dir de monotonia i reiteració per a l'oïda d'avui. A Alcina, d'altra banda. Handel torna a demostrar -amb la seva limitada inventiva temàtica i amb el seu desenvolupat sentit melòdic- com es pot escapolir d'aquest asfix iam encotillament. I ho fà dotant d'accent expressiu el seu domini de l'anglès -essent ell alemany-. posat de relleu especialment en els recitatius amb orquestra, tal com es pot observar allà on la brui xa abandonada desfoga la seva desesperança. Alcina ens sembla una òpera per a ser gaudida escoltant-la, més que no pas per veure-la representada, encara que tot depèn. és clar, del talent que hom posi en el muntatge. Les parts vocals. quan són cantades correctament, en el diapasó antic. no excedeixen les possibilitats dels cantants moderns. i els ornaments tenen també una l'unció expressiva a més dc decorativa. En aquest compacte. que recull un enregistrament realit2at a Colònia el maig de 1959. ens trobem amb una Joan Sutherland exuberant en tots els atributs de gran artista lírica, perfecta en el domi ni del repertori hiindelià, amb el qual començà la seva brillant carrera. Escoltar-la, és una veritable delícia per a l'esperit. Juntament amb ella, el malaurm Fritz Wünderlich, Jannettc van Dijk, Norma Procter, Nicola Monti i Thomas Hemsley. Un elenc solvent, acompanyat per Ja Capella Colon iens is i el Cor de la Ràdio dc Colònia, tots ells sota l'experta i segura batuta de Ferdinand Leitner. En definitiva, un altre gran servei del segell Rodolphe, sempre preocupat per fer conèixer enregistramentS històrics de qualitat. En aquest cas, amb un únic però: al llibret d'acompanyament, li mrmquen dades complememàries i algun eswdi imroductori que situï adequadament l'afeccionat da vam allò que ma escoltar (aut01~ llibretista , obra i època). José Guerrera Martín f ~ 2 e MÓN SONOR CONCERTS • RECITALS • CONCERTS • RECITALS BARCELONÈS MAIG 21 h. Barcelona 21 h. 21 h. Barcelona Barcelona Conservatori Municipal Liceu Centre Cultural Caixa dc Pensions 19,30 h. Barcelona Institut Francès 21 h. Barcelona Palau 19 h. Barcelona 19,30 h. Barcelona Delegació Territorial de l'ONCE Casa Elizalde 20 h. Barcelona Saló de Cent 21 h. Barcelona Palau 19 h. 19 h. Barcelona Barcelona Palau Conservatori Municipal 21 h. Barcelona Liceu 11 h. 11 ,30 h. Barcelona Barcelona Palau Cotxeres de Sants 15 h. Barcelona Palau 20 h. Barcelona 21 h. Barcelona Delegació Territorial de l'ONCE Betània-Patmos 21 h. Barcelona Palau 21 h. Barcelona Conservatori Municipal 21 h. Barcelona Nick-Havanna 8 dimarts 19,30 h. Barcelona Caja de Madrid Silvie Reverdie, violoncel. Joan Rubinat, piano. Schumann, Schubert, Falla, Beethoven. 9, dimecres 21 h. Barcelona Palau 21 h. Barcelona Centre Cultural Caixa de Pensions Solistes de Catalunya. Carme Vilà, piano. Dir: Choo Hoey. Mozart. (JJ.MM. de Barcelona.) Gothic Voices. (Xlii Festival de Mús ica Antiga.) 19,30 h. Barcelona 20 h. Barcelona 21 h. Barcelona Música e lectroacústica. Compositors de Phonos. LewinSaló de Graus Facultat de Geografia Richter, Palaudarias, Brncic, Moreno, Nuix. i H istòria Caro! Brubaker. violí. Gretchen Talbot, violoncel. Alan Saló de Cent Branch, piano. Ravel, Mendelssohn. (Solistes de l'OCS al Saló de Cent.) I Musici. Vivaldi. (Euroconcert.) Palau 19,30 h. 21 h. 21,30 h. Barcelona Barcelona Santa Coloma de Gramenet Barcelona 2, dimecres 3, dijous 4, divendres 5, dissabte 6, diumenge 7, dilluns 10, dijous ll, divendres 21,30 h. Manuel García Morante, piano. García Morante. Ariadne auf Naxos, de Su·auss. Dir: Janos Kulka. James Bowman. contratenor. Robert Spencer, llaüt. Dowland , Monteverdi, Ferrabosco, Blow, Rosster, Pm·cell . (Xll Festival de Música Antiga.) Lorenzo Reboud Palau , piano. Bach, Mozart, Mendelssohn, Chopin, Ravel. Orfeó Català. Orquema de Cambra del Palau de la Música Catalana. Solistes vocals. Dir: Jo rdi Casas. Missa de la Coronació i Rèquiem, de Mozart. (Fundació Caixa de Catalunya.) Estudiants de música del barri dc Sant Antoni . Piano, nauta i cant coral. Populars catalanes. Eulàlia Valls, piano. Moza rt·. Debussy, Schumann. (JJ.MM. de Barcelona.) O rquestra Joventut Percussionista de Catalunya. Susanna Biosca, violí. Eul.àlia Subirà, violoncel. Isabel Maynés, arpa. Dir: Àngel Colomer i del Romero. Bach, Handel, Colomer, Haydn, Wil liams, Vivaldi , Gyorgy. (Orfeó Laudatc.) Orquestra Ciutat de Barcelona. Peter Frankl , piano. Dir: FranzPaul Decker. Mozart, Mahler. Orquestra Ciutat de Barcelona. (Segona audició.) Jordi Salicrú, violí. Laura Folch, violoncel. Lluís Avendaño, piano. Mendelssohn, Bridge, Beethoven. (JJ.MM. de Cata lunya.) Ariadne auf Ntuos, de Strauss. Dir: Janos Kulka. Orquestra Ciutat de Barcelona. (Tercera audició.) Banda Municipal de Barcelona. Jord i Vilaprinyó, piano. Dir: Albert Argudo. Thomas, Arnold , Balada, Dvórak. VII Mostra lnf'i1ntil i Juvenil de Cant Coral. Concert de Cloenda. Antoni Comas, tenor. Mac Ciu re, piano. Monlsalvatge, Valls, Turull, Massana. Granados. Orquestra Jovenrut Percussionista de Catalunya. Susanna Biosca, violí. Eulàba Subirà, violoncel. Isabel Maynés, arpa. Dir: Àngel Colomer i del Romero. Bach, Handel, Colomer, Haydn, Williams. Vivaldi , Gyòrgy. (Orfeó Laudate.) Murray Perahia, piano. Franck, Schumann, Chopin, Liszt. (lbercamera.) Antoni Pallarés, guitarra. RosaM~ Cortès, piano, Bach, Tansman, Villa-Lobos, Brouwer, Schubert, Chopin. (JJ.MM. de Catalunya.) Jean Pierre Dupuy, piano. Cage. 01 C icle de Música del segle XX.) Casa Elizalde Palau Conservatori Angel Marzal, nauta. (JJ.MM. de Barcelona.) Grup d' havaneres «Mar end ins». Ramon Porter. piano. Beethoven , Bartók. Església Santa Maria de Gràcia Córal Genciana . Dir: Poire Vallvé. Coral Espígol. Dir: Quim Mañós. Jove Orquestra Gènninans. Dir: Isabel Costes. Missa Sancti Nico/ai, de Haydn. (X Aniversari de la Cordi Espígol.) (255) 47 MÓN SONOR CONCERTS • RECITALS • CONCERTS • RECITALS Stadler Trio Amsterdam. Divenimemi e Nottumi, de Mozart. (Fundació Caixa de Pensions.) Orquestra Ciutat de Barcelona. Emery Cardas. violoncel. David Thompson, trompa. Suzana Stcfanovic, violoncel. La rry Pnssin, clarinet. Joel Pitchon. violí. Dir: Franz-P'.tul Dccker. Roussel. Strauss, Txaikovski. Copland, Bernstein. 18,30 h. Barcelona Centre Cultural Caixa de Pensions 19 h. Barcelona Palau 13, diumenge 11 h. Barcelona 14, dilluns 21 h. Barcelona Palau Pn/au 21 h. 21 h. Barcelona Barcelona 21 h. Barcelona Nick- Havanna 21 h. Barcelona Institut Francès 15. dimarts 19,30 h. 21 h. Barcelona Barcelona Caja de Madrid Centre Cultural Caixa de Pensions 17. dijous 20 h. Barcelona Fundació Miró 21 h. 21 h. Barcelona Barcelona 18, divendres 21 h. Barcelona Palau 19, dissabte 19 h. Barcelona Conservatori Municipal 20. diumenge 11.15 h. Barcelona Delegació Territorial de l'ONCE Orquestra de Cambra Amics dels Clàssics. 17 h. 19 h. Barcelona Barcelona liceu Palau Jenufa. de Jan:.ícek. Dir: Rudolf Krecmer. 2L h. 21 h. Barcelona Barcelona Palau Conservatori Municipal 21 h. Barcelona Nick-Havanna Maria Joào Pires, piano. Mornpou, Mozart, Chopin. (lbercamera.) Francisco Gamallo,guita rra. Marta Solà. piano. Dowland, Giuliaoi. Aguado, Brouwer. Rachmaninov, Liszt, Mompou. Bartók, Mendelsshon. (JJ.MM. de Catalunya.) Xavier Joaquín, percussió. Jordi Vilaprinyó, piano. Dolors Cano. piano. Percussions de Barcelona. Charles, Guinjoan. Bartók. (V Cicle de Música del segle XX.) 19,30 h. Barcelona Caja de Madrid 21 h. 21 h. Barcelona Barcelona Liceu Palau 21 h. Barcelona Centre Cultural Caixa de Pensions Conferència-concert. Joan Rubinat. piano. Santiago Riera. conferenciant. Cançons i danses de F. Mompou. Jenufa, de Janacek. Dir: Rudolf Krccmer. Fort Worth Chamber Orchestrc of Dallas. Shielda-Collins Bray, piano. Dir: John Giordano, Gcrshwin. (Ibcrcamera.) Christophe Coin, violoncel. Patrick Cohen. pianoforte. Beethoven. (Xli Festival de Música Antiga.) 23, dimecres 22 h. Barcelona Palau Salvatore Adamo. 24. dijous 20 h. Barcelona Saló de Cent 21 h. 21 h. Barcelona Barcelona liceu 22 h. Barcelona Palau Disa English, oboè. Robert Julià, oboè. Cayctano Castaño, oboè. Molly Judsoo, corn anglès. Sílvia Coricclli. fagot. Salvador Alberola. fagot. Albert Barrachína, fagot. Eduard Ba?..aco, contrafagot. Fasch, Beethoven, Miller, Handel. (Solistes de I'OCB al Saló de Cent.) Jenufa, de Janacek. D ir: Rudolf Krecmcr. Christophe Coin, violoncel. Patrick Cohen, pianoforte. Beethoven. (Xm Festival de Música Antiga.) Salvatore Adamo. 12. dissabte 21, dilluns 22. dimarts 48 (256) liceu Conservatori Municipal Liceu Centre Cultural Caixa de Pensions Centre Cultural Caixa de Pensions Orquestra Ciutat dc Barcelona. (Segona audició.) Solistes de Catalunya. Luc iana Serra. soprano. Dir: Xavier Guell. Mozart. (JJ.MM. de Barcelona.) Jemifa, de Jamícck. Dir: Vaclav Neumann. Ana María Carro. piano. Mireia Pintó, soprano. Pilar Pla, piano. Schubert, Rameau, Hah n, Mo7..art, Beethoven, Schumann, Strauss. (JJ.M M. dc Catalunya.) Assumpta Coma, piano. Ghcorghe Motatu, violoncel. Fcrnandez, Rodríguez-Picó, Civilotti, Tavcrna-Bech. Soler, Gerhard. (V Cicie dc Música del segle XX.) Charles Reneau, violoncel. Oscar Casanova, percussió. M? Pilar López Carrasco, piano. Kubo, Charles, Carpent ier, Montañés, Delgado, Pascal Criton. Miguel Jorba, piano. Haydn, Beethoven. Schubert. Walter v-.tn Hauwc, flauta. Josep Maria Sapcras. flauta. The Cambridge Musick, fla utes, vio la dc gamba i clavicèmbal. Purcell , Simpson. Morlcy. Merula, Fontana, Dallacasa. Frescobaldi. (Xli Festival de Música Antiga.) Ramon CoU, piano. Gonçal Comellas. violí. Marçal Cervera. violoncel. Ravel. Montsalvatge. Jen ufa, de Jamícck. Dir: Vaclav Neumann. Banchetto Musicale. violes. Cor del Festival de Música Antiga. Dirs: Pere Ros i Manuel Valdivieso. (Xlii-Festival de Música Antiga.) Orquestra Ciutat de Barcelona. Coral Càrmina. Teresa Cahill. soprano. Donald George, tenor. Paul Frey, tenor. Anne Gjev.tng, contrait. Gi na Cervo, soprano. Annernaria Smith, mezzo-soprano. P'.ml Wimberger, baríton. Sebastian Molccek, bartítoo. Víctor von Hallem. baix. Joan Cabcro, tenor. Lukas Reese. baríton. Dir: FraozPaul Decker. Daphne. de Strauss. José Antonio Chic, guitarra. Dowland. Bach, Coste, Mompou. Albéniz. (JJ.MM. de Cata lunya). Orquestra Joventut Percussionista de Catalunya. Susanna Bi_?sca, violí. Eulàlia Subirà. violoncel. isabel Maynés, arpa. Dir: Angel Colomer i del Romero. Bach, Handel, Colomer. Haydo, Williarns. Vivaldi, Gyorgy. (Orfeó Laudate.) ~ MÓN SONOR CONCERTS • RECITALS • CONCERTS • RECITALS 25, divendres 21 h. Barcelona T/, diumenge Barcelona Palau Palau Orquestra GriJiars de Moscou. 21,30 h. 28 diiJuns 19 h. Barcelona Caja de Madrid 20 h. Barcelona 21 h. Barcelona Delegació Territorial de l'ONCE Conservatori MunicipaL 21 h. Barcelona RosaM~' Ysàs. mezzo-soprano. Josep Ruiz, tenor. Jordi Giró, piano. Donjzetti. Orquesta d'Acordions Schwarz-Walo Echo. (Orquestra de Cambra d'Acordions de Barcelona.) lmma Vidal, piano. Consol Maravella, sopr'dnO. Carles Puig, piano. Bach-Busoni, Debussy, Rachrnaninov, Marún i Soler, Mozart, Handel, Granados. (JJ.MM. de Catalunya.) Orquestra de Cambra Catalana. Dir: Joan P~ies. Marco, Puértolas, Cervelló, Betancur, Thrull. (V Cicle de Musica del segle XX.) Maria del Mar Bonet. Nick-Havanna Lito Vitale Quartet. 22 h. Barcelona Palau 19,30 h. Barcelona Caja de Madrid 21 h. Barcelona Palau 21 h. Barcelona Centre Cultural Caixa de Pensions 21 h. Barcelona Palau 20 h. Barcelona Saló de Cent 21 h. Barcelona Liceu I, divendres 21 h. Barcelona Palau Orquestra Ciutat de Barcelona. Sir John van Kesteren, tenor. El isabeth Werres, soprano. Dir: Franz-Paul Decker. Strauss, Lehar, Millocker, Kalman. 3, diumenge 17 h. Barcelona Simon Boccanegra, de Verdi. Dir: Uwe Mund. 4. dilluns 21 h. Barcelona Liceu Palau 5, dimarts 19,30 h. Barcelona Caja de Madrid 21 h. 21 h. Barcelona Barcelona 6, dimecres 21 h. Barcelona Liceu Palau Liceu 7, dijous 21 h. 21 h. Barcelona Barcelona Liceu Palau Simon Boccanegra, de Verdi, Dir: Uwe Mund. Orfeó Català. Cor Juvenil. Dir: Jordi Casas. Concert de Socis. Obres a capella i Requiem, de Mozart. 8, divendres 21 h. 22 h. Barcelona Badalona Palau Orquestra Ciutat de Barcelona. Dir: Cario Savina. Nino Rona. Orfeó Català. Orquestra de Cambra del Palau de la Música CataJana. Solistes vocals. Dir: Jordi Casas. Missa de la Coronació i Requiem, de Mozart. Simon Boccanegra, de Verdi. Dir: Uwe Mund. 29, dimarts 30, dimecres 31, dijous Teresa de la Torre, soprano. Alan Branch, piano. Esplà, Mompou, Montsalvatge, Nin. Fauré, Debussy, Hahn, Chabrier, Poulenç, Satie. Hesperion XX. Montserrat Figueras, soprano. Dir: Jordi Savall. Valente, Ferrabosco, Gesualdo, Falconieri, Ortiz, Aranyès, Pujol. (Euroconcert.) Max van Egmond, baríton. Jacques Ogg, pianoforte i clavicèmbai. Frescobaldi, Caccini, Huygens, Purcell. Handel, Haydn, Schubert. (XIII Festival de Música Antiga.) Trio de Barcelona. Orfeó Català. Dir: Jordi Casas. (Congrés de In Societat Espanyola d'Angio logia i Cirurgia Vascular.) Tal Perkes, flauta. Cayetano Castaño, oboè. Larry Passin, clarínet. David Thompson, trompa. Sílvia Coricelli, fagot. Barber, Lamote, Mussorgski. (Solistes de l'OCB al Saló de Cent.) Simon Boccanegra, dc Verdi. Dir.: Uwe Mund. JUNY ~ Església de Santa Maria Solistes de Catalunya. Misha Dichter, piano. Dir.: Xavier Güell. Mozart (JJ.MM. de Barcelona.) Trio Werther. Queralt Roca, clarinet. Albert Gumí, corno d i basseuo. Jordi Camell. piano, Mendelssohn, Mastalír, Schumann, Beethoven, Hess, Dikener. Simo11 Boccanegra, de Verdi. Dir: Uwe Mund. Núria Feliu. Aprile Millo, soprano. Orquestra Simfònica del Gran Thatre del Liceu. Dir: Eugcne Kohn. 9, dissabte 21 h. Barcelona Liceu 11, dilluns 21 h. Barcelona Nick-Havanna Grünberg Trio. Ib Hausmann. Killmayer, Webern, Homs, Messiaen. (V Cicle de Música del segle XX.) 12. dimarts 19,30 h. Barcelona Caja de Madrid 21 h. Barcelona Liceu Alfonso Alegre, tenor. William Waters, tiorba i llaüt barroc. Jordi Argelaga, flauta i oboè barroc. Lali Espinet, viola da gamba. Monteverdi, Geminiani, Couperin, PurceU, Handel, Telemann, Weiss. Simon Boccanegra, de Verdi. Dir: Uwe Mund. 14, dijous 20 h. Barcelona Fundació Miró 21 h. Barcelona Palau 15, divendres 21 h. Barcelona Palau Orquestra Ciutat de Barcelona. Dir: Albert Argudo. Música de sarsuela. ALT EMPORDÀ MAIG 5, dissabte 22 h. Figueres Església de Sant Pere Orquestra de Cambra Amics dels Clàssics. Coral Gaudeamus. Carme Rodríguez, soprano. Temv's Trio 88. Annette Sachs. piano. Piotr Lachert, piano. Dominique Grosjean, veu. Alícia de Larrocha, piano. Ibèria. d'Albéniz (Fundació Isaac Albéniz.) (257) 49 MÓN SONOR CONCERTS • RECITALS BAGES MAIG 5, dissabte • CONCERTS • RECITALS 22 h. Manresa La Seu Orfeó Català. Orquestra de Cambra del P..1lau dc la M úsica Catalana. Solistes vocals. Dir: Jordi Casas. Missa de la Coronació i Rèquiem, de Mozart. (Fundació Caixa de Catalunyd.) Reus Teatre Fonuny Companyia Estatal de Folklore Soviètic Vladimir V. Nazarov. 9, dimecres 18,30 h. i 22 h. 22 h. Reus Teatre Fortuny Orquestra dc Cambra del Teatre Bolshoi de Moscou. Elena Shkolnikova, sopnmo. Aleksandr Voroshilo, baríton. 15, dimarts 20. diumenge 21 h. 19.30 h. Re us Reus Teatre Fo rtuny Església Prioral de Sam Pere Carn1en, de Bizct. Ríos Vallejo, orgue. Franck i compositors romàntics. J UNY 14, dijous 22 h. Reus Teatre Fonuny Recital de Maria del Bar Bonet. BERGUEDÀ MAJG 13, diumenge 18 h. Berga L'Espill 26, dissabte 22 h. Berga 3, diumenge 18 h. Berga Església de Sam Pere Grups i formacions de L'Espil l. Concert de fi dc curs. TARR AGONÈS MAI G 6. diumenge 20.30 h. Tarragona Catedral Orfeó Català. Orquestra de Cambra del Palau de la Música Catalana. Solistes vocals. Dir: Jord i Casas. Missa de la Coronació i Rèquiem, de Mozart. (Fundació Caixa de Catalunya.) VALLÈS OCCIDENTAL MAIG 2. dimecres 21 h. Terrassa Centre Cultural Caixa de Terrassa 17. dijous 22 h. Sabadell Teatre La Fàrandula 31. dijous 21 h. Terrassa Centre Cultural Caixa de Terrassa Massa Coral de Terrassa. Cor del Conservatori dc Terrassa. Orfeó de Sabadell. M. Isabel Fuentealba, soprano. Juan Antonio Verge!, tenor. Pe rcussions de Barcelona. Joan Mariau, M. Dolores Martín. Joan-Marc Abrodos i Jesús Silvestre, piano. Dir: Xavier Joaquín. Cawlli Carmina, de Cari Orff. Massa Coral de Terrassa. Coral del Conservatori de Terrassa. Orfeó de Sabadell. M. Isabel Fuentealba. soprano. Juan Antonio Verge!. tenor. Percussions de Barcelona. Joan Mariau. M. Dolores Martín, Joan-Marc Abrodos i Jesús Silvestre, piano. Dir: Xavier Joaquín. Ca1ulli Carmina, de Cari Orff. Orquestra Simfònica Odense. Dir: Otmar Maga. RimskiKòrsakov, Txaikovski, Nielsen. (Caixa d'Estalvis de Te rrassa.) J UNY 8. divendres 21 h. Terrassa Centre Cultural Caixa de Terrassa Òpera de Cambra Nacional Eslovaca. Dir: Pavel Bagin . l/ barbiere di Siviglia, de Rossini. BAI X CAMP MAIG 3, dijous Joan Rubina!, piano. Sebastià Bardolet, veu. Santiago Riera, comentarista. Mompou. Cafè Casino Berguedà Espill Combo (grup de jazz). Dir: Hipòlit Miró. J UN Y 50 (258)