Revista Musical Catalana. Núm. 68 Juny 1990
Editorial: Orfeó Català, salt qualitatiu / FIGURES I TEMPS. Liceu 1990-91: entre Fischcr- Oieskau i les noves generacions de veus. En el límit de la saturació de la capacitat d'actuació. R.R.M.C. / Música 92: el projecte de la Comunitat Valenciana. Francisco Bueno / Joan Moll: fidelitat a la música mallorquina. Jaume Comellas / Ballet. El Ballet Víctor Ullate celebra els seus dos anys. Montse Gª Otzet / Mikrokosmos: Paisatge urbà. Pere Artís / TEMA. Les «Joventuts Musicals» han fet 50 anys. Hadelin Donnet / Breu història de Ies “Joventuts Musicals a Catalunya. Manuel Capdevila / Barcelona: cap i casal del moviment a Catalunya. Teresa Martínez / Torroella de Montgrí: Festival i Curs com a emblema. Teresa Martínez / Figueres: el pes d'una important representativitat cultural comarcal. Teresa Martínez / Des del cim de l'organització internacional. Jordi Roch, President de la Federació Internacional de «Joventuts Musicals» Marta Porter i Talens / MÓN SONOR. Arxius Musicals de Catalunya (XXIV). Sitges: Arxiu Parroquial. Museu Maricel. Museu Romàntic «Can Llopis». Maria Ester-Sala, Josep M. Vilar / Manifestacions de virtuosisme. Josep Casanovas / Retrat: Helmuth Rilling: recerca del Bach que parla a la gent i al temps actual. Carme Martínez / Scherzando. Cesc / Ara, abans d'ahir, demà / Discos / Concerts, recitals
Centre de documentació de l'Orfeó Català
Còpia permesa amb finalitat d'estudi o recerca, citant la font "Centre de Documentació de l’Orfeó Català". Per a qualsevol altre ús cal demanar autorització.
ica ;o. a.) OV. - :na r.t, ca .. :(] a.) ;a . .n.u, ia- - ;a. nu. ,a- - ci1.) lf- EDITORIAL ORFEÓ CATALÀ, SALT QUALITATIU 2a ÈPOCA ANY Vll- NÚM. 68 - JUNY 1990 Director: Jaume ComeiJas Sots-director: Lluís Millet Cap de Redacció: Pere Artís Maquetatge: Teresa Martínez Fotografia: Pau Barccló Publicitat: Art-Co/2000, S.L. Trafalgar, 4, 11 ", B i C Tel. 412 40 96 08010 Barcelona I~ Fotocomposició, compaginació i impressió: lgol, S.A. Distribució: L'Arc de Berà, S.A. Dipòsit Legal: B-34.432/83 Consell Editorial: Fèlix Millet (President) Montserrat Albet Roger Alier Josep Casanovas Maria Ester-Sala Gregori Estrada Enric Gispert Joan Guinjoan Carles Guinovart Antoni Marí Oriol Martorell Xavier Montsalvatge Santi Riera Col·laboren en aquest número: Pere Artís, Francisco Bueno, Manuel Capdevila. Josep Casanovas, Cesc, Jaume Comellas, Hadelin Donnet, Maria Ester-Sala, Cam1e Martínez, Teresa Martínez, Montse Otzet, Marta Porter i Thlens i Josep M. Vilar aa REVISTA MUSICAL CATALANA Sant Francesc de Paula, 2 Tel. 301 ll 04 08003 Barcelona El concert que va oferir l'Orfeó Català el passat 3 de maig al P.alau dc la Música Catalana, podria haver estat un més dins dels que ofereix actualment en la seva acusada dinàmica. Però tanmateix no ho va ser. Diferents elements van confluir en el que no podia ser sinó una resultant a part. I en dir a purt, no volem pas signitïcar atípica sinó ben altrament volem manifestar el seu caràcter d'especialment significatiu. Pretenem situar com aquella manifestació va adquirir, gràcies a la confluència natural d'una sèrie de components, un valor emblemàtic potent. Components que abasten per una part la dimensió artística, significada en un programa atractiu bàsicament ben resolt - aspecte que no competeix a aquestes línies abordar en profunditat. Però que transcendint tal dimensió artística mostren el que podem anomenar un salt qualitatiu. Concepte que transcendeix la simple dimensió artística per abastar la que contempla la projecció cultural i social de l'Orfeó. I més enllà, del mateix moviment coral. Observem en aquest sentit que l'esmentat concert, d 'antuvi, se situava al bell mig d'un cicle de cinc sense que ni tan sols tingués el privilegi protocol·lari d'obrir-lo o cloure' !. Era dcliberadan1cnt i naturalment un concert més d'un conjunt que portarà l'Orfeó a diverses poblacions catalanes. I que el portarà bàsicament a fer música. No hi ha en aquests concerts, i en d'altres del moment, cap altra connotació que superi aquesta. La constatació pot resultar òbvia, però no ho és. Perquè significa confirmar un tomb radical en una imatge tòpica que durant molt temps -potser massa- ha envoltat el Cor i en general el moviment coral. I que ha relegat, més enllà del que hauria estat desitjable, la seva més genuïna i irrenunciable vocació. Simplement, fer música. lmatgc, aquel la, potser justificable en uns moments d'insu~ïciències - diguem-nc genèricament patriòtiques- que feien lícits tota mena de recursos. I la imatge de l'Orfeó Català constituïa en aquest sentit un valor excepcional, per això mateix molt usat fins quasi l'esgotament. Ara, els temps han canviat i la funció dels nostres Cors, amb història Llarga o curta, és sobretot la dc fer música. I aquest és segurament el mèrit i la justificació de la realitat de l'Orfeó significada en aquest concert. O en aquest aplec i gira de concerts centrats en la Missa de la Coronació i el Rèquiem, ambdues obres de Mozart. I significat també en la seva valuosa interpretació. I refermada encara més per la presència com a conjunt instrumental de l'Orquestra de Cambra del Palau de la Música Catalana, aixoplugada i engrescada des de la mateixa casa. Potser els amants dc nostàlgies, en altre temps segurament vàlides testimonialment, poden trobar en aquestes paraules un cert regust amarg, com una imatge nebulosa d'abandó de responsabilitats històriques. Entendre-ho així constitueix, o constituiria, un greu error. Feliçment per a la realitat del pafs, és l'hora que la millor manera de servir-lo sigui la tasca dc cadascú des del seu propi lloc. 1 el de tota agrupació musical, aquest lloc, o en definitiva la seva funció, és estrictament fer música. Fer-la el més bé possible. I fer-la, és clar, per al país. per a la seva col·lectivitat. Entendre-ho així constitueix, creiem, entrar en vies de realisme. D'un realisme necessari i definitivament inajornable per a la col·lectivitat del món coral català. SUMARI EDITORIAL FIGURES I TEMPS .................................... . 3 Liceu 1990-91: entre Fischcr- Oieskau i les noves generacions de veus. En el límit de la saturació dc la capacitat d'actuació (R.R.M.C.) ......... . 5 .. 9 Orfeó Català, salt qualitatiu Música 92: el projecte dc la Comunitat Valenciana (Francisco Bueno) Joan Moll: fidelitat a la música mallorquina (Jaume Comellas) 10 Ballet. El Ballet Víctor Ullatc celebra els seus dos anys (Montse Ga Otzet) . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . 13 .......................... 14 Mikrokosmos: Paisatge urbà (Pere Artís) TEMA Les «Joventuts Musicals» han fet 50 anys (Hadelin Donnet) 15 Breu història dc Ics dovcntuts Musicals" a Catalunya (Manuel Capdevila) 23 Barcelona: cap i casal del moviment a Catalunya (Teresa Martínez) . . . . . 26 Torroella de Montgrí: Festival i Curs com a emblema (Teresa Martínez) 28 Figueres: el pes d'una important representativitat cultural comarcal (Teresa Martínez) ............................ ............. ..... . 30 Des del cim de l'organització internacional. Jordi Roch, President de la Federació Internacional de «Joventuts Musicals» (Marta Porte r i Talens) 31 r e MÓN SONOR r Arxius Musicals dc Catalunya (XXIV). Sitges: Arxiu Parroquial. Museu Maricel. Museu Romàntic «Can Llopis». (Maria Ester-Sala, Josep M. Vilar) ............................................... . 33 Manifestacions de virtuosisme (Josep Casanovas) ................... . 34 Retrat: Helmuth Rilling: recerca del Bach que parla a la gent i al temps actual (Carme Martínez) ................. . ..................... . 36 Scherzando (Cesc) ............................................ . 41 ........................ . .............. . 42 Ara, abans d'ahir, demà Concerts, recitals ............................. . .............. . e r 45 r. Preu de la subscripció anual 2.750 pessetes Subscripció anual Europa 3.800 pessetes Subscripció anual Amèrica 33 dòlars Preu d'aquest número solt 350 pessetes ) ) FIGURES I TEMPS Liceu 1990-91: entre Fischer Dieskau i les noves generacions de veus En el límit de la stauració de la capacitat d'actuació La xifra rodona i exacta de 100 sessions simetitza, en un significatiu pla numèric, què serà la pròxima temporada del Gran Teatre del Liceu. Darrera d'aquest guarisme hi ha una realitat molt complexa de dades, que obren les portes d'una molt variada gamma de consideracions. Oi més en el context especial en què es troba la casa: aquesta situació de pre-interinitat, pendent de la presa de solucions radicals en el camp financer -eix ugament del dèfic it acumulat- i en l'estructural -empresa dc les inajornables obres dc forma. Procurarem situar el lector de la manera més exacta en l'abast de què ha de ser la nova temporada, dels trets característics més diferenciadors i significatius i. en definitiva, de les expectatives que ofereix. D'entrada, exposem una sèrie de consideracions genèriques que permeten endisarnos en el tema: - Les 100 sessions, més el recital de fi nal del Concurs Francesc Yiñas, signifiquen un límit molt alt de la capacitat operativa del teatre en 'les actuals condicions d'equipament. - Derivadament d'això, hom cerca la rcndibilització de les produccions, que enguany són 11 en comptes de les 12 de la temporada anterior, mentre s'augmenten el nombre de representacions que passen de 65 a 67. La dada encara cal ponderar-la a l'alça, tenint en compte que, de les 11 produccions, o dit més exactament ll programes, un serà representat només dues vegades. Es tracta de Pagliacci -Maria Egiziaca: el primer títol, interpretat per Josep Carreras. En definitiva s'ha passat dc cinc representacions per títol a sis, amb l'excepció de dos. que només seran representats cinc vegades: Un ballo in maschera i 1#1/küre. -També es forcen les possibilitats de les masses artístiques estables i, així, es passa dels 4 programes simfònics i simtònicocorals i 8 concerts dc la temporada anterior als 5 i li concerts de l'actual. En una línia semblant d'aprofitament de recursos humans, s'ha passat de 3 recitals lírics, en altres tantes sessions dc la temporada anterior, als 8 recitals i 10 sessions de l'actual. Tres d'aquests recitals seran acompanyats per l'Orquestra del Liceu -dos d'ells són els que es repeteixen i en un d'ells hi prendrà part el Cor del Liceu . - La creixent demanda de localitats ha portat la creació d'un sisè torn, cosa qu~: suposa una espiral en aquest sentit. Aquest nou torn serà integrat per 12 sessions, mentre que els altres 4 de nit en tenen 16 i el de tarda-diumenges, 14. - Una altra aportació substancial dc la nov;t temporada és que enguany hi haurà quatre títols amb ducs sessions especials a preus més assequibles. Es tracta de Roberro Devereu..x, 11 barbiere di Seviglia, Tosca i Die Zauberflore. Tant aquest apartat com l'anterior confirmen la voluntat d'ampliació de l'espectre de públic, en línia també amb les exigències ja indicades del públic. Un factor altament satisfactori. I en línia, també, amb allò d'arribar al màxim en les possibilitats dels recursos que s'ha dit abans. Consideracions artístiques La representació de Don Giovanni iniciarà el pròxim dia 18 de setembre la temporada. Serà una introducció a l'any Mozart, que se celebrarà el l99l, amb motiu del bicentenari de la seva mort. I així, Mozart serà l'únic autor amb dos títols a la cartellera liceística, a part de Donizetti, que hi aportarà Roberro Devereu.x i l'òpera breu 11 campanello. Així, sota el signe del compositor salzburguès, la pròxima campanya ofereix aquests aspectes destacables en l'apartat artístic. - Predomini absolut de l'òpera italiana, amb sis en els onze programes, protagonitzades per compositors d'aquest país. - Absència d'òpera francesa i eslava. - Quatre títols alemanys: dos de Mozart, un solitari Wagner i un Strauss (compositor de presència important a les últimes temporades liceístiques) . - Presència d'una òpera clàssica valenciana, Una cosa rara, del valencià ·vicent Martín i Soler. - Predomini de títols populars, trencant així amb una línia d'una certa feixuguesa (tanmateix no absenta d'un considerable in- Jordi Savall dirigirà Una cosa rara de V. Martín i Soler terès) de les últimes temporades. Pagliacci, Tosca, li barbiere di Siviglia, Un ballo in maschera centren aquesta consideració sense que en quedin al marge els dos títols de Mozart i el de Wagner, i quedant-nc però al marge Capriccio de Strauss i, per la seva novetat, l'obra de Martín i Soler. - Actuació d'una companyia invitada, iniciativa que segons van informar els responsables del Liceu, es pretén continuar en campanyes vinents. En aquest cas, és una de prestigi tan important com l'Òpera dc Munic, amb el seu titular Wolfgang Sawallisch al davant, i an1b una segona batuta de tan pes com la del famós tenor Peter Schreier, cada cop més ficat en afers de direcció. - Continua la manca dc decisió -o potser de recursos- per a ter front a una política de produccions pròpies. Enguany hj haurà dues estrenes: Una cosa mra. en muntatge de Fabià Puigscrver, i Roberro Devereu.x; i un altre títol, Un ballo in maschera, és reposició de la que realitzà en el seu moment al duo Mario Gas-MarceJo Grande. -Entrar en la via del doble repartiment, obligada per l'increment del nombre de representacions de cada títol. FIGURES I TEMPS Noms i repartiments Una vegada més, la temporada del Gran Teatre del Liceu es basteix damunt d'un estol de noms dc gran categoria. La veu, la gran veu o, si es vol, Ics millors i més grans veus, tornen a omplir uns repartiments excepcionals, d'un autèntic privilegi. Som conscients que repclim epítets i conceptes. L'important nombre dc recitals fà que. a més, aquest apartat s'ampliï, configurant una constcl·lació impressionant. En primer lloc, cal esmentar la presència d'aquest gran mite del Lied i dc l'òpera alemanya que és el veterà Fricdrich Fischer-Dicskau, sens dubte el •nom,. més grandiós que aporta la nova temporada liceística, el qual torna a Barcelona després dc 35 anys d'absència. Oferirà dos concerts, acompanyat per l'Orquestra del Liceu sota la direcció del seu fill, Martin Fischer-Dicskau. St.:rà els dies 9 i 10 dc març i, entre d'altres obres, interpretarà les Kindertonten-lieder. Una altra figura excepcional . per la seva categoria i també perquè fins ara no ha actuat mai al Liceu, és la de la soprano nordmnericana Kiri Te Kanawa, una de les veus femenines dc més relleu del moment. El seu recital tindrà lloc el dia 21 dc maig, i actuarà acompanyada al piano per Roger Vignoles. El doble concert del gran baix baríton germànic Bernd Weikl constitueix així mateix una manifestació d'una enorme importància. Es tracta d'un cantant extraordinari, una dc les grans veus baixes del món i. a més, un artista que es troba en un moment especialment dolç de la seva carrera. Acompanyat per l'Orquestra del Liceu, dirigida per Uwe Mund, interpretarà un programa format per fragments d'òperes wagnerianes -el seu món artístic favorit. També són importants, importantíssims sobre el paper, els recitals de la soprano nord-americana Marylyn Horne, qui actuarà el dia 9 de febrer acompanyada al piano per Martin Katz. I el de la soprano aragonesa Pilar Lorengar, del dia 14 de gener, acompanyada per Miguel Zanctti, amb un programa Pergolesi, Respighi, Gluck, Handel, Granados i Mompou . La presència de Lella Cuberli, així mateix, ofereix expectatives importants. El seu recital tindrà lloc el dia 7 dc maig, acompanyada al piano per Robert Kettelson. i interpretarà un programa format per obres de Rossini, Poulenc i Ravel. No per coneguts són menys importants artistes el canari Alfredo K.raus i el mexicà Francisco Araiza que completen un excepcionalment atractiu quadre dc recitals. Les seves actuacions es produiran a les acaballes de la temporada. La d'Araiza, el dia 12 de juny, acompanyat aJ piano per Jean Lemaire, amb la interpretació del cicle Die schone Miillerin de Schubert. l la de Kraus clourà dctinitivamment el cicle, el dia 5 de juliol: actuara acompanyat per Dietrich Fischer-Dieskau l'Orquestra del Liceu, sota la direcció de Gian Paolo Sanzogno, amb un programa basat en àries d'òpera. Pel que fa a la programació operística, cal parlar més aviat de grans repartiments que d'individualització de noms: de noms importants. que apareixen generosament escampats arreu de tots els títols, com he apuntat abans. Al marge d'aquesta constel·lació de cares «Congegudcs.. , cal ser expectants respecte a d'altres que debuten i que apunten una línia d'actuació interessant i necessària: la dels valors encara no consagrats, però que es disposen a ocupar-hi un lloc important. Noms que hem d'indicar, segons les referències que van donar els responsables artístics del Liceu, són: Elizabeth Hollequc. qui substituirà Eva Marton a quatre de les vuit representacions de Tosca; una altra Elizabeth. Elizabeth Carter, serà Ja segona Reina de les nits a Die Zauberjlore. Entre les veus masculines que s'inscriuen en aquesta parcel·la, cal assenyalar Roberto Frontali, qui actuarà en el segon repartiment de Robeno De1•eretLr, i el baix Anthony Michaels Moore, qui serà Don Basilio a les tres últimes representacions. mentre que a les tres primeres ho serà per Nicolai Ghiaurov. En aquesta parceJ.Ia de rejoveniment, cal citar el pas qualitatiu que donarà el baix-baríton català Stefano Palatchi, qui abandona els papers secundaris, circumstànda que reclamaven amb força les seves esplèndides actuacions- i que cantarà Rober/o Devereu.x, Una cosa rara i // barbiere di Seviglia. Amb aquestes incorporacions, el Liceu trenca amb l'acusada línia «geriàtrica», en la que potser s'havia insistit massa. Concretant-nos més en l'aspecte dels repartiments, i deixant per descomptat que tots són bàsicament importants. es poden matisar algunes propostes per la seva categoria especialment rellevant. El duo Eva Marton-Jaume Aragall per a Tosca constitueix, en aquest sentit, un d'aquells punts dolços, amb l'afegitó, a més, del baríton francès Alain Fondary, qui tant va agradar en el Sanson et Da/i/a de la temporada passada. Johanna Meir, Brigitte Fassbaender, Montserrat Caballé. Simon Estes, Robert Schunk i Matti Salminen atorguen així mateix un relleu extraordinari per a Un ballo in maschera. Die Zauberjlote serà servida per noms tans grans com els de Catbleen Cassello, Francisco Araiza, Kurt Moll i Horst Hicstermann. A part, cal destacar el retorn operístic de Josep Carreras en un Pagliacci que pot resultat d'un interès artístic i emotiu excepcional. Giuseppe Giacomini interpretarà la segona versió d'aquest mateix títol. Els dos repartiments dc Don Giovanni aplegaran noms tan atractius com els uc Mariana Nicolescu, Thomas Alien, Alejandro Ramírez, Trudeliesche Schmidt i Julia Varady. I Edita Gruberova i Christine Weidinger encapçalaran els dos Roberto De,•ereux, mentre que la gran Lucia Popp ho farà amb el de Capriccio, en el qual també destaquen els noms de Kurt Rydl, Maria Gallego i Wofgang Schi:.ine. Nicolai Ghiaurov, Dalmau Gonzalez, Raquel Píerotti i Enric Serra centren l'interès del repartiment dc 11 barbiere di Sil'iglia, i l'il·lustre veterà Enzo Dara, junt amb Serra, Josep Ruiz i Verónica Villaroel (la grata sorpresa de la tempora última) protagonitzaran 11 Campanella. FIGURES I TEMPS Una cosa rara, un títol a part Mund dirigirà tres títols operístics: Der Walküre, Capriccio i Die ZouberfltJte. Cal deixar a part la representació de Una cosa rara, amb la qual el Liceu fa front a la seva segona producció dc la temporada. Amb ella, arriba un compositor valencià coetani de Mozart, qui va gaudir del mateix llibretista (Lorenzo da Ponte) i qui, en el seu moment, des de la Viena on residia, gaudí d'un superior predicament al del compositor salzburguès. Una cosa rara, sots intitulada O sia belleza é honestà, constitueix una saludabilíssima aportació del teatre barcelonf, confiada a un gran especialista: a un dels músics catalans més reconegut<; arreu del món, Jordi Savall. Al davant del conjunt musical i de l'orquestra de la Capella Reial , serà el responsable d'aquesta producció servida per un grup de veus pràcticamcnte totes locals, o d'acusat protagonisme local, encapçalat per Ics sopranos Enedina Lloris i Montserrat Figueras i amb Glòria Fabuel, Stcfano Palatchi, Iñaki Fresan, Ernesto Palacio, Femando Belaza i Jorge Anton. La direcció d'escena, escenografia i vestuari seran a cura d'un artista absolutament solvent, com és Fabià Puigserver. Wolgang Sawallisch Molta feina per a Uwe Munç/ i presència senyera de Sawallisch Pel que fa a directors, cal destacar la presència d'una autoritat tan important com la de l'alemany Wolfgang Sawallisch, qui dirigirà la seva companyia de l'Òpera de Munic, amb l'obra que constitueix un esdeveniment d'un relleu excepcional teatre. Una altra nota a esmentar es la intensa Uwe Mund activitat que hi tindrà el titular dc l'Orquestra del Liceu, Uwc Mund i, en general, les batutes de la casa - amb ell, Romano Gandolfi i Enrique Ricci. Uwe Thmbé serà el responsable del concert de Bern Weikl i de tres concerts simfònics més. Per la eva part. Roma no Gandol fi dirigirà Un ballo in maschera - un títol fuvorit seu- i dos concerts simfònics. l Enrique Ricci, a part de conduir el recital del final del Concurs Francesc Viñas, dirigirà 11 campanella. Richard Bonyngc, el veterà director australià , serà el responsable dc Roberto Devereux, si tuat a Ics coordenades bclcantistes tan estimades per ell, i una altra batuta estimada a la casa, la dc Janos Kulka, assumirà la direcció de la segona versió de Pagliacci, mentre que la primera -la de Carreras- encara no té nom assignat. Armando Gatto, un artista així mateix ben considerat a Barcelona, dirigirà un concert simfònic. i els noms dc Thco Alcantara - que va dirigir l'estrena dc Cristóbal Colón- . Paolo Olmi i l'esmentat Jordi Savall completen la relació dc batutes. Pel que fa a produccions. cal esperar molt dc la dc Don Gi01wmi de l'Òpera de Munic i, de les de la casa, Roberto De1·ereux confiada a l' italià (sempre polèmic però sempre interessant) Giancarlo del Monaco, amb escenografia de Ramon B. Ivars, i la ja citada de Puigserver per a Una cosa mm. Can·cras ha demanat la producció de Franco Zcffirelli, propietat del Coven! Carden, per al seu Pagliacci, mentre que novament una producción de l'Òpera dc Munic, la de Capriccio, obre bones perspectives sobre el paper. La categoria d'Ezio Frigcrio atorga així mateix garanties per a 11 barbiere di Sevig/ia, completant aixr la relació de propostes sobre el paper especialment interessants. R.R.M.C. CLAUSTRE DE PROFESSORS XIVè. CUitS INTERNACieNAL tE MÚSICA }~i~}~i VILA·SECA TARRAGONA· ESPANYA DEL 8 AL 21 DE JULIOL DE 1990 Curs Internacional de Mustca de Vtla-seca carrer Sant Pere, 25. Apartat de Correus, núm. 69. 43480 Vila-seca (Catalunya-Espanya) Cant: Enriqueta Tarrés Flauta travessera: Willy Freivogel Guitarra: José Tomas Música de Cambra: Evelio Tieles H:' de la Música: Francesc Bonastre Tema: .-Orfeo• de Claudio Monteverdi Cant Coral: José Vlcente Gonzalez-Valle Piano: Cecilio Tieles Violí: Evelio Tieles Violoncel: Peter Thiemann Director: Sots-Director: Coordinació General: Secretari: Francesc Bonastre Catedràtic d'Història de la Música. Universitat Autònoma de Barcelona. José Tomas Catedràtic de Guitarra del Conservatori Superior d:Aiacanl. Lourdes Crespo Directora del Conservatori de Vila-seca. Joaquim Vives Secretari Administratiu del Conservatori. INFORMACIÓ Per a qualsevol informació, cal adreçar-se a la Secretaria del Curs Internacional de dilluns a divendres, de 10 a 13 i de 17 a 20 hores. Telèfons (977) 39 23 68 - ' 39 24 84. FIGURES I TEMPS Oie), 'l'ihil AuiClr Intèrprets Director Musicals Directors escènic Producció 18-19-20. 21-22-23 \Ctcmbn: Dem Giot'OIIIIÍ W.A. Mozart Mariana Nicolescu. Thomas Alien, Trudeliese Schrnidt, Julia Vamdy, Alejandro R:unfrcz. Wolfgang Sawall isch i Peter Schreier Güother Rennen Òpera de Munic 28-29-30 Cor~ d'Òperu G. Verdi i "lires Murion Vernette-Moore, Jaume Aragall. Stcfano Pulatchi. Cor i Orquestra del Liceu. Roma no Gandoltï Robutn G. Doniretti Edita Gruberovn. Stefano Pulatchi, Doris Soffcl, Christinc Wcidingcr. Richard Bonyngc Giancarlo del Monaco Teatre del Liceu G. Venti Anna Tomowa-Sintow, Viorica Cortez, Gloria Fabucl. Peter Dvorsky, Giorgio 7..ancnncm. Alfonso Echcvarrfu Romano Gandolti Mario Teatre del Liceu setembr~: 29-31 Octubre 1-4-6-7· 9-10 Det'<'I<'IL\ no~cmbrc 17-19 22-25-27 fl{J\Cmbre U11 ballo ;, mtl\chcm 18 novembre Final Concurs Fmncesc Viiiu~ 6-9-11-14-17 Dic llú/J.üre R. Wagner Pa~liace'i R. de~cmbre 4-8 gener Ga~ Enrique Ricci Leoncm~tll o M ont~ermt Caballé. Johanna Meicr. Marjana LipolbCk. Brigitte Fassbaender. Simon Estes. Mmti Salminen. Uwe Munti Josep Carrems Hugo dc Ana Teatm Lírico Nacional la Zarlucla Fmnco Zcnirclli Royal Opera house Covem Garden Maria Egi:iaC'II O. Rcspighi MontSerrat Caballé 1-l gener Rcc:ital Pilar Lorcngnr Pcrgolcsi, Rcspighi. Gluck ... Pilar Lorcngur. Miguel Zanetti (piano). 17-18 gener Concert Simfònico-Coral (9"" Simfonia) L. ' · BeethO\-cn Orquestra i Cor del Gran Teatre del Liceu. Uwe Mund 31 ge ner 2-5-7-10-12 febrer Capricdo R. Strauss Lucia Popp. Maria Gatlego, Wolfgang Schone. Alfred Wemer, Kurt Rydl. Antoni Comas. 9 febrer Recital Marylin Hnrne Hàndel, Viv:tldi, Schuben, Ro~sini ... Marylin Home. Manin Katz (piano). ~-15 Concert Simfòmc Stra' insk:y Bartok Orquestra Simfònica del Gran Teatre del Liceu. Solistes no confirmalb. Uwe Muod 23-25-27 febrer l-3-5 març Una cosa rom V. ~lartín i Soler Capella Reial, Enedi na Lloris, MontSermt Figueras, Stcfano Palatchi. lñaki Fresan. Jordi Savall 26 febrer 2 març Concert dc Bernd WeikJ R. Wagner Bernd Weikl. Orquestra Gran Teatre del L1ceu. Uwe Mund 9-10 març Concert Dtetnch Fischer- Mahler Dietrich Fischer-Dicskau. Orquestra Gran Teatre de Liceu. Manin. Fischer-Dieskau 11 barbiere dt Sil'iglia G. Rossini Cecília Banoli. Raquel Pierotti. Albeno P-.tolo Olmi Rinaldi. Amhony Michaeb. Moore. Dalmau Gonzàlez. Nicolm Gh1aurov, Enric Serra. Stefano Palntchi. Micbael Hampe Òpera dc Ezio Frigerio Colònia 11 Campanello Donizctú V. Villarroel. Enw Dora, Enric Serra, Ruiz Giusseppe Giaccomini. \Valler Dorat. Ana GonzaJez. Josep Ruiz. Emi lio Sugi febrer D1e~kau 20-:!2-24-26-28 ID31Ç 3-6-S març 17-19-21-23-25 abril Jo~ep Pag/iacci 1 Leoncavallo No anomenat Uwc Mund Enrique Ricci Òpcm de Munic Fabià Puigserver Teatre del Liceu Jnnos Kulka :!7-28 abril Concert Simfònico-Coral &hubert Brahms Stmwinsk:y Orquestra i Cor del Teatre del Liceu. Eduard Gimènez. tenor. 1 ma1g Recital Lella Cuberli Poui e nc Ro'sini Ravel Lella Cuberli. Robert Keuel,on. piano. 9-li-13-1-H7 2G-22-26 maig 7òsca G. Puccini E'.a Manon, EliZJbeth Hollcguc, Jaume Aragall, Miguel Cortez, Alain Fondary. 21 maig Recital Kiri Te MoZJrt Liszt. Kiri Te Kanawa Roger Vignole). piano. 30-31 maig Concert Simfònic Scriabin R. Strauss Aureli Vila. viola. Josep M~ Alpiste, violí. Uwe Mund Orquestra Simfònica Teatre del Liceu. lO JUll) Concert AJes'>311dra Marc-Dolord Zaj1ck Delibes Offenbach Verdi Orquestra Simfònica Teatre del Liceu. Alessandra Marc-Dolora Zajick Armando Gatto Fransico Araia. Jean Lem:únc. piano. Cathleen Ca!>sello. Elizabeth Carlcr. Francisco Amiza. Kun Moll, Horst Hicstermann. Uwe Mund ~a Andreas Homok Teatro Lfrico Nacional dc la Zarzuela Ro mano Gandolli Theo Alcantara Giancarlo Lobelli Teatro Comuna lc de Bolònia Strdu~ 12 JUll} Recítal Francio;co Araíz.a F. Schubert 20-23-26-28-30 jull} 2-4-6 juliol D1e Zaubetjlolll' M01..art Goran JarvedeM Welsh National Opera de Cardiff' FIGURES I TEMPS , Musica 92: el projecte de la Comunitat Valenciana L'any 1992 ja és una data de <<Perogru1/o» que no necessita la nostra explicació a propòsit del seu significat. La Comunitat Valenciana ap011a als esdeveniments culturals, històrics i esportius que se celebraran durant eixe any el seu projecte musical: «Música 92». Millorar la cultura musical dels valencians El projecte abasta, cronològicament, des del 9 d 'octubre de 1990 fins al 12 d'octubre de 1992. L'objectiu general és millorar la cultura musical dels valencians. ¿Com es pretén conseguir aquest objectiu? Mitjançant dues actuacions distintes i coetànies alhora: 1) La realització d'un festival de música internacional, que se celebrarà dintre de les dades abans esmentades. Es persegueix - així- col·locar la Comunitat Valenciana en un lloc important a nivell internacional des del punt de vista musical, així com fomentar l'interès per a la música, congregant músics de relleu internacional, tant estrangers com nacionals. Cal dir, a este respecte, que aquest festival ja ha tingut la seua <<Obertura»: una obertura lírica on han actuat, Josep Carreras, Teresa Berganza, Montserrat Caballé i el baix Paata Burchuladze, entre altres cantants. Esta obertura s'ha celebrat durant els mesos de gener i febrer passats. 2) Un programa triennal (1990, 1991 i 1992) que pcrmetixca avançar la nostra cultura musical mitjançant la creació d'un conjunt d'infrastructures i el desenvolupament de recursos humans que puguen fer possible el fet musical. Hem de dir, continuant amb aquesta idea, que s'obriran 13 recintes musicals a tota la Comunitat Valenciana. Alguns d'ells són antics recintes que s'adequaran per a la presentació de grans produccions d'òpera i dansa, com l'auditori CEl, de Xest. Altres són espais teatrals, on es pretén la seua adaptació per a la difusió musical, com e l cas de les ciutats d'Oriola, Alcoi i Elda. Altres són auditoris de nova planta, com l'auditori de Torrent i el del Conservatori d'Elx. Així mateix, Emili Soler, comissionat de Mtísica 92 es crearan altres estructures musicals, com el Centre d'Investigació i Documentació Musicològica i una xarxa pública de fonoteques. Pel que fa al desenvolupament de recursos humans, «Música 92» crearà la «Jove Orquestra de la Comunitat Valenciana», una oportunitat excepcional per als joves músics valencians, els quals podran participar en una agrupació musical estable, amb un programa d'actuacions regional, nacional i internacional. i intentar obtindrehi una formació artística de màxima qualitat. Esta ,<Jove Orquestra» serà també la pedrera de la futura «Orquestra Simfònica de la Comunitat Valenciana», especialment en el terreny de la música de corda: proveirà l'esmentada orquestra simfònica d' instrumentistes de corda. Per a poder posar en funcionament la Jove Orquestra, s'ha previst un sistema de formació amb pràctiques artístiques, classes magistrals i beques, compatibles amb el calendari escolar. S'aprofitaran, a este respecte, les visites durant el Festival Musical dels músics de vàlua i renom internacional per tal que puguen impartir les classes magistrals. D'altra banda, i com ja hem avançat adés, es potenciarà l'Orquestra Municipal de Va- Iència, augmentant-hi el nombre de músics i donant-hi una orientació especialitzada cap a la música simfònica, fins a convertirla en la futura «Orquestra Simtònica de la Comunitat Valenciana». Altres aspectes d' interès són la celebració del <<Festival Internacional Coral Universitari» durant l'any de 1992, i un cicle de concerts de bandes de música. Ambdós aspectes estan inclosos dintre del festival de música internacional , així com una temporada tic sarsuela, amb especial atenció als autors valencians. Els escenaris de <<Música 92» seran -a més deb 13 espais musicals-, a la ciutat de València, el Palau de la Música, i a Alacant i Castelló, els «Teatres Principals». Segons Emili Soler i Pascual, comissionat de «Música 92», «el projecte no és competitiu amb els esdeveniments culturals que se celebraran a Barcelona i Sevilla, sinó complementari. Creiem que la Comunitat Valenciana és un territori on el fet musical té una importància destacada. Una població que no arriba als 4.000.000 d'habitants compta amb més de 400 associacions musicals, que comptabilitzen uns 200.000 socis, i una xarxa de centres acadèmics musicals on estudien cap a 45.000 alumnes. «Música 92» ha rebut l'aprovació de tots els grups polítics representats a les Corts Valencianes. EI projecte es ambiciós i la qüestió més important és allò que ha de romandre: la infrastructura musical.» Malgrat això, l'òpera és la gran absent i la «Ventafocs» del projecte: així, no s'hi ha planilïcat ni una companyia d'òpera estable. I creiem que l'òpera constitueix un dels cims artístics musicals més importants, sense el qual no és possible obtindre una cultura musical sencera. Les grans despeses que comporta l'òpera no ha de ser cap impediment perquè aquesta no puga desenvolupar-se dintre del projecte. Resulta simptomàtic, a este respecte, que la temporada actual d'òpera s'ha vist reduïda: tan sols La Bohème, de Puccini, ha pogut representar-se al Teatre Principal de Valencia, únic escenari operístic, actualment, a la Comunitat Valenciana. FIGURES I TEMPS Joan Moll: fidelitat a la música ntallorquina El pianista Joan Moll és, sens dubte. una de les escasses referències de la música mallorquina que ha estat capaç de trencar l'aïllament del seu entorn. Un entorn una mica presoner d'una imatge frívola, pintada per la ferocitat úe la indústria turística que ha exclòs (o marginat profundament) creure que les Illes puguin ser altra cosa que pensar en aquest món jove, agressiu i poderós de recursos. Concertista, pedagog i investigador. ha hagut d'endegar aquestra triple activitat en bona part per vocació -més específica en alguna de les tres branques- i en bona part per exigència de servei al seu país. Ell sabia molt bé. quan va tornar a Mallorca després de dotze anys de viure a Alemanya, que la seva carrera podria estar molt condicionada per les exigències de l'entorn cultura] al qual s'ha dedicat amb convicció des d'aleshores. Fill del conegut filòleg Francesc de Borja Moll (en bona mesura també un músic -violinista i pianista- frustat), a sis anys va començar a estudiar solfeig, una mica ..si et plau per força•; fins i tot, un dia va anar a examinar-sc tot plorant... Aquí acabà una etapa inicial una mica decebedora. Pocs anys més tard. quan en tenia onze, la cosa es produí de forma espontània i va acabar esdevenint una autèntica vocació. Una vocació que refermà el mestratge de Joan Gibcrt Camins, de qui guarda un gran record - "tan humà i tan gran músic,.- diu. L'any 1959 és trobà amb un altre músic-persona o persona-músic de gran categoria, i continuà així un enfilall de relacions importants en la doble dimensió descrita. -L'any 1959 vaig acnwr amb Toldrà. Vaig imerpretar el Concert per a piano, de Uuís Albert, un home molt entusiasta. Tenia 22 anys. J.fl ser l'única vegada que vaig tocar amb ell. Jo el contemplava amb un gran respecte. Per a mi era una gran personalilar. Crec que es l'CI perdent, això: que els grans músics també siguin grans persones. Crec que la dimensió humana de les persones es 1•a perdent una mica. Aba11s es cultivava més. Alemanya, una mica per casualitat, significà un nou pas en el recorregut formatiu de Joan Moll. I allà continuà aquesta línia de retrobaments amb grans músics i ensems grans persones. Aquesta vegada fou amb Claudi Arrau. el gran pianista xilè. -Jo \<Úia a Wuppenal, i ell a Nom York. Solia l'iatjar a Alemauya la prima1•era i la tardor. Hi passava nwlcs mesos, a Alemanya. També anava a Suïssa i a Holanda, on enregistram per a la Philips. Hi havia un grup d'alumnes que ~iatjà1•em cap a on ell es troba l'a per rebre'n classes i escoltarlo. O bé assistíem a les classes dels companys. Mai no l'a voler cobrar res. Amb el ritme de viatges i treball que portava, sempre ra trobar temps per afer classes, i ferles de forma desimeressada. L'empremta d'Arrau marcà definitivament el pianista Moll. -Em m marcar molt en l'aspecte tècnic: en allò d'implicar tot el cos en l'exl•c:ució del so. Sempre, partint de la relaxació. La relaxació corporal pennet que la tensió anímica es transmeti al piano sense impediments.· Ell és un gran amic de la manifestació lliure de l'ànima a l'instrumem, a tr01•és clel cos relaxat. El garrouunent impedeix que això es produeixi. Pel que fa a la concepció de l'obra, ell es manifesta respectuós amb la imenció del compositor i amb allò que es1à escrit. Però no sols cal tenir en compte allò que està escrit, sinó allò que hi ha darrera les notes. No s'lw de fer mai res en contra d'allò que ha escrit l'autor; i, després, ensenyar les bases: com funciona la tmísica. El joc de tensions i distensions que es produeix constamme/11. Això crea el ritme de l'obra. S'ha parlat molt de la diferència entre locar a ritme i a compàs. Per abordar solament el ritme intern de la música, de vegades cal bandejar el compàs. Una altra cosa en què insistia Arrau era en el senrir de la forma de l'obra: la gran línia, analit?.llr l'obra profundament, conèixer totes les parts de l'obra -com va ser construïda, quin paper tenia cada part dins el conjunt.. . Més endavant, Moll afegeix: -El cas d'Arrau es curiós. Predicava el I ' FIGURES I TEMPS respecte a les indicacions de la partitura però, al mateix temps, feia coses diferents, com retencions de temps en un moment donat. Moltes vegades, et preguntes perquè ho fa, i descobreixes 1111 acord que crea aquesta tensió i que ell augmema amb aquesta retenció. O bé aquell punt concret que és important perquè, per exemple, prepara l'entrada a la reexposició d'un temps de sonata. Una frase que ell emprava molt sovint en comentar illfelpreracions o en assaigs ara: «Ho està tocant o dirigint com si no passés en aquell moment». Si una persona no sent aquesUI tensió, ha tocat realment com si realment no passés res. Dotze anys d'estada a Alemanya li van permetre fer una mica dc tot. Des de completar la seva formació virtuosística a practicar-la en concerts, donar classes, fer gravacions i treballar en una editora musical. L'any 1970 decideix tornar a casa, empès una mica pel context familiar. El fiU gran es trobava en una edat en Ja qual podia condicionar el futur famiüar. El parc també havia envellit i tol plegat va anar fent pila, fins a provocar la decisió; una decisió no pas ben fàcil. -Hi havia qui em deia per què no m'havia insral·lat a Barcelona. Si tothom es concemra a les grans cimats, la resta del país queda sotsdesenvolupada. Per tant, hi havia una idea de servir el pafs, fent tasca de docència i, també, la de fer conèixer la música del país. I per això també em vaig dedicar a investigar sobre compositors mallorquins. He enregistrar moltes obres oblidades. Hi ha quatre discos amb obres de compositors balears. lles he anat intelprefant arreu del món. Concertisme, docència i investigació han anat conformant el recorregut de Joan MoU des del seu retorn, ja fa vint anys. A l'hora de les preferències és ben explícit. -Allò que m'agrada més és interpretar. Investigar i trobar coses noves també em té un gran atractiu. lA dedicació als músics mallorquins oblidats s'ha multiplicat. Destaca la tasca que afavorí Tomas Marco a Ràdio Nacional d'Espanya. -Ell tenia la idea que una de les missi011S de RNE era enregistrar totes les obres possibles de compositors espanyols. I fer un arxiu tan complet com fos possible. I això era un estfmul per anar treballant. És molt diferent si has de treballar sobre obres que 110 saps si s'interpretaran, o si ho fas sabent que hi haurà una sortida concrera, com és l'enregistrament per la ràdio que la fa accessible per al públic. En aquells anys, vaig gravar vint hores de música per a RNE. El moment que viu Mallorca, pel que fa a la música, el qualifica d'esperançador. -En aquests vint anys que porto a l'Illa, n'ha sortit una colla de joves pianistes molt imeressams. Molts han tocat ja amb orquestra i han enregistrat algun disc. Per altra part, ha sorgit un moviment coral im- pressionant. I Jo1•entuts Musicals continua fent una tasca importam. I ara s'ha aconseguit que l'Orquestra Simfònica de Palma gaudeixi d'un pressupost estable, fomit per les institucions. I també es va a una millora del funcionament del Conser\'atori. Hi ha molt alumnar, però el professor hi estava molt mal pagar. Jo hi l'aig treballar fins fa uns quatre anys, en què ho vaig deixar perquè les condicions de treball no eren prou satisfactòries. Fa uns dotze anys que faig classes en un institut d'ensenyament secundari i n'estic molt sati:;fet. Joan Moll es troba també molt satisfet d'una recerca recent: els dos primers moviments del Concert per a piano, dc Sam per. - Hifa/ta el tercer. A la correspondència de Samper amb J.illls - un compositor català que viu a Le Havre- es parla dels dos primers moviments del Concert i que està revisam el terce1: No és normal que l'hagués destruït Encara que no es van veure mai personalmem, Samper tenia 1111 gran respecte per a Valls. D'aquesta manera, precisa que l'esmentada descoberta va ser possible gràcies a la col·laboració de l'esmentat Josep Valls qui, arran de llegir l'article que sobre la figura i obra de Samper va escriure Joan Company en aquesta revista, va advertir sobre l'existència de l'esmentada obra del compositor mallorquí. Continuem parlant de Mallorca. Pel que fa a la component musical de la societat illenca, afirma. -Hi ha una part del turisme, la que es fa resident., que té necessitar de la música, i assisteix als concerts i hi dóna vida. Per altra part, les institucions han comprès la impottància de la música i li estan fent costat. S'organitzen cicles com un intitulat <<Hivem a Mallorca» (el tftol de l'obra de Geor- escola de pedagogia musica l ge Sand). Són 120 concerts que s'ofereixen entre novembre i maig a tota l'Illa, amb entrada gratuïta. Als Festivals de J.illldemosa i Pollença, hi assisteix molta gent del pafs. Després hi ha les < <Serenates d'Estiu» al Claustre de Sanr Francesc, i el Festival de Deià, que organitza una parella de nordamericans establerta, la qual fins i tot ha crear una agència. Els polftics s'han vist obligats a atendre la miÍsica, quan han vist que el turisme ho exigia. & trist que sigui així, però... Joan Moll contempla amb lucidesa una panoràmica a la qual ell contribueix des d'una vocació de servei a la seva societat i des de la pròpia categoria artística. Al cap de l'any, ofereix entre 50 i 60 concerts. No ha caigut a mans dels managcrs: - M'ho faig sol. És més complicat; però, a la llarga, és més efectiu. Pel que fa al seu repertori ... - El meu món es troba entre Bach i DebuSS)\ Mes ençà, he tocat la Sonata de Berg i la de Luis de Pablo, que vaig estrenar a Alemanya. Faig molt poca música contemporània. Tinc, ww mica, el segell <<Chopin». He enregistrat dos discs amb obro de Chopin a Mallorca. M'agrada Chopin, però també m'entusiasma Braltms. He hagut de lluitar contra la manca de temps. Viure dels concerts, TZO és possible. No pots dedicar-te a estudiar quatre o sis hores diàries! Ara, després d'haver complert amb la feina d'investigació, m'he volgut dedicar més a tocar. Però, ja ho veus: ha sortit això de Samper, i ja em tens una altra vegada ... Volia prescindir una mica d'investiga'~ perquè ja he fet conèixer molta obra desconeguda. Però et surt una cosa aixf, i. .. Jaume Comellas MÈTODE IRENEU SEGARRA CURSOS PER A LA FORMACIÓ DE PROFESSORS ESPECIALISTES DE MÚSICA • al Parvulari i a les Escoles d'EGB • a les Escoles de Música i Conservatoris matrí cu l a oberta Informació: Secretaria. _e/. Portal Nou, 13 08221 Terrassa. Telèfon (93) 783 79 72, de 9 a 13 hores Pre p are u -vos p e r a l fu t ur ~~ . . · naies 1. profesto Al anunciar la inminente aparición del repertorio actualizado de RECURSOS MUSICALES EN ESPAÑA, el Centro de Documentación Musical (INAEM) agradece expresamente su colaboración . a cuantos profesionales y entidades han facilitado sus datos para hacerlo posible. Próximamente en las librerías del Ministerio de Cultura y librerías especializadas. ~{.1i~l~ii 3;~t·J•]fi1Jijiil¡_t¡ ~ nsaiiUIG tb::lollólle mArres E5cintos yllelo MJsco FIGURES I TEMPS BALLET El Ballet Víctor Ullate celebra els seus dos anys El passat 28 d'abril, el Ballet Víctor Ullate va celebrar els seus dos anys com a Companyia de dansa, mentre actuava al Centre Cultural de la Caixa de Terrassa on, per segona vegada. la jove Companyia assolí un èxit espectacular. Víctor Ullate somriu, en comentar-li que un mes abans de l'actuació ja hi havia dificultats per trobar entrades, m·a lgrat que no demostra cap mena dc sorpresa perquè aquest és un fet que cb persegueix. «Venim d'actuar a Reus, i el Teatre Forruny també estava de gom a gom•, comenta amb expressió de satisfacció. Enrera queden els quatre anys com a director del Ballet Clàssic Nacional, càrrec que assolí l'any 1979, i del qual va ser cessat enmig d'una gran polèmica. Ullate declara que es va trobar enfront d'una responsabilitat que abraçava massa facetes, com són les de dirigir, ballar i coreografiar, i tot això trobant-sc tot sol, sense comptar amb un equip de col·laboradors tïables. Com diu la dita, «No hi ha mal que per bé no vingui»; Ullatc va aprendre la lliçó d'alguns errors comesos i, així, de manera intel·ligent, deixà de ballar per dedicar-se de ple a la faceta de director i coreògraf de la seva Companyia, condició, aquesta última, que assumeix quasi per demanda i reclam del públic. «Des d'un començament, he sabut la línia artística que volia per a la meva Companyia, i per aquest motiu vaig connectar amb coreògrafs estrangers de la talla de Jan Linkens i Neils Christe, perquè aportessin llurs creacions al Ballet», explica Ul/are. Haydn Symphony i Kuarteto, amb música de Shostakovitx, van formar part del primer programa del Ballet Víctor Ullate juntament amb dues coreografies del seu director: Amanecer i Arraigo, que provocaren els llargs. aplaudiments d'un públic que, expectant, omplia, aquell 28 d'abril de fa dos anys, el Teatre Arriaga de Bilbao, on tingué lloc el debut de la Companyia. El programa que la Companyia ha representat ara a Terrassa no incloïa cap coreografia d'UIIate, i és ell mateix qui dóna l'explicació: «Volien noves obres, cosa lògica perquè feia només cinc mesos que ja havíem actual a Barcelona amb coreografies meves. Per això a Terrassa vàrem portar un programa que incloïa dues peces inèdites per al públic barceloní: For a close friend de Jan Linkens, guanyadora l'any 1983 del Primer Premi del Concurs Coreogràfic de Colònia. i Afma de Alba d'Oiivier Perriguey, amb música de Beethoven, que fou estrena mundial. Quan li pregunto el motiu pel qual no va portar la seva obra Psicosis, estrenada recentment confessa: «Ens la reservem per a representar-la aquesta tardor a Barcelona, perquè es quasi segur que actuarem dins el Festival de Tardor». Ocasió en què la Companyia també oferirà una obra que cm consta que ha captivat tothom que l'ha vista: Before night Fall, coreografia de Nils Christe, que fou un encàrrec del Ballet de l'Òpera de París, i que actualment també forma part del repertori del Ballet Nacional d'Amsterdam i del Ballet Reial de Suècia. «Malgrat que un programa no inclogui cap coreografia meva. el treball com a director no disminueix, perquè, com molt bé saps. hi ha mil i una cosc~ a controlar; tot ha d'estar perfectament per a l'acruació, i això es preveu a través dels assaigs. Per exemple, ahir vàrem assajar des de les cinc de Ja tarda fins quasi a les onze del vespre, tot i que era el dia lliure de la Companyia.» En la seva capacitat de treball i d'organització, hi té molt a veure Maria José Mediavilla, incondicional mà dreta de Víctor Ullate; plegats varen fer el miracle que la Companyia funcionés el primer any només amb divuit milions de pessetes, conced ides pel Ministeri de Cultura, subvenció que, per a l'any 1989, es va incrementar amb dos milions més. «Has de demostrar molt allò que ets capaç de fer, i tot i així ho passes molt malament per tirar endavant» comenta Ullate, alhora que reconeix que, més d'un cop, al llarg d'aquests anys, s'ha plantejat dissoldre la Companyia. És la seva condició de directora administrativa allò que fa que Maria José intervingui en la conversa: «Per a aquest any 1990 FIGURES I TEMPS MIKROKOSMOS rebrem del Ministeri de Cultura una subvenció de cinquanta milions de pessetes; i, malgrat que hi ha qui ens assenyala com a una Companyia privilegiada, t'he de ctir que aquesta xifra només representa la tercera part de les noves produccions de la temporada, perquè cal preparar noves coreografies per les gires per Espanya i per poder tornar a ciutats on ja coneixen la Companyia i han vist la programació anterior». És inevitable parlar de la joventut dels vint-i-dos ballarins que tormen la Companyia, l'edat dels quals oscil·la entre els 17 i 25 anys. Sobre aquest aspecte, Ullate diu: «Prefereixo veure gent jove a dalt de l'escena; perquè mentre un és jove sempre hi ha la possibilitat de millorar, mentre que, assolida una certa edat, el ballarí s'estabilitza». La majoria dels components de la Companyia procedeixen de l'escola que té Víctor Ullate, el qual inicià de ple una tasca pedagògica després d'abandonar la direcció del Ballet Nacional. Tot mantenint com a idea fonamental que darre~ota Companyia de dansa ha d'existir una escola , Ullate obté dels seus alumnes-ballarins una homogeneïtat de moviment excel·lent, tret característic de la Companyia. «És important, per a qualsevol companyia de dansa, poder disposar d'una 'pedrera' pròpia que produeixi i vagi generant futurs intèrprets. Actualment, a l'escola hi ha uns cent alumnes que volen ser professionals, i tinc un equip de 12 a 15 anys que és una meravella; i per mostrar-ho públicament, al final de curs d'aquest an) hi representaran una sèrie de passos a dos del repertori clàssic, com ara Trencanous, L'ocell de foc, Quixol, Corsari, etc.. . » Quan li parlo sobre la planificació que està fent el Ministeri d'Educació i Ciència sobre el Batxillerat Artístic que contempla la dansa, i li'n demano l'opinió, respon: «Seria extraordinari i magnífic que la dansa estigués inclosa dins l'ensenyança bàsica, i que la gent que s'hi volgués dedicar disposés d'un pla especial d'estudis; això potenciaria l'aparició de ballarins; perquè, no ho oblidem: l'espanyol té una sensibilitat especial i està dotat d'una manera innata per al moviment; la raça espanyola està dotada per a fer tot allò que es proposi; perquè ¿quüi país improvisaria com nosaltres?• Continuem parlant de la important trajectòria que és l'escola-companyia, mentre li demano saber si algun dels seus ballarins ha demostrat tenir mai interès per la coreografia. «Sí, i em satisfà molt perquè la trajectòria continua per una altra vessant. Eduardo Lao ja ha fet algun treball coreogràfic; Maria Giménez i Anna Moya també s'han iniciat en aquesta faceta; a més, per a la representació del final de curs, que abans t'he comentat, alguns ballarins de la Companyia faran perites coreografies que interpretaran alumnes de l'escola. El proper any els donaré una nova oportunitat, perquè tinc la intenció, com es fa a l'estranger, de presentar una 'soirée' únicament amb coreografies de joves.,. A 42 anys, Víctor Ullate té una aparença equilibrada. I, tot i que, la major part del temps, la dedica a la seva feina, subratlla que aquesta no el priva de tenir interès per tot allò que s'esdevé al país. •A nivell personal faig poques activitats; i, si en faig, és per èpoques. Ara, quan tinc temps, me'n vaig al camp a fruir de la naturalesa. • Fins a final d'any, el Ballet Víctor Ullate té moltes actuacions pendents arreu d'Espanya, i el seu calendari també inclou una gira per Rússia i una altra per Cuba. «Cal dir que estic molt il·lusionat amb un seminari que donaré aquest mes de juny, a la Universitat Menéndez Pelayo, de Santander, el qual durant el més d'octubre també es farà a Sevilla, on la Companyia farà la cloenda amb dues representacions. Aquest fet és important, perquè és el primer cop que es fa un seminari de dansa en una Universitat, i això demostra que cada vegada hi ha més interès envers la dansa.• Momse G.0 Otzet Fotos del Ballet Víctor Ullate: Jorge Fa1auros Paisatge urbà El sol esbatanat de maig atorga una lluminositat especial al barri gòtic barceloní, on aquest primer diumenge es respira ja aquella aura que anuncia restiu. La semideserta Plaça de Sant Jaume -quin contrast amb el batec d'un dia qualsevol!exhibeix un digne to de senyoriu, admiració d'un grup d'encuriosits turistes primerencs. Al carrer del Bisbe, poc abans dc les dotze del migdia, un nombre discret de persones - de tota edat i condició- semblen esperar alguna cosa que deu ser a punt de començar, mentre s'acomoden al marxapeu d'una botiga d'obsequis de regal o cerquen protecció a la intensitat lumínica. Nous arribats segueixen un ritual paraJ.Iel al menat pels ja instal-lats: la localització d"un lloc idoni. havent retirat prèviament, del passamà d'una de les finestres del Palau de la Generalitat. un full imprès: el programa del concert dc carilló que la instrumentista Anna M. Reverté és a punt d'iniciar. A les dotze en punt comença l'audició, que durarà una hora, aproximadament. L'encant habitual del carrer del Bisbe és acrescut per l'ambient màgic creat pel doll sonor del carilló. mentre en el rostre d'uns assistents que hom endevina habituals es trasllueix una tàcita complicitat amb la invisible concertista. Una rera l'altra, les composicions programades (¡quina sorpresa, per a l'assistent novell, la transcripció de cançons tradicionals i d'una obra del cicle montserratí de Nicolau!) prenen cos sonor i deixen rastre (n'estic segur!) a les gàrgoles gòtiques i al pont de la Casa dels Canonges... Lentament, s'ha format un grup no pas poc nombrós, tothom pendent de la font sonora, als ulls un guspireig d'emoció. El pàlpit del carrer del Bisbe pren un ritme més pausat, i el concert públic a l'etèria sala de concens imposa un capteniment respectuós als vianants: la parella de vellets beatament agafats de bracet, els inevitables turistes japonesos (amb les faccions encara més afuades, en mirar amunt en recerca del carilló), els infants que assaborei)(en els primers gelats, el clergue que duu a les mans el darrer número de •Qüestions de vida cristiana.., els promesos d"ulls carregats d'il·lusions. el mosso d'esquadra que, de tant en tant, treu el nas a la confluència amb la plaça de Sant Jaume... Tot un món bigarrat és subjugat pel concert singular. Després de la invisible salutació final de la concertista, l'auditori es desfa lentament i un té Ja impressió d'haver participat en un acte de digna civilitat i d'innegable bellesa musical. En arribar a la plaça de la Catedral , la fiblada visceral de la tenora, que enardeix la rotllana dels sardanistes, retorna el vianant (després de l'aura cristaiJina i nòrdica del carilló) a l'esclat mediterrani ... Ah, si el paisatge urbà fos sempre tan humanitzat com el d'aquest matí de maig! Com fóra tot més bell i harmoniós! Pere Artfs TEMA Les <<Joventuts Musicals>> han fet 50 anys... <<La lluita entre els mots i el silenci ... la lluita entre el silenci i les notes musicals.. . És una guerra astoradora, per a la qual calen soldats. Les «Joventuts Musicals» recluten tropes cada cop més nombroses les ensenyen a vèncer la inèrcia i a matar la mort.» (Jean Cocteau, Tl de gener de 1950, al Llibre d'Or de les JJ.MM. de Brussel·les). La Història dc les Joventuts Musicals se n'entra a la llegenda ... Ja han fet cinquanta anys: és l'edat de fer inventaris i balanç. Quan es tracta d'un moviment de Joventuts, això és encara més vertader, perquè les modes canvien cada any! Els Fundadors ja han desaparegut. ¿És encara vivent, l'esperit que ells tenien, quan l'evolució dc la Societat -tan fulgurant com pugui ser en mig segle- ha transformat el «moviment» que e lls havien creat en una «Organització», amb tot allò que ella comporta dc burocràcia, però també d'estabilitat? Intentaré evocar aquest passat, alhora tan breu en el moviment de les galàxies i tan ple de realitzacions i d'esperança. Seré objectiu en tot allò concernent als fets inscrits en les successives etapes de les Joventuts Musicals, i subjectiu en parlar d'algunes dones i alguns homes amb qui he tingut el privilegi d'actuar durant trenta anys al servei d'una gran Idea. Per començar, cal descriure un moment d'aquesta saga en els anys cinquanta: és la desena reunió de les Joventuts Musicals a Brussel·les, on fou fundat el moviment per Marcel Cuvelier. L'Associació ja té més de dotze mil membres. La major part són estudiants que no han arribat a 25 anys, als quals és oferta, per una cotització molt petita, l'elecció entre una seixantena de concerts, distribuïts en cicles de quatre a sis manifestacions cadascun. Hi ha el cicle dels concerts simfònics (sis concerts repetits cinc vegades al Palais des Beaux-Arts, amb I'Orchcstre National de Belgique, dirigides pels grans di- La Reina Isabel de Bèlgica, Serge Koussevirzki i Marcel Cu1•e/ier, al Palau de Belles Arts de Brussef.les, en el Xè aniversari de les Jo1·enturs Musicals rectors del moment: Argenta, Cluytcns, Klecki ...), uns concerts d' iniciació amb comentaris per als més joves, i els cicles de música de cambra al conservatori, dc música contemporània a la ràdio i d'òpera a La Monnaie. Els personatges importants en aquests concerts, que també són unes càlides reunions amistoses, són els <<Delegats de les Joventuts Musicals». Son gairebé 250, i representen els membres que ells han reclutat a les escoles (com a mínim , 20 cadascun). els col·legis, instituts, facultats i, de vegades, a la vida del treball. Aquests delegats són els militants dc JJ.MM. Cada mes van a les reunioncs d'informació sobre l'actualitat musical i la vida del moviment. Un periòdic en difon les noves entre els membres: el dirigeix un «COmitè» de delegats. És així mateix pel que fa a una revista més elaborada, en la qual uns articles de musicologia alternen amb altres rúbriques dedicades a belles arts, poesia, cinema, etc., ja que l'objectiu de les Joventuts Musicals és «desvetllar la sensibilitat dels joves per a la música vivent, en concert». Per als qui ja toquen un instrument o que volen cantar, hi ha l'orquestra de Ics Joventuts Musicals i els cors de la Societat Filharmònica i de les Joventuts Musicals. que cada temporada participen en diverses interpretacions d'obres de repertori amb l'Or- TEMA TEMA voluntaris per a determinats concerts espequestra Nacional de Bèlgica. Durant uns concebuts i rescrvalc; al jovent. Era cialment quants anys, també hi hagu6 un grup teaell mateix denominà una mena que allò belteatrals actors millors pels animat tral, d'«escollismc musical». gues. També hi ha: el «COmitè ràdio» que Amb aquesta base, des de l'estiu del 1940 munta una emissió setmanal a través de Ics el permís del Ministre d'Instrucobtingué intercanvis dels ones de l'Estat; el •comitè ció Pública i del Regidor de les escoles de internacionals" que prepara la delegació Brussel·lcs per tal de muntar una sèrie dc dels membres per al vinent congrés dc la per a la joventut al Palau de Ics concerts FJJM o bé un viatge cap als Festivals InBelles Arts. El 17 d'octubre de 1940, menternacionals de Salzburg, Bayrcuth, Edimtre que en principi l'ocupant alemany es reburg, etc.; i el «comitè dc la discoteca,., que el dret a controlar Ics activitats proservava organitza-audicions discrogràliques i entreal jovent -tots els moviments de posades con(es compositors o intèrprets amb vistes joventut independents havien rebut la provertirà en el nucli de la Mediateca Naciohibió oficial d'actuar-, tingué lloc el prinal dc Bèlgica). mer concert de les Joventuts Musicals. deu en muntada Aquesta estructura quedà El programa era dedicat a compositors anys d'activitats, segons els desenvolupabelgues, com Pierre Benoit i César Franck; ments successius del moviment creat per la Brabançone (l'himne national de BèlgiMarcel Cuvclicr durant els primers dies dc ca) fou executat, fins i tot , davant dos mil l'ocupació dc Bèlgica pels alemanys, el joves galvanitzats! Les Joventuts Musicals maig de 1940. s'havien posat en marxa i ja res no les poMarcel Cuvelier, qui aleshores tenia 40 aturar! dria PhilSociété la dc general anys, era director Marcel Cuvelier associava els joves a harmoniquc dc Bruxellcs, fundada l'any L'elaboració dels programes i, així, mode1927 amb el Pa lais des Bcaux-Arts. Aquest lava un cicle de concerts que seria després revolucionàcentre cultural, de concepció repetit fins a cinc vegades, sense comptarria, donava sopluig a les arts plàstiques, el hi les audicions reservades als empleats de teatre, la música i el cinema, segons l'esempreses, que rebien el nom de «COngmns quema que André Malraux difongué per tot populars». certs seixanta. França els anys El punt culiminant d'aquest període fou, Marcel Cuvelier, de formació jurista (que certament, l'any 1949, amb la presentació havia seguit cursos de composició sobrça Brussel·les, per Igor Markevit amb l'Ortot amb Francis dc Bourguignon i havia toquestra Nacional, de la Consagració de la cat el saxofon en un gmp de jazz de la UniPrimavera, feta davant uns vint mil oïdors versitat dc Brussel·les), havia ajudat Henri més de la meitat dels quals apassionats, conLc Bocuf a crear l'entitat que s'havia eren membres de JJ.MM. que descobrien vertit en una societat de concerts de dimenaleshores la música de llur temps. sió europea. Sota el seu impuls, els intèrprets més famosos (Horowitz, Cortot, Uninsky, Franccscatti) protagonitzaven uns Desvetllar La sensibilitat a l'època concerts dc gran prestigi. Erich Kleiber tede la formació de la imel·ligència nia la direcció permanent dc l'Orquestra Simfònica de Brusel·les, que l'any 1937 Per a Marcel Cuvelier, primer de tot cas'havia convertit en l'Orchcstre National de lia desvetllar la sensibilitat del jovent a Belgique. Stravinsky, Milhaud, Hindemith l'edat en què sels forma la intel·ligència. hi dirigien Ics obres pròpies: el quartet Pro«La música esdevenia el revelador ideal Arte, amb P'<1ul Collaer, interpretava SchOnd'aquella sensibilitat, garantidora d'una acberg i Bartók: era davant aquesta prestigiotiva curiositat cultural.» sa decoració on evolucionava el fundador René Nicoly, fundador l'any 1941 de les de les Joventuts Musicals. Els seus contactes an1b la vida musical Joventuts Musicals de França (JMF), dirà: «Desvetllar la sensibilitat musical dels jointernacional li havien fet veure que calia ves de tota mena per a una millor existènampliar el públic dels concerts i fer asseser En joves. al i un pensar millor... ,.. concerts cia aquests quibles Quin èxit tan magnífic, per a les Jovenaplicat, el seu projecte demostrà que era ben bé genial. tuts Musicals que celebraven joiosament el desè aniversari en aquell 1950, en una De concerts per a Ja joventut, se'n feien Europa que, a la fi, ja vivia en pau! Serge uns quants arreu del món. A la dècada dels Kussevitzky, a qui havia estat dedicat el 1930, els EUA havien obert el camí. La Concert per a orquesrra de Bartók, dirigí Moonaie, de Brussel·les, també n'organitl'Orquestra Nacional de Bèlgica, la gran arzava sota la direcció de Désiré Defauw, tesana de deu anys de pedagogia activa. La però es tractava de concerts proposats a Ics reina Elisabeth era la patrona de l'esdeveescoles, i sense una estructura especial: els niment: s'havien associat íntimament els directors escolars eren convidats a fer-hi poders públics, l'ensenyament musical, les anar classes senceres. Marcel Cuvelier es universitats, el cos diplomàtic... Al comidigué que calia associar els joves a les gestè de patronatge s'havien integrat els «actions per a aquells concerts i, sobre una tors,. més prestigiosos en el camp de la nuíbase d'una estructura d' «animadors» espesi ca europea: Ernest Ansermet, Nadia cialment motivats, constituir auditoris dc Boulanger, Benjamin Britten, Désiré Defauw, Arnaud de Contaut Biron, Claude Delvincourt, Sem Dresden, Sergc Koussevitzky, Josep Krips, Rafael Kubelik, Margucrite Long, Francesca Malipiero, Roland Manuel, Francis Poulenc, Thomas Russell, Igor Stravinsky, Eduard van Beinum, Igor Markevitx... Quina guàrdia d'honor, aquella! La Federació Internacional, creada J'any 1945 amb les JJ.M. de França i del Luxemburg, ja tenia membres a Àustria, els Països Baixos, Portugal, Canadà, Suïssa ... La UNESCO hi era representada pel seu director general: Jaime Torres Bodct. La reina Elisabcth en rebé tots els delegats al castell reial de Laeken: era la consagració d'una gran idea servida per la intuïció i el dinamisme! Un moviment d'educació permanent animat pels joves mateixos Marcel Cuvelicr no s'havia enganyat gens, en crear el primer moviment d'educació permanent animat pels joves mateixos, i l'eslògan dc JJ.MM.: «La Música per als joves i amb els joves,. s'escampava no pas tan sols a Europa, sinó tan1bé a Nordamèrica i a Sud-amèrica, gràcies als ambaixadors de la idea de JJ.MM. : els intèrprets i els compositors, i gràcies també al Consell Internacional dc la Música de la UNESCO, un Consell del qualla FJJM era, el 1949, un dels fundadors. Per la seva banda, René Nicoly crearia a França, a partir del 1941, un moviment estructurat també en delegacions locals, que arribaria aviat a tot el país i als territoris d'ultramar. Ambdós, Cuvelier i Nicoly, ja havien acordat aquell any de crear un moviment internacional així que la guerra hagués finit. Aturem-nos una estona en aquestes dues personalitats excepcionals: Cuvelicr, imaginatiu i emprenedor (pel seu impuls, la competició Isaye es convertiria en la competició Reina Elisabeth de Bèlgica, i nombrosos esdeveniments musicals animarien la vida artística de Bmssel·les durant trenta anys), i Nicoly, tenaç i despòtic, líder de persones de qualitat, que era un col·laborador de les edicions Durant i , com a tal, admirablement introduït en el món musical. D'ençà del 1939, Nicoly havia comentat concerts destinats a soldats acascrnats en vigflics de la guerra. La trobada d'ell i Cuvelier havia estat decisiva. Ell també somiava en un món més just i en un despertar de nous estrats socials envers la música del més alt nivell. En relació a les JJ.MM. , Nicoly declarava, l'any 1942: «Els dos principis fonamentals són, d'una part, la qualitat més intransigent dels programes i de les execucions; i, d'una altra part, l'establiment d'un estret lligam entre el fenomen musical i la cultura general». L'èxit a França fou tan fulgurant com ho havia estat a Bèlgica, començant per Bmsscl·lcs. Hi ha generacions de melòmans que deuen a les JJ.MM. el plaer i la felicitat que hi han trobat. Uns anys enrera, en una estada feta a Manila , em trobí a l'ascensor amb un altre resident a l'hotel , que va llegir els mots «Joventuts Musicals» d'uns documents que jo tenia a la mà. Aquest interlocutor d'un instant molt fugisser em digué: «Les JMF m'han transformat la vida•. Aquest testimoniatge, l'he trobat més dc cent vegades arreu del món! L'organització de les Joventuts Musicals dc França es desplega sobre la xarxa nacional de delegacions (13 regions, 200 ciutats) que reben l'oferta, cada any, d'un programa amb un mínim de sis concerts temàtics, triats pels delegats regionals entre lcspropostes que els fa la direcció estatal. Aquests concerts seran sempre comentats per un equip de conferenciants altament qualificats, entre els quals trobem els noms més f.¡mosos: Olivier Alain, Pierre Capdeviellc, Jacques Chaillcy, Norbert Dutourcq, Mauricc Fleuret, Bcrnard Gavoty, Antoninc Goléa, March Pincherle, Claude Samuel , Émile Vuillermoz, per no esmentar-ne sinó alguns. El tema dc cada concert sera complementari i permetrà, en algunes temporades, d'haver tingut una vista dc conjunt sobre la història dc la música i la seva evolució. Per exemple, la temporada 59/60, els 2.327 membres de les JMF dc Llemotges (107.858 habitants), mitjançant una cotització dc 5 Fr. i un preu mitjà per concert de 2 Fr., pogueren descobrir: - una orquestra de cambra, -un conjunt tradicional dc l'Amèrica llatina, - un recital de piano dedicat a Beethoven. -una sessió sobre la història dc la sonata (piano i violí), -una representació teatral i una comèdia/ballet de Molière/Lully, i una comèdia de Jean Anouilh, -un programa de melodia francesa. Alhora, a París, els membres de les JMF podien tdar entre: -5 concerts simfònics (amb les orquestres dc la capital), -4 concerts dedicats a la música contemporània, amb l'orquestra de la Ràdio, -5 recitals fets per grans intèrprets, -4 sessions de música de cambra, -4 vetllades de ballet, -4 vetllades a l'òpera, -4 vetllades «música i cinema•, amb la presència dels compositors i dels realitzadors. I els més joves (entre 10 i 15 anys) podien assistir a un cicle d'iniciació, especialment preparat per a ells. ParaHelarnent, un programa de teatre oferia una elecció de 33 produccions, clàssiques o modernes, a uns preus molt mòdics! La temàtica dels concerts permetia incloure-hi tots els repertoris, i oferia als TEMA intèrprets, també, l'ocasió única d'aprofundir en llur refl exió interpretativa, ja que, com feien Markevitx o Ansermet comentant-ho amb l'exemple, en suport d'obres simfòniques, molts d'ells també representaven els programes, amb què permetien que un públic poc entès s'iniciés en el llenguatge musical gairebé sense bagatge, ja que la música, en aquella època quasi havia desaparegut dels programes escolars. Ara abordem, ací, un punt essencial: la finalitat dc Ics Joventuts Musicals, és a dir, l'educació musical dels infants i dels adolescents. A la major part dels puïsos de l'Europa llatina, hom ha comprovat la fallida dc Ics successives reformes dc l'ensenyament dc la música en el conjunt dc l'en¡,cnyamcnt fonamental o bàsic. Des dc 1947, en ocasió del segon congrés dc la FUM , «l'educació musical del jovent" era esmentada corn essent la primera preocupació del Moviment. Després, hi venia •ela participació dels joves, també ells, en l'administració• -diguem-ne •<l'animació», per emprar un mot que agafaria tota la seva signilicació a la dècada dels seixanta-; i tot seguit venia el principi de neutralitat política i d'internacionalisme de les Joventuts Mu¡,icals. Supor/ d'Emesi Ansermet a l'obra de Jovenlllls Musicals Ara cal llegir, ací, la declaració d'Ernest Ansermcl, feta l'any 1950 al Llibre d'Or dc Ics Joventuts Musicals de Brussel·lcs. Hi trobarem la profunda motivació dels fundadors, però també la necessitat dc salvar. mitjançant la pràctica musical. un patrimoni dc la Humanitat que l'evolució actual converteix en més fràgil. Aquesta proclamació continua essent d'una actualitat abrusadora! Ansermct deia: «En la crisi que travessa la nostra civilit-;.ació, el destí de la música ja no es troba resguardat de greus perills, i és imporlantfssim que hagin nascw iniciatives per diferents costats, en un temps útil per a ferhi imeressar el jovent. Des d'aquest a~y)ec­ te, la fundació de les Jovemws Musicals de La mas imponante editorial de publicaciones española de obras musicales de estudio y de concieno \)\'\OiliAL Dê At . '(;~Os &?'i' BO I L EAU ~ Prov~nu, "q, ll7 · Tdéfono 2" Sl 34 08037 - BARCELONA En su propi o imerés pida siempre Oa_ 14 ~·4. ~ ~~ ~ c.'Yo"I.'J,.$-.... _g ~ol.. '" "--;~ ~. 1 -..r )1..., ~, 1 d.,.- ..t. Jl';_c... d¡~ ~ ;.¡ -,r t~~h:'~~ ,·... ./#-tr.....r ~ "'.. 1 •'~<..'/.,·~'<} Reproducció del manifest d/l11Sennet, per al Llibre d'Or de Jovemws Musicals (1950) Bèlgica, que s'han convertit en el cemre d'una organització sistemàtica i d'àmplia envergadura, ha estat un feliç esde1•enimem, el desè anil•ersari del qual es mereix que sigui celebrat i saludat amb reconeixença. »Però, si aquest anirersari és l'ocasió d'un tribw d'homenatge ben just, així com de felicitacions als iniciadors del moviment de les Jovemws Musicals, també és, com tots els aniversaris, elmomem dels desigs. I, dai'Gnt l'impuls enardidor d'aquest moviment, no crec poder formular cap alfre desig més urgent que aquest: que les Joventilis no perdin mai de vista que la MLÍsica no és pas un bé que s'l1agi d'agafar, sinó que és un bé que cal guanyar! "La música sembla que se'ns ofereixi com una herència de les nacions i dels segles; però aquesta herència només és vàlida per a qui se'n sàpi!{a servir. (Hom no trigarà gens a adonar-se que només és vàlida si és que continua fructificant.) La música és cultura, i tota mena de cultura abans de quelcom adquirit és quelcom a fer, o encara millor: w1 renovament d'un mateix. És per això que, la cosa que té l'Olor, en l'aspecte cultural, no és pas la multiplicitat de Les experiències, !linó la qualitat amb què són acomplertes, la 1•erirat que manifesten, L'abasT on arriben. ''La desgràcia és que, tJvui, la música tingui una accessibilitat tan fàcil! Sembla que hom pugui arribar-hi i puss ei r-la sense cap e.~forç. La música és oferw conrínuamelll, arreu, en abundància i amb u11a dil·ersitat desconcertam. La gent creu, per tant, que és una cosa tan fàcil de ser presa com de ser rebuda, i no s'adona que IlOmés en capten uns reflexos i 1111es espumes. És la il·lusió gairebé fatal d'aquells que tan sols escolten música, sense produir-ne mai. »La música ha estat, prímeramenl, una cosa que hom es feia per a el/mateix: els sons que Ull quarte/ cantava o tocavct; els que aquell home o aquella dona aconseguien per a satisfacció pròpia al clavecí o al piano. Tothom està més segur de saber què és allò que escolta quan ell mateix s 'ha exercitat en l'art dels sons. Les vertaderes Jo¡•emuts «Musicals» seran les que lwumn tomat a aprendre a cantar o, ~i més no, a xiular, si no és que hagin après a tocar w1 iiiStf'l//llellt. » Aquest missatge recorda la realitat del llenguatge musical, l'exigència que cal aprendre'! i l' immens goig que se'n treu. En el moment en què totes les músiques del Planeta inunden desbordant-se les nostres oïdes, en què els sistemes de reproducció han assolit la perfecció que tots coneixem, Ja set dc silenci s'imposa com una condició essencial perquè sobrevisqui la música i per a la seva pràctica solitària o convivencial. És ací on trobem el segon engatjament dc Joventuts Musicals: desvetllar els joves 1 r 1 'I 1 s s ~1 L1 TEMA envers la pràctica musical i desvetllar mmbé la societat del tercer mil·lenari cap a aquest impermiu. Després d'haver mesurat en nombrosos països la sordesa dels poders públics, que preferien reduir els horaris escolars per Ja supressió de Ics classes denominades artístiques (com les arts plàstiques i la música) a benefici de les assignatures que se'n diuen utilitàries, després d'haver esperat que la UNESCO pogués aconseguir dels governs allò que ells mateixos es rebutjaven de comprendre, les Joventuts Musicals han prosseguit els seus esforços «per a vèncer la inèrcia i matar la mort», com havia escrit Jean Cocteau. Amb tot. l'esperança havia resplendit l'any 1953, quan hi hagué el congrés organitzat per la UNESCO a Brussel·les, per iniciativa de les Joventuts Musicals, sobre el tema «L'educació musical». La UNESCO s'havia fet seus el., desigs dc les JJ.MM., consolidats gràcies a l'innegable èxit aconseguit en la pràctica. Però. ai las! La in~titució internacional no ha anat gens més enllà dels desigs més pietosos: es veia obligada a enfrontar-sc als immensos problemes de l'alfdbetilzació. dc la conservació dels patrimonis i a altres prioritats. Després, la UNESCO s'ha convertit en una màquina pesada que segrega uns programes ella mateixa, en comptes dc delegar preferentment determinades missions a uns organismes de difusió cultural, segons l'esperit que hi posaren els qui la fundaren. No hem d'oblidar que l'obra encomanada per la UNESCO a Paul Clauclel, l'any 1953, tenia el t1tol dc El càntic de l'Esperança! Fins al 1958, les Joventuts Musicals prosseguiren l'arrencada que havien iniciat segons els principis desenvolupats per Marcel Cuvelier i Rcné Nicoly. Però ja hi ha alguns matisos: el model francès és piramida] i centralitzat, cosa que afavoreix un control de la qualitat, la contractació d'artistes per a fer gires dc 3 a 6 setmanes i de 20 a 40 concerts; el model belga, més descentralitzat, dóna prioritat a l'autonomia de lc!> seccions locals i els atorga la iniciativa de la progmmació en l'esperit dels particularismes, cosa que correspon a la realitat sòcio-política d'un país en el qual cohabiten tres cultures. (Tot i això, cada any !>'hi organitza una - o rné.;- gires estatals. cosa que hi obre el camí per als intercanvis.) Des d'aleshores, són aquestes dues estructures Ics que seran proposades com a model a les noves organitzacions que van naixent cada any arreu del món. n l- ;, ;- :t ·-a 11 ·s EL Xlll Congrés de la FilM en L'Exposició Internacional de Brussel·les (1958) Any 1958. L'Exposició Universal de Brussel·les acull el XIII Congrés de la FUM. Els 17 països que n'eren membres en aquella època hi enviaren delegacions. Hi havia dos mil congressistes: era un rècord absolut que assenyala, d'alguna manera , l'apogeu d'una fórmula que atorgava un paper preponderant als joves membres activistes en aquell moment. Marcel Cuvelier, que forma part delComitè de Programació Artística de l'Exposició, ha organitzat una «Trobada Internacional d'Orquestres de Joves»: la primera d'aquest tipus! Durant vuit elies, s'hi contrasten els millors conjunts dels EUA (Juilliard School), de Gran Bretanya (National Youth Orchestre), dl\.lcmanya (RlAS), d'Israel (Giidna), de Iugoslàvia (Belgrad), dels Països-Baixos (NJO) i d'Àustria. Aquesta CIM (Consell Internacional de la Música, de la UNESCO). Paul Willems en serà el successor a Bèlgica i, en el Congrés de Berlín, ser:t nomenat Secretari General de la FUM (jo l'ajudaré, fins al 1974, com a Secretari Executiu). En l'entremig, l'any 1959, a París, Cuvelier i Nicoly havien estat plebiscitats com a Presidents Honoraris de la FUM . René Nicoly morí uns deu anys més tard, quan, essent administrador de l'Òpera de París, mirava de resoldre un contl icte social: una hemorràgia cerebral el fulminà. La Fl.J M anava a canviar progressi vament de velocitat i s'estendria per l' Euro- Paul Hindemilh dirigeix a Brussel·les l'Orques/ra fnlemacional de Joven/Lils Musicals. Interpreta el Càntic de l' Esperança, creat en ocasió del Congrés de la UNESCO sobre educac·ió musical (1953) setmana de concerts serà un dels moments privilegiats del programa musical de l'EXPO. Dissortadament, Herman Scherchen tanca la porta d'un cop: rebutja dc preparar, en aquestes condicions precàries, les obres de lannís Xenakis i d'Henrí Pouseur encomanades per a aquesta avinentesa, ja que l'orquestra internacional formada amb els millors elements de les orquestres que hi havien acudit no en reunia mai el nombre necessari per a assajar. Hans Swaroski salvarà el concert, en dirigir -amb un nombre de músics més reduït- unes obres clàssiques. Aquest Congrés de tan bona memòria es desenvolupà amb l'absència de Marcel Cuvelier: un infart el féu caure a 'Pachkent, pel maig del 58, quan acompanyava la reina Elisabetl1 de Bèlgica a la sessió dc la competició Txaikovski. Admirablement atès a la URSS, tornarà a Brusscl·les el mes de juliol, durant el Congrés, i pel setembre següent reprendrà les activitats. Rebutjant de tenir cura de la seva salut, un any després (LS de setembre de 1959) mor a Venècia, on participava en una reunión del pa Central amb Iugoslàvia, Hongria , Polònia, i per l'Orient llunyà amb el Japó i les Filipines. Gilles Lefebvre, l'incansable director general de les JJMM del Canadà, convidà la FUM a Montréal. l'any l967, en ocasió de l'EXPO Universal en la qual ell era el director del Festival dc les Arts. Un pavelló de JJMM, «L'home i la música.. , animat per la musicòloga canadenca Andrée Désautels, hi constituí també una primera amb els seus cursets d'interpretació, els concerts i, sobretot, el «Mur del so», que explicava la història dc la música des de l'origen de la humanitat fins al sintetitzador, el paper del qual ja e ra aleshores major en l'evolució musical. La FUM entrava a l'era dels projectes internacionals. Si els congressos a nyals hav ien estat el motor dels intercanvis dc mètodes, d'artistes i de programes, tot fent-hi participar un gran nombre d'animadors de la base, el moviment es professionalitzava i podia mirar cap a unes acciones internacionals a llarg terminí, gràcies també al compromís financer de determinats governs. TEMA 8UlGARIE L'obra de JJ.MM. es projectà, igualmem, als anomenats Països de L'Es! Entre les activitat<; engegades per les Jovemuts Musicals deb diferents països a favor de la pràctica musical, hi havia els concursos per a joves intèrpret:.. les orquestres de joves i els camps musicals. En aquests terrenys, les JJ.MM. dels P..tïsos Baixos, d'Alemanya i del Canadà obririen nous camins. La primera orquestra internacional de JJ. MM. havia tocat, l'any 1949, a I'Haia, sota la <.li recció d'Igor Mark..:vitx. D'aleshores ençà, cada congrés dc les Joventuts Musicals reuniria una orquestra internacional, en unes sessions de 4 a 5 dies, i amb un concert de gala el darrer dia del congrés. A l'Alemanya havien florit uns concursos per a joves intèrprets: foren l'origen de l'associació «Junge Musizien .. , el concurs estatal fundador d'una Federació Europea de Competicions per a Joves. També el Canadà havia creut l'any 1951, al Mont Orford, una trobada estiuenca en l'esperit de Thnglewood, però, a més a més, amb la filosofia de les Joventuts Musicals. Si t'agrada la música, escolta Akelarre en clau de Sol: un espai de Catalunya Ràdio que dirigeix i presenta Montserrat Puig. De2a 4 la matinada del diumenge al dilluns FM 102.8 I el castell de Weikersheim, a la Baviera, l'any 1956 aplegava joves músics en el mateix esperit; i Bèlgica s'hi afegiria l'any 1960. S'hi havia donat un nou impuls! El contacte directe entre els responsables de les JJ.MM., músics ja fets i joves intèrprets, transformaria la pedagogia musical i Ja seva difusió entre els jovents. Avui hi ha Camps Musicals en un quinzena de països membres de la FUM, on s'apleguen cada estiu milers de joves instrumentistes i de cantaires de cors. amateurs o futurs professionals. Els anys 1969170 són aquells en què la FUM adopta bastants projectes internacionals que coronaran les accions empreses a favor dels joves estudiants de música. En primer lloc, amb l'ajut de les autoritats canadenques. és la creació de I'orquestra mundial de JJ. MM. , dirigida en aquella primera sessió, per Erich Leinsdorf. Sir Robert Mayer, fundador de Youth and Music, apòstol dels concerts per a infants a la Gran Bretanya d'ençà del 1923, havia acceptat Ja Presidència del Comitè Executiu de I'O.M.J.M. Aquesta personalitat de primera línia, nascuda l'any 1879 a Mannheim, que era amic de Sir Arthur Bliss, Sir Adrian Boult, SirThomas Meacham, Bartók. Kodaly, Britten, Vaughan Williams i que fins i tot havia parlat amb Brahms quan era jove, s'havia incorporat a la FIJ M l'any 1953. A Londres se'n celebrà el Centenari, el 5 de juny de 1979, al Royal Festival Hali, en presència de la família reial sense mancar-hi ningú i dels membres del «Bureau» de Ja FIJM, amb Gilles Lcfebvre al capdavant, que n'era President Honorari. Sir Robert Mayer morí poques setmanes abans d"arribar al J05è aniversari, i deixà un testimoniatge sobre el seu itinerari en un breu recull que fou intitulat My First Hundred Years (Els meus primers cent anys). L'Orquestra Mundial fou la inspiradora de nombroses orquestres regionals L'orquestra mundial fou la inspiradora de nombroses orquestres regionals dc joves que foren creades poc després. com l'Orquestra de la C.E.E. i l'Orquestra Gustav Mahler dirigida per Claudio Abbado, l'Orquestra del Sud-est Asiàtic i l'orquestra de Sud-amèrica. Avui. l'Orquestra MundiaJ de JJ.MM. té la base a Berlín (abans d'havers'hi enderrocat el ..mur.. . fou un dels primers conjunts musicaJs que tocà el l#lr Requíem de Britten a l'Est i a l'Oest), i fa sesSions hivernenques en aquesta ciutat, mentre que. l'estiu, en fa en alguns dels països membres de Ja FIJM. L'Orquestra Mundial de les JJ.MM. ha fet concerts a les principals capitals d'Europa i a l'Àsia, a Nord-amèrica i a Sud-an1èrica, i l'han dirigida Leonard Bernstein, Zubin Mehta, Ka rel Ancerl, Serge Baudo, Witold Rowicki, Antoni Ros-Marbà, per esmentar-ne tan sols alguns. És un model del gènere de conjunts en els quals les sessions, de dues a tres setmanes, enquadrades per Caps de secció triats entre els millors Caps de Direcció de les grans orquestres internacionals, tenen com a final diversos concerts i, sovint, enregistraments discogràfics. L'Orquestra Mundial de JJ.MM., inicialment sostinguda financerament pel Ministeri d'Afers Estrangers del Canadà, ho ha estat després per altres països, entre els quals hi ha Àustria, Alemanya, Bèlgica, Gran Bretanya i pels països organitzadors de les sessions anyals. És un bell exemple TEMA de solidaritat internacional! Avui, és el mecenatge particular que té interès en aquesta iniciativa! Després del Canadà, Iugoslàvia fou la que llançà nous projectes: el Concurs Internacional de les JJ.MM. de Belgrad i el Centre Cultural de la FIJM a Groznjan a la Croàcia. Cada vegada més, altres països membres s'associaren per a l'èxit d'aquelles iniciatives, amb l'organització, per exemple, per als guardonats del concurs de Belgrad, d'unes gires de 50 a 100 concerts, o també amb la tramesa de llurs millors peda_.gogs a Groznjan, aquesta petita ciutat de I'Istria veneciana feta per a la música medieval, on les òperes barroques i on els músics jovençans també es podien iniciar en la música extraeuropea -el Vietnam , l'Àfrica central, el Mèxic, l'Egipte o la Tunísiaobrint-se així a nous camps d'estudi i de reflexió. Des de l'any 1970, les diverses culnues musicals hi eren ofertes als músics europeus i estimulaven la recerca sobre les músiques tradicionals locals. Un cop més, les Joventuts Musicals eren innovadores en el diàleg Nord/Sud i Est/Oest. Al mateix temps, el moviment de les JJ.MM. esdevenia una organització cultural reconeguda i es dotava d'uns estatuts nous gràcies a l'ajut de Suècia, que havia finançat una comissió d'experts per tal de realitzar aquesta Perestroika en profunditat. La noció de «Delegat de JJ.MM.» dels primers temps havia evolucionat cap a la de l' «animador permanent» i assalariat. Els concerts tradicionals, si bé no eren abandonats del tot, eren doblats per cicles de concerts a les escoles: des de les sessions de sensibilització envers els sons fins als vertaders recitals. Aquestes intervencions ja eren a centenars en alguns paisos, i només era un somni el fet de creure que uns comitès de voluntaris podien dominar i encarrilar aquesta difusió tan formidable: hi calien uns quadres permanents i qualificats. Els Estats de Bèlgica, França, Canadà, Itàlia, Iugoslàvia, Israel, Espanya, Portugal , viurien un molt ampli desenvolupament gràcies a aquelles noves accions. En altres pa'isos, l'activitat tenia tendència a limitar-se: mancada de mitjans, ha calgut que s'hi especialitzés. En el ventall de les nombroses tècniques dissenyades pel laboratori de les Joventuts Musicals, es podia triar entre la difusió de la música de concert o bé l'estimulació de la pràctica musical. Músiques extraeuropees, sàvies o populars Els repertoris foren ampliats amb les «altres músiques», tant si eren extraeuropees com tradicionals, sàvies o populars. L'evolució s'anava continuant, com també ho feia el creixement dels països membres. Cada país era encoratjat a prendre iniciatives internacionals. Els anys de la dècada 1980, Espanya s'apropà més especialment a l'Amèrica llatina i, gràcies als suports governamentals, fou possible de rellançar les Joventuts Musicals en aquesta part del món. Nombroses organitzacions pogueren ser revitalitzades gràcies ·a una política de borses de viatge que permeteren als delegats d'assistir als congressos anuals de les JJ.MM .. Els resultats no es feren esperar: Argentina organitzà una Assemblea General i , Uruguay, una sessió de l'Orquestra Mundial. Cada any té lloc a Madrid una reunió de delegats de l'Amèrica Llatina, abans de l'Assemblea General estatutària de la FIJM. És un renaixement de les Joventuts Musicals en aquesta part del món que ja havia tingut nombrosos membres en els primers anys de l'existència de JJ.MM. -com eren Cuba, Uruguai, Brasil, Argentina i Xile-; després, la major part dels altres Estats sud-americans s'hi han afegit. L'any 1974, les autoritats belgues acceptaren de dotar e l Secretariat General amb una subvenció anual de funcionament fins aleshores; i des de la fundació, era l'agrupació belga la que assegurava aquest servei. Aquestes mesures s'havien fet necessàries per la complexitat creixent de les activ itats i el nombre també creixent dels membres. D'ençà d'alguns anys, hi ha hagut subvencions privades -sobretot les de ie ~s r- "'1 ~ ·r- ? ie :Ie nM r :r- PMC lV ·i- 'e- s- Patronat Municipal de Cultura tt, MATARÓ t'i- ra a a, li- a, can na de >i· O· rts :s. li· is- ha :ls :a, IV CURS D'INTERPRETACIÓ MUSICAL DE MATARÓ Mataró, del 19 al 28 de juliol de 1990 Professors: PIANO: Albert Nieto VIOLONCEL: François Monciero CLARINET: Joan Enric Lluna FLAUTA: Jaime Martín MÚSICA DE CAMBRA: Àngela Vilagran Per a informació i matrícules, adreceu-vos· abans del 13 de j uliol, a: Patronat Municipal de Cultura. CI. Sant Josep, 9. 08302 Mataró (Barcelona) Telèfons: (93) 790 40 45 • 790 46 16 TEMA la companyia multinacional I.C.I.- que han permès de subvenir a les noves obligacions administratives d'una Federació dc més de quaranta països membres des dc Brussel·les, la seu estatutària de la FIJM. Alexandre Schischlik, elegit per l'Assemblea General del 1983, n'assegura la funció de Secretari General. com a successor dc Marcel Cuvelicr (1945-1959), Jacques Longchampt (qui n'ocupà la interinitat del curs 1959-1960), Paul Willems (1960-1974) i el signatari d'aquest article (1974-1983). En fer el resum dc l'activitat de Joventuts Musicals durant cinquanta anys, hom resta astorat en veure la quantitat d'innovacions generades pel moviment creat per Marcel Cuvelier i Rcné Nicoly, aquests dm. pioners de la cultura vivent. Molt sovint, les personalitats polítiques evoquen la joventut en discursejar, però els mitjans materials que cedeixen els poders públics de la major part dels països d'economia de mercat són irrisoris davant l'immens camp d'acció cultural que se'ls ofereix. Amb tot, bé és millor el finançament d'unes iniciatives que tendeixin a l'expansió cultural del jovent, més que no pas a fer centres de reeducació, presons o bé hospitals... Però, no hem de fer demagògia! A cada país on Ics JJ.MM . s'han estès, sempre hi han trobat doncs i homes excepcionals per a lluitar amb fe i fer capgirar les muntanyes d'indiferència que hi trobaven. Hi ha hagut molts Estats que han comprès, des del primer moment, els objectius d'aquesta croada. La imaginació, el lliurament de milers dc persones amb bona voluntat hi han fet miracles, i el moviment hi ha crescut. L'èxit també pot ser contagiós, i és la impaciència dc voler arribar més lluny i d'anar més de pressa -un defecte tfpic del jovent- allò que sovint ens ha fet mossegar el ferro del fre. La recerca del mecenatge, aquesta gran cacera del nostre final del segle, en Ics societats que se'n diu desenvolupades, ha d'estimular les Joventuts Musicals que encara tenen enfront d'elles l'immens camp d'activitats culturals dc Xina i d'Àfrica, i on cal inventar, també allí, unes fórmules per tal de revalorarhi els patrimonis amenaçats per la estandardització de les músiques comercials. Una dc les coses que em sap més greu és haver fracassat en l'intent dc crear, la dècada dels 80, el centre d'estudis per a la música àrab-andalusa a Sevilla. Aquest projecte tal vegada era prematur! Hauria permès de situar en el seu enquadrament un patrimoni cultural de la humanitat i, sobretot, de fer-lo estudiar, conjuntament, per musicòlegs i instrumentistes de diversos horitzons culturals. Una altra de Ics meves insatisfaccions és no haver tingut prou temps per proposar Ics bases de producció d'audiovisuals dedicats a les músiques dc Ics diverses cultures, i especialment destinats a la joventut. Però no dubto pas, avui, que les JJ.MM. faran Arrhur Rubinstein respon a les aclamacions del ptÍblic de Lisboa, en un concert de les JJ.MM. de Por1ugal innovacions en aquestes matèries, com ho feren per adaptar els concerts als oïdors més joves, o per millorar la pràctica musical miljançant els concursos, els camps musicals o la formació d'orquestres internacionals al nivell més alt. Entre tots els qui prenen decisions que obren pas a les demandes del món d'avui, és ben cert que hi ha antics membres dc les Joventuts Musicals, que deuen a aquesta organització la joia d'estimar la música. Aquesta joia, factor d'harmonia i d'equilibri, mereix que sigui compartida per un nombre cada vegada més gran de joves de tots eh. països i de totes les cultures. l, aquesta joia, la deuen a uns quants folls per a la música, que cremaren llur energia per tal de compartir amb altres la que ells ja sentien. No vull esmentar noms dels qui són vivents: són tan nombrosos que és impossible d'evocar-ne només alguns ... Però em sembla que seria traïdor a la causa de les JJ. MM. si no n'esmentava uns quants entre els artesans de les hores primeres, avui ja desapareguts: els qui m'atorgaren llur amistat i aquells a qui tant devem. Són: Max Yredenburg d'Amsterdam, Sadi Hassani de Teheran, Hugo Balzo de Montevideo, Dorothy Lanni delia Quara de Milà. Odette Turc-Français de Namur, Bogomil Starchenov dc Sòfia, Joao de Freitas Branco de Lisboa, Sir Robert Maycr de Londres, Ivo Yuljevic de Zagreb, Madame Rousseau de Trois-Rivières, Norbert Stelmes de Luxemburg, Fritz Büchtgcr de Mu- nie, Henryk Szering -qui s'ha unit a la plèiade dels músics que se'ns associaren en iniciar la nostra bella aventura-, Zoltan Kodaly, André Jolivet, Luigi Dallapiccola. Tots ells llançaren el mi~satgc a favor de l'educació musical dels infants en ocasió del vintè congrés de la FUM, des de la casa dc la UNESCO de París, com Paul Hindcmith ho havia fer amb «El càntic de l'Esperança», l'any 1953, des de BrusseJ.Jes. Al darrera d'ells hi ha la legió de les persones que viuen sobre el terreny: professors, delegats d'escoles i de classes, tots els qui, en un o altre moment dc la vida, han fet irradiar la música! Aquest cinquantè aniversari és llur obra. 1 Jordi Roch, l'actual President de la FIJM, no deixarà pas n'estic segur!- d'associar-Ics a les festes que commemoraran aquest esdeveniment. Fa uns vint anys. a Orford (Canadà), quan s'hi celebrà l'Assemblea General que decidí la celebració de la Fc!>ta de la Música cada any -una idea, també, de les Joventuts Musicals!-, Sir Robert Mayer, qui aleshores ja s'apropava als cent anys, demanà per parlar i ens digué: «Per què celebrar la música només un dia cada any? Cada concert hauria de ser una festa!» Hadelin Donnet. Brussel·les. Aln-il de 1990. Traducció: Joan Costa TEMA Breu història de les <<Joventuts Musicals>> a Catalunya la ~n tn )- )f a- je ui je :s. .r- s- :ls lO ual es tt. t), ue ;ioUI e- ·ey? -et. ){). Les Joventuts Musicals, que aquest any celebren el cinquantenari de la seva fundació a Brussel·les per Marcel Cuvelier, arribaren a Catalunya (i a Espanya) l'any 1951, per iniciativa d'uns grups de joves barcelonins (i madrilenys). Com és lògic, considerant les circumstàncies polítiques del país, fou el grup de Madrid, liderat per Antonio de las Heras i Cristóbal Halffter, el que assumí la responsabilitat del moviment per a tot Espanya i la seva representativitat envers la Federació Internacional que s'havia fundat el 1945. Del grup barceloní, l'ànima era Josep Pascual, qui en fou Secretari General durant molts anys. Entre altres, també recordo els noms d'Antoni Cladellas (el primer President de Joventuts Musicals de Barcelona), Carles Novi, Joaquim Fuster, Màrius Falcón. Rosa M? Kurcharski i qui firma aquest article, que és l'únic fundador que encara resta actiu dins l'entitat. Després de les primeres reuniones celebmdes a casa del futur President, a la part alta de Barcelona, es llogt1 un local, al 4rt. pis del 139 de la Via Laietana (llavors, Layetana, i ara, Pau Claris). Recordo ben bé que les dues primeres reuniones de la Junta Directiva s'hi celebraren amb tots els components asseguts a terra, ja que encara no havien arribat els mobles que havíem comprat. El concert inaugural fou el l2 de desembre de 1952, al PaJau de la Música, amb l'Orquestra Municipal de Barcelona dirigida per Eduard Toldrà, i amb AJícia de Larrocha com a solista. Les primeres preocupacions de la Junta Directiva foren la consolidació de l'entitat, amb la creació d'un patronat, l'establiment d'una col·laboració amb els principals artistes joves i la captació de socis; i, per altra part, l'expansió per tot el país. I així, l'any 1954 es fundà la delegació de Terrassa; l'any 1956, les de Matarò i Sabadell ; l'any 1957, la de Manresa, i successivament les d'Igualada, Vic, Tarragona, Vilafranca del Penedès, Granollers, Berga, Súria, Thrrega, Solsona. Gavà, Figueres, Martorell, Olot, Sitges, Tortosa, etc. Mentrestant, a la resta d 'Espanya s'obrien altres delegacions (València, Sevilla, Palma , Saragossa, Maó, Ciutadella, G ranada, Badajoz, etc.), però sempre hi hagué gairebé la meitat de les delegacions (i, alguns anys, més de La meitat) que eren catalanes. Concert per a escolars al Palau Nacional de Moflljuïc, amb l'Orquestra CiutaJ de Barcelona Jo crec que les Joventuts Musicals, a Catalunya, han passat per quatre etapes. La primera (1952-1963) és l'etapa de la posada en marxa, de fer-se conèixer, de fixar objectius i obrir camins i -per què no?de calmar suspicàcies. No hem d'oblidar que els temps e ren difícils, i probablement això ens ho féu fàcil. Els entrebancs que ens posava l'Administració, sobretot a Catalunya, eren nombrosos. Cada acte, dels centenars que celebràvem, àdhuc Ics reunions de la Junta, necessitaven un permís especial del Govern Civil (això s'anà suavitzant amb els anys). Cada programa, butlletí o imprès que editàvem havia de passar un triple control. Molts actes eren prohibits (de vegades, després d'haver estat autoritzats i anunciats). En un número recent de «Revista Musical Catalana» comentava com la nostra delegació a Badalona havia estat clausurada (amb la sala plena) per haver programat una conferència en un local amb una sola porta; i quan en la nostra al·legació intentàrem demostrar que en tenia tres, tingué prioritat l'informe de l'arquitecte del Govern Civil i no els plànols reaJs del local ... Però tots aquells problemes, absurds i irracionals, eren una motivació més, un incentiu per anar guanyant petites batalles que ens donaven molta moral. En aquella època, encara hi havia un sentit molt viu de l'associacionisme i també un voluntarisme que avui pràcticament ha desaparescut. Un altre avantatge amb què ens trobàrem fou la manca quasi total d'infrastructura i, sobretot, de competència. El buit que intentàrem omplir era molt gran, i ningú més no ho intentà amb nosaltres. A moltes poblacions, les Joventus Musicals foren durant molts anys l'única entitat cultural existent. 1, gràcies a l'amplitud amb què havíem redactat els estatus, desenvolupava una activitat múltiple que incloïa teatre, cinetòrum, conferències de tot tipus, excursions, etc. Al local de Joventuts Musicals de Barcelona s'organitzà un club on les activitats, quasi diàries, s'alternaven amb les simples trobades de socis. D'aquestes converses més o menys informals, que avui ja no existeixen, sorgiren moltes iniciatives interessants i importants (i també sorgiren bastants casaments... ) . TEMA TEMA Per a una bona part de la joventut catalana, Ics Joventuts Musicals d'aquella època significaren el primer contacte amb la músie<.t: música de tot tipus i, molt especialment, música contemporània. No recordo cap compositor important de l'època que no passés sovint pel nostre local per a presentar i comentar Ics seves obres. Recordo el fracàs d'un dels socis més actius i xerraires dc la tertúlia diària, Antoni Nicolàs, en el seu intent de fer-me participar dels principis de la Llavors exòtica Escola de Viena ... Per altra banda, les entitats musicals més importants i els principals empresaris (Associació dc Cultura Musical, lludcs Musicals, Gran Teatre del Liceu, senyor Alfons Sanz, etc.) ens recolzaren des del primer moment (com més tard ho faria el Patronat Pro Música) facilitant-nos grans avantatges perquè els nostres socis poguessin assistir als concerts que organitzaven. Això, i la col·laboració d'algunes botigues importants que ens feien descomptes bastant notables, ajudà a crear ràpidamente un cos social considerable que, malgrat el poc muntant de les quotes, permetia mantenir una activitat rica, variada i interessant. Per als joves músics, Joventuts Musicals significà un mitjà de fer-se conèixer, en un moment en què ningú més no s'interessava per a ells; i un mitjà d'airejar-sc, ja que Ja nostra pertinença a la Federació Internacional féu possible l'establiment d'intercanvis amb joves de molts altres països i l'anada a camps musicals, com el de Weikcrsheim, a Alemanya, que fou el primer centre internacional que visità la majoria dels músics d'aquella generació. Aquests intercanvis no eren fàcils, perquè la nostra infrastructura no era precisament la més adequada. Moltes delegacions catalanes no tenien piano ni n'hi havia cap a la seva població, i moltes no tenien sinó un piano vertical i atrotinat. Això solia ser un shock per als músics centreuropeus que ens visitaven, però s'ho prenien amb filosofia, ja que Ja cordialitat amb què eren rebuts a tot arreu i els pa amb tomàquet i porrons de vi amb què se'ls obsequiava els compensaven de sobres d'allò que sempre més recordarien com la seva -aventura» catalana (em consta, perquè després n'he anat retrobant bastants). Durant tota aquesta etapa, les Joventuts Musicals s'anaren estenent per Espanya; i l'any 1960 aconseguírem que s'aprovessin uns nous estatuts que contemplaven la divisió d'Espanya en cinc grans zones: Cemre-Nord, Andalusia-Extremadura, Canàries, Balears i Catalunya. I cada zona tenia un vocal específic a la Junta Nacional. Aquest fou el primer pas, bastant dissimulat , cap a la futura fundació de les Joventuts Musicals de Catalunya. Les Joventuts Musicals de Madrid , que tingueren una activitat molt brillant els primers anys, de la mà, sobretot, de Fernando Ember, mai no es preocuparen massa de l'expansió del moviment ni del contacte 24 amb les altres delegacions; una política totalmente oposada a la del grup barceloní. Això anà creant una situació de descontent general que culminà en una Assemblea General celebrada a Badajoz, el 24 de novembre de 1963, en la qual, i a proposta de les delegacions de Badajoz, Barcelona, Granada, Manresa, Tarragona, Terrasa i Saragossa, s'acordà unànimement el trasllat de La seu social de Madrid a Barcelona, on encara continua. En aquella mateixa Assemblea , Jordi Roch, que ja feia alguns anys que era President de les Joventuts Musicals de Barcelona, fou confirmat com a President de les Joventuts Musicals d'Espanya. L'acord de canvi de seu fou impugnat posteriorment per la delegació de Madrid , que ni tan sols havia assistit a l'Assemblea; però, després d'un llarg procés, aquella impugnació fou tallada desfavorablement per la Direcció General de Política Interior. Era la primera vegada que el règim franquista autoritzava el trasllat d'una seu social de Madrid a Barcelona (la direcció normal era la inversa), i cm sembla que no els va agradar massa, perquè no cm consta que repetissin l'experiència. La segona etapa (1966-1975) fou de consolidació i la d'un major dinamisme i projecció pública. Una de les principals activitats que es crearen en aquella època, les «Audicions per a la iniciació musical dels escolars.., arribà a reunir 12.000 infants només a Barcelona, i cada audició s'havia de repetir 15 o 16 vegades, en un Palau de la Música que l'Orfeó Català (el de l'època de Fèlix Miller Maristany i Jaume Marill) cedia en condicions molt favorables. El festival final, que celebràvem al Palau Nacional de Montjuïc, ben poc pedagògic per cert, era un acte inigualable de relacions públiques i, també, d'afirmació nacional i d'esperança cap al futur. Obres molt interessants (recordo el Viatge a la llulla, de J.M. Espinàs/X. Montsalvatge, o les cantates escrites per Antoni Ros-Marbà o per Josep-Jordi Llongueres) nasqueren d'aquest festival, que es podia celebrar gràcies al suport que ens donava, des de l'Ajuntament de Barcelona, el tàndem Esteve Bassols-Pere Martínez licó. De la col·laboració d'aquests dos enyorats barcelonins, que tant feren per a la cultura catalana i per a la capitalitat cultural de Barcelona, nasqué el •Festival Internacional de Música a Barcelona,. que, en molt pocs anys, se situà com el festival capdavanter del país i que, aviat, ingressà a l'Associació Europea de Festivals de Música. Se'n celebraren dotze edicions i mitja. I, repassant-ne ara la programació, es pot veure molt clara la política que l'orientà: participació dels joves catalans {si era possible, col·laborant amb grans artistes internacionals), presentació d'obres inusuals en el repertori comercial, i estrena d'obres de compositors catalans. Més de vuitanta estrenes en 13 anys és una xifra prou significativa. El Festival salvà les traves contínues que ens posà Madrid (era l'única activitat mu- sical important de tot Espanya que no era controlada per la poderosa Comisarfa de la Música) gràcies al suport valent i decidit que li donà l'Ajuntament de Porcioles. Un exemple: la irritació, expressada en diaris de Ja capital (i que arribà fins a una ordre de prohibició - que ingoràrem-), que causava el simple fet d'escriure en català els noms dels compositors i intèrprets catalans, és difícil d'imaginar-la avui, afortunadament. Però ens creà veritables problemes. En tot cas, quan l'any 1975, en ple boicot internacional pels afusellaments de Burgos, vam prendre la decisió de suspendre el Festival, el Comisario de la Música , que havia intentat repetidament fer-se amb el festival, aprofità l'avinentesa amb molta habilitat i se'l féu seu (era ja l'època de l'alcalde Viola). 1 el Festival morí enmig d'un gran escàndol, que trobà un ampli ressò en els mitjans de comunicació. Paral·lelament a aquestes grans activitats barcelonines (a les quals s'hi podrien afegir Ics concorregudes Serenates al Barri Gòtic), les Joventuts Musicals eren molt actives en molts punts de Catalunya, i moltes iniciatives que després han perdurat són fruit d'aquella gran vitalitat. La presència constant de Joventuts Musicals en els principals diaris de Barcelona (i també en ràdios i televisió) era un incentiu i un ajut per a totes les altres delegacions. I, així: la delegació de Terrassa fundà l'Escola de Pedagogia Musical; la de Manresa, la Federació de Corals Infantils; la de Vilafranca, el seu Concurs de Piano; a Cadaqués, es creà el seu Festival Internacional; i les JJ.MM . de Barcelona foren responsables de la creació de l'Orquestra Ciutat de Barcelona, l'Associació Catalana de Compositors, el Conjunt Català de Música Contemporània, etc. La crisi de L'any 1975 marca, per a mi , el començament de la tercera etapa de la nostra història, la més difícil, que acaba l'any 1983. Foren anys difícils, perquè l'enrenou que es desencadenà en els mitjans de comunicació, arran de la discutida desaparició del nostre Festival, creà un cert desànim en molts directius, especialment en la delegació de Barcelona, que hagué de passar per una dimissió en pes de la Junta Directiva. Es creà una Junta Gestora, que intentà capejar el temporal fins que les aigües s'anaren encalmant, i es pogué constituir un nou equip que es feu càrrec de l'entitat. Malgrat els múltiples problemes que es presentaren (els més importants, d"mdole econòmica), s'aconseguí no interrompre la majoria de les activitats. Hi ajudà molt l'actitud d'un gran nombre de personalitats que mani restaren públicament el rebuig a la manera com havíem estat tractats per l'Ajuntament i els seus acòlits. La Secretarfa Nacional se separà de la de Barcelona i s'instal·là provisionalment en un local cedit per la Direcció General de Joventut de la ja restablerta Generalitat (que amb tanta efectivitat dirigia RosaM~ Carrasca), fins que, l'any 1981, s'instal·là al carrer de Muntaner, n? 182, on s'ha mantingut fins aquest any 1990. Ara som al n? JO del carrer dc Girona. Durant aquesta etapa, mentre s'anava superant la crisi, s'avançà molt en la creixent i necessària professionalització dels responsables de l'activitat programada. Les delegacions anaven canviant: algunes s'extingien i, altres, es creaven de nou. Començaren a sorgir molts Festivals d'Estiu, seguint la pauta del de Cadaqués. Recordo ara: el Festival de l'Empordà, de les Joventuts Musicals de Figueres; el dc Torroella de Montgrí; el de Sitges, el dc Sant Feliu de Guíxols, etc. També es creà el Secretariat de Joves Músics, que fou el responsable del «Festival de Primavera.. i dels Pòdiums de Joves Intèrprets. El 9 de maig de 1982 convocàrem una Assamblea Extraordinària, a Madrid, en la qual es decidí una nova redacció dels estatuts, de manera que contemplessin de manera oficial allò que teníem organitzat de manera encoberta, és a dir, la divisió de les Joventuts Musicals segons Ics autonomies. S'inicià, aixi, la quarta i última etapa d'aquesta història. Els nous estatuts s'aprovaren en una nova Assamblea Extraordinària celebrada, també a Madrid, el 27 de novembre de 1983. I això permeté, finalment, la fundació oficial de les Joventuts Musicals de Catalunya. Però, en realitat, aquestes, les fundaren ja les Joventuts Musicals de Barcelona, Figueres, Igualada, La Bisbal , Martorell, Mataró, Palafrugell, Ripollet, Roses, SabadeJJ, Sant Feliu de Guíxols, Sitges, Tarragona, Terrassa, Torroella dc Montgrí i Vilafranca del Penedès quan, en una Assemblea celebrada el 28 de novembre del 1982, al Saló Daurat del Palau Mariccl de Sitges, acordaren la fundaci6 de la «Federació Territorial de Joventuts Musicals de Catalunya», seguint Ics normatives dels estatuts proposats a la reunió madrilenya. Aquesta «nova» entitat comptà immediatament amb el suport dc la Generalitat de Catalunya, en la persona del seu Director General de Música, Jordi Maluquer. El suport donat per Maluquer es féu palès el mateix any 1983, en un ambiciós projecte que li vaig sotmetre, i que va aprovar i honorar amb la seva presència personal: el de «presentar» la Cultura Catalana en el Centre Cultural de la Federació Internacional de Joventuts Musicals a Groznjan, una petita i pint_or~sca vila situada a la península croata d'lstria. Montserrat Alavedra amb Àngel Soler, Miquel Farré i Josep Muñoz-Coca hi donaren cursos de música catalana per a veu, piano i guitarra respectivament, mentre que una curosa selecció d'especialistes hi donà conferències sobre la història, la literatura, la música i l'arquitectura a Catalunya. L'èxit fou notable, i les cançons d'Eduard Toldrà agradaren tant que l'Ajuntament local acceptà, per unanimitat, la proposta del director del Centre de dedicar un carrer al gran compositor vilanoví. Jordi Roch, qui, en crear-se la Federació, n'havia assumit la Presidència, la deixà el 1986, i hi fou succeït per Xavier Marín. L'any 1988, aquest fou substituït per l'actual President, Esteve M:• Costajussà, President de la delegació local de Sabadell. Aquests últims anuys, les Joventuts Musicals de Catalunya s'han centrat en tres activitats principals: a) Les orquestres. En aquest moment en tenim dues, la Infantil i la Juvenil. Dirigides ambdues per Francesc Llongueres (que ja havia dirigit durant molts anys la desapareguda orquestra de les Joventuts Musicals de Sabadell), han assolit, en dos anys, un nivell realment notable. Crec que el rigor i la seriositat amb què es treballa en aquestes orquestres són molt difícils de trobar en el nostre país, i compensa amb escreix els joves músics (i els pares. de molts d'ells) de les molèsties d'haver de viatjar setmanalment a Barcelona per assajar. Actualment estem estudiant la possibilitat de crear una tercera orquestra, intermèdia en- tre les dues, la qual és molt necessària per a complir com cal l'ambiciós pla orquestral que ens aprovà la Generalitat de Catalunya. b) Els Pòdiums de Joves I ntèrprets, que cada vegada tenen més èxit. Tenim molts més joves músics interessats a participar-hi que no pas dates per a oferirlos. I el públic s'ha anat interessant gradualment per aquesta activitat, sorgida del nostre Secretariat de Joves Músics. Thmbé aquest ha anat creixent, i en l'actualitat ja hi ha 325 inscrits. e) Les audicions per a escolars, que sobrepassen actualment el miler d'audicions anuals, sense compytr les que s'organitzen des de Barcelona. Es també una activitat en creixement que, àdhuc, hem començat a estendre pel País Basc i el Valencià. Avui, quan vaig a veure un home important dins l'administració, la indústria, la cultura, etc., per a parlar-li de Joventuts Musicals, són comptats els que no em diguin: «.Joventuts Musicals? Ah! ja les coneixo... A l'escola em portaven a les seves audicions al Palau .. ·"· Crec que aquest és el reconeixement més gratificant que podem rebre després dels molts anys que hem dedicat a les Joventuts Musicals. A més d'aquestes tres grans activitats bàsiques, promogudes des de la nostra Secretaria (i probablement el caràcter bàsic dc les tres és la causa que ara es parli menys de nosaltres que en èpoques passades), hauria de comentar, si disposés de més espai, les moltes activitats que desenvolupen Ics diferents Associacions locals, com el Concurs de Piano que continua organitzant la de Vilafranca del Penedès, els cicles de la de Barcelona (Diumúsica, Casa Elizalde) així com el seu Concurs de Composició, els nombrosos Festivals d'Estiu (Sant Feliu de Guíxols, Girona, Sitges, Tarragona, Figueres, etc.) i, sobretot, el de Torroella de Montgrí. Aquest, que s'ha convertit en el Festival de Música més important de Catalunya, organitza simultàniament el Campus Musical, l'únic de l'extensa xarxa de Camps Musicals de la Federació Internacional de Joventuts Musicals en tot l'estat espanyol, el qual actualment s'organitza amb la col·laboració inestimable del Royal College of Music de Londres. I, amb això, acabo la meva ràpida visió històrica de Joventuts Musicals a Catalunya, en la qual he intentat reflectir més els nostres èxits que els nostres fracassos. Crec que hauria d'acabar expressant la meva visió del futur, i com penso que podrem resoldre els importants problemes que se'ns presenten, fruit d'una societat que no té res a veure amb la que vaig viure quan ens reuníem, asseguts per terra, a Via Laietana ... Però sé que la •Revista,. té previst entrevistar les persones més representatives del nostre moviment, i crec que és a ells a qui correspon parlar del futur. TEMA Barcelona: cap i casal del moviment a Catalunya Les Joventuts Musicals dc Barcelona foren fundades l'any 1952. Des d'aleshores fins ara, són molts els anys que han passat i també molles les experiències afortunades - i no tan afortunades- per Ics quals han hagut de lluitar. Però, més que parlar del passat dc les Joventuts Musicals de Barcelona , preferim fer-ho del seu present i atendre a una sèrie d'activitats que aquesta entitat organitza amb èxit i ressò, de les quals en podem mesurar algunes perquè ja han acabat la seva temporada. Dc tot això, i molt més, ens en parla Joan Millà, president dc Joventuts Musicals dc Barcelona des de l'any 1CJ77. Estimar la música des de petit El passat maig acabà el XYlll Cicle d'Audicions Musicals per a Escolars. iniciat el novembre de l'any passat, dedicat a nois i noies de Barcelona, l'Hospitalet de Llobregat i Molins de Rei, dels graus escolars Inicial, Mitjà, Superior i BUP. A Barcelona ciutat s'ha fet un total de 54 sessions que han acollit 24.988 alumnes; a l'Hospitalet han estat 12 sessions amb 3.225 escolars; i a Molins de Rei 6 sessions i 1.985 escolars. En total , han gaudit de la música 30.198 escolars, que han assistit a 72 sessions. Aquestes audicions, les més antigues de tot l'Estat, han comptat amb un bon nombre de professionals reconeguts, com Max Sunyer, Xavier Garriga, Jordi Perellada, Toni Berganciano, Danaris Gelabert, Caro! Brunet, Mjchel Tato, Alex Martínez, Irma García Sala, Alexandre Baiget, Josep Lluís López, Laureà Vicedo, Enric Mestre, Rosa Zaragoza, Xavier 1\.trull, Jaume Bosser, Francesc Tomàs, Àngel Pereira , Josep Martínez i el Grup Mòbil, encarregat dels escolars més petits. Els temes musicals, variats i atractius, han estat: la guitarra (clàssica i elèctrica), cant a cappella, instruments de vent i de metall, dansa, cançons de la Mediterrània, percussió, i la iruciació a la música i instruments per al Cicle Inicial. Joan Millà valora aquesta activitat dient que: •A l'hora de pensar aquestes audicions, treballem a l'entorn de la idea de des26 (286) Joan Millà pertar l'interès de l'escolar per a la música i no pas un sentiment de rebuig o avorriment. Per això, li donem la música que li agrada i no volem ser massa rigorosos i oferir només música clàssica, sinó tota classe de música i dansa, que abraci diversos conceptes>>. Joan Millà afegeix que: «A més, donem qualitat interpretativa, un aspecte cent per cent positiu, i es tracta d'una activitat que té una resposta excel·lent per part de les escoles i dels mateixos escolars. Prova d'això, és que no som els únics que fem audicions musicals per al jovent». Promoció de joves intè1prets Els cicles de concerts de joves intèrprets a la Casa Elizalde són també una de les activitats interessants i importants de les Joventuts Musicals de Barcelona. Aquests concerts donen l'oportunitat d'actuar a tota una sèrie de joves músics que comencen a fer-se a conèixer al gran públic. «Aquests cicles representen una excel·lent plataforma per a promoure els joves intèrprets» -explica Joan Millà-. «Això els dóna l'oportunitat d'accedir a un circuit establert dc concerts, no només a Catalunya sino també a tot l'Estat. D'altra banda, he de dir que els concerts a la Casa Elixaldc reben el suport, entre d'altres entitats, del Departament de Cultura de la Generalitat de Catalunya, perquè, com ja se sap, organitzar un concert requereix grans esforços i, sobretot, uns bons recursos econòmics». Cal dir, també, que amb el suport dc la Generalitat s'aconsegueix escampar aquesta activitat per tot Catalunya. De totes maneres, i d'altra banda, Joan Millà opina que l'Administració, en general, no ha assumit completament el fet musical. Concretament. Millà diu que l'Administrac.:ió: "· .. és desorganitzada en aquest sentit, perquè no existeix l'esquema definitiu del que hauria de ser una bona política musical, fos qui tòs el responsable de torn». Aquesta reacció es produeix arran del tema Serenates d'Estiu. ··Durant 25 anys, Joventuts Musicals de Barcelona organitzà els únics concerts d'estiu de la ciutat a l'aire lliure, fins que l'Administració local, i altres iniciatives, els van escombrar del panorama musical ciutadà. Això vol dir que acabaren amb una tradició que fou molt positiva i acceptada. I penso que, les coses que van bé, cal continuar-les. Comprenc que les coses canvien i que evolucionen les idees; però aquesta postura d'indignació la prenc, principalment, no com a president dc Joventuts Musicals de Barcelona sinó com a simple ciutadà». Malgrat tot, actualment Joventuts Musicals de Barcelona organitza Serenates d'Estiu, durant el mes de juliol, al pati de la Casa Elizalde. Sis anys amb L'obra de Mozart Un dels compromisos més seriosos, i alhora més difícils d'executar per la seva qualitat (pensant en els intèrprets i les gestions econòmiques), és el cicle Mozartiana. Aquest cicle començà l'any 1987 i acabarà l'any 1992. Quant aquest cicle acabi, s'haurà fet un repàs complet de tota l'obra de Mozart. De totes maneres, el mateix Millà qualifica Mozartiana «d'una cosa diferent,.. TEMA 1él rt 10 ir r- aar J- al ec- El resultat i valoració de Mozartíana, fins ara. es bo des del punt dc vista artístic. Millà diu que: «S'està complint la intenció que !"orquestra Solistes dc Catalunya sigui una formació sòlida i s'està complínt amb la voluntat de comptar amb intèrprets dc Mozart dc gran prestigi internacional». Sí més no, ens trobem davant d'una activitat força complicada en la realítzacíó, sí bé no es pot parlar de problemes. El president de Jove~­ tuts Musicals dc Barcelona explica que: «Es una activitat que requereix molt d'esforç: és difícil, cara i porta molta feina. Però, l'hem començada i s'acabarà . Aquest és el nostre gran compromís». D'altra banda, Joventuts Musicals dc Barcelona ha estat responsable de la recuperació d'espais religiosos (hem d'entendre esglésies i similars) com a acollidors de concerts centrats en l'execució de música religiosa i misses polifòniques, una activitat que s'ha escampat per tot Catalunya. També, durant el curs 1989-90, aquesta entitat ha organitzat Ics li Jornades d'Iniciació Musical, amb un total de 13 sessions (conferència-concert). lJl e- uti·Sl "i:i- je ill ?5 ru- ió ar lir >lt es lC es la nt 1Ó tl·r:le ti- aos a. rà u- je Jà ) t. El Concurs de Composició, ww aclivital clau. Hem volgut deixar per al linal d'aquest repàs d'activitats de Joventuts Musicals de Barcelona la que hom considera una de les principals i més importants: el Concurs de Composició. El passat 7 d'abri l s'atorgà el primer premi dc laX edició d'aquest Concurs a Jep Nu ix per l'obra 4.0 A Allschwi/l; i el segon premi fou per a Antoni Olaf Sabater per l'obra Heniriada. «Es tracta d'un concurs pensat per a reflectir allò que és i ha estat la composició de la gent jove, a Barcelona principalment; encara que és un Concurs obert a gent d'arreu, el 70% dels concursants són catalans» -explica Joan Millà-. «Totes les obres guanyadores dels premis són estrenades dins el marc de diferents cicles o festivals dc música, i això és important. A més, des de 1987, i arran d'una proposta de l'Associació Catalana dc Compositors, el Concurs encarrega una obra a un compositor de prestigi reconegut". Així, el primer any s'encarregà una obra a Albert Sardà, el Quinter de Vem, que fou estrenada a la lV Mostra Catalana de Música Contemporània (14-10-1988); i el 1988, l'encàrrec fou per a Francesc TavernaBech, Signes, estrenada també a l'esmentada IV Mostra (8-11-1988). Creiem que val Ja pena repassar quins han estat els guanyadors (Primer i Segon Premis, respectivament) d'aquest Concurs des de la primera convocatòria: 1979, Salvador Brotons i Joan Albert Amargós; 1980, Joan Albert Amargós i Ann-Eiise Hannikainer (premi ex-aequo); 1982, Jesús Rodríguez-Picó i Joan Josep Olives (premi ex-aequo); 1983, Benet Casablancas i Manuel Seco de Arpe (premi ex-aequo); 1984, Alberto García Dcmestre i Jordi Codina; 1985Josep M. Pladevall i Miguel Franco; 1986, Agustí Charles i Albert Guinovart (premi er-aequo); 1987, Alcjandro Civilotti i Agustí Charles; 19g8. Pere Cases (només Primer Premi); i 1989, Jcp Nuix i Antoni Olaf Sabater. Aprofitant aquest tema, volem dir també que Joventuts Musicals dc Barcelona disposa d'un important arxiu documental i musical propi (arxiu documental, biblioteca, discoteca, vídeoteca, arxiu dc música dc joves compositors). El seu local disposa també d'una sala per a realitzar assaigs i enregistraments. Tornarà el Festival lntemacional de Música de Barcelo11a? No voldríem parlar d'una assignatura pendent o de quelcom que se li assembla, però és obligat parlar del ja desaparegut Festivallnternacional de Música de Barcelona. I la pregunta concreta és: ¿s'ha plantejat Joventuts Musicals de Barcelona tornar a reprendre el Festival? Joan Millà respon de manera retrospectiva: «Quan es va crear el Festival, el panorama musical de Barcelona era un de concret, i Joventuts Musicals de Barcelona fou aleshores una entitat molt viva, si tenim en compte la situació político-social d'aleshores. Aquell fou el seu paper en aquell moment. Avui, Joventuts Musicals dc Barcelona no ha de ser una entitat que s'ocupi de la política musical de Barcelona a Barcelona, és a dir, d'una ciutat gran com aquesta i en la qual hi ha d'altres entitats similars i institucions. En els temps difícils, la nostra entitat fou quelcom més d'allò que era: una entitat que tenia una activitat permesa, la música, però que en feia d'altres i cobria molts forats. Ja ens entemen, oi?• Seriositat i continuïtat són les ducs paraules que defineixen la línia dc futur d'aquesta entitat, dues paraules que sempre s'han mantingut en vigor. Joan Millà defineix l'actualitat de Joventuts Musicals de Barcelona (que compta amb 600 socis) com una etapa correcta a tots els nivells i definitivament estable perquè: "· .. ha trobat el seu espai, en el qual destaca sobretot el Concurs de Composició, que gaudeix dc prestigi, seriositat i d'una trajectòria més que correcta. Estem complint tots els nostres compromises», diu Joan Millà. Però tant el present com el futur tenen l'altre cara de la moneda: els diners. «La qüestió econòmica frena moltes iniciatives. Es cert que rebem diverses subvencions, però aquestes són mínimes; de diners, s'en necessiten molts ... Però sempre tenim al dia el nostre entusiasme.» Precisament, Joan Millà acaba el seu mandat presidencial el capdavant de Joventuts Musicals de Barcelona aquest mes dc juny. Millà diu que: «Penso que, en 13 anys d'estar al capdavant de l'entitat, la feina que s'havia de fer ja s'ha fet; però m'agradaria continuar com a president fins a l'any 1992, moment en què acabarà el Cicle Mozartiana i poder complir fins al final amb aquest compromís». Finalment, hem de fer referència obligatòria d'aquests 50 anys de Joventuts Musicals com a moviment internacional. Joan Millà manifesta que: «N'estic molt orgullós, de pertànyer a les Joventuts Musicals, a una entitat escampada per tot el món, amb les seves característiques pròpies i actuant efectivament en el seu entorn. No hi ha cap entitat com aquesta: cultural i dedicada a la gent jove. D'altra banda, crec que fou una bona idea crear les diferents Delegacions de Joventuts Musicals a l'Estat. En aquell moment, fou una entitat competent que féu una feina no només cultural i musical, sinó que realitzà una tasca substitutòria molt important». TEMA Torroella de Montgrí: Festival i Curs· com a emblema El mes d'octubre dc 1979 nasqueren les Joventuts Musicals de Torroella de Montgrí, autèntiques impulsores del fet musical, tant a nivell local com comarcal. Aquesta entitat és extensament coneguda gràcies a l'organització del seu Festival Internacional de Música, que enguany celebra el X aniversari, pel qual han passat figures de la música de gran prestigi internacional. Les Joventuts Musicals de Torroella de Montgrí tenen actualment 467 socis, la majoria dels quals són de la mateixa localitat, encara que n'hi ha un bon nombre de pobles propers a Torroella de Montgrí. D'aquesta manera, actuen com un centre musical sub-comarcal durant tot l'any. culturals, sessions de cine-club, actes per a la mainada, excursions per tot Catalunya i, a més a més, organitzava dos o tres concerts cada any de música anomenada clàssica.» Així, pocs anys després d'iniciada Ja normalització política, es fundaren les Joventus Musicals de Torroella de Montgrí amb l'ànim d'incidir més en el terreny de la música clàssica i el jazz perquè: «en L'aspecte de música folklòrica, Torroella ha estat capdavantera i ha proporcionat compositors de sardanes i grans imèrprets que for- hi hagués quelcom més que dos concerts anuals de música clàssica. «Els fets ens han demostrat que no estàvem equivocats» -continua Josep Lloret-. «D'aquell foc apagat, però que encara se'n conservaven les brases, ha sorgi1 un foc esplèndid que fa que Torroella de Momgrí sigui coneguda arreu per la sem imensa vida musical, engrandint així L'oferta cultuml de la vila, probablememuna de les ofertes més variades i extenses de tot Catalunya.» Deu anys del Festival Internacional de Música de Torroella Contribució a!.fomelll i difusió de la nuísica Josep Lloret, president de l'entitat des que fou creada, ens explica quin va ser l'esperit principal que impulsà la creació de Joventuts Musicals a Torroella de Montgrí: «Crec que la creació de Jvl'ellluts Musicals a la llOStra localitat respon a L'esperit que sorgeix dels seus propis Estatuts: el de contribuir al fome/11 i difusió de la música dins tors els àmbits de la societat. D'altra banda. la seva projecció internacional, amb més de 70 paí'sos adherits a la Federació lmernacional de Joventuts Musicals i la seva pertinença a la UNESCO, fou, a nivell particular, tma de les vessams que m'han animat a participar-hi durant tots aquests anys, no només com a membre local sinó també en les tasques nacionals i estatals com a sots-president de Joventuts Musicals de Catalunya i vocal de la Juma de Joventuts Musicals d'Espanya». Joventuts Musicals de Torroella de Montgrí es constituí amb gent procedent principalment del Casal de Montgrí, una entitat cultural que tingué una gran importància dins la vida local durant els darrers anys de la dictadura i durant l'etapa de transició democràtica. «Era una associació molt activa, que organit(tlva tota mena d'actes que contribuí'ren a recuperar tants anys d'ostracisme cultural» -explica Josep Lloret-. «S'organitzaven conferències socio- .. Josep lloret maren, i encarafonnen, Lma de les trescobles locals», comenta Josep Lloret. La creació de Joventuts Musicals de Torroella de Montgrí significà l'inici de Ja recuperació d'una afició per a la música clàssica que es remunta fins al segle XN. Josep Lloret ens fa cinc cèntims d'aquesta història: <<No deixava de ser nonnal que, un lloc on, en el segle XlV, el rei Joan I (conegut corn el <<Rei Músic») passava llargues temporades, ja comptés en aquella època amb una de les Capelles de Música més importants de Catalunya. Aquesta activitat ha anant donant importants composi/ors i mestres, com els pares Benet Julià i Anselm Viola, directors d'Escolania i Mestres de Capella del Monestir de Montserrat en el segle XVlTI, i d'ella han sorgit e.xcel·lems guitarristes i compositors com Josep Costa i Josep Ferrer. En els segles XIX i començaments del XX no podia ser que no Com ja hem comentat al principi d'aquest article, el Festival Internacional de Música és una de les activitats més conegudes i prestigioses de Joventuts Musicals de Torroella de Montgrí. Sens dubte, deu anys dc Festival avalen una fem1a consolidació, tant de la pròpia entitat com de la vida musical del país. El Festival, nascut d'un petit cicle d'estiu de quatre concerts, ha anat evolucionant al llarg dels anys en quantitat i qualitat fins arribar a la temporada actual amb 22 concerts, que se celebraran de juliol a octubre. «Més que un Festival, podem dir que es tracta d'una temporada musical en consonància amb el nombre d'activitats i la seva durada», comenta Josep Lloret. Aquest és un Festival principaJment de música de cambra però que inclou també concerts de música sacra, recitals, concerts simfonies i corals, i altres de jazz. «De vegades, quan per qualsevol circumstància fem un repàs del que ha estat alguna de les anteriors edicions del Festival, els resultats ja són més que positius" -d iu Josep Lloret. «El jet que, per a un poble de només 5.000 habilants hi hc1gin passat músics i figures com Yehudi Met¡uhin, Jean-Pierre Rampa/, Victòria dels Angels, Pinchas Zukerman, Nicanor Zabaleta, Narcisa Yepes, Ruggiero Ricci, Dimitri Sitkovetski, Bruno Canina, Bella Davidovitx, Stephane Grapellí i Claude Bofling, ellfre d'altres, o grups com l'Escolania de Montserrat, l'Orfeó Català, la Coral Sant Jordi, el Saint John's College i el Kings Dr llege de Cambridge, l'Orquestra i Cor del j TEMA ·ts -. ·'n s:ita ie és L'Orquestra i el Cor del Gran Teatre del Liceu illferpretant el Rèquiem, de Verdi, a la Plaça de la Vila (juliol 1989). Foto de Gasu/1 i Giralt • Gran Teatre del Liceu, el Me/os Quartet o :st ;ies 1[- :le nt al :S- nt ns n- ·e. es o- va és :!e :!e es 'r- ·ar li- S» :m in Jtn'e- rri 0- g, de nt 'o'el l'Orquestra de Cambra Franz Liszt, fins a comptabilitzar 106 concerts en 9 edicions del Festival, és wz currículum que ens avala de cara a La realització de grans projectes futurs.» El Curs Internacional de Música és un altra activitat que serveix de complement al Festival. Això, en opinió del president de Joventuts Musicals de Torroella, és «un complemem gairebé obligat per a un autèntic Festival, a la manera com es fa dins Les principals manifestacions musicals d'estiu, facilitant així la trobada dels joves estzJ.diants amb els_ grans imèrprets que participen al Festival». Aquestes ducs activitats, Festival i Curs, no són les úniques que organitza Joventuts Musicals de Torroella de Montgrí. Durant la resta de l'any, ofereix dos concerts setmanals de música clàssica, principalment els diumenges, amb la finalitat de convidar i habituar el públic de les comarques gironines a anar a Torroella en un dia i unes hores que conviden a escoltar música. <<A més a més ,fem dos o eres concerts de jazz, pòdiums amb joves intè1prets catalans i organitzem una sorollosa Festa anual de la Música, el 21 de juny, en la qual participen tots els músics locals i de les rodalies, sigui quin sigui el tipus d'instrumem o música que practiquin.» De cara als escolars, aquesta entitat organitza, conjuntament amb Joventuts Musicals de Catalunya, les audicions per a escolars dels nivells 3r. i 5è. d'EGB i lr. de BUP. D'aquestes audicions, no només en gaudeixen els escolars de Torroella, sinó també els d'altres poblacions com Bellcaire, Albons i Verges. Consolidar l'Escola de Música local Joventuts Musicals de Torroella de Mont- grí té com a projecte de futur immediat arrencar i consolidar l'Escola dc Música local. Josep Lloret explica: «És una rasca que ens ha estar encarregada per l'Ajuntament de Torroella i que farem amb moira i/· fusió perquè, a tota la Junta, aquestes activitats de cara a la formació musical de la mainada i el jovent, és una de les coses que més ens agrada. Procurarem que, d'aquí a uns anys, l'Escola de Música i el Curs d'1nterpretació s'interrelacionin, aprofitam així les coneixences amb professors i alumnes perquè se'n beneficiï /'&cola. &ric segur que, a curt termini, trobarem aquesra relaciÓ.>• D'altra banda, Joventuts Musicals de Torroella treballa per aconseguir que aquesta localitat arribi a ser un centre d'ensenyament musical superior. Josep Lloret comenta: <<Creiem que, a mesura que les activitats docents universitàries vagin descentralitzam-se, la nosrra vila ocuparà, per la seva tradició musical, la seva situació geogràfica i per les seves caracrerfstiques idònies, un lloc preeminent dins l'ensenyament de la música a rots els nivells». Experiència positiva a tots els nivells El president de Joventuts Musicals de Torroella de Montgrí valora d'una manera totalment positiva l'experiència de l'entitat, tant a nivell local com a nivell comarcal. Ens diu que: «Per aquestes connndes, si no existissin les Jovenrus Musicals, les activitats relacionades amb la música serien pràcticamente nul·les. Aquest fer és ben palpable a les nostres comarques i crec que això ré molt de mèrit iniciar-ho; però, actualment, encara en té més manrenir-ho viu, en uns moments en què la militància cultural és pràcticament inexistent.» Josep Lloret valora també positivament aquest moviment a nivell global català. «Com a tot moviment associatiu, hi ha hagut movirnents alts i baixos; però crec que, actualment, la incorporació de gent nova que hi treballa conjuntamellf amb els que hi porten més anys, ré com a resultat una component altament positiva.» A aquesta reaJ itat se li afegeix la bona resposta i els ajuts d'organismes públics i privats, cada cop més importants, que faciJiten les tasques d'organització. Com a final, Josep Lloret manifesta quins són els seus sentiments envers aquest moviment internacional de Joventuts Musicals: «Per exemple, a mi em fa una gran alegria quan algú de fora de Catalunya es presenta amb el carnet de Joventuts Musicals a la taquilla del Festival. Immediaramem s estableix un vincle d'amistat i afecte, sigui quin sigui el país d'on procedeixi. De seguida es creuen un seguit de pregumes sobre les activitats que s'organitzen en el seu poble o pafs i es parla de quins són els problemes o projectes que tenen. Per això, crec que aquesta universalitat és fascinant, perquè dóna ocasió per a contribuir a un millor coneixement enlre diverses societats, moires vegades força diferentS>>. Teresa Marrfnez PROGRAMA D'ARXIU DISCOGRÀFIC PER ORDINADOR Per a PC's • Fitxer amb títol de l'obra, autor, gènere musical, període, grup/orquestra, director, solista ... • Obtenció de llistats alfabètics de cada camp. Preu: U.OOO ptes. Adreceu-vos a: ~ fiJ Joventuts Musicals Apartat 70 ..~ 17257 Torroella de Montgrí Tel. (IJ72) 75 83 96 - Fax (IJ72) 76 06 48 TEMA Figueres: el pes d'una important representativitat cultural comarcal Joventuts Musicals dc Figueres es fundà l'any 1971. D'aleshores ençà fins a l'actualitat, diverses etapes i juntes directives han caracteritzat la trajectòria d 'aquesta e ntitat que, progressivament. ha anat consolidant algunes activitats que més tard o han de~a­ parcgut (per diverses causes) n s'han afermal. Si més no, és aquesta una entitat molt activa i el Festival Internacional dc Música dc l'Empordà és l'aspecte dc més rellevància dc l'entitat, que aquest any celebra el desè aniversari. Deu anys dc Festival representen. sens dubte, una activitat impo rtant que, any rera any, ha anat guanyant prestigi i. sobretot. qualitat a rot~ els nivells. Trajectòria històrica Xavier Fita Com ja hem assenyalat abans, Joventuts Musicals de Figueres es fundü l'any 1971. Eduard Puig Vayreda en fou el primer president. El 1978, Carles Coll li1u e l segon presiden de l'entitat fins al 1982. any en què la nova Juma escolJí Albert Fita com a nou president. Xavier Fita. president de Joventuts Mus icals de Figueres des de primers d'aquest any, explica l'evolució de l'entitat en la seva etapa predecesora: <<L'equip directiu de 1982 fou el que donà un nou impuls a les activitats de l'entitat. Així, la consolidació del Festival Internacional de Música de l'Empordà, nascw el 1980, fou ww realitat i es perfilà com un dels grans festivals de música clàssica de les comarques gironines. Un altra activitat que es consolidà foren les «Sis hores de Jaa.», esdeveniment musical molt celebrat i esperat pel jovent de les nostres contrades, que es realitzà fillS l'any 1988, quan la manca de recursos econòmics obligaren a suspendre'[». Un altra activitat d'aquesta etapa, durant dos anys, fou el cicle «La Música a les Escoles», activitat que també desaparegué «perquè l'Ajuntament de Figueri'S, pressionat per les escoles, destinà l'ajut que rebíem per aquesta activitat a pagar professors de música», diu Xavier Fita. Més tard, Joventuts Musicals de Figueres agrupà els joves músics de la ciutat i comarques properes i així nasqué la Jove Orquestra, formació que enguany ha esdevingut una entitat independent. Actualment, Joventuts Musicals de Figueres fa cada temporada la seva programació musical de concerts que enguany ha comptat (de novembre de 1989 a maig de 1990, i excloent el Festival) amb 13 concerts, que han acollit diferents estils musicals. Fent una valoració de l'actual Junta de Joventuts Musicals de Figueres, Xavier Fita manifesta que: «La nostra il·lusió és fer-ho tan bé com els nostres predecesors, i continuar amb la línia de fer descobrir la música a tothom: sobretot als joves. Volem potenciar al màxim totes les activirats musicals que més imeressin els joves, teninr en compre la diversitat d'aficions. Els més de 450 socis de Jovemws Musicals de Figueres intentarem complaure els gustos de tots i, per aconseguir-ho, farem venir grups de jazz. rock, cantautors, música clàssica i d'altres estils». X Festival Internacional de Música de L'Empordà El passat l5 de maig, diversos membres de Joventuts Musicals de Figueres, encapçalats per Xavier Fita, presentaren oficial- ment a Barcelona aquesta desena edició del Festival. Des del dia 1 d'aquest mes i fins al dia 29 s'està desenvolupant aquest Festival amb un total dc cinc concerts que tenen lloc, de manera provisional aquest any, a la Sala Juncària de Figueres. Els protagonistes d'enguany són: l'Orquestra Simfònica de la Radiotelevisió Romanesa, uirigida per Ludovic Bací i amb Cristina Anghclcscu com a violinista solista; el Trio dc Barcelona, format per Albert Giménc;. Attenelle (piano), Gerard Claret (viol í) i Llurs Claret (violoncel); Jean Pierre Rampa! (flauta) i Marielle Nordmann (arpa); Josep Colom (piano; i el Conjunt Nacional de Metalls, formació sorgida a partir de prestigiosos instrumentistes de l'Orquestra Nacional d'Espanya, amb Josep Ortí, Antonio Vila i Vicenç Torres (trompetes), Francesc Bruguera i Antonio Colmenero (trompes), Enric Ferrando i Daniel Gonzalez (trombons) i Mique l Navarro (tuba). Aquest Festival es realitzà durant uns anys a Vilabertran. El seu trasllat definitiu a Figueres «no ha restat assistència de públic» -comenta Xavier Fita-, «sinó que s 'l10 previst que molta més gem gaudeixi de la música que s'hi ofereir». Dc fet, el Festival representa un acte cultural esperat pel públic empordanès que, a més a més de música, ofereix exposicions plàstiques de qualitat. D'aquesta manera, enguany, l'artista Moisès Ville lia, nascut a Barcelona el 1928, exposa la seva obra escultò rica a la sala de l'Escorxador i la seva obra pictòrica al Museu de l'Empordà, ambdós a Figueres. Moisès Villelia és l'autor del magnífic cartell oficial del Festival d'enguany. I no s'hi oblida la mainada , tampoc. Els més joves poden gaudir d'un espectacle musical a càrrec del grup Sac.: de Gemecs. Xavier Fita valora de manera global la trajectòria del Festival dient que: «Cada any ha estat una Lluita constant per a portar-lo a terme com cal, per millorar-ne la qualitat, per fer-lo créixer en quamitat i per incorporar-hi noves idees i expressions. S'ha treballat amb fennesa, i no sense dificultats, per a poder arribar a aquest desè aniversari». L'edició del Festival d'enguany té un pressupost de JO milions de pessetes, aportats en diferents percentatges TEM A per la mateixa entitat, l'Ajuntament figuerenc i altres institucions públiques i privades. Emprendre el futur cap a la normalitat La Junta actual dc JoventulS Musicals dc Figueres afronta el futur amb una bona cartera de bones idees però que, en tot cas, s'hauran de concretar a llarg termini (< ••• perquè, de moment, l'organització del Festival ens absorbeix totalment. La nostra intenció és que, en el fwur, puguem wmar n fer les audicions musicals per als escolars» -continua Xavier Fita- «i fer pòdiums per a joves intèrprets. Procurarem que els joves músics tinguin el seu lloc dins les activiwts de Jo¡•entllls Musicals de Figueres. Estem oberts a qualsel•ol suggerimelll i, sobretot, continuarem realitzam el Festival, que és, ara per ara, l'acti1Üatmés important de la nostra elllilllt». l, l- Cartell del X Festil•al Imemacional de Mtisica de l'Empordà realir:ar per Moisès Vil/elia Teresa Martíne:. ~t n 3, IS 31 .a ]- )- ;) IS u l- Des del cim de l'organització internacional Jordi Roch, President de la Federació Internacional de «Joventuts Musicals» ~e !e la IS l, a ls J- ~s -¿Podria fer una petita valoració de com ha evolucionat Joventuts Musicals en aqueslS 50 anys d'existència, prenent com a fil conductor els seus objectius principals? -Els objectius fundacionals de Joventuts Musicals eren ben senzills. Es pretenia que els j01·es coneguessin milloria música per poder-ne gaudir: Ens hem de situar en el context d'una Europa de l'any 1940, a Bèlgica, en plena guerra mundial. La manera com això es va poder portar a la pràctica en aquells momems va ser proporcionant entrades als concerts als joves,.fcmt-los comentaris sobre les peces musicals que anaven a escoltar, i els respectius compositors, jàcilifant audicions comentades de discos. A partir d'aquestes iniciatives, es van anar creant diferents moviments juvenils al voltam de la música. Actualment, acomeguir això seria impossible; les memalicats dels joves, ara, són emes altres i els coneixemems musicals rambé han variar molt. En aquells 1110mems, per exemple, Bé/a Bartók, era un peifecte desconegut a Barcelona. La música, en aquella època (i potser al nostre país encara una mica, acwalment), tothom l'entenia com un fenomen lúdic, de quatre ximplets que tocaven el violí. JOI•enturs Musicals va voler que la mLÍsica fos enresa com allò que és: una disciplina com qualsevol altra; w1 exercici imel·lecrual com poden ser-ho la filosofia o la /itera/ura. I, a trtH·és de la música, aglutinar els joves cap a un interès cu/rural, fent de la música un arr realment transcendem. - Però Joventuts Musicals no nom6s facilita la música als joves ... Fa moltes altres tasques de promoció dc joves valors, també. - Sí. A partir d'un moment donat es va veure que ram es podia portar un gran nuísic davant UlL públic jm•e com fer-ho a la inversa, posar w1 jove artista sobre l'escenari d'una gran sala de concerts i fer-lo conèixer. Però, fos com fos, el jo~·e era, i conrinua essent, 50 anys més tard, el subjecte. I l'eina principal que utilir~a Jovemws Musicals per dur a ter111e aquesw wsca són les escoles. Les ajuda en tot allò que elles no poden dur a terme per qüestions d'infrastructura. Generalmefll, una escola no por organitzar per si marei:ca un concert al Palau de la Música. En cwn'Ï, 110saltres sí que podem fer-ho. És aquest di~·ersificar les rasques la cosa que ens w1eix. Jo1·enrws Musicals, proporcionm1t el material, el/ocal o allò que més com•ingui, està treballam tant per als joves músics com per als escolars que no coneil:en la música; rreba/la perquè la gem segueixi lholució intel·lecrual de la música, la creació... , i s 'ajuden compositors, es faciliten audicions, erc. A més, cal dir que la nostra Fedemció és molt complexa i diversificada. És /'link movimem que hi ha al Consell lmemacional de la Música de la UNESCO que aglu~ tina rots els interessos de Lli mtisica des de les seves diferems 1·essams. Tenim el p!Íb/ic jo1•e, som un mo¡•imelll de mcació pedagògica i d'animació musical en rots ell camps, tenim pedagogs i també renim el mo1·imem més importam del món en tUIIJPS de treball rersats en/a mlÍsica. lrwul~ ml TEMA comptar amb la gran quantitat de pal'sos que formen la Federació: 46, a tots els continems del món. Només cal dir que una persona pot anar des de/nord d'Africa fins a Corea trepitjant només paisos on Joventuts Musicals hi està ubicada. I això ens permet cobrir rota la gamma de possibilitats en el món musical. - 1, en què radica el secret d'aquesta expansió? - Crec que el secret de la nostra Associació es troba en el gran esglaó de voluntaristes i gent que treballa vocaciontlfment per a nosaltres: les persones que organitzen/es activitats bàsiques. I també, es clar, en els que formen l'estructura administrativa, que són els professionals. D'aquí es por deduir que, com més rigorós és el professional, millor funciona el ¡•o/unwriat; però, a la vegada, que com més imaginatiu i somniador és l'amateur, més possibiliuus i idees dóna al professional. D'aquesta manera aconseguim un ensamblatge pe1fecte. Unes persones fan els plamejaments utòpics, i els altres só11 els qui intenten portar-los a la pràctica. Amb el temps, són també molts els vohmtaris que pasen a fer de/moviment llur carrera. Per això es pot dir sense embws que el llOstre moviment és, també u11a escola de formació professional. En resum, crec que la Federació té aquesta doble característica de ser fomuulora i organitzadora. - El fet que abans em comentava. de promocionar el jove intèrpret, ¿com es porta a terme? - El }01•e necessita w1 espai on ubicarse, emre el momem en què ha acabat la carrera del Consen•atori i el temps que més endai'Onr serà el de la seva 1·ida professional. Ha de fer-se conèixer, però, a la vegada ha d'aprendre a comportar-se i a agafar seguretat damnr el ptíblic. I nosaltres el situem en aquest espai d'aprenematge cap a l'àmbit professional. És aquf on el jove imèrpret o compositor trobarà el fellomen de la comunicació, la catt1rsi que es produeix entre el músic i el públic, un fet que s'ha d'aprendre a base de practicar. I la nostra tasca possibilita aquest pas intermedi, aquesta promoció de la persona. Evidentemenr no es pot fer amb torhom. Per això organitzem també concursos esrara/s i internacionals pemwnents, i són els guanyadors, els qui potencialment veiem que poden destacar més, aquells a qui es donen aquestes oportunitats. Una bona mostra d'aquesta tasca d'ajuda al jove intèrpret és l'Orquesrm Mundial, l'única del món constituida únicament per joves, l'edat límit dels quals és de 23 aeys. Cada pafs selecciona els seus millors músics novells que, un cop agrupats, formen el cos de l'orquestra. Aleshores, Joventuts Musicals els facilita que puguin actuar sota la direcció de grans mestres de reconeguda fama internacional, com poden ser Zubin Merha o Leonard Bernstein. Són nois que rot just han acabat els estudis i que te- Jordi Roch nen la possibilitar d'estar dirigits pels millors del món. Crec que per a ells ha de ser una experiència fenomenal. -Però, sempre s'ha treballat en música clàssica? -No, no és cert. Jovemws Musicals promou tota mena de música: cltíssica, jazz. fins i tor pop i rock... hi ha de tot. Però passa que, qui és Bmce Springsteen, ho sap tothom; en canvi els quartets de Beuhoven tenen menys difusió. Això 1•ol dir que una cosa té una vessant comercial molt viva i, l'altra, no tant. i això és fàcilment demostrable si veiem, per exemple, que Mozart prenia trossos de les seves òperes i els adaptava perquè fossin tocats en una sala de ball... I, ell, vivia d'això! Aleshores, la música creativa i la comercial anaven juntes, neixien del mareix lloc. Ara, això s'ha anat dissociam. Ara hi ha una música de consum que és la quotidiana i, després, hi ha la música de concert, que cada vegada més es va tornant una música de consum. La cultura s'esrà transformant en un bé de consum; hi ha una demanda cultural molr més àmplia. Abans eren poques les persones que regularment assistien a concert; ara cada vegada són més. Actualmem, la gent ja ré nevera, cotxe i televisor; per tam ara ja l'única cosa que necessiten és saber qui era Wagner. I es por compro1•ar quan, per televisió, estan començant a anunciar enciclopèdies per fascicles sobre la història de La música, o sobre els compositors o discs de selecció de «les millors obres». I nosaltres, a la vegada, hem de lluitar també una mica contra aquest aspecte promocionai d'allò que és la música clàssica. Et diuen que l'únic director és Karajan i que l'un ica cantam la Caballé... i això també pot ser un perill.' -Quin paper té Joventuts Musicals a l'Europa de l'Est, i entre els països menys desenvolupats? -Un de molt important. La Federació, una de Les coses que ha intentat introduir en els darrers anys, ha estar el concepte real de solidaritat. Perquè, tam en el món de la cultura com en qualsevol altre àmbit, en el moment en què paisos de diferents potencials econòmics es posen a fer alguna cosa conjuntament, això s'acusa. Avui, en el món de la Federació (i . simplificam-ho molt) hi ha: els paisos de l'àrea occidental-principalment Europa, Estats Units i Canadà-; els paisos Llatinoamericans -que són els que tenen una moneda no convertible-; i els de l'Est europeu, dels quals si bé ara es parla de reunijicació i de canvis- que em semblen fantàstics-, fins ara el cas ha estat també com els de moneda no convertible. Quan tota una sèrie de paisos es posen d'acord sora uns mateixos estatuts, hi ha un moment en què és necessari el pagament d'una quota o l'establiment d'uns intercanvis humans, i això s'ha de .fer en un règim d'igualtat. Aleshores, aquests problemes es poden arreglar de diferems maneres. Si un país no pot pagar amb moneda, potser ho pugui fer mitjançant (J-na sèrie de serveis, aportacions. I si un país no es pot valer per si mateix, els altres l'ajuden. Amb els paisos llatinoamericans, per exemple, hem aconseguit que anualment el govern espanyol els concedeixi una subvenció per a fer front a les despeses de viatge que s'originen arran de les reuniO/IS internacionals. I això és molt bo, perquè la gem es coneix i la Federació esdevé rea/melit internacional. Es realitzen activitats cu/rurals conjuntament; però, a la vegada, els paisos més pobres han sabur plantejar de manera crua i real uns problemes que &ropa ja ha oblidat, però que recorden que allò encara esrà passant en el món. -Una altra novetat de la Federació Internacional, des de la seva presidència, ha estat aconseguir un patrocinador. - Sí, i això és molt important. Si la cultura no té el patrocini privat, no por anar endavant; perquè els socis, els voluntaris i els paisos en general ja 110 poden pagar més. La Federació, com a administradora de cultura que és, necessital'a trobar un patrocinador que s'interessés per les seves activitats, ja que era difícil que cap pafs, ni el més ric, pogués fer-hi front. Així, al final s'ha trobat un espònsor, la companyia /CI, que ha vist que la Federació té w1 interès important que els pot ajudar també a potenciar la .1eva imarge. En resum, i relligant amb l'inici de l'entrevista, val a dir que la Federació Internacional de Joventuts Musicals exerceix La solidaritar: acostant els paisos als quals és diflcil arribar a nosaltres per qüestions econòmiques; ajudam els paisos de l'Est bo i acceptant-ne els serveis com a pagament; i, finalment, proporcionant un espònsor internacional, la intervenció del qual benefici/' a tothom. I també;fent que, en aquesta Federació, els vasos comunicants siguin molt actius i que les diferències s 1li arenuiil molt. MÓN SONOR in 1- ts ARXIUS MUSICAL A CATALUNYA (XXIV) l- (i . ie 1, i- r.a sr ie m l'li '1- m Sitges: Arxiu Parroquial. Museu Maricel. Museu Romàntic «Can Llopis» ~s m lO s, X, !1- Je ~i- Arxiu Parroquial e- u·rvé Sols s'hi han conservat dos cantorals gregorians, manuscrits del segle XVlli('J. nes Museu Maricel ;¡. ;e- Il. n- 1a tl- ':lr ·is ':lr El contingut en partitures d'aquest museu és escàs. Es redueix a: un cantoral, manuscrit, del segle XVIII, missals impresos del mateix període i un manuscrit autògraf de Granados. A més, hi ha diversos instruments, escultures i quadres amb representacions de músics. ra acni Museu Romàntic <<Can Llopis» la a- u- J!- a<J- .és o- Il i, ~r- a ~e- :elL El Museu Romàntic de la Diputació de Barcelona té la seu a Sitges (Can Llopis) i a Vilanova i La Geltrú (Casa Papiol). En aquesta segona només hi ha un mètode de piano 'manuscrit' del segle XIX, anònim, mentre que el fons de música a la de Sitges és força considerable. Està inventariat i, sobretot, conté impresos, tot i que la part més antiga és en manuscrits. Abraça un període d'aproximadament un segle, des de 1820 a 1920. El tipus de música que hi ha és absolutament de funcionalitat uniforme: música per a ser interpretada en família, als interiors de les cases de la burgesia. Hi ha mètodes de solfeig, de piano i de cant, composicions per a piano (a dues i a quatre mans) i cançons per a cant i piano. El fons de música manuscrita semblen correspondre al període 1820-1830. El repertori que més hi abunda és de danses sobretot valsos i contradanses- per a piano, generalment extretes de les òperes que estaven de moda en aquell moment. En menor grau, s'hi troben minuets -un d'ells, de Sors- , polques, rigodons, fandangos, 'Qlpateados, etc.. . Algunes d'aquestes composicions semblen seleccionades a Catalunya mateix, mentre que una altra part considerable d'aquest repertori s'hauria seleccionat a França. Com a excepcional, assenyalem la presència d'un grup dc valsos anglesos, en un imprès de primera meitat del segle XIX. Els compositors que tenen obra manuscrita en aquest apartat són: Aguado, Barbieri, Bellini, Carnicer, Czerny, Donizetti, Mateu Ferrer, Josep Grassot, Lichtenthal, Mercadante, Morlachi, Mozart, Jaume Nadal, Pacini, Bru Parera, Rossini, Sanclemente, Spontini, Traver, Velaustegui i Josep Vila. Quant als mètodes manuscrits, n'hi ha de solfeig i (alguns) de piano. Entre aquests darrers, destaquen el de Juan Sanclemente i els que es basen sobretot en sèries de variacions. En algunes d'aquestes partitures, hi consten els noms dels antics propietaris: el predomini del sexe femenf hi és absolut. No és gens habitual una presència tan gran dc dones entre els/les propietàries d'aquests fons, cosa que s'explica -sens dubte- pel mateix contingut í funcionalitat d'aquesta música. En l'apartat de música impresa, hi ha un nombre considerable de volums bén relligats de música per a piano, que recull obres de procedències ben diverses. Algunes d'elles -bàsicament música de saló, tant de procedència catalana como francesa i italiana-, tenen senyals d'haver estat estudiades (digitació, expressió, etc... ). Hi destaquen els fragmens d'òperes i les òperes senceres (algunes, a dues mans; altres, a quatre). Pel que fa a les edicions n'hi ha de Barcelona (Budó, Guardia, Vidal, etc... ), Madrid, França i Itàlia, sobretot. Pel que fa a autors catalans amb repertori conservat en aquests recu lls, esmentem-hi Garcia Muni, Cot6, Roquet, Nicolau, J.B. Pujol, Jordà, Bonet, ... Aquest repertori de saló es completa amb algunes composicions per a cant i piano, sobretot d'autors estrangers, a més d'algunes de Josep Rodoreda. N'hi ha que provenen de publicacions periòdiques como la «Lira Sacra•, l'«Aibum Musical du Mois Littéraire et Piuoresque,., la «Biblitoeca Sacro-Musical». el «Filarmónico,. -periòdic musical-, «Journal des demoiselles" (1862), etc. També hi ha un petit bloc de música religiosa, sobretot de compositors catalans, i un exemplar de la Geneuphonia de Josef Joaquín Virués i Spínola. Pel que fa als mètodes de piano, hi destl<}uen: un que és escrit en Braille (fet per J. Pedro Llorens i Llatchós, a Barcelona. el 1875), i el de Viguerie, també fet a Barcelona. També n'hi ha de solfeig i de violí. A part de les partitures, hi ha una interessant col·lecció d'instruments, la majoria d'ells exposats a la que fou la sala de música de la casa Llopis(2). Maria Ester-Sala Josep M. Vilar (I) Agraïm 3questa notícia al senyor Josep Pagès. (2) Guia swnaria dd Muuu Romàmk. Dipumció dc &reclona . &rcelona 1985. T01 i la referència a la sala de música i nis instrumems que hi tenen. no hi cap notícia sobre la mú· sica consenada en nquest Museu Romàntic. MÓN SONOR Manifestacions de virtuosisme Durant el darrer mes hem tingut reiterades manifestacions de virtuosisme arravatador que ens han incitat a insistir en aquest matís si ngular en Ics interpretacions del nostre temps. El virtuós mostra uns trets de funambulisme precís, gairebé incomprensible, que fa que el públic es vegi obligar a rendir-sc a la seva evidència. Tots els grans artistes saben mostrar-se furients, sigui quina sigui la seva especialitat. En certs casos, es tracta d'aquella quasi miraculosa exhibició de facultats; en altres, el virtuosi!.me se'ns imposa malgrat una aparent obrietat. Gruberova és capaç de crear una 1ensió en els passa/ges més arrisca/s Un cas de facultats tècniques fantàstiques pot ser el d'Edita Gruberova, en la recent Ariadna a Naxos que acaba de produir el Liceu. Obra de Richard Strauss, respcctabilíssima malgrat el seu caràcter híbrid curull de llocs comuns de l'autor, que repeteix incansablement, i un Llibret que podria haver estat més reeixit en unes mans distintes de les de Hofmannsthal, mostra no obstant unes quantes fites decisives, com per exemple aquelles intervencions de pura acrobàcia, ideals per a una Gruberova: una soprano sorprenent, capaç de crear una tensió gràcies a una puresa d'entonació dels més arriscats passatges. Un cas, doncs, de virtuosisme fulgurant , només a l'abast dc les grans Reines de la Nit, model indiscutible de Strauss. Però, si aquest es només el primer pretext per a un comentari, cal destacar igualment l'encert d'una producció que encara fa recordar Ponellc, qui va e ndevinar totes les possibilitatS de la dualitat que inclou l'escena en el pròleg i en l'acte. La mobilitat extrema de primer, i un romanticisme tenyit d 'aJ.Iusions barroques després, ens han fet gairebé desconèixer aquesta nova producció, respecte a les que la memòria ens servava encara. Mechthild Gessendorf, menys espectacu- Gustav Leonhardt lar, em va semblar de tota manera impecable en el paper d'Ariadna, com també Trudeliese Schmidt , qui va palesar l'avantatge de la veterania, visible en aquest • Compositor" que, en la present versió. esdevé un protagonista cert. La resta de comprimaris, a to absolut amb la representació: més objectable el tenor Paul Frey, de qualitats no menyspreables, però mancat d'aquell mínim de virtuosisme de què estem fent esment. Janos Kulka assolí una bona versió orquestral, sense més menció, perquè la partitura es difícil i fuig d'una representació ocasional. Tres modalilats ben diverses, amb Clzris Merrit, Leonhardt i Perahia Un altre virtuós evident és Chris Merrit. Aquest nou tenor es presentà igualment al Liceu, en un recital de caràcter gai rebé de cambra. Exhibició d'aguts rossinians, acompanyats de bon gust. i un timbre ro- bust, que no és frequent en cantants amb tendència a les facilitats del lleuger. Gustav Leonhardt estrenà el nou clavicèmbal que ha construït Joan Martí per al Palau. El virtuosisme de Lconhardt pertany a una a ltra galàxia, la que opera en el sentit de la profundidat, però sobretot en la del coneixement total de l'instrument. Teclat de tècnica absolutament distinta a la del piano modern, especula constantment amb les possibilitats del famós «atac desigual,., del quasi imperceptible desplaçament de l'expressió i el fraseig. Els resultats de Leonhardt són admirables, malgrat l'aparent severitat d'un art exercit arnb un sentit de gran abstracció. Murray Perahia ha tornat, igualment virtuós, sortosament en un recital de piano sol. El recordàvem sempre en concerts (fa ja uns anys) amb l'Orquestra Anglesa de Cambra; però, després dels darrers èxits internacionals i amb d ifusió discogràfica abundant, el volíem escoltar així, sense dependències estilístiques dc conjunts en ràpida gira. Perahia ha assolit un gran èxit MÓN SONOR Murray Pera/tia altres. Es tracta, en efecte, dc la interpretació jove del nou continent, bàsicament distinta dc l'estil europeu per als clàssics del Segle XV lli, però d'una eficàcia total per a un Brahms i, per descomptat, per a la música posterior. Ariadna a Naxos b LI y ~I e n I. a e :s a 1- it perquè, al marge d'una tècnica absoluta, es manifesta actualment com un dels principals pianistes del moment. Té un gran estil en el joc pianístic, sobretot en el dels acords que poden alternar un vigor extrem amb una suavitat que difícilment li pot igualar cap altre. I , tim, i tot, no és això sol (que, en definitiva, l'inseriria en un vast grup de pianistes joves dc gran tècnica incomparable), perquè en ell hi ha una interpretació absoluta, perfecta, fins a un extrem que és l'únic que, d'uns anys ençà, ens ha començat ja a recordar l'esclat inassolible d'un Horowitz. El Preludi, Coral i Atga de César Frunck o els Famasiestiicke de Schumann foren una mostra concloent de dos estils distints. fets per un pianista de quaranta-tres anys que ja és un gran mestre. Un Scherzo de Chopin esdevingué encara inèdit. com uns Impromptus dc Schubert. fora de programa. l , encara, el darrer virtuosisme: el de l'Orquestra dc Cambra Orpheus, que és una dc les màximes mostres de la perfecció instrumental americana. La seva corda és, actualment, una de Ics més compactes i iguals del moment; i per això es red imeix dc sobres de la simple puresa química de tantes Finalment s'han fel ducs produccions simfònico-corals. La Missa Sofenmis al Liceu i la Missa de la Coronació, scgl}ida del Rèquiem, dc Mozart, al Palau. La primera tingué com a protagonista el Cor i l'Orquestra titulars sota la direcció d'Uwc Mund, en versió correcta sense uns solistes vocals d'excepció, amb un nom interessant com el dc Joan Cabero, tenor que retrobàrem a la segona vetllada esmentada. Aquí, es tractava dc la nova orquestra, que va preparant amb cura i notable esperança Gonçal Comcllas, i de l'Orlèó Català, fortament esperonat per Jordi Casas. Josep Casanoms Butlleta de domiciliació bancària Butlleta de subscripció Senyors, els agrairé que amb càrrec al meu compte/llibreta atenguin els rebuts que els presentarà CONSORCIS DEL PALAU DE LA MÚSICA CATALANA I DEL GRAN TEATRE DEL LICEU, pel pagament de la meva subscripció a la REVISTA MUSICAL CATALANA. Nom i cognoms Carrer - - - - - -- Telèfon Població _ _ _ __ _ _ Ote Província _ _ _ ___ Professió Titular - -- - - -- - - -- - - - - - Banc/Caixa Núm. llibreta Núm. compte Agència Adreça agència Població __ Signatura Desitjo subscriurc'm a partir del número amb la quota anual O de 2.750 ptes. semestral D de 1.450 ptcs. O Faré efectiu l'import mitjançant D taló bancari adjunt D domiciliació bancària Per subscripcions a l'estranger, consulteu el preu. MÓN SONOR RETRAT Helmuth Rilling: recerca del Bach que parla a la gent • I al temps actual s q. E q. "· )~ si l'• e. p b 1/ Fa exactament un any que els presentava, en aquestes mateixes pàgines, una entrevista amb Ton Koopman, eximi representant dels paladins de les reconstruccions històriques, amb motiu de la seva interessant interpretació, al Palau dc la Música, dc la Passió segons sant Mateu. Ocupa ara el mateix espai un altre il·lustre recreador de l'obra de Bach: Helmut Rilling, representant d'una estètica interpretativa ben diferent, com van poder advertir tots aquells que acudiren enguany a la c ita, ja habitual pels volts de Setmana Santa, amb la Passió de Johann Sebastian Bach. -Com i quan va començar a sentir-se atret per la música, i, més concretament, per la direcció coral? -Bé, jo vaig néixer en una família de músics. Aixf que va ser ja a 111 meva infantesa que em vaig veure imrodui1 al món de la música per a cor i per a orquestra. I molt especialment, a la música de Johann Sebastian Bach ... -Crec que va ser al 1954, quan vostè en- cara era un estucüant, que va fundar el cor que encara dirigeix, la Gachingcr Kantorei ... - Efectivament. Potser li hauria de dir. contestant encara 111 seva primera pregu11· ra, que, en realitat, vinc de dues gra11.1 branques familiars: d'una part, una fam i· fia de músics, com ja li he comentat; i, d~d­ tra part, unaf01m1ia de teòlegs i filòsof'· He reblll ambdues influències, jo sóc el re· sultat d'ambdós «backgrounds». Despré., dels meus anys d'escola, vaig quedar-me a a Zt s. s. g S• f. lt g r. MÓN SONOR Helm111h Rilling dirigint la Passió segons sant Mateu, de Bach, al Pa lmt de la Música Caralww, el passar 5 d'abril If :r /', /- 1.1' l- I- ~. (I Stuttgart estudiam nuísica. I va ser llai'Ors quan vaig fundar la Giichínger Kantorei. El nom d'aquest cor prové d'un pelÍ/ poble que es /roba al sud de Stultgart, a les tmmtanyes, on ens reunfem i cantàvem junts. No és que els membres del cor j'óssimnawrals d'aquell lloc; provenfem de diverses ciutals del Sud d'Alemanya, i tol just ens hi reunfem per als assaigs. En aquell temps, només érem un grup de gent jove que s1w passava bé, fem música. Però aques1 va ser el punt de partida del cor acfua/, un dels de més renom de 101 Alemanya. El nostre reperrori és molt ex/ens: comença amb la mtísíca barroca, la qual abordem moll assíduame/11 ... Per exemple, hem gravar IOla la mtísica sacra de Bach, la qual cosa 1•ol dir <:em discos amb les dues-cemes cal/lates, í, a més, tors els oratoris: 1ma empresa gegantina. Vam començar a gravar el 1970, i ho l'Om acabar el 1985, precisamellll'any del 300 anil•ersari delnaixemem de Bach. Nmumlmew, el cor i l'orquestra (el Bach Collegium) són especialistes en aquests dominis, però també fem un mw11 d'alrres coses, principalment mtísica del perfode clàssic vienès: és a dir, les obres mestres de Haydn i Mozart ... I després, també mo/ICI música dels segles XiX I XX. Acabem de gravar la Missa Solemnis de Beethoven, i aquest estiu gravarem el Rèquiem de Brahms ... -Què espera d'un cantant , a l'hora de seleccionar nous membres per al seu cor? - Bé, tots han de superar ww audició. Han de ca/llar per a nosa/I res... , i la primera cosa que esperem d'ells és que ringuin w1a bona veu; naturalmenl, el material ha de ser bo, no? (riu). Però wmbé esperem que siguin capaços de llegir a vista, que puguin cantar a «prima visra», per exemple, ww secció normal d'una obra com ara la Missa en si menor de Bac!t, o com els oratoris de Handel, o Mo:.art ... Ambdues coses són necessàries, perquè no disposen1 de gaire temps per als assaigs. i ens veiem en l'obligació de treballar moll de pressa. Així que. allò que espero de la gent és que sàpiga la música abans que comenci l'assaig. -Vostè va fundar el Bach Collcgium com a un complement orquestral per a la michinger Kantorei; però, en aquesta ocasió, han vingut acompanyats de l'Orquestra dc Cambra de Stuttgart... -Sí. En realital, la nosrra instiruci6 <<mare» és la Bac!t Academy, a Stullgart. WJig fundar aquesra Acadèmia fa uns deu anys. És Ull cemre per a la recerca musicològica, d'un costat, i per a la Íllterpretació i l'ensenyament de l'altre. I a aquesla Acadèmia Bach pertanyen la GiJchinger Kcmtorei, com a cor, i dues orquestres: el Bach Collegimn, que, cmn vostè ha dit, vaig fundar ja ja molt de temps (el 1965) - que és una orquestra e.specialirzoda en Bach- i, a més, l'Orquestra de Cambra de Swttgcm -que ara depèn de l'Acadèmia. Abans la dirigia, com ja sabrà, Karl Miinchinger. Münclzinger va morir fa només unes setmanes, però havia deixat I 'orquesIra quar re anys enrera; ja era ancià i estava malalt... En fi, ara la Stuttgan Clwmber Orquesrra és una part de la Baclt Academ." Així que treballo amb ells molr sovint. Fem discos, gires... -Es diu que Richter va marcar una nova aproximació a la música de Bach. En què podem relacionar Richter amb els intèrprets d'avui? - Bé, jo no diria que Richter signifiqués una nova aproximació a Bad1 ... Ell, més que no pas d'altres, significà la cominuació de les grans aproximacions romàntiques. Aquesta tradició arribà al nostre segle havefll travessat rot el segle XIX. I Ric!trer treballava també amb uns efectius molt grans, amb cors de fins a cent vim cantaires, quan dirigia una obra com la Passió segons sant Mateu, o la Missa en si menor; i també la seva orquestra era prou gran. ltbstè sap que, als nostres dies, degur a la recerca musicològica, provem d'ajusrar-nos com més esrretament millor a la concepció de Bach. Cal respectar les diferències entre els oratoris romànric:s, com el Rèquiem de Brahms, el Rèquiem de MÓN SONOR Verdi, i els oratoris de Bach. I la majoria de ft1 gent, O l'lli, prefereix treballar amb uns efectius més modestos. Jo comparteixo aquesta preferència. -Hi ha hagut, al llarg del segle XX, quatre grans tipus d'aproximació a la música de Bach: Ics gmns visions romàntiques que vostè esmentava, les dels sinfonistes contemporanis (Karajan ... ), els representants d'una autenticitat modernitzada, i els músics com Harnoncourt, Koopman ... , paladins de Ics reconstruccions històriques i dels instruments antics. ¿Com es podria situar vostè mateix, històricament i interpretativamcnt, quant a aquests grans corrents? zig, llavors només en tindríem ww part: la part activa. En tindríem els instruments, la mena de camams, les dinàmiques, l'articulació... Però allò que no podríem reconstruir és la part passim: no podríem reconsmtir el públic d'aquell temps, al qual estava destinada la música de &tell. Aíxf que crec que cal interpretar aquesta 111/~sica d'una manera que parli a la nostra gem i al nostre temps; i, naturalmellf, som molt diferents d'aquella gent de tres-cents anys enrera. No vull dir només en l'aspecte musical; som diferents, absolutamem, en cot. Així que jo provo de fer 1111a mena de... traducció de la mLísica d'aquell temps per a la nostra gent en el nostre temps. I, per a mi, la reconstrucció dels instrwnents cmtics i de certes situacions és alienam. El públic d'avui contempla massa aquesta formo de jèr música, com si fos una peça de museu. És una cosa que es pot adorar, és meravellós... ; però crec que la mtísica de Bach té com a objectiu el de ser escoltada amb emoció, amb el desig d'imegrar-se w1 mateix amb allò que escolta. Jo urilitzo una barreja d'instrumems comemporanís... , nosaltres no toquem amb violins amics, ni amb ínstrumems de vent antics; ens mantenim en el diapasó normal... ; naturalment, emprem alguns dels instrumems antics: el c/m•ecí, l'orgue per al continu, la gamba ... Però la imerpretació, en el seu conjum, segons lo meva idea, abans que res ha d'e.x1reure el sentit autèwic, la l'ertadera idea d'aquella miÍsica; i ha de ser prou intensa emocionalment. vament petit. 1, a cada cor, sis sopranos, sis contralts, cinc tenors i cinc baixos. Crec que això és absolutament suficient per a aquesta obra. Naruralmem, un només pot treballar d'aquesta manera quan disposa de gent extraordinàriamem bona al cor, de gent molt forta ... Però tinc la sort de poder comptar amb genl d'aquesta mena. Ja comprovarà, aquesta nit, com cada línia de la textura sencera pot entendre:r amb molta claredat; no rebrà la impressió d'una massa sonora. Quan fem el Rèquiem de Brahrns, necessitem almenys vuitanta o cent cantaires ... La Passió és una obra molt dif-erem. Crec que la interpretem amb els gi dc qt dc se qt n' pe gr a eh B si ac tr• ve tr. si ge fa lli dl si cc cb 1/j é.• Cc cc m "' É P' -Creu que caminem vers una certa homogeneïtat. quant a la interpretació? Que les maneres d'enfocar aquesta música esdevenen més properes, les unes a les altres? -Crec que algunes persones, de:;JJrés d'haver estat molt estrictes, han tornat a posicions més moderades... - Harnoncourt. per exemple ... -Sí, Hamoncow1 molt clarament. I d'al- -Després de les visions romàntiques, es produeix un tall històric absolut. Els músics es diuen: «Fem camf enrera, i provem de reconstruir allò que de veritat s'lw fet en temps de Bach o Handel». I s'ha tractat de reconstruir els instmments antics, de treballar amb les veus de la manera més semblant possible a com es feia en aquell temps. Gent com Harnoncoun, i d'altres, han fet això. I crec que és u11a g rall idea la de tomar a aquell temps i tractar de reconstruir-lo, històricamem, tant com sigui possible. Però per a la meva pròpia aproximació, penso que 110 n'hi ha prou, amb això; perquè, si fóssim capaços de reconstntir de veritm la situació, tal com era, diguem, a l'església de Sam Tomàs de Leip- tres també, eh? 1 crec que això era necessari, perquè hi ha, certamem, moltes maneres dabordar aquesta música; però la radicalitat no porta enlloc. Només, sí de cas, a una illle1pretacíó purament teòrica o musicològica; i això és veritablement 1111 perill. -Abans parlàvem dels efectius que calen per a abordar la música de Bach. Quin és, per a vostè, el nombre ideal dc músics per a la Passió segons sant Ma eu? -Hauria de ser un nombre relativament petit. Vull dir que caldria ajustar-se a allò que Bach tenia al cap. La Passió, tot i essent l'obra de Bach que demana els ef-ectius més grans, dos cors, dues orquestres ... , hauria encara de romandre, d'alguna manera, corn a música de cambra. Aixf que nosaltres tenim, a cada orquestra, un grup de cambra: quatre violins primers, tres violins segons, dues l'ioles, un violoncel, un co11trabaíx... , això és relati- "'d. d. lr. s b efectius ideals. Pocs, però bons! - Ja m'ha dit, abans, que vostè treballa sobre una base majoritària d'instruments moderns. Quina seria la seva resposta al criticisme envers els instruments moderns? -Oh, jo crec que no hi ha criticisme que valgui... Un ha de saber què ha de fer amb els instrume11ts, en qüestió d'articulació, de dinàmica; i, és clar, s'han de .fusionar perfectamellt amb les veus. Crec que, amb els instruments d'avui, poden obtenir-se magnífics resultms. - Tot i així, l'experiència dels instru· ments antics, ha aportat res a la seva interpretació? - Haig de dir que jo conec els instrumems allfícs, eh? Hi ha discos meus enre- d Zl c. d n b s. fc h ({ v, 1: i, S• MÓN SONOR ·e a )( 'e 'e )- a a b a 'e 1f l- 's gistrats amb instruments antics... Però, després de l'experiència, continuo pensant que puc treure millors resultats dels moderns. És cert que hi ha coses meravelloses que els instruments antics poden fer, quant a color, quant a articulació ... Però n'hi ha d'altres que no les poden fer tan bé: per exemple, construir línies melòdiques, grans estructures ... Sap?; és molt diferent a Alemanya que a Anglaterra, o a Holanda, o també a França ... La tradició de Bach, a Alemanya, és enormement forta: si vostè viatja a qualsevol petita ciutat en aquesta època de l'any, és segur que s'hi trobarà almenys amb una interpretació (de vegades amb més) de Ics Passions. És una però, ara, a dotze, tretze... s'ha acabat! - I, després de tot. el principal motiu pel va? O com a una mise en scéne. una obra dramàtica? qual les parts de soprano i contralt eren cantades per nens era que a les dones no els era permès de cantar a l'església. -Crec que 110 hi ha contradicció entre ambdues coses. És mLísica d'església, però també és un drama ... -Efectivamem. I, en aquest sentit, les coses han canviat molt... -Crec que Leonhardt ha comentat alguna vegada amb preocupació el fet que, al nostre temps, s'interpreta aquesta obra per a un públic gue manca, en general, dc sentit religiós. Es també un problema per a vostè, això? - ...afortunadament! Com construeix la interpretació d'aquesta Passió? Ho edilica tot a partir del cor, o de les veus, o del text? -És una combinació... Naturalment, el tradició que sempre hi lla estat, que persisteix, amb la qual ha crescut un mulli de gent; no es tracta de dos, tres grups que Jan això, sinó milers... Llavors, per què un cor normal, 1111 cor d'església, hauria de dir: <<No podem interpretar més la Passió segons sant Joan perquè cal que sigui camada per 1111 cor de nens?... " Això podria ser una tremenda pèrdua per a la cultura del país; una pèrdua de quelcom que és patrimoni de molta gent, milers, que canten en aquesta època de l'any la música de Bach. que l'estimen ... Seria una autèntica llàstima! -Parlant de nois: vostè treballa amb dones per a les parts dc soprano i contralt. És per convicció, o per problemes de disponibi litat? a :s al .? e b 'e I- ·- :- -Hi ha alguns cors de nois a Alemanya, no gaires: uns deu, aproxí111adament; i també ells formen part de la tradició, com el cor de Sant Tomàs, el cor de Dresden .. . Però jo sempre he treballat amb dones.. . Per què hauria de canviar? El so del cor ls excel· lent, ara per ara; i, sens dubte, més flexible que el d'un cor de nens, en determinats aspectes. I quant a la part dels solistes, per què hauría de confiar-la a nens? Si un és molt afortunat, en un cor de nens en pot trobar un, o dos, que poden cantar aquestes parts, que són extremadament dijicils. Però normalment no s'hi troben ni aquests dos. I si els hi rrobés, ¿confiaria vostè els solos a nens de deu anys (potser de dotze, potser de tretc.e), uns solos que necessiten no només ser cantors, sinó també ser entesos, per tal d'ésser illlerpretats? I, sens dubte, hi ha molts cantants que poden fer els solos molt bé, no només per la seva qualitat de veu, sinó perquè comprenen quina mena de fons, de idea, hi ha al darrera. A més, hi ha textos que no té sentit que siguin cantants per un nen ... text de L'obra és la part més important. Bach va treballar a partir de tres fonts: l'Evangeli de sant Mateu (capftols 26 i 27), els Corals i el text Lliure de Pic:ander. I aquestes tres fonts, és clar, construeixen L'obra; vull dir que l'estructura de l'obra és definida pel text. Però no oblidem que L'estructura és doble: tenim un cor, però també una orquestra, i ambdues estructures han de combinar-se, han d'encaixar a la perfecció. Aquest és w1 treball molt importam, a l'hora d'interpretar una obra com aquesta. - No pensa que l'Evangelista és el personatge principal d'aquesta Passió, el veritable director? Vull dir, que sembla que sigui ell qui determina el tempo del cor, o de les àries que li responen: imposa l'atmosfera, les dinàmiques ... -També hi ha el problema del canvi de veu ... Diuen que, avui, els nens canvien la veu molt abans que al temps de Bach i, en conseqüència, abans que els pulmons se'ls hagin desenvolupat completament. .. -És clar que l'Evangelista és molt, molt importanT... I per això és tan importa/li decidir bé a l'hora de triar un cantam per a aquesT paper; i, naturalment, el director ha de posar-se d'acord amb ell, i veure conjuntament com hauria de fer la seva feina: quan ha d'anar més de pressa, o quan més lentament, o quan ha d'intensificar el sentit dramàtic, o quan ha de descendir a l'humil paper de narrador. .. -Bé; sabem que, al temps de Bach, els nens cantaven fins a setze, disset anys; -Com veu, aquesta obra vostè? Com a música d'església, declamatòria i objecti- -No. De primer, haig de dir que ambdues Passions van ser compostes per als serveis religiosos; eren intelpretades no pas com un concert, sinó com w1 acte religiós, i entre ambdues parts s'intercalava wt sermó. Així que aquest .fou L'origen de les Passions. I crec que mai no hauríem d'oblidar-ho, perquè és molt important tenir molt clar què tenia Bach al cap, quin va ser el seu punt de partida. Però els temps han canviat, i quan jo faig ara aquesta obra, el marc 110 acostuma a ser una església, sinó una sala de concerts. I, tot i així, crec que l'obra és tan forta, que crea Ulla atmosfera especial al seu voltant; crea la seva pròpia església di111re de la sala. Quan vaig anar al Japó a dirigirla, em van preguntar, en una entrevista televisada: «Senyor Ri/ling, és necessari creure el contingut de la Passió segons sant Mateu per a ser capaç de comprendre l'obra? Jo vaig respondre que no... ¿Com podria haver dit una altra cosa, en un país com el .lapó, on les religions cristianes no són, ni molc menys, majoritàries? Sap?: una obra com La Passió segons sant Mateu plomeja al seu text tants problemes lmmans -com l'amor, com l'odi, com la trarció de Judes-... J1tll dir problemes humans que avui són els mateixos que en el temps de Bach i, probablemelll, que en MÓN SONOR aquell temps en el qual els .fets van ocórrer. I Bach no es limita a plantejar aquests conflictes en el seu discurs dramàtic; prova també de trobar-/ri la solució. L'obra va caminam en un sentit negatiu, a través de les paraules de l'Evangelista i del cor; però, a les àries i als ariosos, el discurs s'atura per tal de cedir el pas a una contemplació sobre aquests problemes. I, en alguns dels corals, Bach prova de mostrar w1 camf de sortida... Crec que és aquf on rau el semit dramàtic de l'obra; no pas en els jueus dolents, els deixebles bons i la santedat de Crist. No és aquesta la importància dramàtica de la Passió; el drama es produeix entre allò que és negatiu i allò que cadascú en pensa, entre els problemes exposats i com l 'oïdor els veu; el drama és en/a manera com Bach aborda una solució. Aquest és el drama, i p enso que és molt contemporani... i que no cal ser cristià per comprendre-ho. Simplernent, l'obra ens apropa a l'enfocament d'un home del nivell de Bach, ens mostra com ell va tractar els problemes del seu temps, que ho són també del nostre. I és per això que la seva música ens és com emporània. -Alguna gent diu - i això pot semblar una bestiesa- que la Passió és massa llarga ... iN o creu que, si la troben llarga, és perquè hi ha que lcom en la interpretació que no funciona? -Bé, així ho espero (riu)... Sap?: és la més llarga de les obres de Bach; dura gai. rebé rres hores. .. Però jo la trobo tan ben · estrucTurada que, per a mi, seria impossible deixar-ne res afora. De vegades es fa; algwzes àries són suprimides o tallades... Però jo no ho faig, això. Interpreto l'obra tal com IUJ estar escrita, amb cada nota. Ara bé, passa que es necessiia (i això és moli imponam) un pas, un discórrer, molt ben planejat. Són seixama-\'Uii peces de música! I si hom s'esperés uns instants després de cadascuna, i a cominuació fes la següent, la cosa podria ser terrible... Cal trobar un pas que lligui certes seccions molt estretamem, que deixi prou espai en uns altres llocs, per tal de fer veure clarament l'arquitectura de l'obra. De tota manera, li confessaré una cosa ... Recordo que, quan jo era molt jovenet i vaig escoltar la Passió per primer cop, vaig pensar: <<Oh, totes aquestes àries... És horrible haver de seure aquí tama estona, esperant mentre camen les àries, abans que el cor tomi a cantar... ». Recordo això molt bé (somriu). I sé que molta ge111 jove es troba en la mateixa situació. Però, sap?: la Passió és una gran obra d'art, amb la qualw1 creix com a imèrpret, però també com a oidor. Quan un l'escolta per primera vegada, rep una primera impressió que es veurà constantment modificada per cada una de les següents audicions. Cada vegada hi veurà coses que no havia vist abans. I com més hi cerqui, més hi trobarà. Jo mateix, encara trobo coses a la Passió que 110 hi havia vist abans ... , i això que l 'l1e feta moltes vegades! És una obra que camina al nostre costat durant tota una vida, i roman com un gran chef d'oeuvre. - No voldria posar fi a la nostra converse sense fer referència a una altra de les scves facetes: la d'organista . Vostè ha gravat tot I'Orgelbüchlein... - Sí, bé, ja fa molts anys d'això, eh? (riu). - Amb quina mena d'orgue ho va fer? - Oh, amb un orgue de la meva pròpia església, a Stutigart... És un orgue modern, però consrruït segons l'exemple dels orgues barrocs. -Crec que el propòsit principal d'aquesta obra és de caràcter pedagògic. . . Quina mena de desenvolupament esperava, Bach, de l'a1unme que treballés sobre I'Orgelbüchlein? - Bé, ell mateix declara, al començamelit del llibre, que allò que ha pretès és ensenyar a l'esntdiant com ha de desenvolupar w1 coral de diverses maneres, i a adquirir experiència en l'ús del pedal obbligato... ; i també l'estudiant podia aprendre com compondre aquell tipus de peces. De tota manera, crec que el propòsit pedagògic de Bach es fa palès a gairebé tota la seva obra,fins i tot a la música sacra, com ara les Passions. - Ja, per a acabar, ¿quina és la cosa més important que ha descobert, que ha après, de Johann Sebastian Bach , després d'haver passat tants anys treballant sobre la seva música? - Bach és un compositor molt especial... La seva música és un gran compendi de IOt allò que havia estat compost abans, i de tot allò altre que s'ha compost després ... Tcmts segles de música anterior: tors els italians, l'escola alemanya, les danses franceses... , tot això es rroba combinat magistralmeni a la seva obra. És ben bé única! Penso, també, que la música de Bach és, abans que res, nzúsica d'església. I en aquest camp va ser un innovador abso/Ltt: va fer coses que no havien esiat fetes abans i que mai més no es tornarien a fer, després d'ell. A més, Bach és el mestre par excelle nce: no hi ha hagut ningú més, a la història de la música, que hagi estat tan admirat per aquells que el van succeil: Crec que no hi ha cap composiwr important que no hagi estat influn per Bach en algun punt de La seva carrera ... , o que no s'hagi hagut de barallar amb aquesta influència! Bralm1s, Srravinsky... , i Penderecki, qui sovint m'ha comentar fins a quin punt la seva obra havia estat marcada per l 'experiència de la Passió segons sant Mateu... Bach és el gran profe ssor, i tota la nostra mzísica posterior ha estat infiurda per ell. Carme Martínez Fotos: Assumpta Burgués SCHERZANDO hi nn ix, hi 'Jlal an ~ r- ;e- vat r? >ia 71, tes sta :na de "? m. ;aés JO- td- •litre De :ò-~ la 'J/11 1és ès, 1er ~va I (0( de to- lil- ·is- -::a! és, en ut: ms es- exla Wl ?ÍJ: or- en no inec- Ulli e.x- .... rra ~u. MÓN SONOR ARA • ABANS D'AHIR • DEMÀ Eva M<lrton. L'èxit es va repetir vuit dies més tard, a Stuttgart. <1mb la mateiX<\ òpera i, curiosament, amb • ARA i un altre director espanyol Luis Antonio Gruda Navarro. El personatge Tosca fou. en aquesta ocasió, la soprano Gwyneth Joncs. INAUGURACIÓ DE L'EXPOSICiÓ ISAAC 1lLBÉNIZ La Fundación Isaac Albéniz va inaugumr el passat 18 dc maig una exposició dedicada a la tïgura del compositor català que li dóna nom. L'acte, que va comptar amb una nodrida representació dc noms vinculats a Ics esferes dc govern dc l'Ajuntament -amb l'alcalde Pasqual Maragall-, va comptar també amb la presència del ministre Narcís Serra. La lïgura de la senyora Paloma O'Shca, presidenta de l'esmentada Fundació, conMituí l'eix central dc l'acte, obert per un P.arlamcm del coordinador dc l'Àrea dc Cultura dc l'Ajuntament, Ferran Mascarell. Aquesta exposició ofereix una visió força interessant de l'existència del mtísic de Camprodon a través d'una sèric dc documents que van des dc p<~rtitures a un piano dc cua, llibres dedi- cats a la seva figura i una col·leció privada de pintures. Nascuda amb caràcter itinerant, constitueix un nou esforç de la Fundació, de cara a fer conèixer la figura i l'obra del músic. En el seu parlament. la senyora P.,lloma O'Shea anuncià, entre una sèrie de projectes interessants. especialment de caire pedagògic a ubicar fora de Catalunya. la concentració a casa nostra de l'arxiu del compositor, al qual s'afegirà el de Frederic Mompou, segon~ acord establert amb la vídua del músic barceloní, senyora Carme Bravo. Aquest és un projecte d'una remarcable transcendència, ja que, gràcies a ell, Barcelona es convertirà en referència obligada per als estudiosos de l'obra d'aquests dos músics catalans. Xl CONCURS «JOAN MASSIÀ, Els passats dies 25 i 26 d'abril tingué lloc, a l'Auditori Eduard Toldrà, el ja Xl Concurs •Joan Massià• organitzat per l'Associació d'Amics i Deixebles de Joan Massià i Maria Carbonell , destinat a promoure el coneixement de les obres (enguany de piano) , de l'esmentat compositor i pedagog, entre els futurs concertistes. El jurat va estar format per Joan Massià i Carbonell, Momserrat Albet, Miquel Farré i Núria Turull (en substitució de Salvador Pueyo), sota Iii presidència de Joan Pich i Santasusana. Es concedí el primer premi «Generalitat dc Catalunya.. , exaequo, a Miguel Angel Dionís Garcia i a Ramon Humet i Coderch. El premi •Asociació Massià-CarboneiJ,. fou declarat desert. El premi cNúria Borés• a la millor interpretació d'una obra del mestre Massià, fou atorgat a Jorge Pellicer Rubio. I el Premi especial a la joventut, de la •Caixa de PensioDS>t, a Inés Reguero Tassar. Joan Tusell. President dc l'Associació que organitza aquests concursos, va cloure l'acte amb un documentat parlament sobre l'interès que tenen aquests certàmens per a la cultura musical del nostre poble, i com a record permanent de la intensa labor pedagògica feta pels mestres Massià i Carbonell. GRAN TRIOFM DE JAUME ARAGALL A BERLÍN I A SFUTIGART El tenor Jaume Aragall es va veure obligar a sortir a saludar 35 vegades en acabar la representació de l'òpera Tosca, de Puccini, en una vetllada memo- rabie al teatre de l'Òpera de Berlín, el passat dia 13 d'abril. Dirigia l'orquestra el mestre Miguel Angel Gómez Martínez, i la soprano protagonista va ser g a fi ÈXIT DE PÚBLIC EN LA GIRA DE L'ORFEÓ En el nostre noticiari, aquesta vegada volem deixar constància dels resultats dels concerts celebrats darrerament a diverses poblaciones de Catalunya, amb el programa Mozart. Uns concerts patrocinats, com els nostres lectors ja saben, per la Fundació Caixa de Catalunya. No volem parlar, no obstant, dels resultats musicals, ja que d'aquests se n'ha fet un bon ressò la crítica, sinó d'un fet que, a tots els qui integrem la família de l'Orfeó, ens ha omplert de satisfacció: la massiva afluència de públic que ha tingut tot el cicle de concerts. Per a tots els qui hem pres part en aquests concerts, tant el cor com els solistes o els instrumentistes, ha estat molt agradable dc veure, en sortir a actuar, com el públic omplia de gom a gom els respectius recintes: l'església de Santa Maria, a Vilafranca del Penedès, el monestir de Santa Maria de Ripoll , el mateix P..1lau de la Música, a Barcelona, on també un nombrós públic va assistir a l'assaig general, la Seu de Manresa i, finalment, l'apoteòsica gernació a la Catedral de Tarragona. Creiem que, en aquest fet, hi han intervingut diversos factors dignes de ser ressaltats: un pro- grama atractiu, on la presència del Requiem de Mozart (darrerament tan •cinematogràfic»!) acabava de decantar els indecisos; la possibilitat de poder sentir l'Orfeó acompanyat d'una orquestra simfònica, i amb la coHaboració de prestigiosos solistes vocals (M~ Lluïsa Muntada, soprano, Carolina Segarra, contralt, Joan Cabero, tenor, i Iñaki Fresan, baix); i, fast but nor Least, una promoció i difusió prèvia de l'espectacle (en aquest cas, el concert) molt ben feta, amb profusió d'anuncis, articles als diaris locals, cartells, i trameses a possible gent interessada, lïns al caràcter gratuït (excepte a Barcelona, on els preus foren també molt econòmics) de les invitacions. Tots aquests factors, amb el risc de comportar també cucs, empentes a l'entrada dels recintes, i el corresponent retard en l'horari previst, conflueixen en uns resultats sociològics molt satisfactoris d'aquesta petita gira, que ha estat una avinentesa per a més de deu mil persones dc poder presencia i escoltar, a cinc poblacions de Catalunya, l'Orfeó Català amb un repertori atractiu i amb uns resultats musicals exceHents. I MÓN SONOR l ABANS D:AHIR • DEMA' is )- 1- ). 1/1 CONGRÉS NACIONAL DE MUSICOLOGIA A GRANADA Durant els días 24, 25. 26 i Tl del passat maig es desenvolupà, a Granada, el 111 Congrés Nacional de Musicologia, organitzat per Ja Societat Espanyola dc Musicologia (en coJ.Iaboració amb el Centre de Documentació Musical d'Andalusia i l'Ajuntament de Granada). S'hi desenvolupà el tema • La música a l'Espanya del segle XIX• . Les ponències foren les següents: ·El concepte de música a l'Espanya del segle XIX•, per Àlvaro Zaldfvar; •Aspectes so- ciològics de la música a l'Espanya del segle XlX», per Antonio Gallego; «Viatgers per Espanya: Relació de la música espanyola amb l'estranger», per Xoan Manuel Carreira; «Música dc tradició oral i romanticisme», per Miguel Manzano; •La música escènica,., per Manuel Balboa; i •Historiografia i crítica musical•, per Jorge de Persia. El Congrés acollí també diverses comunicacions lliures i s'hi feren diverses activitats complementàries. PUBLICADA UNA OBRA DIDÀCTICA PER A L'ENSENYAMENT DE L'ARPA ia !- !) i- 1- r- .a )- 1- l, ~I l- .n :n r- 5, L'Associació Arpista Ludovico, de Madrid, té com a principal activitat l'ampliació del repertori destinat a arpa en qualsevol de Ics seves modalitats, ja sigui de caràcter històric com de nova creació. Per uquesta raó, l'Associació acaba dc publicar una obra didàctica, editada per Real Musical i intitulada El ABC del tlfpa, destinada a nens principiants en l'estudi d'aquest instrument. L'obra ha estat inscrita per María Rosa Calvo-Manzano, presidentafundadora de l'Associació i pedagoga reconeguda. El llibre presenta, com a novetat en l'ensenyament musical, el fet que les petites obres que conté permeten fer la feina tan t en solitari com en grup. D'aquesta manera, i des del primer moment, es comença a introduir l'estudiant en el treball de conjunt, en el qual ha de conèixer i respectar una disciplina de grup fonamentalment rítmica . Les petites obres poden tenir problemes tècnics inicials i per aquesta raó són representades a l'alumne amb dibuixos infantils i una breu explicació que situa i fa més atractiu el contingut musical. Admeten, també, un bon nombre de variacions. la qual cosa permet des del primer moment que l'infant potenciï la seva fantasia creadora. lt ls )- • ARA creativa, Nono havia desenvolupat intensamem tots els aspectes del cant vocal, destacant-ne les composicions Camo sospeso i lntollemn:;a, abans que, a partir de la dècada dels anys 60, es dediqués al terreny de la música electrònica. La seva primera obra sobre banda magnètica, Homenmge n Vedo va. coincideix el 1960 amb dues de Ics seves obres vocals més refinades sense acompanyament instrumental: Sam do/ce lacere (sobre textos de Cesare Pavese) i Ha venidoCanciones para Si/via (sobre versos d'Antonio Machado) per a soprano i cor. La música de Nono adquirí una consciència crítica, i despré¡, clarament política, en l'obra Recorda el que et 1'(111 fer a Ausclnvitt.. Sobre la pauta del Maig fmncès, Nono compongué Non co/lsumiamo Marx, amb text de Pavese i enregistraments sonors de manifestacions d'estudiants. A partir d'aquí, Nono prosseguí aquesta línia ètica i estètica. En la seva obra musical observà els grans drames contempo- • ABANS ranis i el compromís poHtic, i es relacionà amb obres significatives d'escriptors contemporanis: Epiwft sobre la mort de García Lorca, LA I'Ïctòria de Guernica (sobre textos de Paul Éluard) i Cant suspès. El seu compromís política-musical culminà, el 1975, amb l'òpera Al gran sole carico d'amare, una obra que tinguè un gran èxit a la Scula de Milà davant un públic caracteritzat pels seus gustos conservadors. Altres obres de Nono són: Leueri di condennati a morte i Lo fàbrica if.luminada. CURSETS DE DIRECCIÓ CORAL I CANT A L'INSTITUT LLONGUERES Entre els dies 30 de juny i 8 de juliol tindran lloc, simultàniament, a l'Institut Llongueres, el ..curs Audicor» de Direcció Coral i un Curs de Cant (tècnica i interpretació) que seran impartits respectivament pels professors Manuel Cabera i Vernedas (direcció) i Montserrat Pueyo (cant). En aquest últim, l'acorn- panyamem de piano anirà a càrrec de Manuel Cabero Pueyo. Per a més informació sobre aquests cursos i condicions per a les inscripcions, cal adreçarse a: Institut Llongueres. CI. Sèneca, 22, Lr. 08006 Barcelona. Telf.: 2121894 (de l8h. a 20 h.). ~I s, Xl CURS INTERNACIONAL DE MÚSICA IBÈRICA ANTIGA PER A ORGUE, DE TORREDEMBARRA I MONTBLANC 1- :n :n 3- l, !r HA MORT LUIGI NONO Ie lC r- ri J- El compositor iwlià Luigi Nono morf, després d'una llarga malaltia, el passat 9 dc maig. a Venècia, ciutat on, nasqué el 1924. Nono fou un dels princi- pals mestres de la música contemporània i fou tan1bé un gran compromès amb idees polítiques d'esquerra. En el terreny de la música Del 16 al 20 de juliol (a Montblanc), els 21 i 22 (a Talarn), del 23 al 28 dc juliol (a Torredembarra), tindrà lloc el Curs d'interpretació impartit per Josep Mas i Bonet. Serà objecte preferent d'estudi l'obm d'Amonio Carreira, Manuel Rodrigues Coelho i Joan Cabanilles. Hi ha prevista també una sessió d'orgueneria al taller de Gerllard Grenzing (al Pltpiol). i tres concerts: el dia 20 a Montblnnc. a les 10 del vespre: el 22 u Talam. a les L2 del migdia: el 28 a Sam Pere de Torredembarro. a Ics LO del vespre. L'acte d'inauguració del Curs. MÓN SONOR D'AHIR • obert a organistes, músics i \liS afeccionats a l'orgue, sc celebrarà el dillu ns, 16 dc juliol, a les 6 dc la tarda. a l'csgl6sia dc Santa Maria, dc Montblanc. i s'anunciarà a la premsa. Les pla- DEMA' • ces són limitades a 12 persones i el termini d'inscripció acaba el diu 15 de juny. Inscripció i informació: Apartat dc Correus, 531. Reus. Tel. {lll7) 30 57 65. ARA • ABANS D:AHIR tor García i Ricard Chic. Per a més informació: Centre Cultural La Caparrella, Orfeó Lleidetà. CI. P.artida La Caparrella s/n. 25191 Lleida. Tel.: (973) 26 19 83. L'Institut Joan Llongueres. de pedagogia musical-rítmica Dalcroze, de Barcelona, convoca diferents cursos per aquest estiu. Del 2 al 13 dc juliol es farà el XVII! Curs d'Estiu dc Pedagogia Musical que tindrll una durada total de 66 hores. El programa comprèn: la rftmica Jacques-Dalcroze (impartit per Marie-Louisc Han-Arnold). pedagogia de la rítmica (impartit per María Teresa Aufcril), dans~ i jocs rítmics (impartit per Curies Barnús), tècnica i expressió corporal (impartit per Eric Thamers) i cant coral (impartit per Manuel Cabero). l'ambé s'ni desenvoluparan tres tallers: improvisació al piano (MarieLouisc Han). mètode OrffWuytack (Carles Barnús) i tècnica vocal (Maria Dolors Cortès Ayats). La data límit d'inscripció acaba el 15 dc juny. Del 29 d'agost al 7 dc setembre hi haurà el V Curs de Sensibilització i el I Curs de Fonnació en Educació Musical Willcms, que comprèn els se- gücnts aspectes: iniciació musical per impregnació, iniciació musical més conscient, curs de prc-solfeig i pre-instrument i solfeig vivent (dins el programa dc pedagogia activa. comú uls dos nivells). Els dos nivells per scpamt comprenen les matèries dc: desenvolupament de l'oïda musical i del sentit rítmic, cançons pedagògiques, moviments corporals naturals. lectura i escriptura musicals, improvisació rhmica, melòdica i harmònica, i classes pràctiques amb infants. Els professors seran: Mmc. Béatricc Chapuis i Mr. Jacques Chapuis. La data límit d'inscripció és el JO de juliol. Finalment. els dies I i 2 de setembre s'hi farà el li Curs d'Introducció Pràctica a una Pedagogia Moderna de l'Art del Piano, impartit per Jacques Chapuis. Per a més infonnació: Institut Joan Llongueres. CI. Sèneca. 22. 08006 Barcelona. Tel.: (93) 217 18 94. tardes de 17 h. a 20 h. CURSOS DE MÚSICA ESI1U-90, DE L'ORFEÓ LLEIDATÀ L'Orfeó Lleidatà convoca per aquest estiu tres cursos musicals, que tindràn lloc al Centre Cultural La Caparrclla, Orfeó Lleidatà. Del 2 al 12 d'agost hi haurà el VI Curs de Pedagogia Musical Zoltan Kodaly, dirigit per catedràtics de l'Institut de Kecskemet (Hongria). Aquest Curs abraça dos nivells: iniciació i al umnes avançats. Les matèries que s'hi impartiran són: metodologia, folklore, solleig, cant coral, expresió musical i vídeo. El quadre de professors és fonnat per: Carles Miró, Erzsebet Me!>-zaros i Lluís Virgili. Del 12 al 28 d'agost hi tindrà lloc el XXVlll Curs Internacional de Música de Lleida, que es reparteix entre les següents dates: del 12 al 22 d'agost, curs de cant; del 15 al 25 d'agost, direc- ció coral; i del 15 al 28 d'agost, orquestra. Aquest curs inclou el ·Magi~ter Corus" a càrrec de Laszlo Heltay. Els profussors són (a més de l'esmentar Heltay): J.Duijk. J. Prats, L. Vila, H.D. Reinecke. D. Ramon. J.R. Gil, M. Ríos, Y. Díaz, A. Langrée, H. Lips, M.D. Suàrez. M. Lladó i F. Llongueres. Aquest any, amb motiu de celebrar-sc el XXV Aniversari dc la Fundació dels Cursos Internacionals de Guitarra, Llaüt i Viola dc mà, es convoca el Curs Internacional de Guitarra Clàssica Emili Pujol, amb la col-laboració de l'Institut de Guitarra Clàssica de la Universitat de Nou Mèxic (EUA), que tindrà lloc del 28 de juny al 13 dc juliol. Els nivells són: iniciació, perfeccionament i tècnica superior. Serà impartit per Héc- L'Escola d'Estudis Musicals Montserrat Calduch (mètode Ireneu Segarra). de Sant Cugat del Vallès, convoca dos seminaris de tècnica i interpretació violinística i pianística. El primer seminari (violí) es farà del 16 al 21 dc juliol, a l'esmentada Escola, dirigit per Joan Linares. El termini d'inscripció acaba el 7 de juliol. El seminari de tècnica i interpretació pianística tindrà lloc del dia 26 d'agost al dia 1 de setembre. també a la mateixa Escola, i serà dirigit per Antoni Besses. La data límit d'inscripció acabarà el 14 d'agost. Ambdós seminaris desenvoluparan els aspectes fonamentals de la tècnica i interpretació dels esmentats instruments. i s'hi realitzaran exercicis atenem la seva aplicació en relació a les obres musicals. Per a més informació i condicions sobre la inscripció: Escola d'Estudis Musicals Montserrat Calduch. CI. Canovas del Castillo, 14. 08190 Sant Cugat del Vallès. 1èl.: (93) 675 li 94. PREMIS DE LA FUNDACIÓ JACIN'JD E INOCENC/0 GUERRERO La Fundació Jacinto e Inocen- cio Guerrero. de Madrid, convoca els següents concursos: • VI Premi Internacional de Guitarra 1990 S.A.R. La lnjànw D01ia Cristina, dotat amb 1.000.000 de pessetes (primer premi) i 500.000 pessetes (segon premi. si s'escau). Hi poden concursar guitarristes de qualsevol nacionalitat i edat. Hi haurà tres proves eliminatòries. A la primevera prova s'haurà d'interpretar la Sonata Giocosa de Joaquín Rodrigo (edició Chester Music) i una obra de repertori internacional d'un màxim de JO minuts de durada, podem ser un o diversos moviments d'una obra més extensa. La segona prova consistirà en una peça de l'escola espanyola de vilmelistas, una peça espanyola dels segles XVID o XIX. i una peça espanyola del segle XX. Els concursants que passin a la tercera prova i final hauran d'interpretar un recital d'uns 30 minuts dc durada d'obres espanyoles de totes les èpoques, una d'elles composta després del 1960. També s'hi interpretarà una composició del repertori int.emacional. El guanyador s'ha de comprometre a realitzar amb posterioritat un recital a la Fundació. La inscripció es tancarà el dia 9 d'octubre. Les proves es faran a B .n I, SEMINARIS DE TÈCNICA I INTERPRETACIÓ DE L'ESCOLA D'ESTUDIS MUSICALS MONTSERRAT CALDUCH CURSOS DE L'INSTITUT JOAN LLONGUERES ( 2, 3, 4, 5, 6, Madrid, a partir del 27 de novembre. • IV Premi Internacional de Cant 1990 Fundació Guerrera, dotat amb J .000.000 de pessetes i 250.000 pessetes al millor intèrpret d'obres de Jacinlo Guerrero. Hi poden participar cantants de qualsevol tipus de veu, nacionalitat i d'edat no superior als 30 anys. Es faran tres proves eliminatòries. A la primera, els concursants interpretaran una peça vocal de lliure elecció i una romança de qualsevol obra de Jacinto Guerrero. La segona prova comprèn un ària d'òpera o oratori, una cançó (tipus Lied) del repertori internacional, una romança de sarsuela, i una cançó espanyola posterior a 1960. La prova tercera i final comprèn un recital de 30 minuts de durada. aproximadament. que haurà d'incloure obligatòriament: una ària del repertori internacional , una cançó o Lied del mateix repertori, i una cançó espanyola posterior al 1960. El guanyador es comprometrà a oferir un recital a la Fundació, i les proves es faran a Madrid a partir del 13 de novembre. La inscripció acaba el dia l d'octubre. Per a més informació i condicions per a la inscripció cal dirigir-se a: Fundació Jacinto e lnocencio Guerrero. CI. Gran Vía, 78. 28013 Madrid. 7, 8, 9, lO 11 12 MÓN SONOR CONCERTS • RECITALS ) ... • CONCERTS • RECITALS BARCELONÈS JUNY I. divendres 21 h. Barcelona Palm1 Orquestra Ciutat dc Barcelona. Sir John van Kcstcrcn, tenor. Elisabeth Werres. soprano. Dir.: Franz-Paul Dccker. Strauss, Lehar, Millocker, Kalman. 2, dissabte 21 h. Barcelona Escoles Pies Diputació Cor Adagi (dir: María Jesús Culleré). Coral Som (dir: Angelina Sallès). Conjunt instrumental. José A. Mur, orgue. Montserrat Español, soprano. Lluïsa Figueroa, contralt. Dir: Conxita Garcfa. R ipollés, Casanova, Martf. Cor dc Cambra Dyapason. Montserrat Benito, piano. Dir.: Tcdodor Roura. Brahms, Taltabull. Coral La Guineu. Mercè Mestre, soprano. Cori Casanova, contralt. Orquestra La Camerata de Bnrcclonu (dir: David López). Dir.: Ramon Vilar. Buxtehude. Vivaldi. (Maig Coral del Barce lonès). 3. diumenge 17 h. Barcelona Liceu Simon Boccanegm, de Verdi. Dir.: Uwe Mund. 4, dilluns 21 h. Barcelona Palau 21 h. Barcelona Nick Havanna Solistes de Cawlunya. Misha Dichter, piano. Dir.: Xavier Güell. Mozart. (JJ.MM. dc Barcelona). Grup Instrumental Vol ad Libitum. Nuix. Lewin-Richter, Brncic, Capdevila, Russinyol. (V Cicle de Música del Scgle XX). 19,30 h. Barcelona Caja dc Madrid 21 h. 21 h. Barcelona Barcelona Liceu Palau 21 h. Barcelona Liceu 21 h. Barcelona Santa Maria del Mar 7, dijous 21 h. 21 h. Barcelona Barcelona Liceu Palau Simon Boccanegm, dc Verdi. Dir.: Uwe Mund. Orfeó Català. Cor Juveni l (d ir: Conxita Ga rcfa). Orquestra de Cambra del Palau de la Música Catal¡ma. Solistes vocals. Dir.: Jordi Casas. Concert dedicat als socis. Obres a cappella i &quiem, de Mozart. 8. divendres 21 h. Barcelona Palau 21 h. Barcelona Teatre Goya 22 h. Badalona Església dc Santa Maria Orquestra Ciutat dc Barcelona. Dir. : Cario Savina. Nino Rotta. Orquestra de Cambra Catalana. E. Gonzalo i Duo Kassncr i Quer, guitarres. Dir.: Yukio Kitahara. Walton, Teclesco, Rodrigo. (1 Festival de Guitarrd de Barcelona). Orfeó Català. Orquestra de Cambra del Palau de la Música Catalana. Dir.: Jo rdi Casas. Missa de la Coronació i Requiem, dc Mozart. 21 h. 21 h. Barcelona Barcelona Liceu Simon Boccanegra, dc Verdi. Dir. : Uwe Mund. Escoles Pies Diputació Coral El Reguitzell. Dirs.: Teresa Llobet i Josep To rrccassana. Cabezón, Vúsquez, Janequin. de Févin, Gastoldi, Marenzio, Lechner, Schein, Morley, Jeep. Cor Scandicus. Dir.: Femando Marina. Lemmennann, Geay. Wild. Villa-Lobos. Bardos, Bibiloni. Coral Unda Maris. Conjunt lnstrumcntal. Dir.: Josep M.G. Plaja. Handel. Purcell. Quedroff, Safont-Tria, Janequin, Planas, Plaja, Joncs, García Gago. (Maig Coral del Barcelonès). 10, diumenge 21 h. Barcelona Sant Felip Neri Victòria dels Àngels, soprano. lchivo Suzuki, guitarra. Valls, Tarragó. (l Festival de Guita rra de Barcelona). U, dilluns 21 h. Barcelona Nick Havanna Grünbe rg Trio i Ib Hausmann. Killmayer, Berg, Homs, Messiacn. (V Cicle dc Música del Segle XX). 12, dimans 19.30 h. Barcelona Caja dc Madrid 21 h. 21 h. Barcelona Barcelona Studio 54 Alfonso Alegre, tenor. William Waters. ti orba i llaüt barroc. Jordi Argelaga, flauta i oboè barroc. La! i Espinet. viola de gamba. Monteverdi, Geminiani. Couperin. Purccll. Handel, Telemann. Weiss. Simon Boccanegra. de Verdi. Dir.: Uwe Mund. Stanley Jordan Jazz Reci tal. Jordan. Monk. (I Festival de Guitarra de Barcelona). 1- 1- .s IS 1- ·a :s l- )- r- ::1 ;~ t ~- o 5. dimarts 6, dimecres )- te '· ~s 1- r- :t- J. )f ~s lS :Ie je to Trio Werther. Queralt Roca, clarinet. Albert Gumí, corno di basscto. Jordi Camell, piano. Mendelssohn, Mastalfr, Schumann, Beethoven, Hess, Dikener. Simon Bocccmegra, de Verdi. Dir: Uwe Mund. Núria Feliu. Aprile Milo, sopmno. Orquestra Simfònica del Gran Teatre del Liceu. Dir.: Eugene Kohn. La Capella Reial de Catalunya. Dir.: Jordi Savall. Missa Scala Aretina, de Francesc Valls. (I Temporada de Música Històrica). 10 nn- 9, dissabte tr- la nje Je a- n- ~d n- .(). rà ó, a IS- , li- :al •e an Liceu CONCERTS • RECITALS 14, dijous 15, divendres 16. dissabte 17, diumenge 18, dilluns • MÓN SONOR tv CONCERTS • RECITALS ( Temv's Trio 88. Annctte Sachs, piano. Piotr Lachert, piano. Dominique Grosjean, veu. Alícia de Larrocha. piano. Schumann. Albéniz. (Fundació Isaac Albéniz). Charles Rcneau, violoncel. Oscar Casanova, percussió. M~ Pilar López Carrasco. piano. Kubo, Charles. Carpentier, Maric, Montañés. Delgado, Pascal. Criton. Yousukc Yamashita i Kazaumi Watanabe. Barcelona Jam Session. Gershwin. Monk, Ravel. (I Festival de Guitarra de Barcelona). 5, 20 h. Barcelona Fundació Miró 21 h. Barcelona Palau 21 h. Barcelona ln~titut 21 h. Barcelona Studio 54 20,30 h. Barcelona Col·lcgi d'Advocats 21 h. Barcelona Palau 21 h. Fr.mcès José Miguel Moreno, llaüt barroc. Duo Kassner i Quer, guitarres. Bach, Weiss, Verdi, Kasser i Quer. (I Festival deGuimrra de Barcelona). Orquestra Ciutat de Barcelona. Dir.: Albert Argudo. Mú- sica de Sarsuela. Barcelona Escoles Pies Diputació 21,30 h. Barcelona Palau 18,30 h. Barcelona Aleneu 21.30 h. Barcelona Palau 21 h. Barcelona Palau Cor Ricard Lamote de Grignon. Dir.: Josep Batlló. Janacek. Coral Catalunya. Orquestra de Cambra. Isabel Fuentealba, sopmno. Dir.: J.M. Castelló. Handel. Orfeó de Sants. Montsermt Cortiella i Concepció Sanmartí, sopranos. Diana Escobar. orgue. Dir.: Montserrat Tous. Casals, Granados, Anton Martf. (Maig Coral del Barcelonès). Narciso Yepes, gui tarra. Rodrigo, Bach, Browcr. (I Festival de Gui tarra dc Barcelona). David Giménez, piano. Bach, Beethoven, Brahms, Ravel, Massià (Associació Massià-Carbonell). Paco de Lucia Trio, guitarres. Rodrigo, Falla, de Luda. (I Festival de Guitarra de Barcelona). Philham10nia Orchestra. Dir.: Charles Dutoit. Bcrlioz. Falla. Prokofiev. (Ibercamera). 6, 7, I( 11 I~ Jt A J1 I. 19, dimarts 21 h. Barcelona Liceu Les comes d'Hoffmann, d'Offenbach. Dir.: Eugene Kohn. 20. dimecres 22 h. Barcelona Universitat de Barcelona Aula dc Cant del Conservatori del Liceu. Asrusia Femeneille, dc Cimarosa. (UI Cicle de Música a la Universitat). 22, divendres 21 h. Barcelona Palau 23 h. Sant Just Desvern Can Ginestar C iutat de Barcelona. Dir.: Richard Haymoan. Arnaud, Hayman, Waldteufel, Strauss, Gricg, Vangelis. Orfeó Enric Morera. 23, dissabte 21 h. Barcelona Liceu Les comes d'Hoffinann, d'Offenbach. Dir.: Eugene Kohn. 27. dimecres 21 h. Barcelona Liceu Les comes d'Hoffinann, d'Offenbach. Dir.: Eugcnc Kohn. 28, dijous 21 h. Barcelona Auditori Caixa de Barcelona Orfeó Enric Morem. 2 29, divendres 21 h. Barcelona Liceu 2 21 h. Barcelona Palau 22 h. Barcelona Plaça del Rei Orquestra S im Iònica i Cor del Gran Teatre del Liceu. Dir.: Romano Gandolfi. Missa de la Coronació . dc Mozart, i Te Deum, de Charpe ntier. Studio lsadora. Dir.: Berta Vallribera. Ses ió dc ballet fi de curs. Rosa Zamgoza, cantant. Cançons sefardites. (Grec 90). 17 h. Barcelona Liceu 30, dissabte 8 Orquestro~ Orquestra Simfònica i Cor del Gran Teatre del Liceu. Dir. Romano GandoHi. Missa de la Coronació, de Mozart, i Te Deum, de Charpentier. J 6 i J 1 JULIOL I, diumenge 17 h. Barcelona Liceu Les co11tes d'Hoffmann, d'Offenbach. Dir.: Eugene Kohn. 2, dilluns 22 h. 22,30 h. Barcelona Barcelona Plaça del Rei Teatre Grec Kronos Quartet. Zorn, Reich, Riley, Piazzola. (Grec 90). Coral Càrmina. Orquestra de Cambra Camerata Bach. Dir.: Josep Pons. Bach. (Grec 90). 3, dimarts 22 h. 22 h. 22 h. Barcelona Barcelona Barcelona Plaça del Rei Velòdrom d'Horta Teatre Grec Kronos Quartet. Zorn, Reich, Riley, Piazzola. (Grec 90). El Último dc la Fila. (Grec 90). Narciso Ycpes, guitarra. Teresa Verdera, soprano. Carmen Linares, cantaora. Orqucsta de Camara de Granada. Dir.: Edmon Colomer. Rodríguez Albert, Cervelló, Rodrigo, Fa· lla. (Grec 90). Orquestra de Cambra Catalana. Dir.: Joan Pàmies. Bach, Mozart, Handel, Elgar, Boccherini. (Serenates d'Esliu). 22 h. Barcelona Casa El izalde J J I MÓN SONOR • CONCERTS a- CONCERTS • RECITALS Barcelona Església de Sant Sever 21 h. 22 h. Barcelona Barcelona 22,30 h. Barcelona Liceu Jardins de la Universitat Teatre Grec 6, divendres 22,30 h. Barcelona Teatre Grec Orquesta Ciutat dc Barcelona. (Segona audició). (Grec 90). 7, dissabte 22 h. Barcelona Plaça del Rei 22 h. Barcelona Plaça Gaudí Banda Municipal dc Barcelona. Dir.: Albert Argudo. (Grec 90). Daahoud Quartet. (Serenates d'Estiu). 10. dimarts 22 h. 22 h. Barcelona Barcelona Plaça del Rei Casa Elizalde Albert Pla. (Grec 90). Ramon Vilalta. flauta travessera. Palmira Martínez, violoncel. Marina Rodríguez, piano, Martinu. Webern, Haydn, Gauben. (Serenates d'Estiu). 11, dimecres 22 h. Barcelona Plaça del Rei Albert Pla. (Grec 90). 12, dijous 20 h. Barcelona Fundació Miró 22 h. 22 h. Barcelona Barcelona Plaça del Rei Jardins dc la Universitat Grup Phonos. Russinyol, Nuix, Berenguer, C<lpdevila, Brncic. Albert Pla. (Grec 90). Míchcl Wagemans, piano. Bach. Schubert, Prokolicv. (Serenates d'Estiu). 22 h. 22 h. Barcelona Barcelona Plaça Gaudí Plaça del Rei Grup a Capella. (Serenates d'Estiu). Banda Municipal de Barcelona. Dir.: Albert Argudo. (Grec a- (~ :r, m ra li- ti- ll- a- nJe a- .S, ti- ·a. Joan Martín. tiple. Josep Borràs. baixó. Jordi Argelaga, xeremia. oboè i nauta dolça. Bernat Bailbé, orgue. Currcira, Selma, Salaverdc, Correa de Arauxo, Cabezón, Ortiz, Freixanet, J.B. Pla, XarJba. (Els orgues dc Catalunya). Les contes d'Hoffmann, d'Offenbach. Dir.: Eugcnc Kohn. Grup Muriac. Dan~es hongareses. Mozart, Poulcnc. (Serenates d'Estiu). Orquestra Ciutat de Barcelona. Dir.: Fran-Paul Dccker. Txaikovski, Stravinsky, Glinka. (Grec 90). 19 h. 5, dijous 14, dissabte 90). ALT EMPORDÀ JUNY n. t). 1, divendres 22,30 h. Figueres Teatre-cinema Juncària Orquestm Simfònica Nacional de la Radiotclevisió Romanesa. Beethoven, Txaikovski. (Festival Internacional dc Música de l'Empordà). 8, divendres 22,30 h. Figueres Teatre-ci ne ma Juncària Trio de Barcelona. Schubert, Mendclssohn. (Festival Internacional de Música de l'Empordà). 16, dissabte 22,30 h. Figueras Teatre-cinema !uncària 22.30 h. Figueras Església de Sant Pere Jean Pierre Rampa! i Mariellc Nordmann. Bach, Tclemann, Dvorak, Saint-S¡iens, Donizetti. Debussy, Obcrthru, Shankar. (Festival Internacional de Música dc l'Empordà) . Coral Gaudeamus. Coral Oidà. Coral Gypsella. Coral Mixta de Banyoles. (III Trobada Coral Sant Pere). 22, divendres 22,30 h. Figueres Teatra-cinema !uncària Josep M. Colom, piano. Bach-Liszt, Beethoven, Bmhms. (Festival Internacional de Música de l'Empordà). 29, divendres 22,30 h. Figueres Teatre-cinema Juncària Conjunt Nacional de Metall. Purcell, Viviani, Adson, Fmncisque, Gabriclli , Buonamente, Corelli , Haydn, Howarth , lveson, Hazell. (Festival Internacional dc MLísica dc l'Empordà). JULIOL 6. divendres 22 h. Roses Església de Santa Maria Quintet de Vent Solistes de Barcelona. Homs, León, Oltm, Villa-Lobos. 13, divendres 22,30 h. Sant Quintí de Mediona Plaça dels Avis Orquestra Simfònica del Vallès. Dir.: Al ben Argudo. Arriaga, Mozart, Dvorak. (Vll Concerts a la fresca). 14, dissabte 22,30 h. Sant Quintí dc Mediona Plaça dels Avis Los Pagalhós. Grup Popular del Bearn. (VIl Concerts a la fresca). 15, diumenge 19 h. Gelida Pista! Casal Gelidcnc La Locomotora Negra. (X Cicle de Música i Dansa al Castell). JUNY 15, divendres 22,15 h. Igualada Auditori Museu Comarcal Trio de Falla. Brahms, Mendelssohn. (Xl Serenates d'Estiu). 22, diumenge 22 h. Igualada Claustre Escoles Pies Quintet dc Vent de l'Orquestra del Gran Teatre del Liceu. Danzi, Hindemith, Ravel, Rosetti. (Xl Serenates d'Estiu). .r- .n. .n. r.: 'i de ). •ir. •i ALT PENEDÈS JULIOL to. )). ir.: J). ICO .r.: ?a- ;b, 1). ANOJA MÓN SONOR CONCERTS • RECITALS • CONCERTS • RECITALS 29, divendres 22 h. Igualada Claustre Escoles Pies Orquestra de Cambra d'Igualada. Mozart, Bartók, Txaikovski, Vivancos, Vivaldi. (XI Serenates d'Estiu). J ULIOL 6. divendres 22,15 h. Igualada Auditori Museu Comarcal 12, dijous 22 h. Igualada Clauwe Escoles Pics David Riba, flauta. Josefina Rigolfes, piano. C. P. E. Bach. Oltra, Poulenc. Toldrà. (Xl Serenates d'Estiu). Orquestra de Cambra de l'Empordà. Dir.: Carles Coll. (Xl Serenates d'Estiu). JUNY 26, dimarts 30, dissabte 21 h. Manresa Caixa de Barcelona Orfeó Enric Morera. 22 h. Balsareny Castell Elisenda Cabcro, soprano. Carles Farreras, tenor. Joan Manau, piano. (XXIV Nits Musicals del Bages). J ULIOL 5, dijous 7. di~sabte 22 h. Manresa Teatre Kursaal 22 h. Sant FruitósNavarcles 12, dijous 22 h. 14, dissabte 22 H. Manresa Cardona 17, diumenge 22 h. 19,30 h. Reus Reus Teatre Fortuny Església Prioral dc Sant Pere Maria del Mar Bonet. Gerd Zapf, trompeta. Josep M. Mas i Bonet, orgue. Torelli. Vivaldi-Bach, Purcell, Messiaen, Helmschrott. J ULIOL 12, dijous 22 h. L'Aixelar Església P.Jrroquial Joan Casals, orgue. Rodrigues Coelho, Brell, M. López. N. Casanoves. (Els orgues de Caralunya). BAJX EMPORDÀ J ULIOL I, diumenge 22,30 h. Calella de Palafrugell Església 6. divendres 22.30 h. Palafrugell 7, dissabte 22,15 h. Sant Feliu de Guíxols Torroella de Montgrí Torroella de Montgrí Ennita de Sant Sebastià Teatre-Auditori Orquestra dc Cambn1 de l'Empordà. Dir.: Carles Coll. Mozart, Toldrà, Montsalvatge. (ConcertS d'Estiu). Glinka Gerova, flauta. Josep M. Escribano, piano. (ConcertS d'Estiu). Academy of Ancien Music. Dir.: Christopher Hog\\00<1. Bach. (XXVIIl R!stival lntemacional de Música de la furta Fermda). Joaquín Achúcarro, piano. Schumann, Chopin, Albéniz. (X Festival Internacional de Música). BAGES BAIX CAMP JUNY 14, dijous 22,30 h. 14, dissabte 22 h. Místics Wanted. (XXIV Nits Musicals del Bages). Claustre Monestir de Coral Al Vent. Dir.: Pere Díez. (XXIV Nits Musicals del Sam Benet de Bages Bages). La Quadrilla. (XXIV Nits Musicals del Bages). Passeig Pere 1U Orfeó Manresà . Dir.: Jordi Noguera. Bruekner, Britten, Església (>¡1rroquial Montevcrdi. (XXIV Nits Musicals del Bages). Església Parroquial Església Parroquial Orfeó Català. Orquestra de Cambra del Palau de la Música Catalana. Solistes vocals. Dir.: Jordi Casas. Missa de la Coronació i Requiem, de Mozart. (X Festival internacional dc Música). BAJX PENEDÈS JUNY 24, diumenge Cor Infantil Antistiana. Orgue. Cor.tl Santa Rosalia de Torredembarra. Concert de Sam Joan. 18,30 h. La Bisbal del Penedès Parròquia de Santa Maria 3. diumenge 18 h. Berga Església de Sant Pere Grups i formacions de L'Espill. Concert fi de curs. JULIOL I, diumenge 18 h. Berga Església de Sant Pere Coral Antics Escolans de Montserrat. Cant gregorià, Victoria. Brudicu. Casals, Llibre Ve11nell de Montserrat. (Con· certs d'Estiu 1990). CERDANYA JULIOL 8, diumenge 18 h. Llívia Església Parroquial Orquestra de Cambra del Palau de la Música Catalana. Montserrat Torrent. orgue. Dir.: Gonçal Comcllas. Caba· niUes, Bach, Hiindel, Cervelló, Mozart. (IX Festival de Música de la Vila de Llívia). BERGUEDÀ JUNY MÓN SONOR R s vs- CONCERTS • RECITALS • CONCERTS • RECITALS GARRAF JULIOL 22,30 h. Sitges Església Parroquial Jean Pierre Canihac, cornetto. Marinette Extermann, o rgue. (Els orgues de Catalunya). I, diumenge 18 h. Besalú Monestir de Sant Pere Comi Espígol. Coral Genciana. Orquestra Gemlinans. (Vll Festival de Música) . 13, divendres 22 h. Besalú Plaça del Mikwa Quintet de Jazz de Banyoles. I. divendres 22 h. Girona Auditori de la Mercè Josep M. Colom, piano. Beethoven, Brahms. (Xl Fesüval Internacional de Música). 29. divendres 21 h. Girona Caixa de Barcelona Orfeó Enric Morera. I, divendres 21,30 h. Son Bielí (Búger) A.C.A. Miquel Estelrich, piano. Josep F. Palou. flauta. Bach, Gaubert, Poulenc, Fauré, Prokofiev. 8, divendres 21,30 h. Son Bielí (Búger) A.C.A. Luis M. Correa, violoncel. Jimena Jiménez, violoncel. Katalyn Szentirmay, violoncel-piano. Mompou, Baruch. Bartók, Kodruy, Stvens, Barnby. 15, divendres 21,30 h. Son Bielí (Búger) A.C.A. Claudio Zul üín, flauta-cinta magnètica. Sardà, Brncic, Lewin-Richter, Zulian, Polonio, Valent. I, diumenge 20 h. Premià de Dalt Ajuntament Carme Bravo, piano. Mompou. (Xlll Festival de Música del Maresme). 6, divendres 22 h. Sant Vicenç de Montalt Església Parroquial Orquestra del Festival de Música del Maresme. Dir.: Joan Pàmies. Bach i compositors catalans. (Xlii Festival de Música del Maresme). 7, dissabte 22,30 h. Santa Susanna Masia Can Ratés Orquestra del Festival de Música del Maresme. Dir.: Joan Pàmies. Bach i compositors catalans. (XllJ Festival de Música del Maresme). 8, diumenge 20 h. Premià de Mar Plaça de la Foneria 22 h. Premià de Dalt Església Parroquial Polifònica de Puig-Reig. Dir.: Ramon Noguem. Oltm, Gershwin, Millet, Thomas. (XIU Festival de Música del Maresme). O rquestra del Festival de Música del Maresme. Dir.: Joan Pà mies. Bach i compositors catalans. (XIII Festival de Música del Maresme). 13, divendres 22,15 h. Arenys de Mar Església Parroquial Orquestra de Cambra de l'Empordà. Dir.: Carles Coll. Mozart, Toldrà, Vivaldi. 14, dissabte 22 h. Sant Vicenc de Montalt Església Parroquial 22 h. Premià de Dalt Església Parroquial Polifònica de Puig-Reig. Dir.: Ramon Noguera, Oltra, Gershwin, Millet, Thomas. (XIII Festival de Música del Maresme). Jaume Torrent, piano. Torrent, Turina, Albéniz, VillaLobos. (XIII Festival de Música del Maresme). 11,30 h. Sant Andreu de Llavaneres Església Parroquial Conti Sant Andreu. Dir.: Josep Ferrer. Perosi. (Música Aestiva 1990). 7, dissabte 22 h. Prats de Lluçanès Església Parroquial Alain Thomas, flau ta travessera. Albert Romaní, clavecf. Bach, Couperin, Leclair, Vinci. (Vlll Festival Musical d'Estiu). 13, divendres 22 h. Vic Plaça Bisbe Oli ba Orfeó Català. Orquestra de Cambra del Palau de la Música Catalana. Dir. : Jordi Casas. Solistes vocals. Missa de la Coronació i Requiein, de Mozart. (VI Festival Internacional de Música). 14, dissabte 22 h. Lluçà Església Parroquial Barcelona Consort. Música dels segles XVU i XVIII. (Vill Festival Musical d'Estiu). 14, dissabte :h , GARROTXA Xl JULIOL GIRONÈS la- JUNY :!el MALLORCA JUNY !Jl, re- MARESME JULIOL ez, lo- )O- eh. la). (X iside oa- br- 'icon· na. ba~lÍ- 15, d iumenge OSONA JULIOL MÓN SONOR • CONCERTS RECITALS • PALLARS JUSSÀ JULIOL 10, dimarts 22 h. Talarn Església Parroqui 19 h. lsil Església Sant Pe• J ULIOL 7, dissabte 22 h. Ripoll Monesti 14. dissabte 22 h. Ripoll Església Sant Pe: 21 h. Lleida Caixa d Barcelo 21 h. Tarragona Caixa d Barcelo I. divendres 22 h. Terrassa Amics 2, dissabte 12 h. Terrassa Plaça \ 22 h. Terrassa Amics 3. diumenge 12 h. Terrassa Plaça C 8. divendres 21 h. Terrassa Centre Caixa e 22, divendres 22 h. Sant Cugat del Vallès Monest 28. dijous 21 h. Matadepera Casal e 22,30 h. Sabadell Caixa 29. divendres 22 h. Sant Cugat del Vallès Mones JULIOL 5. dijous 21 h. Matadepera Casal • 22,30 b. Sabadell Caixa 6, divendres 22 h. Sant Cugat del Vallès Mone~ 12, dijous 21 h. Matadepera Plaça Munta 22,30 h. Sabadell Caixa 22 h. Sant Cugat del Vallès Mone: PALLARS SOBIRÀ J ULIOL 15, diumenge RIPOLLÈ S SEGRIÀ J UJIIIY 21. dijous TARRAGONÈS JUNY 19, dimarts VALLÈS OCCIDENT AL .JUNY 13, divendres 1 LS • CONCERTS • RECITALS Església Parroquial Joan Casals, orgue. Rodrigues Coelho, Bre ll , M. López. N. Casanovcs. (Els o rgues de Catalunya). Església dc Sant Pere Carles Trepal, guitarra. Sors, Brotons, Albéniz, Falla, Turi na. (X Festival de Música dc les Terres de Lleida). Monestir Jordi Codina, guitam!. Cor Universitari dc Bellaterra. Dir.: Enric Ribó. Taltabull, Lamotc de Grignon, Ri bó. (Xl Festival de Mús ica). Església dc Sant Pere Orquestra de Cambra d'Acordions. Dir.: Pepita Perelló. Bach. Strauss, Pérez Moya, Montsalvatgc, Vives. (Xl Festival dc Música). Caixa dc Barcelona Orfeó Enric Morera. Caixa de Barcelona Orfeó Enric Mo re ra. Amics de les Arts Dave Schniller Quartet. (IX Festival de Jazz de Terrassa). Plaça Vella París Barcelona Swing Conection. (IX Festival de Jazz de Terrassa). Spanky Wilson and Hc r Trio. (IX Festival dc Jazz de Terrassa). Amics dc les Arts Plaça Catalunya Oliver Jackson Quintet. (IX Festival de Jazz de Terrassa). Centre Cultural Caixa de Terrassa Opera de Cambra Nacional Eslovaca. Dir.: Pavol Bagin. 11 barbiere di Siviglia, de Rossini. Monestir Orquestm de Cambm del Palau de la Música Catalana. Dir.: Gonçal Comellas. (IV Festival de Música). Casal de Cultura Oriol Espona, flauta. Carme Ubach, arpa. Amorosí, Pagarrini, Bizet, KrumphoiLZ, Parry. (Joves imèrprets). Coral Belles Ans de Sabadell. Dir.: Fernando Marina. (JJ.MM. de Sabadell). Caixa de Sabadell Monestir Quartet de Saxofons. (lV Festival de Música) . Casal de Cultura Antoni Ruiz Mellado, piano. Chopin , Liszt, Barber, Mompou, Albéniz. (Joves intèrprets). Glòri a Pcig, piano. Mònica Buxó. piano. Schumann, Mo· zart, Milhaud. (Música a l'Estiu). Caixa de Sabadell Monestir Jordi Rican. baix. Coral Cantiga. Camerata Handel dc Barcelona. Dir.: Josep Prats. Purcell. Handel. (TV Festival de Música). Plaça dc Ja Muntanyeta Banda Municipal de B¡trcelona. Dir.: Albert Argudo. Toldrà, Serra, Pujol , Sancho-Marraco. (X Festival Internacional de Música). Jordi Sabater, piano. Factor Quàntic. Sabater, Gershwin. (Mús ica a l'Estiu). Caixa de Sabadell Monestir Miquel Farré, piano. (lV Festival de Música). MÓN SONOR CONCERTS • RECITALS • CONCERTS • RECITALS PALLARS JUSSÀ J ULIOL 10, dimarts 22 h. Talam Església P.Jrroquíal Joan Casals, orgue. Rodrígucs Coell10, Brell, M. López. N. Casanoves. (Els orgues de Catalunya). 19 h. lsil Església de Sant Pere Carles Trepat, guitarra. Sors, Brotons, Albéniz, Fal la, Turína. (X Festival dc Música de les Terres de Lleida). JULIOL 7, dissabte 22 h. Ripoll Monestir Jordi Codina, guítarm. Cor Universitari de Bellaterra. Dir.: Enric Ri bó. Tal tabuli, Lamote de Grignon, Ri bó. (Xl Fesrival de Música). 14, uíssabtc 22 h. Ripoll Església de Sant Pere Orquestra de Cambra d'Acordions. Dir.: Pcpíta Perelló. Bach, Strauss, Pérez Moya, Montsalvatge, Vives. (XI Fesrival de Música). 21 h. Lleida Caixa de Barcelona Orfeó Enric Morera. JUNY 19. dimarts 21 h. Tarragona Caixa de Barcelona Orlèó Enric Morera. VALLÈS O CCIDENTAL JU NY I, divendres 22 h. Terrassa Amics de les Arts Dave Schnítter Quartet. (TX Festival de Jazz de Terrassa). 2. dissabte 12 h. Terrassa Plaça Vella 22 h. Terrassa Amics de les Arts París Barcelona Swíng Conection. (lX Festival de Jazz de Terrassa). Spanky Wílson and Hcr Trio. (IX Festival dc Jazz de Terrassa). 3, diumenge 12 h. Terrassa Plaça Catalunya Oliver Jackson Quintet. (IX Festival de Jazz de Terrassa). 8, divendres 21 h. Terrassa Centre Cultural Caixa de Terrassa Opera de Cambra Nacional Eslovaca. Dir.: Pavol Bagin. ll barbiere di Siviglia, de Rossíní. 22, divendres 22 h. Sant Cugat del Vallès Monestir Orquestra de Cambra del Palau dc la Música Catalana. Dir.: Gonçal Comellas. (IV Festival de Música). 28, d ijous 21 h. Matadepera Casal de Cultura 22,30 h. Sabadell Caixa de Sabadell Oriol Espona, nauta. Carme Ubach, arpa. Amorosí, Paganíni, Bízet, Krumpho ltz, Parry. (Joves intèrprets). Coral Belles Arts de Sabadell. Dir.: Fernando Marina. (JJ.MM. de Sabadell). 29, divendres 22 h. Sant Cugat del Vallès Monestir Quartet de Saxofons. (lV Festival de Música). JULIOL 5. dijous 21 h. Matadepera Casal de Cultura 22,30 h. Sabadell Caixa de Sabadell Antoní Ruiz Mellado, piano. Chopin. Liszt, Barber, Mompou, Albéniz. (Joves intèrpretS). Glòria Peig, piano. Mònica Buxó, piano. Schumann, Mozart, Mílhaud. (Música a l'Estiu). 6. divendres 22 h. Sant Cugat del Vallès Monestir Jordi Rícart, baix. Coral Cantiga. Camerata Hiindel de Barcel ona. Dir.: Josep Prats. Purccll, Handel. (IV Festival de Música). 12, dijous 21 h. Matadepera Plaça de la Muntanyeta 22,30 h. Sabadell Caixa de Sabadell Banda Municipal de B¡:¡rcelona. Dir.: Albert Argudo. Toldrà, Serra, Pujol, Sancho-Marraco. (X Festívallnterna cíonal de Música). Jordi Sabater, piano. Factor Quàntic. Sabater, Gershwín. (Música a l' Estiu). 22 h. Sant Cugat del Vallès Monestir PALLARS SOBIRÀ JULIOL 15, diumenge RIPOLLÈS SEGRIÀ J UNY 21, dijous TARRAGONÈS 13, divendres Miquel Farré, piano. (IV Festival de Música).