Revista Musical Catalana. Núm. 69 - 70 Juliol - Agost 1990
Editorial: Figures: entre el compromís i la frivolitat / FIGURES I TEMPS. Àustria serà un Festival Motart tot el 1991. R.R.M.C. / Una ullada a la temporada d'òpera de La Zarzuela / A punt el «ll Stage de Música de Cambra» R.R.M.C. / Mikrokosmos: N'estem segurs? Pere Artís / Ballet. Nacho Duato, nou director del «Ballet Lírico Nacional». Montse Gª Otzet / Luigi Nono: el so d'una ideología. Carmina Malagarriga / TEMA. MÚSICA PER A FER RIURE. L’humor en la música instrumental. Jesús Rodríguez Picó / L'ambient musical al setmanari satíric «¡Cu-Cut!». Teresa Martínez / Antologia de notícies, crítiques i reflexions musicals al setmanari satíric «El be negre». Teresa Martínez / Manuel Valls, recopilador de facècies musicals. Teresa Martínez / MÓN SONOR. Retrat. Ferran Sala: el contrabaix, objecte d'enamorament musical. Marta Porter i Talens / Scherzando. Cesc / Ara, abans d'ahir, demà / Concerts, recitals
Centre de documentació de l'Orfeó Català
Còpia permesa amb finalitat d'estudi o recerca, citant la font "Centre de Documentació de l’Orfeó Català". Per a qualsevol altre ús cal demanar autorització.
pez. ' Th- ). Dir.: Fes- ·elló. Fes- tssa). zz de e Te- 'ISSa) . :agin. Dir.: i, Pa- l. ari na. \1om- , Mo- e Barval de ). Tolnacio- ;hwin. EDITORIAL FIGURES: ENTRE EL COMPROMÍS I EL MENYSPREU 2a ÈPOCA ANY VII - NÚM. 69-70- JULIOL-AGOST 1990 Director: Jaume Comellas Sots-director: Lluís Millet Cap de Redacció: Pere Artís Maquetatge: Teresa Martínez Fotografia: Pau Barceló Publicitat: Art-Co/2000, S.L. Trafalgar, 4, Jlè, B i C Tel. 412 40 96 08010 Barcelona Fotocomposició, compaginació i impressió: Igol, S.A . Distribució: L'Arc de Berà, S.A. Dipòsit Legal: B-34.432/83 Consell Ed itorial: Fèlix Millet (President) Montserrat Albet Roger Alier Josep Casanovas Maria Ester-Sala Gregori Estrada Enric Gispert Joan Guinjoan Carles Guinovart Antoni Marí Oriol Martorell Xavier Montsalvatge Santi Riera Col·laboren en aquest número: Pere Artís, Cesc, José Guerrero Martín, Carmina Malagarriga, Teresa Martínez , Montse G 3 Otzet, Marta Porter i Talens i Jesús Rodríguez Picó REVISTA MUSICAL CATALANA Sant Francesc de Paula, 2 Tel. 301 11 04 08003 Barcelona L'afeccionat i, en general, el participant atent i puntual en l'activ itat concertística, assisteix amb una intensitat molt superio r a la que seria desitjable a l'espectacle de la substitució a última hora de figures determinades. les quals cancel·lcn dc forma imprevista la seva participació. Sovint, la més esperada i la que havia atorgat els al·licients més substantius a l'esdeveniment. Aquesta pràctica, tan vella com la mateixa història dc la música, sembla que més aviat té tendència a l'alça. Una tendè ncia, la justificació de la qual es basa en determinades consideracions. Per una part, l'increment de demanda concertística de nivell privilegiat no és corresposta per un paral·lel increment del nombre de grans figures, cosa que afavoreix que Ics existents siguin molt més intensament sol·Licitades d'allò que seria lògic o normal en el si d'un mercat més transparent. Tot això ha potenciat també, per raó de la llei de l'oferta i la demanda, que les retribucions d'aquestes figures hagin assolit nivells progressivament més atractius, i això fa més difícilment renunciable, si més no en principi, les sol· licitacions dc què són objecte. Les facilitats de desplaçament que ofereixen els poderosos mitjans moderns de transport acaben d'arrodonir una imatge de tensió i hiperactivitat que té molt a veu re amb la situació exposada. Una imatge que, en el pla artístic, sovint es tradueix en uns resultats inferio rs a les expectatives, com poden ser concerts d'execució maquinal, moltes vegades no prou preparats, i mancats d'un autèntic goig del «fer música» per part d'aquests protagonistes. Tot això es produeix en el context d'un marc legal incapaç (segons que es veu a la pràctica) d 'oposar-hi elements redreçadors. No sembla gaire fàcil que es puguin posar querelles judicials mínimament efectives a qualsevol certificat mèdic, per moll que hi hagi la sospita fonamentada d'haver estat confegit - més o menys- a cegues. I per altra part, l'entrellat de relacions internacionals en què es mou la vida musical complica fins a l'escreix el recurs a aquesta via. D'aquesta situació sorgeix una única i rotunda víctima: l'espectador qui, a més, fmancia el joc. Aquest espectador que esforçadament adquireix a l'avançada el compromís de coparticipació artística; i que no sols l'adquireix, sinó que el compleix pulcrament. I que resta a L'expectativa, cada vegada més incerta, del sentit de la seriositat o de la frivolitat, dc l'artista dc torn. La solució no sembla fàc il perquè, en definitiva, la problemàtica és complexa. Des de la sensibilitat i el sentit professional de l'artista fi ns a la renúncia per part del públic de l'exagerat culte a l'star system o passant per una millora del substrat legislatiu, hi ha un camp diversificat de respostes. Potser es tracta, sobretot, d'un procés - an1b tota seguretat lent- dc conscienciació col·lectiva, de cara a donar un tomb en aquest estat dc coses i, entre tots, aconseguir que davant de qualsevol substitució o cancel·lació no es produeixi , com s'esdevé ara, la sospita d'una frivolitat més de l'artista dc torn. 3 SUMARI EDITORIAL Figures: cmrc el compromís i la frivolitat ..... . . .. ................ . 3 FIGURES I TEMPS Àustria serà un Festival Motart tot el 1991 (R.R.M.C.) .............. . 5 Una ullada a la temporada d'òpera de La Zarzuela . . . . . . . . . . . . . . . . . . . 8 .............. 9 Mikrokosmos: N'estem segurs? (Pere An ís) . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . 10 Ballet. Nacho Duato, nou dircdor dctl «Ballet Lírico Naciona l» (Montse Ga Otzet) . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . 11 ............ 13 A punt el «ll Stage dc Música dc Cambra» (R.R.M.C.) Luigi Nono: el so d'una ideologia (Carmina Malagarriga) TEMA MÚSICA PER A FER RIURE L"humor en la música instrumental (Jesús Rodríguez Picó) 17 lo gr L'ambient musical al setmanari satíric «¡Cu-Cut!» (Teresa Martínez) .... 20 !f( Antologia de notícies, crítiques i reflexions musicals al setmanari satíric «El be negre» (Teresa Martínez) ................ . . . . . ............ . 24 Manuel Valls, recopilador dc facècies musicals (Teresa Martínez) ..... . 28 Vi an te1 sc ai: va tr' m di iI vi la MÓN SONOR ar Retrat. Ferran Sala: el contrabaix, objecte d'enamorament musical (Marta Poner i Talcns) ........................................ . 32 Scherzando (Cesc) ............................. . .............. . 38 Ara, abans d'ahir, demà ....................................... . 39 Concerts, recitals ..................... ................... ..... . 42 qt ur qt g< qt di d' C> v e: a g e St Preu dc la subscripció anual 2.750 pessetes Subscripció anual Europa 3.800 pessetes Subscripció anual Amèrica 33 dòlars Preu d'aquest número solt 350 pessetes C• p e n d FIGURES I TEMPS 3 5 8 ' Austria serà un ·Festival Mozart tot el 1991 9 La commemoració, l'any vinent, del bicentenari de la mort d~ Wolfgang Amadeus Mozart convertirà tot Austria en un autèntic festival dedicat a la memòria d'aquest músic. Viena i Salzburg capitalitzaran de forma especial el protagonisme de la commemoració, a través d'un programa d'activitats ple d'esdeveniments d'una enorme categoria 10 u 13 17 20 24 28 32 38 39 .n L'oficina dc Turisme d'Àustria a Barcelona acaba de presentar l'intensíssim programa d'activitats musicals, i també les extramusicals, que oferiran les ciutats de Viena i Salzburg al llarg de l'any vinent, amb motiu de la commemoració del bicentenari del traspàs dc Mozart. L'esmentat organisme, més enllà de la seva dedicació específica, s'ha constituït, així, en portaveu d'una explosió cultural de vastes proporcions que atorgarà al país austríac, i d'una forma especial a les dues esmentades ciutats, una tàcita capitalitat mundial de la música al llarg de l'any vinent, i les convertiran en el focus d'atenció privilegiat per part dc milers d'afeccionats a la música i, d'una forma especial, dels amants de la del compositor salzburguès que, més o menys, ho som tots. Els noms dc més gran relleu s'uniran en una sèrie d'ofertes, d'un nivell excepcional. que tenen en el camp operístic la seva imatge més perceptible. Viena acollirà una quinzena de blocs dc manifestacions amb diversos concerts i representacions, d'òpera i, també, teatrals-, conferències, exposicions, simposis, etcètera. Viena i Sa/zburg, dues ciutats estretament lligades a la tradició mozartiana Per la seva part. Salzburg ofereix un programa -ja completament detallat- que inclou quasi cinc-cents esdeveniments dispersos al llarg dc l'any, en quelcom que constitueix una mena d'exultació frondosa, i ensems densa, dc vida mozartiana sense precedents amb tota seguretat. Cal entrar en detalls: un concert del cicle ..Mozart Serenates" . que tindrà lloc a l'església gòtica de St. Blasius el primer dia de l'any, obri- Zubin Mellta rà l'activitat mozartiana a Salzburg. A Vicna aquest inici tindrà lloc amb un concert que se celebrarà el dia 13 del mateix mes de gener. a la Musikevcrein amb la Filharmònica de Viena sota la direcció dc Zubin Mehta. A partir d'aquí, es desfermarà de forma imparable l'oferta de Ics dues ciutats. Pel que fa a la capital, continuarà, a partir del dia 'lJ de gener, amb el Festival Mozart - una de Ics manifestacions més importants de l'any que es perllongarà fins el dia 2 de març. En aquesta manifestació hi haurà: acruacions de I'Orquesta de Cambra Europea, amb Ja violinista Anna Sophie Muncr i amb la direcció de Gcorg Solti; del Conjunt dc Vent de la mateixa orquestra, amb Solti al piano; un recital del pianista Waltcr Klicn; un concert de la Filharmònica de Viena, amb Claudio Abbado, o la versió concertant de 1/ sagno di Scipíone i de Thamos in Egypt, aquesta a cura del Concemus Musicus; un recital de lied a cura de Peter Schrcicr; i un concert de música maçònica, a cura de Nikolaus Harnoncourt. La següent iniciativa , en ordre cronològic, serà el cicle «Mozart a la Konzerthaus», que oferirà un recorregut dc grans formacions a través de l'obra del músic salzburguès. Formacions de prestigi i directors de primera linia mostraran diferents òptiques dc la interpretació de la música mozartiana. Dividit en dos cicles (de l'li de maig al 23 de juny, i del 24 dc novem- FIGURES I TEMPS bre al 21 dc desembre), dcstilaran per l'auditori de la Konzerthaus formacion~ com Ics Filharmònica i la Simfònica dc Viena, I'ORF Symphony Orchestra, la Conccrtgebouw, la New Chambcr Orchcstra of Europe i l'Orquestra del segle XX. i directors com Abbado, Barenboin, Chailly, Eotvos, Gielen, Harnoncourt, Ozawa, Prête, Sawallisch i Schreier. Del Tl de juny a principis de setembre s'aplegaran, al cicle intitulat •Mozart a l'estiu vienès», pianistes com Emanual Ax, Badura-Skoda, Buchbinder, Maria Joao Pires, Maria Tipo, Christian Zaccharias i d'altres, per a interpretar tots els concerts per a piano que Mozart va compondre a Viena. Aquest cicle també inclou la presència dc grups de cambra i altres formacions, que actuaran a diversos auditoris vienesos. Un cicle curiós és el que tindrà lloc a la fabrica de porcellana Augarrcn: tota una institució vienesa. Serà un cicle que durarà dc maig a setembre, a raó d'un concert setmanal, cada dijous. Altres cicles són: els que sc celebraran a l'església de Sant Miquel, els dissabtes al llarg de tot l'any, i «Thrdes de Gala» al Hofburg - dies 6, 13 i 20 d'abril. Aixf mateix, el Concurs de Cant Bclvedere estarà dedicat enguany, de forma especial, a Mozart. Al centre, però, de la celebració mozarliana vienesa hi ha la temporada de la Staatsoper i la de la Volksoper. A la primer.t. durant el mes de maig s'oferiran les versions de Lucio Scilla, ldomeneo, El rapte del serrall, Don Giovanni, Tttus, lA fiau ta màgica, i també sessions de ballets dc Mozart. I entre setembre i desembre, La flama màgica, Le nozze di Figa ro, Cos i fan tllfte, Don Giovanni i ldomeneo, cosa que constitueix una proposta d'un enorme transcendència. La programació de la Volksoper comprèn: La flauta màgica, El rapre del serrall, Le nozze di Fígaro, Don Giovanni i Cosi fan tutte, totes cantades en alemany. A l'apartat operístic eaJ situar també les representacions de Don GiOI'anni i de Le no:.ze di Fígaro que tindran lloc els mesos de juny i juliol, davant el Palau de Schonbrunn, a l'aire lliure doncs, amb l'assistència d'uns cinc mil espectadors. Finalment, per acabar aquest capítol, cal situar les representacions d'aquests mateixos títols a l'històric Theater an der Wicn, les quals tindran lloc el mes de maig, amb la direcció de Claudio Abbado. Representacions a L'històric T11eater an der Wien propostes abosolutamcnt transcendents en aquest camp. El cicle comprèn: Lajlawa màgica, an1b direcció musical dc Georg Solti i muntatge de Johannes Scha¡~f i Rolf i Marianne Glittenbcrg; Cosi fan tutte amb direcció musical de Riccardo Muti, i l'escènica de Michacl Hampe; Le nozze di Fígaro. sota la batuta dc Bernard Haitink i la direcció escènica de Hampe; ldomeneo, dirigit musicalment per Seiji Ozawa i, escènicament, per Nicolaus Lehnhoff: i finalment El rapte del serrall, dirigida musicalment per Horst Stein i cscènicament per Johanncs Schaaf. El Festival de Salzburg acull també, entre altres manifestacions. vuit concerts de la Filharmònica de Viena, i les presències de la Filharmònica d'Israel i la Simfònica dc Boston. Junt al Festival de Salzburg, hi ha el Festival de Pasqua, creat l'any 1967 per Herbert von Karajan. en el qual s'oferirà Le nozze di Figaro, en la versió de Haitink-Hampe. I Daniel Barenboim hi dirigirà la Filharmònica de Berlín, i hi actuarà com a solista. Nikolaus Harnoncourr l'esmentat teatre. Diverses exposicions, projeccions de cinema i, fins i tot, una oferta turística de circuits mozartins, així com congressos i simposis arrodoneixen tot aquest festival Mozart que Viena oferirà l'any vinent. El Festival de Salzburg (que l'any vinent estrena director en la figura de Gerard Morticr -director també de la Monnaie-) centra en bona mesura la intensíssima programació musical que dedica a Mozart la seva ciutat natal. Cinc grans batutes concentren l'atenció dels sis títols que se succeiran entre el 26 de juliol i el 31 d'agost. Noms importants de Ja direcció i del muntatge escènic garanteixen així mateix unes R Xl la rv sc si Obres de compositors russos inspirades en la vida de Mozart Un cicle operístic d'un especial significat és el que es desenvoluparà al Landestheater, un espai que dirigí en el seu temps Emanuel Schikaneder, autor del llibret de La flauta màgica, Don Giovanni, Le nozze di Figa ro, Cosi fan tul/e i 11 re pastore, en versions que firmen. musicalment. Sylvaine Cambreling, Hans Graf, Wolfgang Rot i Peter Ewaldt. Dues representacions curioses seran les de dues obres d'un acte. de sengles compositors russos, inspirades en la vida de Mozart i escrites sobre textos d'Alexander Puskin. Es tracta dc Mozart i Salieri, de el tv ni dt b· la h: el· B r.. a I· a s e e ( ( a La programació vienesa es completarà amb les representacions teatrals de l'obra Amadeus, de Peter Shaffers, que va originar el film del mateix títol i que serà oferta al també històric teatre Josefstadt, amb la interpretació d'Otto Schenk, director de FIGURES I TEMPS f'Jf'Jf'Jf'Jf'Jf'Jf'Jf'Jf'Jf'Jf'Jf'Jf'Jf'Jf'Jf'Jf'Jf'Jf'Jf'Jf'Jf'Jf'Jf'Jf'Jf'Jf'Jf'Jf'J f'Jf'Jf'Jf'Jf'Jf'Jf'Jf'Jf'Jf'Jf'J ; en ~ tmb ltatnne xió ~ fJ ~. hi ~~de !OZZe e, en ·Jvai~ Rot n les ~om­ .a de .nder i, de ~ f.J aaf. ens de cies nica jest:mps CATALUNYA ~ :orst nifi- ~ DE ~ de sota ::ció muent, '1pte 1 1967 'ofeS de i di. ac- ~ ELS ORGUES Maria Jotio Pires Rimsky-Korsakov, i 111e srone guesr d'Aiexander Dagominshki, que seran ofertes per la companyia del Teatre Bolshoi de Moscou. En aquesta autèntica voràginc d'oferta sempre important, i sovint especialment significativa, ocupa un lloc important el cicle que promou la Fundació Internacional Mozart. el qual permetrà, entre altres manifestacions, gaudir dc la versió (el mes de desembre) dels concerts de la Concertgebouw i del Cor de Cambra Holandès, sota la direcció de Frans Bruggcn, i de la Filharmònica de Viena amb el cor de l'òpera de Viena, sota la direcció de Leonard Bernstcin, que oferiran el Requiem de Mozart. L'Associació Cu ltural dc Salzburg és una altra entitat que té un paper important en el camp dc la promoció de la música mozartiana. Al llarg del 1991. oferirà tres sèries de concerts, a través de les quals actuaran la Mozartcum Orchcstra -una formació especialment activa tot l'anyl'Orquestra de l'Estat de Drcsden, la Filharmònica de Viena, la Simfònica de Praga, la Simfònica de la Ràdio Televisió de Moscou, l'Orquestra Nacional de Lille, la Filharmònica de Munic, sota les batutes de Sergiu Celibidache, Hans Wcikcrt i Vaclav Neumann, entre molts altres. La relació d'iniciatives, que il·luminen les quasi cinc-centes manifestacions que viurà Salzburg l'any vinent, convertirien aquest escrit en gairebé una agenda, Potser és important, més enllà del detall , la constància de l'amplada d'aquesta autèntica explosió mozartiana que, un dels països amb una major tradició musical -sinó el que més-, posa en marxa sobre la base dc dos focus: un , tradicionalment cabdal, i un altre que aprofita a fons el privilegi històric d'haver esta bressol de l'autor d'una part substancial dc la música més important i bella que s'hagi compost mai. R.R.M.C. S· 7 Església de Sant Sever f.J fJ TALARN fJ 10-7 24· 7 J" 25·8 fJ ~ ~ ~ L'AlEIXAR 12·7 24· 7 4·8 J" H n SITGES 14·7 fJ 11·8 18·8 ~ SOLSONA 17-7 J • ~ 14-8 28-8 TORREDEMBARRA 19·7 J• ~f'J 31-7 ~ 9-8 J• ~ ~ 30-8 CASTEllÓ d'EMPÚRIES 19·7 ~ 26-7 21-8 ~ BERGA 21·7 J• 11-8 J" ~ ~ MONTBlANC 2-8 1·8 J• f.J ~ ~ J " n ~ ~n ~ ~ JUUOL · ACOST fJ f.J ~ R B {.J BARCELONA ~ ~ {.J 90 ~ ~ ~ ~ ~ ~ ~ ~ ~ 23·8 fJ JOSEP BORRÀS. baixó JORDI ARGELAGA. xeremia. oboè barroc. flauta dolça JOAN MARTfN. soprano BERNAT BAILBÉ. orgue f.J fJ fJ JOAN CASAtS. órgue JOSEP BORRÀS. baixó JORDI ARGELAGA. oboè barroc BERNAT BAILBÉ. orgue JORDI VERGÉS. orgue f.J JOAN CASAlS, orgue P. ROBERT DE LA RIBA, orgue GtANVITO TANNOIA, orgue JEAN PIERRE CANIHAC. corneta MARJNETIE EXTERMANN, orgue AOOLFO GUTIÉRREZ VIE.IO. orgue MARJA TERESA MARTINEZ. orgue JEAN PIERRE CANIHAC, corneta MARJNETIE EXTERMANN. orgue MARIA TERESA MARTINEZ, O&gue MONTSERRAT TORRENT, orgue JOSEP BORRÀS. baixó JORDI ARGELAGA. oboè barroc ~~~ P. R9BERT DE LA RJBA. orgue MARIA DOLORES ARENAS. soprano ADOL.FO GUTIÉRREZ VIEJO. orgue MONTSERRAT TORRENT. orgue MARJI't'ETTE EXTERMM'N, orgue P. ROBERT DE LA RJBA. orgue JORDI VERGÉS. orgue BERNAT BAILBÉ. orgue MARIA TERESA MART[NEZ. orgue GIANVITO TANNOIA, orgue MARIA DOLORES ARENA$, soprano AOOlfO GUTIÉRREZ VI E.!O, orgue JORDI VERGÉS, orgue El concert de Barcelona començarà a les 7 de la tarda. Els de Sitges a tes 10,30 de ta nit. Ets altres a les lO de la nit. TOTS SÓN D'ENTRADA LLIURE 1fiT'fl ~ ~ ~ ~ ~ ~ Generalitat de Catalunya ~ f,J ~ J" ~ ~ J" ~ fJ f.J ~ ~ J• ~ fJ ~ J" ~ f.J ~ J ~ ~ ~ J" ~ ~ J" ~ ~ J ~ n ~ ~ J ~ n ~ n W Departament de Cultura n H n nnnnnnnnnnnnnnn~nnnnnnnnnnnnnnnnnnnnnnnH Fl FIGURES I TEMPS Una ullada a la temporada d'òpera de La Zarzuela Mentre avançcn les obres que han d'acabar - hom assegura que abans del 1992amb Iu recuperació per a l'òpera del Tcatro Real, Madrid té en el Teatre Lírico Nacional Lu Zarzuela l'escenari on, temporada a tcmpomdu en els úlrims anys, s'hi fun Ics representacions de ballet, sarsuela i òpera. Ningú no dubta, a la capital dc l'Estat. de la necessitat de tenir com més aviat poss ible el Teatro Real per als cicles de l'òpera dc repertori. A panir del seu ple func ionament , e l Teatre La Zarzuela quedarà per a la sarsue la, la petita òpera i l'opereta. Malg rat tot, de moment , i amb seguretat la temporada pròxima i part de la següent, l'escenari de la plaça Jovcllanos funcionarà a ple rendiment onze mesos cada any. acollint els tres gèneres mencionats anteriorment. La temporada actual (1989-90) comprèn dos mesos de ballet (45 funcions), dos mesos d~: sarsuela (45 funcions), i set mesos d'òpera (40 funcions, més tres recitals i un concert). En l'aforame nt del teatre (1.242 localitats) s·han d'acomodar abonats i públic e n general que vagin a les cinc representacions que s'ofere ixen de cada títol. D'entre les línies mestres dc la filosofia que presideix la vida del Teatro Lírico Nacional se n'han d'assenyalar unes quantes de significatives: I) des del 1987, s'hi programa cada temporada una òpera de Mozart (s'han representant fins ara Cosi fan tutte, El rapte del serrall, Don Giovanni i Les noces de Fígaro); 2) hi ha una política de coproduccions amb a ltres teatres d'Europa (s'han fet amb el Liceu de Barcelona i amb e ls teatres de Bolo nya , Monte-Cario, Glasgow i Brussel·les; 3) des de 1987, s'hi estrena una òpera espanyola contemporània, expressament e ncarregada pel Ce ntre per a la Di fusió de la Música Contemporània i el Centre de Noves Tendències Escèniques (s'hi han estrenat fins ara Sin demonio no hay fortLtna, dc Jorgc Fermíndez Guerra; Fígaro, de José Ramón Encinar; i Francesca, d'Alfredo Araci! ; a més de la de Kiu, de Luis de Pablo, el 1982, i de El bosque de Diana, dc José García Roman, que s'hi estrenarà el vinent abril). Respecte a l'òpera espanyola contemporània, títols que s'acostumen a oferir a la Sala Olimpia, aquesta temporada ha vist també l'estrena de EL Viajero indiscreta, de Luis dc Pablo (la seva segona incurs ió en el camp operístic), amb llibret del valen- 8 11 turco in ltalia, de Rossini cià Vicenç Molina Foix. A causa de l'envergadura de la partitura. les cinc representacions han tingut lloc en el mateix Teatre La Zarzuela. Un cop acabada la temporada 1989-90, que ha tingut un pressupost de mil milions de pessetes, hi hauran actuat el Ballet Nacional de Cuba i el Ballet del Teatro Lírico Nacional, i s'h i hauran representat la sarsuela Don Gil de Alcalà, de Manuel Penella, i les òperes: 11 turco in ltalia, de Rossini; La Tra1•iata, de Verdi; El Viajero indiscreta, de Luis de Pablo; Le nozze di Figaro, de Mozart; Pikoraya Dama, de Txa.ikovski; El Bosque de Diana, de José García Roman, LA Fiamma, de Respighi; i I Puritani , de Bellini. A tot això, cal afegir-hi el Concert de Santa Cecília (el20 de novembre), per l'Orquestra Simfònica de Madrid sota la direcció de Miguel Àngel Gómez Martínez, i els recitals de Ics sopranos Renata Scotto i Pilar Lorengar. i de la mezzo-soprano Teresa Berganza. Alberto Zedda, Miguel Àngel Gómez Martínez, José Ramón Encinar, Antoni Ros-Marbà, José Collado i Miguel Roa s'hauran succeït en la direcció de les funcions operístiques, que hauran comptat amb els «registes» Lluís Pasqual, Núria Espert, Simón Swírez, Gilles Havergal. David Pountney, Andnis Mikó, Emi li Sag i i Guillc rmo Hcras. Les respectives escenografies hauran anat a càrrec d'Ezio Frigerio, Si món Sm1rez, Sue Blane, Maria Bjornson, Peter Makai. Pier AIJi i Guillermo Heras/José María Fe rnanez Isla. En el capíto l de cantants, hi hauran intervingut. entre altres. Enzo Dara , Diana Soviero, Francisco Araiza, Wolfgang Brendel, Manuel Cid, Enriqueta Thrrés, Victoria Vergara, Jill Gómez, Le lla Cuberli, Placido Do mingo, Elena Obraztsova, Montserrat Caballé, Joan Pons, Antonio Ordó ñez, Mariella Devia, Luca Canonici, Vicente Sardinera i Natalia Troitskaya. En la temporada d'òpera, un total de 580 localitats poden ser adquirides e n sistema d'abonament. Els abonaments només poden ser d'u na o dues localitats, o d'una llotja. Són vàlides únicament per a una temporada i no són renovables. Els preus de les localitats varien entre les 7.500 pessetes (la més card pe r a òpera) i les 250 pessetes (la més barata per a sarsuela); i els abonaments, entre les 52.500 pessetes i les 17.500 pessetes, sense comptar els abonaments de les llotges (entre 315.000 i 140.000 pessetes). La temporada 1990-91 tindrà el mateix esquema que el mencionat per a la temporada present. Encara que és pendent de l'aprovació oficial, hem pogut saber que, entre altres, s'hi preveu un recital de Luciano Pavarotti, a més de les òpe res: Anna Bolena, de Donizetti (producció del Teatre Nacional d 'Òpera de Brusscl·les, amb Lc lla Cuberli i la direcció escènica de Lluís Pasqual); Rinaldo, de Handel (amb Teresa Bcrganza); i Peter Grimes, de Benjamin Britten (primera òpera d'aquest auto r britànic que s'oferirà a La Zarzuela). A tot això, cal afegir-hi l'inevitable títol de Mozart (sembla que no serà cap de les més g rans òpe res del geni dc Salzburg) i la inevitable estrena d'una òpera contemporània espanyola (que, en aquesta ocasió, serà d 'Eduardo Pérez Maseda). Hi continuarà, altrament, la polftica dc produccions pròpies (els decorats de les quals es van guardant en un magatzem situat a la localitat madrilenya d'Arganda) i de coproduccions amb altres teatres, amb la finalitat d'unir la qualitat des del punt de vista propi i el repartiment de les despeses amb entitats de característiques similars. José Guerrera Martín za na aI ci< ne mi i nc no ge pa eq jeJ gr de li C. Sé rit Al n2 tu n qt cc FIGURES I TEMPS A punt el «11 Stage de Música de Cambra» vid UI- ra·i o, ) O, i e- inma en- -to- r li, va, nio ici, iSO ma jen tia. oraJo(la (la nts, •esles s). eix pode ue, La Fundació Caixa de Pensions organitza la segona edició de I'<<Stagc Internacional de Música de Cambra». Se celebrarà a les instal·lacions de l'esmentada Fundació a Torrebonica, del 13 al 25 d'agost vinent. Eric Hollis serà una vegada més el màxim responsable d'aquesta iniciativa, que incideix en un camp docent poc atès a casa nostra de forma generalitzada. D'entrada, Hollis remarca que aquest srage d'enguany serà diferent del de l'any passat. - A l'edició amerio1~ vam seleccionar un equip de professors procedems de llocs difere/US. Enguany hi haurà una sèrie de grups estables, com és el cas del Quintet de Cordes Endel/ion o el Trio de Bai-celona. M'encallia treballar amb aquest grup. Són persones amb una experiència molt rica. També hi haurà el Quintet de Vent AlbiOl!. Després precisa l'abast dc la nova dinàmica. - Amb els grups residents tindrem l'oporflmitat, per una part, de treballar sobre l'alumne i, al mateix temps, la possibilitat que els conjunts que es presemin treballin conjuntament amb els grups professionals: Eric Ho/lis, director artfsric de I'Stage Imemacíonaf de Música de Cambra que assisteixin, per exemple, en w1 assaig amb un d'aquest conjunts. Crec que això és moll importam. Recordo que, quan jo era estudiallf, passava moltes hores assistim als assaigs dels meus professors. T'adones que són éssers normals, i que tenen problemes a resoldre com tothom. Eric Hollis destaca que tots els professionals que intervenen a l'stage es caracteritzen per tenir una visió de mires molt àmplia, i pensa que els alumnes responen molt bé als estímuls dels professors amb criteris amplis. Diu: ~u- tna èa- mb luís esa nin -Volem crear un mosaic d'estils molt obert per afavorir La discussió. Encara que només siguin dues setmanes de treball, s'hi pot aprofimdirforça. Pretenem deixar a les butxaques dels alumnes unes idees que els siguin útils. Es tracta sobretot -insisteix Hollis- d'obrir idees i portes, i de marcar els camins que han de seguir els alumnes . A Eric Hollis i al seu equip els ha calgut )fi- tot .1o- nés ne.nia erà fer una tasca prèvia difícil : la d'escollir una vintena de grups que prendran part a l'stage, d'entre un centenar de presentats. -No hi fem números clausus, però sí que . de les si- a) i mb tde ~ses trS. Trio de Barcelona només acceptarem els grups amb potencial i recursos. No podem omplir el curs amb gellf sense possibilitats. Per altra pat1, també hi acceptem grups de fora del país. Aquest stage no és internacional pel quadre de professors, sinó pels alumnes que hi prenen part. En tot cas. cal que cap grup FIGURES I TEMPS B1 MIKROKOSMOS N'estem segurs? A dalt, Trio Tafia. A baix, Quintet de ven/ Ars Nova. Ambdues formacions participaren a l'stage del darrer any de fora 110 prengui ell/oc a un de casa. De cara als anys vine/I/s, tenim la imenció de promocionar aquest stage a l'estranger, per tal de tenir una superior relació amb altres paisos. Per a Eric Hollis és important que la Fundació la Caixa, després dc l'srage, promocioni els grups. -Després de lstage seleccionem els millors grups i realit~em una gira de concerts. Així, tenen ocasió d'adquirir experiència. En cqnjum, es rracra d'una experiència única. Es una barreja dels millors aspectes de diferenres inciarives que es desenvolupen arreu. A Gran Bretanya, s'ha crear una cosa semblant. Aquí és molt important això d 'intemar crear imerès per a la música de cambra emre el públic: aquestes sessions de caps de setmana. S'intema crear wz clima favorable entre promotors, públic i intèlprets i, aix(, donar suport als mateixos conjums. Eric Hollis destaca que, l'any passat, van sortir-ne sis grups de qualitat. Afirma el director de l'srage: - A Gran Bretanya, es practica molt la música de cambra ranc en el pla professional com en l'amateur. Als Estats Units, els professors en fan amb els alumnes. 1inc la impressió que, aquí, els estudiants de músi- ca 110 pensen a practicar-la fins que tenen molt dominat L'inscrumem. 1, es clar, aleshores en fan poca. Per a mi, fer música és un fer social; per això crec que és important fer música «amb els altres». Als Estats Units i a la Gran Bretanya té una importància bàsica en el procés de formació dels músics. La música de cambra estimula afer música. Però, es clar, aquesr és wz tema complex. A la Gran Bretanya, el procés deformació musical dura quarre anys. Són, naturalment, quatre anys de dedicació intensa, sense poder fer cap altra aerivirar. Però són quatre anys que es poden acomplir entre els 18 i els 22 anys, quan el músic ja ha adquirit una formació general àmplia. Per a Eric Hollis, stages com el que dirigeix són gratificants, no tan sols per als alumnes, sinó també per als professors. l acaba dient: -Els músics som comunicadors, i ens agrada traslladar als altes els nostres coneixements i experiències. A tots ens agrada, ensenyar amb públic. De tant en tant, apareixen per casa enregistraments sonors que un no recorda haver adquirit: gravacions en disc o en cassette de conjunts musicals o cantants catalans, conreadors (per entendre'ns) de l'estètica poprock. Sovint són conseqüència de La cessió temporal per part d'amics dels fills, tots plegats practicants assidus -en la fase adolescent en què es troben- de l'estimulant modalitat de préstc i intercanvi. I, així, un -que s'interessa per tot allò que afecta els qui vénen darrera- està més o menys al corrent d'una estètica musical de la qual se sent distant, però que la press ió ambiental imposa majoritàriament. He dit: una estèrica musical. Hauria d'afegir, també: una estètica literària. Es clar que, en ambdós casos, hauríem d'eixamplar molt el contingut semàntic que el diccionari normatiu atorga aJ mot estètica («Ciència que tracta del bell en la natura i en l'art••) . Perquè, realment, ¿són bells, són art, molts dels continguts de moltes d'aquestes gravacions catalanes? Deixo ara de banda els aspectes «musicals» d'alguns dels enregistraments al·ludits i em cenyeixo breument als literaris. I formulo algunes preguntes: ¿N'estem segurs, que el model que ens proposen és bo? La constant incorrecció fonètica, gramatical i s intàctica ¿és una deliberada transgressió de la norma o és la manifestació d'una ignorància extrema? La gratuïtat més absurda, sense cap remissió -si altra cosa no -a una dimensió irònica, ¿té algun sentit? La grolleria -amb tota mena d'al·lus ions fisiològiques, ¿és bella? La bestiesa per la bestiesa, la puerilitat de «a veure qui la diu més g rossa!» , on porta? ¿Són art, les mencions de signe escatològic? Podria continuar els interrogants fins a l' infinit. Els resumeixo en un de sol: davant d'aquests models (projectats sobre una capacitat de mimesi extrema dels adolescents), ¿n'estem segurs, que anem bé? Pere Artís R.R.M.C. [ per I Ull aqu re fe del On F dc I ma· din ·Ba l mó teri un d'ac la e fun ela~ sa que ni ( vir era d'u F eur l'he per féu par dor d'a l>iC; SC! ric• bla an i 1'. [ dC! cio cor no ten FIGURES I TEMPS BALLET Nacho Duato, nou director del <<Ballet Lírico Nacional>> Diuen que «a la tercera va la vençuda», però com que ja hem perdut aquesta oportunitat, esperem que sigui a la quarta quan aquesta dita es faci realitat en allò que es refereix a l'elecció del nou director artístic del «Ballet Lírico Nacional»: Nacho Duato. Onze anys d'història Fa onze anys que Ja Dirección Genera l dc Música del Ministerio de Culrurn encomanà a Víctor Ullate i a Antonio Gades la direcció del «Ballet Clasico Nacional.. i del «Ballet Nacional Español", respectivament. L'any 1979 és una data històrica per al món dc la dansa d'Espanya, perquè s'hi materialitzà allò que molta gent reivindicava: un Ballet Nacional. Molts impulsors d'aquest desig, la majoria professionals dc In dansa , ja tenien una certa edat quan es fundaren aquelles dues companyies; però , davant la il ·lusió del fet, oblidaren la duresa i aquell gust amarg de la llarga espera que havien patit fins a veure que llur somni era un fet real. Llurs pressions van servir per a conscienciar la classe política. que era imperdonable que Espanya no disposés d'un Ballet propi. Recolzant-me en la frase, ,.J'home i la circumstància», s'ha de dir que, en aquest cas, l'home lou Jesús Aguirre, el duc d'Alba, perquè ell va ser qui, de manera concloent, féu possible la formació de les dues companyies estatals de dansa. Fervent admirador dc Maurice Béjart, recolzà la proposta d'atorgar la direcció de la companyia clàs!-.ica a Víctor Ullate, ballarí del Ballet del s.cgle XX, la companyia que dirigia Mauncc Béjart, perquè d'aquesta manera semblava que l'èxit fóra indiscutible. I, a més a més, sabia que Ullate tenia tot el suport i l'ajuda del coreògraf francès. Per altra banda, Ja figu ra d'Antonio Gad~s ja comptava amb un prestigi intcrnactonal , obtingut mitjançant la seva pròpia companyia, i era l'home idoni, perquè mai no utilitzaria el Ballet Nacional per a acontentar el seu •ego». A partir d'aquí. i malgrat alguna que altra especulació. tot es pronosticava meravellós, i semblava que res no hauria de fallar perquè, a uns cinc o sis anys vista, poguéssim presumir d'uns Ballets esta- tals amb categoria internacional. Ara (any 1990) ens envaeix el desencant, perquè tot allò que es pronosticava quedà a mig camí i avui el Ballet Nacional, i de manera concreta, la companyia clàssica. encara no ha assolit la categoria que li pertoca, si tenim en compte l'alt pressupost de què disposa, aixi com el temps que fa que roda. Per què el Ballet Nacional no ha funcionat com tothom desitjava? Segurament, la resposta es pot sintetitzar d'una manera concreta: per una banda, la impaciència que tenen els polítics per obtenir a curt termini uns resultats que els proporcionin vots electorals: per altra banda, la faJta de criteri que tenen molts responsables del Ministerio de Cu ltura envers allò que ha de ser i com s'ha de desenvolupar un Ballet Nacional. El ministre de la Cierva aconseguí que Gades fos destituït del seu càrrec (perquè no estava d'acord amb la ideologia política del ballarí), i nomenà Antonio Ru(z com a nou director. Ara, el temps ha donat la raó a Gades quan expressà: «Arrilrarà un dia que vostè no serà ministre. però jo encara seré ballarí». Aquest va ser l'inici del que esdevindria un llarg camí ple de nomenaments i canvis quant a la direc- ció artística dels Ballets Nacionalcs. L'any 1983. José Manuel Garrido Guzman, Director General de Música i Teatre, uní el «Ballet Nacional EspañoJ,. i el «Ballet Nacional Clasico" en una gran companyia: «Ballet Nacional de España», i nomenà Maria dc Avila com a única directora. Conseqüentment, Víctor Ullatc i Antonio Ruiz foren cessats dels seus càrrecs. Tres anys més tard , i sota fortes pressions, Maria dc Avila deixà la di recció dc Ics companyies: la companyia de dansa espanyola serà dirigida per José Antonio, càrrec que encara ocupa avui; mentre que la companyia clàssica, després dc passar un període dc transició sota la responsabilitat del coreògraf Ray Barra, passà a ser dirigida per l'«cstrclla» soviètica Maia Plisctskaia, amb un contracte de dos anys, que ha costat a l'Estat al voltant de trenta milions de pessetes, el qual ha estat prorrogat fins al passat mes de juny, en què el «Ballet Lfrico Nacional» serà dirigit per un quart director, el valencià Nacho Duato. Mentre que el «Ballet Nacional EspañoJ, ha assolit una millor estabilitat i, conseqüemment, un millor nivell artístic, la companyia de clàssic ha patit els diferents criteris i Ics «neu res» de tres directors artístics, que no han aconseguit donar una línia i una fermesa a la companyia. Sense cap intenció de fer un profund estudi sobre les aportacions que hi han fet tota aquesta desfi lada de directors, si que cal ressenyar factors positius i algun que altre fet que ha estat negatiu per a la definitiva consolidació de la companyia clàssica. Ullate volgué seguir una mica l'exemple del seu mestre Béjart, cosa lògica si es pensa que el ballarí saragossà s'havia format i havia assolit l'èxit com a intèrpret dc la Companyia del Segle XX. Així, el repertori del «Ballet Clasico Nacional» fou format amb més d'una coreografia de Béjart: Serait-ce la morf?, L'oiseau de f eu , Cam ate 51 i per coreografies del mateix Ullatc que revelaven una clara intluència bcjartiana. Davant dels comentaris (i pressions) que un Ballet Nacional hauria de tenir un segell i un caràcter donats pels rics cosrums culturals i artístics del país, Ullatc corcogratïà El Madrid de Chueca, amb música dc Chucca, Chapí, Padilla i Jiménez. Un cop més, l'ombra de Béjart era present en FIGURES I TEMPS de Maia Plisetskaia, que linaJitzava l'I de la coreografia, perquè El Madrid de Clweca ens portava a la memòria la Gaité pcu·i- desembre, seria ampliat li ns al mes dc juny del 90. A partir d'aquest mes, el càrrec de sienne, obra que Béjart coreografià espedel •Ballet Lírico Nacional,. l'ocudirector aquest quan Ullatc, cíficament per a Víctor pa el ballarí i coreògraf valencià Nacho pertanyia al Ballet del Segle XX. Duato, un home de 33 anys, amb una presUn dels factors que no han permès dur tigiosa carrera a l'estranger. ardirecció per bon camí una convincent tística, és el protagonisme que tenen molts directors, en voler dirigir, ballar i coreografiar alhora. Víctor Ullatc comprengué Perfil del nou direcror això més tard i, aprenem dels propis errors, ha demostrat la seva vàlua en la direcció De Nacho Duato, se sap que pertany a dc la pròpia companyia, que avui és Ja capuna família on l'art era present en la figura davantera a Espanya pel gran rigor i per un del seu besavi, Vicenç Novella, pintor, fodepurat estil neoclàssic. tògraf i amant de col-leccionar art. Se sap Maria dc Avila volgué donar un gir a la que volia ser pintor, que fou expulsat de Companyia de Clàssic del «Ballet Naciol'escola del Pilar per rebel, que estudià múnal de España,. i, per aquest motiu, pensà sica al Conservatori de València, i que tot en un programa on eren presents obres dc seguit entrà a la Coral dc Petits Cantors, reconeguts coreògrafs internacionals, com la qual va obtenir un premi en un concurs Balanchine Thdor, que potenciarien que els d'Escòcia. ballarins treballessin diferents estils corcoCom a dada curiosa, cal destacar que gràfics. Al mateix temps, Maria de Avila que ballarins uns Duato no s'inicià a Ja vida professional com aportà al Ballet Nacional a ballarí, sinó que ho féu com a actor. En ella havia format i que enlluernaren el púefecte, s'enrolà de primer en un grup de teablic, com és el cas de Trinidad Sevillano tre valencià, anomenat «Cames Toltes,. , (experta en la interpretació de passos a dos abans d'anar a Madrid, on començà a fer de repertori) i Aramea Argüclles. Però Mamusicals i participà en l'obra de Gala, Por ria de Àvila topà amb la dificultat de diriqué corres, U/ises, on compartia eJ repargi r dues companyies (la dc clàssic i la d'estiment amb Victoria Vera, a més a més del panyol) i no pogué o sabé superar Ics primer nu frontal a dalt d'un escenari esdificultats i entrebancs que se li presentapanyol. De Madrid anà a Londres, amb la ven. com la falta d'entesa amb els ballarins, idea d'aprendre anglès i d'ampliar els esla qual es desencadenà amb un seguit d'entudis d'expressió corporal, i fou en aquesfrontamcns i de vagues laborals. ta ciutat on inicià l'aprenentatge de la danEls responsables del Ministerio de Culsa. Posteriorment, aconseguí passar una tura contractaren Maia Plisetskaia, sense teaudició per a entrar al Ballet del Segle XX nir en compte que aquesta venia a Espanya de Maurice Béjart. on el valencià reconeix després de fracasar al capdavant del Ballet que va néixer com a ballarí. de l'Òpem de Roma, però amb l'esperança Més tard va estar a Nova York amb Alque el reconeixement mundial de la ballavin Ailey i amb el Cullbcrg Ballet, de Suèrina russa aportaria popularitat i contraccia, abans d'entrar, a començaments dels tes internacionals al Ballet del Teatro Líri80. al Nederland.s Dans Theater on ha asco Nacional de la Zarzuela (última solit el reconeixement internacional, com denominació que ha rebut la companyia de a ballarí i com a coreògraf. clàssic). Però allò que fallà fou que la PliEnmig dc tot aquest recorregut, Duato setskaia es trobà sola i enfront d'un seguit ballà amb eJ «BaUet Nacional de España.. , de complots provinents del seu mateix gerel 1979, durant l'època en què era dirigit per mà Azari i de Valentina Savina, ambdós Víctor Ullate. I malgrat haver-se iniciat a mestres dc la companyia. la dansa en una edat tardana (tenia 18 anys), Ja tenia 63 anys, Plisetskaia. i apareixia Duato ha resultat ser un bon ballarí que rea dalt de l'escena per a demostrar que enconeix haver tingut sort, però que no creu cara era capaç de moure de manera meragens en la vocació sinó en el treball diari. vellosa els braços i de captar l'atenció del Nacho Duato s'identificà de ple amb públic que omplia els teatres. Per aquest l'obra coreogràfica de Jiri Kylian, director motiu, i per acontentar el propi «ego.. . del Nederlands Dans Theater. i amb la encarregà a José Granero la creació de Maseide més de producció una ideologia de la companyia holandesa, en la ria Esmardo, qual es deixa de banda la vanitat de l'indixanta milions, que malgastà presumpció i vidu per a entrar a formar part d'una comen la qual manca dansa i coherència. panyia on el grup és allò que compta. Duato L'obra, pensada i posada al servei de la és lluny de ser una .cestrella». perquè aquesdiva, s'esrrellà estrepitosament. I. irònicates no tenien lloc en el Nederlands Dans ment, Plisetskaia rep el primer reconeixeTheater, on els ballarins tan aviat interprement com a directora del Ballet Lírico, amb ten un rol principal com, l'endemà, ballen La filie malga rdée, un cop s'ha fet públic a l'última fila del grup. la rescissió del seu contracte i el nomenaL'any 1986, Nacho Duato començà a fer ment del futur director artístic. l'any de I això, iniciat com un treball novembre de coreografies. A començament de taller, ha resultat ser un èxit internaciopassat, sortí a la premsa que el contracte nal per al jove coreògraf. Va fer Jardí rancat, inspirant-se en Ja música de Maria del Mar Bonet. Aquesta obra és una referència al folklore català, amb influències tunisenques i armènies. La coreografia, plena d'ambient mediterrani, aglutina les riqueses d'un folklorisme extret des de Ics pròpies arrels, i en són els protagonistes la terra i el treball. Una segona col·laboració amb Maria del Mar Bonet A aquesta coreografia, n'han seguit unes divuit més, incloent-hi una segona col-laboració amb Maria del Mar Bonet que propicià l'obra Arenal (en la qual la dualitat teatral cos-veu era veritablement emotiva), fins arribar a l'últim treball que està fent per al Nederlands Dans Theater, lAmento: una coreografia que, segons Duato, per la seva força sensual, és fàcil d'identificar amb el Sud. Coneixent la línia de les coreografies de Nacho Duato, és fàcil pronosticar que el nou director artístic del Ballet Lírico Nacional sabrà donar la qualitat i un caràcter propi a la companyia espanyola, ja que Duato ha demostrat tenir una predisposició a saber extreure les arrels culturals i a dotar-les d'un llenguatge i d'un moviment molt convincents. Nacho Duato no ballarà amb el Ballet Urico. Així podrà centrar tota la feina com a director i coreògraf. L'home que ha refusat fer de director de l'Òpera de Berlín, del London Contemporary Theatre i de l'Òpera de Viena, té com a fita que el Ballet Lírico faci unes cent cinquanta funcions cada any, perquè això proporcionarà una experiència professional a uns ballarins que semblen estar encantats amb el nomenament del jove nou director. A mitjan juliol, el Ballet U rico estrenarà al Festival d'Itàlica, a Sevilla, el pas a dos de Duato. Cor perdut. Mentrestant, el coreògrat té pensat que la companyia estreni a Ja Zarzuela, el proper desembre, la seva obra Arenal, la coreogralia Madrig(l{ para dos guirarras dc Rodrigo i munta ú1 filie mal gardée de Plisetskaia, tot dotantla d'uns millors perfils pel que fa als personatges. El nomenament de Nacho Duato ha despertat molt interès. Queda ben lluny el rebuig que li féu TVE, en no acceptar un documental de Ja televisió holandesa sobre Duato que ha donat Ja volta al món. Ara. aquest artista té per endavant tres anys (el període del seu contracte) per a demostrar la seva vàlua com a director artístic. Que tingui molta sort! e: VI rr q rr ao p e· h g [ a q FJGURES I TEMPS 111- jel ~n- tu- ·leles les ; la nes -la•roitat Ja), '"cnt enper car Luigi Nono el so d'una ideologia Luigi Nono ens ha deixat. Des del seu caminar (un caminar incansable) cap a noves fórmules i expcrències sonores, la seva música ha quedat marcada a l'infinit perquè sigui la història, a partir d'aquests moments, qui la faci present. Queda, doncs, aquesta distància mínima entre això que és present i allò que és història. Aquest conciutadà de Vivaldi i Maderna, amic de la humanitat, ha aturat el seu pols perquè sigui ara la música la que se senti. ; de ~el ~a­ :ter que :>si.ia aent Lí:om relín, de Ba- .ons una que !na- !naas a t, el es- ~.la ·iga/ tLa antper- des- I re- . do)bre ~ra, s (el ;trar Una sensibilitat aplicable a tot allò que ens envolta Fill d'artistes, vingut del món en el qual la sensibilitat és una forma de vida, Nono va aprendre aviat que aquesta sensibilitat no és només aplicable a l'art, sinó també a tot allò que ens envolta: la política i la societat han de compartir i s'han de fer partíceps, també, del seu món d'artista. Nono va veure el món per primera vegada el29 de gener de l'any 1924. La seva formació comença a casa seva. L'oncle era pintor; l'avi, escultor. I sovint sentia, en aquelles parets familiars, com la seva àvia cantava les partitures més diverses. Aquests vincles li marcaren la primera infantesa. I si bé els pares no eren músics professionals, sí que van es1ar vinculats estretament amb el món cultural d'aquell temps. Era una família a la qual pertanyia també Luigi Marangoni, arquitecte responsable de la basílica de Sant Marc, gràcies a qui el futur compositor pogué accedir als arxius musicals de la basílica. Comença també, en aquells temps, la seva formació acadèmica musical amb el piano, un instrument en el qual mai no acabarà de trobar-se a gust. A causa de la segona guerra mundial, l'esperit sensible dc No no s'inicia en el pensament polític, i també en els interessos literaris, més enllà dc Ics fronteres italianes. El seu primer professor dc música fou el gran compositor i investigador Gian Francesca Malipiero, un dels personatges que més marcaran les seves afinitats inicials. És Malipiero, precisament, qui li fa descobrir la música de Dallapiccola, de Schónberg i de Webern. Però Malipiero no només el posà al corrent dels principals noms del segle XX, sinó també del passat enriquidor, de les partitures de Monteverdi i de tants altres mestres del Renaixement i del Barroc. I així, amb el temps, Nono va passar, de les mans d'aquell primer gran mestre, a les d'un altre d'igual o millor categoria, Bruno Maderna, amb qui l'uniren uns anys absolutament abocats a l'anàlisi i a l'estudi de les partitures més variades, tot prescindint del concepte històric lineal de la música, barrejant els barrocs amb els contemporanis i descobrint, per sobre de tot, el domini de la tècnica compositiva: des de la música de Desprez fins a la dc Webern. Aquesta superació del temps com a entrebanc per a l'estudi serà una de les claus que marcarà, de per vida, la seva pròpia música. Un escàndol sense precedents a Darmsradt Tota aquella formació desembota en els seus primers fruits. Tant és així que, el Tl d'agost del 1950, estrena a Dannstadt les seves Variacions canòniques, que hi produïren un escàndol sense prcccdenLs; el públic escridassà a cor que vols, mentre que dos compositors, Maderna i Hennann Scherchen -director dc l'estrena i gran amic del compositor- observaren, satisfets, el despertar d'un músic. Aquella fou l'entrada apoteòsica de Nono al cercle dc Darmstadt, un món prolífic, del qual formaren part alguns dels noms més rellevants del món cultural de la segona meitat del nostre segle: crítics. intèrprets i compositors. Fou també Scherchen qui , un any més tard, estrenà també a Darmstadt, una altra de les primeres obres dc Nono, una de les més conegudes, la Polifonica-Monodia-Ritmica, una partitura complexa que neix a partir de quatre notes, utilitzant el serialisme integral. Contràriament a la partitura germana, aquesta obra aconseguí un èxit espectacular. Aquesta obra, a més, es troba influïda, corn altres d'aquella mateixa època, per un personatge que exercí un efecte considerable en el compositor: Edgar Varèse, de qui es va sentir atret pel seu univers sonor. La vida de Nono va transcórrer en un anar i venir d'influències, coneixences i admiracions. L'admiració envers situacions i persones li féu adoptar una actitud receptiva a corrents i mentalitats plurals. I és per això que, si d'alguna cosa no es por acusar la seva música. és de pertànyer a un món FIGURES I TEMPS tancat, fet dc fetitxisme, reclòs en la veritat. Totes i cadascuna dc les seves experiències vivencials es transmeten en la seva música ... ; el món del qual forma part es transforma en música. I, a mida que coneix, comunica. Comunica, per exemple, els ritmes brasilers i gitano!> en el tríptic Epiwffio per Federi{'(J Carda Lorca. Després d'aquesta obra, es palesa en Nono un desig cada cop més gran dc desvincular-se dc l'esquematisme dc Darmstadt i d'anar trobant un llenguatge que s'identifiqui més amb el seu pensament. En el terreny personal , per aquells anys, coneix (i s'hi casa) la filla d'Arnold Schonberg, Núria, n qui dedica la seva Cançó d'amor (Liebes/ied). Però una dc les obres cabdals de la dècada dels cinquanta, en la seva producció, és l/ canto sospeso, estrenada el 1956. amb textos dc condemnats a mort durant la resistència europea: una obr.1 dmmàtica i forta que serveix. dc passada. per a començar a trencar amb Darmstadt; un trencament que es faria definitiu a partir d'una conferència (tres anys posterior). en la que reivindica l'art útil i autèntic. vinculat amb la vida i lluny dels excessos d'uns llenguatges massa academicistes. Anem fent salts. en el catàleg del compositor, sabent d'entrada que cster1 deixant dc banda obres essencials. Ara ens podríem deixar seduir (per tenir-la ben a prop) per l'obra Sarà do/ce tacere, dedicada a Maderna, amb text dc Pavcsse, on se'ns parla de la bellesa del si lenci . El mateix any d'aquesta obm, Nono evidencia per primera vegada la seva preocupació per la distribució espacial del so. i d'aquesta manera ho manifesta en la seva obra Composizione per orchestra 11. 2. Oiaria polacco'58, que sorgeix a partir del seu primer viatge a Polònia, en la qual distribueix l'orquestra en quatre grups. Les opcions estètiques i ideològiques de la dècada dels seixanta La dècada dels seixanta es caracteritza globalment per la incidència de l'electrònica en totes Ics seves obres. Hi veiem un Nono que, si bé s'apropa progressivament a les tècniques més sofisticades, també és cert que el seu pensament cada vegada es decanta més a les qüestions polítiques que es plantegen la situació dels països de l'Est i les desigualtats generades als països del tercer món. Potser aquf seria bo recordar unes paraules que ens diu Theodor W. Adorno en la seva Teoria Estètica: «En Ja cultura que ha ressuscitat després de la catàstrofe de la guerra. l'art, per Ja seva neta existència i abans de qualsevol contingut i de qualsevol triomf, amaga en si mateix un element ideològic. La seva falsa relació amb els horrors succeïts o amenaçants el condemna a un cinisme, del qual només sc n'escapa si s'hi enfronta•. Evidentment. Nono s'hi enfronta i. en aquestes ducs visions del món - l'absolutament moderna amb l'electrònica i la dc la solidaritat-, el compositor recorda que no té cap voluntat d'oblidar el món en el qual viu. Per a uns compositors, l'aspecte més sofisticat de la tecnologia ho representa tot; per a d'altres, l'aspecte social els servirà d'excusa davant d'obres dc qualitat dubtosa. Però, en Nono, s'uneixen aquests dos aspectes i en fan una adaptació perfecta d'allò que significa el segle XX. El Nono dels seixanta serà un home, doncs. vinculat al PCI i a I'estudi dc fonologia de la RA I de Milà. És el moment en què amplia con- Li ving Theatre, a partir de les quals surten obres com lntolleranza o A floresta è jovem e cheja de vida. Però , en aquella època, no només foren els temes socials. els que provocaren la creació d'obres noves. Un altre fet hi hagué, ara ben personal: el naixement de les seves ducs filles. La primera obra que en va sorgir va ser Ha venido. Canciones para Si/via. amb text c}e Machado, que fou estrenada, l'any 1960. Es una partitura tranquil·la, molt diferent dc la dedicada a l'altre filla: Per a Bas1iana. 7èli-Yamg Cheng, set anys posterior, i un exemple magnífic de la utilització de l'electrònica. Som als últims anys de la dècada dels seixanta. Nono relaciona ara la seva produc- y tr d ci n• ta 11 L g v q e e ( (I s u e r • Nono, treballant en els mitjans electrònics siderablement els seus coneixements sobre física acústica i assisteix als actes que Scherchen organitza a casa seva, a Gravesano. Allà. el nostre compositor va conèixer un altre dels qui seria gran amic: lannis Xenakis. Una de les primeres obres d'aquella dècada tot just iniciada és el seu Omaggio a Emilio Vedava. on torna a fer ressaltar la seva preocupació per l'espacialitat de l'emissió de les fonts sonores, i també una altra ... : la de la nova manera de sentir la música, una manera en la qual calia, segons que deia, oïda nova. Quatre anys més tard, s'incorpora al seu catàleg una obra bàsica: La fabbrica illuminata, sobre textos de Giuliano Scabia i Cesare Pavese. El compositor hi aporta dues idees essencials: Ja primera és que la música ha dc servir com a vincle de comunicació social (en aquest cas ens transmet el soroll, convertit en música, d'una fabrica); la segona idea parteix de Ja voluntat de Nono d'acostar a les classes menys poderoses un dels mitjans més sofisticats, com és l'electrònica. Encara un altre element condicionarà la producció dels anys posteriors: la descoberta i la col·laboració po!>terior del grup ció an1b les experiències sorgides en el seu viatge per Llatinoamèrica, perquè ha pres conciència dels problemes que s'esdevenen tan lluny del seu país, però amb els qual!> se sent absolutament identificat. La ironia i la sensació d'impotència caracteritzen aquells anys. Hi ha una obra especialment rellevant. Y emonces comprendió, dedicada a Cuba. amb text de Carlos Franqui. Del món americà a l'europeu hi ha el seu famosíssim Non consumiamo Marx, on Nono introdueix l'entorn que es manifestava el maig del 68 a París, mitjançant crits, eslògans, cants i diversos sorolls. El compositor tracta una vegada més de barrejar-sc entre Ja multitud que sorgeix del no-res i des d'on no se sap gaire bé on es va a parar. Però, en tot cas, s'hi fa present el testimoni. Aquest compromís no s'acaba amb les revoltes ... L'art pren partit i, en la dècada posterior, tenen un interès especial Ics reunions, conferències a universitats i xerrades a Ics fabriques i a centres culturals. Nono radicalitza la seva actitud enfront de l'allunyament progressiu d'alguns intel·lectuals que havien participat en el 68. La seva implicació personal i artística passa per obres com Como ww oia de Juerw FIGURES I TEMPS url è :lla •ls, 10- 50- es. Ha de És de 1a. un ec- ;eiuc- seu •res :1en tals ·nia zen enr caDel fa- v Iu:, escrita per a soprano, cinta orquestral, amb text de l'argentí Julio Huasi, i dedicada a la memòria del dirigent xilè Luciano Cruz. En aquesta partitura no hi ha. només, un lligam ideològic amb Cruz, sinó també amb el cèlebre pianista Maurizio Pollini, a qui coneixia des de feia uns anys. Un cop més, el joc del so que hi ha enregistrat es combina amb la interpretació «Cn viu». Se succeeixen. en aquells anys. obres amb textos del seu sempre admirat Pavese i tan1bé dc Rosa de Luxemburg, amb obres que cerquen, com era habitual. la plasmació social: Cuba i Vietnam són també els centres d'atenció. Una peculiar relació amb el món teatral La relació amb el món teatral és així mateix una faceta interessant a destacar en la seva activitat. A més d'lntolleranza, hi ha una altra obra a assenyarlar: AL gra11 svle carico d'amare que, com l'anterior, prescindeix del llibret. Es crea així una relació molt estreta entre es creadors de l'obra (Nono. el director escènic Yuri Ljublimov, l'escenògraf David Borovski, el director Claudio Abbado i Marino Zuccheri), en una composició que narra diferents episodis revolucionaris, els quals tenen en comú la presència decisiva dc la dona. L'última obra que va fer Nono a l'estudi de fonologia dc la RAI va ser .. . soferte onde serene.... per a piano i cinta, a mitjan la dècada dels setanta. Un altre cop, per a Maurizio Pollini, qui utilitza tots els registres del piano aplegats amb l'ambigüitat de Ja cinta. Cal tenir present, en la personalitat d'aquest músic, el seu gran entusiasme. Fou un entusiasta dc les idees, dels pensaments, de la gent i de determinades personalitats. Fou un d'aquests homes que estimen la vida perquè són capaços, sobretot, d'estimar la vida dels altres. Se'ns acut una Uarga llista d'obres d'homenatge que va escriure a persones a qui ell admirava ... Una, és el seu Con Litigi Dalfapiccofa. escrita arran dc la mort del compositor. «Els déus d'ahir són morts i el temp!> J'avui és fosquíssim i infaust; i els déus nous encara no han nascut». Aquesta és la idea del poeta Friedrich Holderlin que captiva el pensament de Nono en la dècada dels vuitanta. El compositor reflexiona sobre tota la seva obra anterior, en un procés d'in- trospecció. Aquet estat reflexiu no atura la seva producció sinó que In tà augmentar. Com tota crisi, la reflexió provoca un estat posterior de gran creativitat. Per a Nono, significa també l'aprofundiment en diferents teories filosòfiques dc l'època, així com la seva vinculació amb l'Estudi d'Experimentació, dc la Fundació Hcinrich-Strobcl, dc Friburg. Espai i silenci. Amb aquestes dues paraules podríem resumir Ics preocupacions estètiques d'aquells any!>. que es tradueixen en el descobriment de lc!> possibilitats dc les noves tecnologies en la manipulació del so, i amb l'inici de col·laboracions amb intèrprets i compositors com John Chowning. L'entusiasme del coneixement de les possibilitats tecnològiques é!> per a Nono un incentiu sobre el qual anà treballant infatigablement, ja que veia en aquests mitjans la manera de resoldre preocupacions que arrosssegava de feia temps, com era la distribució !>Onora de l'espai acústic. Supemrse. actualitzar-se, posar-l>C al corrent dc totes Ics novetats, amb tot allò que valia pena d'entendre per a poder crear, i aquella claredat, dc la qual fa lema. Nono lluita per aquesta modernització i s'enfronta, més que no pas a persones, a Ics mentalitats que miren de guardar gelosament uns sistemes an- FUNDACIO N ISAAC ALBENlZ CURSO DE PEGADOGIA ESPECIALIZADA DEL PIANO E INSTRUMENTOS DE CUERDA (Violín y Violoncello ) SANTANDER (España) Del 13 al 24 de agosto de 1990 Paraninio de la Magdalena (U. I. M.P.) Director: F ederico Sopeña Jno tel ;lò- JSi- endes rar. noles ada ·eudes ) 110 lluJais Jas- Profesores: Louise Behrend, Directora y Fundadora, «The School for Strings", Nueva York. Sheila Keats, Directora Adjw1ta, ..The School for Sttings», Nueva York. Channing Robbins, Profesor. ..Juilliard School of Music», Nueva York. Fecha lfmite de inscripción: 15 de julio de 1990. Derechos de inscripción: Alumnos directos, 33.350 ptas. Alumnos oyenles, 16.850 ptas. Residenles en Cantabria, derechos de inscripción reducidos Información sobre matrícula y becas: FUNDACION ISAAC ALBENIZ Secretaría Académica CI Póncipe de Vergara, 80. l." B 28006 MADRID (Espatïa) Tfnos.: (91) 262 98 56 / 261 20 61 I 563 20 13 FIGURES I TEMPS Una nom relació amb la paraula, a partir de textos de Scabia i Pavesse <.:orats en el passat. Nono continua sense aturar-sc en aquella veritat a mitges, amb la qual es queda tanta gent. Un exemple d'aquc!-.tCs continuades recerques és Quando Sfl/11110 morendo. Diari o polloeco 11. 2, dc l'any 1982, dedicada als polonesos exiliats, que mantenen estoicament els ideals. Un altre projecte escènic (que es va estrenar a Venècia el 1984) fou Prometeo, tragerlia dell'ascolro, concebut per a ser interpretat a l'església de San Lorcnzao de Venècia. Aquí hi ha una distribució espacial dels intèrprets i s'hi compta. a més, amb un equipament sonor impressionant. L'obra és un projecte no només amb pretensions acústiques, sinó també visuals, amb la intervenció del pintor Emilio Vedova. El personatge de Prometeu hi pren una clara identificació amb el compositor: la de la recerca i la lluita fidel contra les forces còsmiques i establertes, per a construir lleis noves. Si Prometeu és un reflex de la revolta contra l'inevitable, Camínantes... , Ayocucho vol predicar també la recerca persistent. La primera paraula, «Caminantes», l·a referència a un escrit del s. XIV que el compositor va trobar a Toledo: «Caminantcs, no hay caminos; hay que caminar». D'altra banda, «Ayacucho» vol ser un homenatge als habitants d'aquesta contrada. al peu del mont Concorcanquí, al Perú, gràcies als quals, el segle passat, es van emancipar les últimes colònies castellanes. Nono fa referència, però, a Ics condicions dc vida actuals, a l'estat infrahumà en què viuen i a l'esperança en Ics persones amb punts de vista més oberts i avançats del pafs. Nono persistí fins a la resta dels seus dies esculpint aquest espai acústic, amb un esforç dc renovació, el retrobament i la prolongació d'ell mateix: del seu món a la ressonància de l'espai. Són molts els aspectes que el compositor venecià ha deixat a l'aire, en aquest espai que tant el preocupava. Són moltes les sensacions i els pensaments que hi han quedat suspesos, des d'aquella primera visita a la basflica de Sant Marc. Més enllà del seu pensament polític, el llegat artístic de Nono fa reflexionar per la multitud d'aportacions i avançaments, dels quals ens fa partíceps. Per això, entenem menys que mai la poca, la poquíssima, difusió que ha tingut al nostre país. Ara ja no serveixen les excuse~ polítiques en un món que la constitució defineix com a lliure. No serveix. I caldria exigir una atenció especial cap a la seva obra , perquè se'ns està amagant un dels personatges més destacats de la música dc Nono en els programes dc tants i tants concerts que es fan. I és responsabilitat, i un dret. el fet de voler-la conèixer. Nono va morir a la seva ciutat, el 9 de maig del 1990. Han quedat els testimonis dc la seva obra, per a trobar-los enmig de la quotidianitat que ens envolta. La música de Nono cal, sobretot, escoltar-la amb calmJt, perquè no és música dc divertiment. Es una música tensa, perquè el seu moment històric ho va ser, de tens. De vegades és agressiva, perquè la idea sorgia sovint dc l'espant i la violència del nostre món. Però, també, moltes vegades é~ una música de pau. perquè també en el nostre món s'oculta, tímidament, el sentiment de combatre la injustícia. Així és com pateix, comparteix i arriba la música de Nono: recull empremtes i va vivint, com la vida mateixa, en un llenguatge musical. El llenguatge de Nono es converteix en un tresor que difíci lment farà escola, perquè és fet de la seva vida i a partir de les experiències, que són quelcom d'intransferible i irrepetible. Deixem que cadascú visqui la seva pròpia vida. Recordem, això sí, que la de Nono va ser viscuda intensament. Carmino Malagarriga S< si al 11 f¡ e è e s s e TEMA u- s- Música per a fer riure fa el n- .... oa, ú, L'humor en la música instrumental :m :s. ns Jè 1b .el es :so- :s- ;i:s- es IC- ita Iel de >r- tr- ·~i ll- es IS- X. ,a un si- llS 'I de l iS <le )t, si;a, er, uè :n- tebé el ba va at- >n- es·tir in· :a- Jr- 1da :ga Degut a les pròpies característiques del so. sembla que és més lògic que la música sigui un mitjà per a expressar precisament allò que la paraula no pot fer. El llenguatge musical difícilment pot transmetre per si mateix un contingut tan específic com l'humor, ja que els vehicles més efectius per a provocar l'humor han estat fonamental ment el gest i la paraula; sembla, doncs, difícil que un tipus d'organització sonora pugui, per si mateixa, induir clarament a l'humor. El text i la seva relació amb l'humor, sobretot en la vessant operística, ja ha estat tractat per la «Revista Musical Catalana,. en algunes ocasions. Per tant , només voldria incidir en alguna de les manifestacions musicals i instrumentals on el compositor ha pretès transmetre humor en diferents graus. Si no utilitzem la paraula, com podem, doncs, transmetre l'humor? En moltes ocasions la possibilitat ha estat fora de la música, a l'exterior de l'obra. El compositor, davant la dificultat de provocar o transmetre humor només amb el vehicle instrumental, busca clements exteriors al propi resultat sonor. En la història de la música, són poques Ics vegades que hi trobem compositors interessats a provocar aquest estat d'ànim; i quan pretén una major eficàcia, el compositor situa l'humor a la perifèria de l'obra, i només en algunes ocasions li permet que penetri en l'estructura musical. La història, però, ens mostra alguns autors, a vegades amb sorprenents propostes, interessats a utilitzar l'humor com un ingredient amb més o menys transcendència dins la seva producció. Tres exemples del barroc Couperin, Farina i Bibcr són tres compositors que ens mostren tres graus di ferents d'humor. François Couperin va escriure al voltant de 240 peccs per a clavecí. Moltes d'aquestes peces pretenen reflectir una «idea,. i el La subtil ironia de la poètica de Couperin compositor els dóna noms per a suggerir imatges en concret. Entre les moltes peces, hi trobem la intitulada Les Culbwés. Jxcxbxnxs, evidentment un títol satíric que vol provocar el somriure. De tota manera, l'humor dc Couperin quasi no traspassa la frontera del nom de l'obra: sembla que la càrrega humorística reposa fonamentalment sobre el títol. Aquesta és una utilització de l'humor tangencial a l'estricte resultat sonor. Un grau major d'humor, el trobem en una obra del compositor Cario Farina. Farina va néixer l'any 1600, a la ciutat de Màntua; anys després el trobem a Dresden. com altres compositors italians de rèpoca, a la recerca d'un treball fix . L'especialitat de Farina era exposar «el nou art d'interpretar el violí»; per Utnt, ens trobem al davant d'un virtuós. Una de les feines del virtuós, si més no en aquella època, era destacar i cridar l'atenció sobre el seu art. La millor manera de fer-ho era escriure obres ~b <<sorpreses». El Capriccio stravagante és una mostra característica d'un procediment que serà habitual en les obres instrumentals que pre- tcnguin comunicar-nos humor; és el procediment de trencar el lògic desenvolupament formal. Farina, allò que fa en el seu Capriccio, és intercalar en una obra còmoda, clara i fins i tot «elegant» uns evidents col legno, i també sorprenents desafinacions, a vegades realment grotesques per la utilització de glissandi, cadascuna dels quals pot ser més «desafinat» que un glisando! A més d'això, dos ingredients més per a sorprcnd rc'ns (també, ingredients indispensables i utilitzats posterioment): Ics harmonies dissonants i Ics imitacions d'altres instruments, sobretot dels populars. Encara un tercer esglaó. Heinrich Ignaz Franz Bibcr (1644-1704) escriu una obra anomenada Ballalia, que dedica a Bacchus: claríssima dedicatòria per induir-nos a preveure allò que escoltarem. En aquesta obra de Bibcr, no trobem cap mena de dubte; els més de set minuts que pot durar són un seguit d'originals procediments per a descriure l'alegria de vuit mosqueters, més aviat ebris i de països diferents. Aquí, el compositor ens proposa una descripció molt concreta d'una situació plena d'alegria; la música, per tant, haurà dc tenir un fort component narratiu. El procediment més sorprenent és la superposició dc diverses melo<lics diferents, cosa que provoca contundents dissonàncies i una evident politonalitat. Una altra «invenció• és la de modificar el so d'un tambor, per evocar una sonoritat militar. Fanfares, una altra vegada collegno amb els instruments de corda i uns forts contrastos acaben conformant una obra plena de bon humor i dc troballes sonores. La Baua/ia és una de lc!:> obres més característiques, on rhumor penetra en l'obra i justifica tanr formalmem com conceptualment el treball del compositor. Una broma musical L'enginy dc Mozarr li permeté d'utilitzar molts procediments diferents per conduir la seva música pels camin que va voler. (329) 17 TEMA Llegint Ics seves cartes, descobrim un personatge a vegades divertit, burleta i fins i tot descarat. Era lògic que, en algun moment dc la seva obra. renectís aquestes característiques dc la seva personalitat. Si va escriure pàgines d'una bellesa i transcendència excepcional, també pogué utilitzar la música per a l'entreteniment i la paròdia. En una carta dirigida al seu parc, datada el 9 dc juliol dc 1778, parla dels Stamitz i els defineix com «dos la111enwbles esborro/ladors de notes. jugadors. borratxos i ba~assei'S». Aquest fragment demostra el menyspreu que tenia Mozart per als compositors que ell considerava poc honestos i dc poc talent. Entre els centenars d'obres dc Mozart, la paròdia no hi ocupa cap lloc important. però sí que n'hi descobrim algunes dc significatives. La més coneguda és l'obra Ein musikalischer Spass (traducció: Una broma musical). Aquesta obra, escrita l'any 1787, sembla burlar-sc dels músics incompetents {potser els Stamitl?) i parodiar els •desastres• que pot causar la falta d'ofici. La Broma musical dc Mozart està escrita per a sis instruments (ducs trompes. dos violins. v.iola i violoncel) i està dividida en quatre moviments. L'habilitat del compositor li permet anar i tornar dc la broma amb una gran naturalitat; així, ens trobem amb una peça fiu:i l d'escoltar, amb alguns tòpics del gènere i amb algun fragment, com ('«Adagio cantabil i», veritablement expressiu. Algú , però. havia d'interpretar el paper de bromista. Els «personatges» triats per Mozart són Ics ducs trompes que, sobtadament i en dos moments dc l'obra, sembla que «s'equivoquin» dc notes, i hi apareix la temuda disso n~ln cia. Curiosa és, sobretot, la segona broma dc Ics trompes. situada en els tres compassos últims de l'obra. Hi trobem la major sorpresa possible: uns acords finals escola de pedagogia musical Satie crea ww complicitat que ens pro,•oca 1111 somriure formats per la superposició dc diferents tonalitats; per tant. una cadència politonal. El recurs ha estat. doncs, la introducció d'elements aliens al lògic desenvolupament del material sonor; quant més evident és la distància amb la norma harmònica, més sorpresa ha de provocar en l'oient. Un parèntesi pura i forta és destinada a viure en la posTeritat», això en~ diu un poeta en el pròleg del Fatt.SI, de Goethe. Sembla com si el personatge imaginat per Goethe ens « ... l'obra MÈTODE IRENEU SEGARRA CURSOS PER A LA FORMACIÓ DE PROFESSORS ESPECIALISTES DE MÚSICA • al Parvulari i a les Escoles d'EGB • a les Escoles de Música i Conservatoris m a trícula oberta Informació: Secretaria. e/. Portal Nou , 13 08221 Terrassa. Telèfon (93) 783 79 72, de 9 a 13 hores Prepareu -vos per al futur previngués del gir que la creació artística hauria de fer. Prou de bromes (impureses?) per a fer somriure els aristòcrates. El compositor romàntic no està per a fer bromes. En les seves Memòries, Berlioz ens explica <•la impressió estranya i profunda" que va rebre llegint el Faust de Goethe en la traducció al francès que va fer-ne Gérard de Nerval. Aquests són els nous termes que atreuran l'interès dels artistes. Posteriorment, encara trobem exemples més contundents per a demostrar que el segle XIX no és una bona època per a les fri volitats musicals. El crític musical Eduard Hanslick (1825-1904) es distancia dels plantejaments romàntics i proposa : «La consideració estètica no p ot basar-se en cap circumstància que sigui aliena a la mateixa obra d'art». Podem deduir, doncs, que el pas que Hanslick planteja encara allunya més la possibilitat de les bromes musicals; per tenir efectivitat, és millor que les bromes vagin acompanyades de <<circumstàncies alienes a l'obra» . de IOl qu nc eo el in pe ut 111 li< L' l'< a la li m di q• Erik Satie Fins a Satie. cap compositor no havia tingut com ell una relació tan estreta amb l'humor. Personatge independent i fins i tot aïllat, Satie, en una part de la seva obra, ens fa l'ullet i crea una complicitat que, a vegades, provoca el somriure. En el prefaci de l'obra Sporrs et divertissements trobem un text que diu: «} e conseil/e de.fetli1/eter ce livre d'un doigt aimable et souriant, car c'est ici w1e oeuvre de famaisie». Aquesta obra data del mes d'abri l dc 1914, època on encara el text té importància; poc després, Satie anirà reduint els textos. En el període «humorístic», datat entre 1912 i 1915. Satie intenta combinar el text i la música per a oferir una obra capaç dc transmetre l'humor ingenu i sorprenent d'una personalitat excepcional. Satie utilitzarà dos procediments per a transmetre'ns humor: el primer serà provocant la sorpresa (una estratègia ja usual en altres compositors): els canvis sobtats i les cites d'altres músics seran els procediments habituals per a sorprendre; en segon lloc, trobem la utilització del text. Ací, la funció del text és «ajudan• a crear Ja imatge poètica que Satie vol transmetre, retorçant allò que la música sola difícilment podria expressar amb la precisió que Satie volia. L'humor de Satie pot ser poètic o satíric, però sempre és elegantment ingenu i enginyós. Només una breu mostra treta del fragment «La Pêche>• inclòs en Sports et Divertissements: «Murmuris de l'aigua en el fons del riu. Arriba un peix, un altre, dos més. Qui hi ha? És un pescador, un pobre pescador. Gràcies. Cadascú torna a casa seva, fins i tot el pescador. Murmuris de l'aigua en el fons _del riu». n 11 p d TEMA ica :s?) •m.es. ex- ~uc :rade ~u e •Ics sefria rd an- Jsi- La música, tranquil·la i sinuosa, ens ha descrit el riu, els peixos, el pescador, el retorn dels personatges i la tornada de la tranquil·litat al riu . Sense el text, podíem havernos imaginat perfectament que estàvem escoltant la descripció de Ics onades del mar; el compositor, però, ens ha concretat la imatge poètica. Amb la seva personalitat, Satie obre una porta que altres compositors del segle XX utilitzaran posteriorment per a crear una música comunicativa, rica d'imatges poètiques i ingènua. L'humor COl/temporani ~ir­ ixa el oya lis; •ro- ! àn- tinhutot !fa- :ro- ~ui- et tai- de àntexentext :de tent En el llibre Silence, escrit per John Cage l'any 1961, trobem un breu article dedicat a Erik Satie. Trenta-cinc anys després dc la mort dc Satie, el seu nom es recupera i es fa servir com a mostra d'uns plantejaments que cal continuar per a poder distanciar-sc d'una història i una tradició que pesen massa sobre la composició. «Acceptar que un so sigui un so i un home tm home; rewmciar a les idees d'ordre, les c~rpressions de se11timem i tota la resta de xerrameca estètica que hem heretat.» Aquest és un consell que ens dóna Cage per a poder escoltar la música de Satie. Nosaltres hi afegiríem que també ho és per a escoltar la seva música, una música que intenta tornar al so la seva puresa «natural». deixant-lo com un so i no com una conseqüència d'organitzacions exteriors a la seva pròpia naturalesa. La major part de les manifestacions humorístiques en la música actual han estat tractades amb ambigüitat; algunes obres poden provocar el somriure, però a vegades no sabem si això és una conseqüència Cage se serví, d'una nzanera molt personal, del model de Satie accidental o realment és la intenció del compositor. Tornant a John Cage, ¿fins a quin punt l'humor és present en una obra com 4'33'?: obra per instrument o instruments tacet, o sigui sense emetre cap so, amb l'única característica d'estar-se 4 minuts 33 segons dalt de l'escena. Aquest trac~<~ ment de l'humor, el trobem molt sovint en el teatre instrumental o en les obres on el gest té un paper important. A Catalunya, dos compositors han tractat l'humor a la música. Carles Santos, en alguns dels seus espectacles, ha creat imatges dc gran impacte auditiu i visual on a vegades és difícil evi- :r a >ro;ual tats ICC- se\cí. natforpoatie atí- 1U j "· . . but- 'n1ere was a fong pause. "ls that all?" Alice timidly asked. "'nwt all'; said Humpty Dumpry. "Good-hye"». Sembla del s Din el dos obre :asa ; de tar un somriure. Només, com a mostra, clos títols: Piano lerolero/ero/a/ero. o bé Beethoven, si W11co la tapa, què passa? En el cas de Carlos Santos, la combinació entre el fet visual i l'acústic és a vegades d'una força expressiva tan gran que provoca diferents sent iments a l'espectador, essent l'humor un ingredient que apareix sovint en les seves obres. L'altre compositor és Llorenç Balsach. Nascut a Sabadell l'any 1953, Balsach utilitza l'humor no d'una manera fàcil o immediata, sinó més aviat dc forma onírica. Ell mateix explica que, malgrat aquest humor, darrera la seva música es pot endevinar un cert aire malenconiós. Escoltant obres c:om Mtísica vironera, De Cctldetes a Moià o Gran copa especial, entendrem la subtil utilització de l'humor per a dibuixar un univers ple de ressonàncies poètiques. Finalment, un últim exemple de la utilització d'un text irònic escrit en la partitura i dirigit als intèrprets. Les Deu peces per a quimet de vent, de Li geti, compostes l'any 1968, estan plenes de comentaris que serveixen per a precisar qüestions d'interpretació. A la fi de l'obra trobem, però, un breu text de l'escriptor Lcwis Carroll. Quatre cornpasos abans d'acabar el quintet, trobem un Re del piccolo llarg i mantingut: quan acaba aquesill nota. el fagot interpreta un Do díesi piano i molto secco. Aquesta nota, quasi lligada al Re del piccolo, ens dóna una sobtada sensació d'acabament. A la partitura, hi podem llegir: com si el compositor digués als intèrprets: «Potser esteu decebuts? Doncs bé, això és tot. Adéu-siau! .. . Car/os Samos, la combinació del fet visual i l'acústic Jesús Rodrígue::. Picó (331) 19 TEMA p e b. L'ambient musical al setmanari satíric «¡Cu-Cut!>? El setmanari satíric barceloní «¡Cu-Cut!» nasqué garicbé amb el segle XX. Josep Maria Cadena explica a la Gran Enciclopèdia Cawlana que «¡Cu-Cut!" lou fundat el 1902. Adscrit ideològicament a la línia política dc la Lliga Regionalista (el mateix Francesc Cambó li don¿, el nom). el setmanari combatia el centralisme, i el lerrouxisme en particular. Fou editat per Josep Bagunyà i dirigit per Manuel Folch i Torres. El director artístic fou Gaietà Cornet (creador del pagès amb barretina, símbol del setmanari) i s'encarregaven dc Ics principals seccions Josep Morató,Eduard Coca i Manuel Urgellés. Hi pub! icarcn notables caricatures Llaverias, Junccda, Opisso, Apa, Bagaria, Smith i Lola Anglada. Una caricatura de Junceda, publicada el 1905 en ocasió del Banquet de la Victòria i. considerada ofensiva per la classe militar, motivit l'assalt i la destrucció dels tallers dc la revista, i la seva suspensió durant cinc mesos. Amb entrebancs poHtics i un gran èxit dc vendes (assolí un tirutgc de 60.000 exemplars) arribà fins el núl'ncro 518. El seu radicalisme i la seva virulència feren que els elements rectors dc la LLiga en determinessin la de!.aparició l'any 1912. Les cites i il·lustracions d'aquest article han estat extretes dc diferents números del «¡Cu-Cut!• dc l'any 1911. Les cites pertanyen a la secció Nyigo-nyigo, de crítica i informació musical, totes elles signades per Xim-Xim. Cal dir que només en citarem alguns passatges. d'aquestes cites, perquè són extremament llargues. Sobre l'1ís de les mitges incompletes i la Quaresma A Xim-Xim li han portat els Reis Mags diverses prendcs de vestir entre elles uns quants parells dc mitjons, cosa novedosa a l'època. (... ) Els escocesos només porten camalls, la mitja desde sota genoll acaba d'arribar a la sabata y ben be i sobre rot, frescos que hi mn. ¿Y els tirolesos? idèntic/1, /a meitat de mitja, diem quart de mitja, y surgeixi qui ¡•ulgui; segur que duren una eternitat. (... ) Si no 11 'han I'ÏStes may, els convido en aqests momems històrichs afersen pas- 20 (332) s \ ( ) ( Ella.- Què rols que'r digui? Els trobo magres, aquests concerts. Ell.- Natura/me/li! Com que són concerts... de Quaresma j sar les ganes a cim Liceu; els convido, naturalment, després dïwrer pres la papereta sota el pònich (es preu fixo y no'ls enganyaràn), els convido a 1•eure La Wally y allí podràn, sense gran esfors, discórrer sobre la utilitat d'aquc•.\ fa mitja incompleta ... (.. .) Els agradarà; si hi ¡•olen anar, demanin per La Wally, perla última que han estrenat al Liceu però no conjònguin si les seves simpaties són pera allò, que després no's trobessin ab els Mestres Cantaires, y com són tan diferents les obres... podria ser que no'ls agradessin e/.1 Mestres. Si m'han de creure a mi, l'agin a vèureles totes dues; aLJ;ÍS no s'equivocaràn, y sobre tot, no hi perderàn rès, perque si els agrada la música no's queixaràn del consell. Els Mestres duren desde qUtJrts de nou a /.a un.a, del 1•espre, naturalmem, y els en- treactes donenlloch al cigarrer just, de manera que cada nota surt a preu im•erossimil de barato, cem vegades més que ab La Wally. Això vol dir que si són bons comptistes y només poden gastar la pesseta, déixinse de mitjes i decàminse pel costat dels Mestres que'ls sortirà a preu de cacauets. (. . .) Rès, que ab tot i la simpatía per lo de les mitjes, faig acatament als Mestres. (19 de gener de 19JJ, núm. 452). Ara ja som a Ja Quaresma, època que porta la sort de no haver d'escollir bestiar, diu en Xim-Xim. Només cal escollir el peix. (. .. )Alabar sia Deu que en aquesta època ens porta el nyigo-nyigo pur, sense embolichs, y deixondida la ploma podem comensarne a parlar ab cara que mira a TEMA pasqües. Ens esperen sis concerts, sense'ls extraordinaris, y si això es temps de bacallà,ja remmcío pera sempre a la com. Perfer boca, en Costa ha obert la porta al Palau. En Costa, abans, era w1 noy, com tots ho hem sigut abans d'ésser homes, sols que ell, escullint d'emre les eines de vida el violí, s'hi donà manya, y, en pochs temps, va arribar a fadrí. Després, anam pel món aprengué de ferho tot més depressa, més nét y més polit, motiu pel qual a Bmsseles mn llicenciar/o aviat pera que no'ls prengués la feina. La que va fer dissabte al Palau era, en bona .fè, guapa; els gemechs y notes que sortiren d'aquelles quatre cordes, ben calculat, ho demostraren. Sembla extrany que ab pèl y bodells de bt:stia s'arribi a n'aquells prims y a n'aquells groixws. (... ). (9 de març de 1911, ntím. 459) Ser rei o ser Wagner - La l'eritm: no'ls cansa Hbgner? -A nosaltres no; com que hi \'t!JIÏ/11 ab cotxe. i f: En Ics línies que vénen a continuació. en Xim-Xim es planteja un dilema força semblam a aquell de Hamlet. Ser rei o ser Wagner? Vegem què hi diu. Si fos rey, m'agradaria anar vestit com aquell del mantó que surt al Tannhauser, y si el dest{ m'hagués deparat la desditxa de ésser bestia, no hauria escullit ni el lloro ni el drach de Sigfrid. (... )Per aLrò, seguint aquet meu criteri, si hagués d'ésser nuísich vole/rfa. serho que's veyés, vole/rfa ser Wagne1: Y ho vole/rfa se1~ ademés perque tinclría pà per la vida meva y la dels altres; vegin quanta gel/I s'hi mamé ara al Liceu gracies a n'ell: el màxim Viiias, el gran Borgaui, l'eximi Segura, el !ICII·cll Massini, la bella Roskowska, la guapa Kafial, lïntrèpit Kecllle1~ una cwTua fins a la Pau/eta, desfilen embutxacanrse y alabant a l'home que l'a fer el Tannhauser, pensà L'Or del Rhin, imaginà La Walkyria, concebf Siegfricd y acabà ab La Posta, perque no tenia més papa Ja ho he dir: per músic/1 1-lbgner; car.fins rindría el dò de viure tam com Noè. Và~inlo a veure que ara's posa en especies a clin liceu v diràn si tinell o no tinell rahó. (27 d'Ílbril de 1911, mí. 466) ll- ;i- es se :S- lo :s. JC lf, el o- 11- oa -No cama lí4nselmi, perquè ha pere/ur la veu i ha ringur de cridar el merge. -Si l'ha cridar, no la dèu haver perduda tant com això. El tom de l'Orfeó Català i allò que l'envolta Sens dubte, l'Orfeó Català, i per extensió el mateix Palau de la Música Catalana, així com ja hem vist abans el Liceu foren blanc de nombroses línies signades per Xim-Xim, degut al seu protagonisme de l'època. Si més no, en la cita següent (30 de novembre de 1911, núm. 497) es conclou que l'Orfeó s'ha guanyat. el cel. Els puell ben assegurar que a fa Missa tardana de l'O¡feó Cara/à, hi havía tanta gent diumenge com a la de quarrs d'una de Sant Francisco. Abans això 110 més es feya per Nadal; ara de Misses a mitja nir ne por sentir qui vol al palau de la Mtísica Catalana, y veig que, al pas que anem. }im a la Caza del Pueblo posa rim capella a fl d'evitar que algún dels seus ex-consellers concorri a la dels reacccionaris. Ja sabe11 que jo m'hi he donat del rot, m1wn de pene/re com soch, y si temps enrera cluptam entre anarquista o carlí, desde qite he sentit la Missa den Bach, m'he romat baquista, tam si fa reaccionari com no. (... ) Ademés, m'agrada la Uuró perque ho fa be. pe1que es noya, es soltera y no hi tindrà rès que dir ningú de que'm puga (333) 21 TEMA agradar; tocam a la Dachs, ja es altra cosa; per cu¡uet costat fi)rsostm/ent m 1w de agradar a mitgt•s; tot per la l'eu, pel demé.\, <'S casada i no l'lli a dir rés; encara tinci1111W cama bono. Den Nal'{m'O m'agrada la se\'(/ vibratoria roca/ yfins m'inclino damni la persuasim dicció den Bosch, però, si 1 tracten. díguinli que no 's rosegui el bigoti, que'/ pèl al l'l'litre! més aviat li jim'i mal que be. En Schll'eitzer m'agmdamolt més com a organisw que com a doctor, y Pn Massià, tant per la llargada del seu l'iol( com per l'abwu/6 de cabells que criden a la pinta, igual que les meves lmtxaques als diners. M'agradca en Vives pianista, en Gemni del ohoe. <'11 Rol'im trompeti1·ta. el trio de les barbes Comella, Pujol y Salwu que ab la l#rle Mllnen els quwre cartabons que han sosting/11 el pès d<• la milionada de notes que hem soportat aquets dies, y per fi, com compendràn, no pot fi¡//ar I 'agrado principcll endressat al suprem Mil/et per /'ai.xam de colls que haurà mullm ab sanch y aigua. Am. si jo tingués a mà de fè de baptisme dels homes, noys y noyes, aixís com dels professors que han intgen•ingw en aquest immens sormllàs. els anotaría a tots pera perpetuar/os en les planes de ¡CU-CUT! (... ) De lo Missa de Bach m'ha agradar tot, y igual que ell emono el Gloria, gloria per I'Otfeó Cawlà que s'ha ben guanyat el cel passam per aquest purgatori. El «¡Cu-Cut!,. mostra 1111es preferències afins a la .l'l'l'a oriemació política I ja per acabar amb aquest repàs del magnífic setmanari .. ¡Cu-Cut! .. , en Xim-Xim. en el núm. 500 (21 dc dc:.cmbre de 1911), ens ofereix una previsió dc futur. La veritat: no sé si sabia tirar lc~ cartes o potser tenia una bola dc vidre. Com cada any, al arribar aquet temps, s 'acosta Nadal, y això anirà duram menrres Deu 11dgui. - Quin dia serà que fiu·ill els pianos ab escensor! -Perquè ho diu, papà? -Perquè així 110 m'amohinara11 les escales. (. .. )L'any 2000 per Nadal, en la jòrma que anem progressam, en comptes de gall deurà menjarse aguila, y en compres d'auromò1•ils, deurà lw1•erlri awoaire.1· que marxaràn sense conductor: però me jugo un peix, que'/ nyigo-nyigo :.e mmpondrà. si fa o no fa. de les mateixes eines que OI'U)! Al Liceu segurament hi haurà Liceu. In que potser no s 'hi farà Madame Butterny. perque ningú sei1 recordarà; però si alial'Ors s'hi rorba una Berlendi, es possible y segur que la gent l'aplaudirà. fimi el que fossi. També deuràn haverhi orfeons com el Graciench que donaràn goig a lo que allavors serà cor de la ciwar, y potser wr co11cert com el de dissabte passar, els valdrà iguals picaments que ara, ab més pessetes que avuy La meva sospita arriba a somiar ab l'existencia, en aquelles fetxas, d'una socielat com /i\ssociació Musical que podrà fer, com feu divendres. w1a sessió finíssima de carnera alzom La succesora de la Damé podrà tenirhi més admiradors, més mèrits no; arquets com els den Casals, Ribas i Rm·entós, però les seves matzs tampoclr, y això sí que ho asseguro: si per aquell entonces l'Associació Musical dura tindrà ni menys ni més edat que la de 223 anys. (... ) Ja penso que de tot això últim ne farc'in bon ús pròximament, y pera que sigui ab més profit, no's preocupin del pervenir, tinguin bona gana pel gall y deixin l'àguila pera els del any 2000. Por Nadal, pues, les deseya que no lo passin gens prim, este su amigo XJM-XJM Recull fet per Teresa Martfnez 11m GENERALITAT DE CATALUNYA LA XARXA DE LA GENERALITAT APLEGA 169 BIBLIOTEQUES, JS ARXIUS 118 MUSEUS COMARCALS En lO anys: 1/n ue :m 11- ~s- 1b o- rà ~i­ la és li- 11- er ra 23 J(La xarxa de biblioteques de la Generalitat ha passat de 109 l'any 1982 a 169 actualment. W2(F:n el mateix periode,el nombre d 'arxius ha passat de 10 a 35. Thmbé s' ha creat l'Arxiu Nacional i Ja xarxa d'arxius històrics. ~La xarxa de museus ha augmentat,d'll l'any 1982 a 28 actualme nt. J (S'han creat noves institucions culturals,com ara la Filmoteca Nacional de Catalunya, el Consorci del Gran Teatre del Liceu, el Consorci del Palau de la Música Catalana i el Consorci de la Biblioteca de Catalunya. ¡(La recuperació del patrimoni arquitectònic s'ha central en la remodelació i la restauració del Palau de la Música, dels teatres Poliorama de Barcelona i fortuny de Reus i les restauracions de Santa Maria de Ripoll, Sant Pere dc Rodes, Poblet, Santes Creus, Vallbona dc Ics Monges i Sama ~faria del Mar. V S' ha inaugural el Centre d'Art de Santa Mònica, promotor i difusor de les noves tendències i valors de Ja crl'aci6 plàstica. I moiiPs c·osrs més. Però per construir el futur dc la Catalunya cultural estem fe nt encara més: O Creació i posada al dia d'espllis teatrals a més de 60 ciutats I viles de Catalunya, dins el pla de teatres de Catalunya, dotats d'una infrastructura tècnica moderna i completa. O Construcció del '!catre Nacional , amb dos edificis separats, l'un destinat a teatre de rcpetori clàssic;, i I'altre a altres obres, incloses les d'avantguarda. O Participació en la construcció de l'Auditori de Música dc Barcelona, amb unes dimensions aptes per acollir concerts d'orquestra simfònica amb cors. O Construcció dc noves instal-lacions de l'Arxiu Nacional de Catalunya. O Ampliació del Museu de la Ciència i la Tècnica. O Construcdó del Museu d"Art Contemporani, dins el Centre de Cu ltura contemporània de Ja Casa de la Caritat. Per a Catalunya és molt important millorar i completar Ics nostres xarxes i instilllcions culturals. Som un país amb una cultura pròpia i específica. Per això hem de defensar· la i tirar· la !'ndavant. •¡e •i- ·rin M er ez DEU ANYS DE FETS SÓN LA MILLOR GARANTIA DE FUTUR. TEMA ---------------------------------------------------------- Antologia de notícies, crítiques i reflexions musicals al setmanari satíric «El be negre» ( [ Abans d'atacar i riure una estona amb aquesta mostra antològica dc notícies, crítiques i rcllcxions musicals que sortiren impreses al setmanari satíric «El bc negre», voldria començar introduint l'esperit d'aquesta publicació, que m'ha estat un veritable plaer dc~cobrir, ja que només laconeixia d'oïdes, perquè tan sols tinc una mica més de vint-i-cinc anys... Albert Manent explica, a la ..Gran Enciclopèdia Catalana.. , que aquest setmanari satíric barceloní (1931-1936) nasqué inspir.tt en el francès "Lc canard enchainé». Editat per Màriu~ Gi freda, fou dirigit per Josep Maria Planas i, artísticament, durant un temps, per Valentí Castanys. El seu lo indiscret, mordaç, sarcàstic i provocador correspon a una època dc grans llibertats polítiques. Si bé la majoria dc col· laboracions eren sense signar, en foren redactors principals Rossend Llates, Àngel Ferrant, Joan Cortès, Carles Sindrcu, Just Cabot, Manuel Amat i Josep Maria de Sagarra. Les caricatures eren una arma de crítica i un complement valuós dc Ics sàtires i paròdics, en prosa o en vers. Els il·lustradors més assidus foren Castanys, Passarell, 7Tsner i Soka. Les víctimes més freqüents eren els radicals Lerroux i Iglcsias, els gem1ans Xirau Palau, els polítics i escriptors del grup •L'Opinió" (nucli d'Esquerra Republicana), persontages eclesiàstics, figures de l'espanyolisme, etc. Els temes eren literaris. polítics i d'espectacles entre altres, sempre polèmics i de màxima actualitat. En esclatar la guerra civil, deixà de publicar-se: elements de la FAI n'assassinaren el director, Josep Maria Planas. La FAI havia estal objecte de dures crítiques a «El be negre». Totes les cites i il·lustracions que apreixen en aquest artidc han estat extretes dels dos volums editats per l'editorial ·EDHASA (1977), en versió facsímil, que recull tots els números de «El bc negre», els quals han estat recopilats per Lluís Solà i Dachs. Mestres i cantams, sense pietat El mestre Joan Lamote de Grignon és un dels personatges relacionats amb la música, és clar(!), que compta amb un protagonisme força freqüent a «El be negre». 24(336) { { Especiades ciutadans: El senyor que emra al Liceu havent pagat la seva butaca Abans de mostrar alguns escrits del setmanari envers les seves persona i activitat, cal notar que molt poques vegades els redactors es posen d'acord en la correcta ortografia del seu cognom. Les cites següents pertanyen a la secció El be... toven, especialitzada en música. i aparegudes, respectivament, el 21 de juliol de 1931 i el 8 d'abril de 1936. DEl nostre Grinyole de Lamón, direc1or pe1pe1u de la Banda Mwlicipal, sembla que està enllestim un himne republica que és una meravella contrapuntística: el baix sona la Marxa Reial, les veus mitges, Els Segadors, i, a dalt de 101, unes variacions de l'Himne de «Riegos y Aterzas del Ebro». Sembla també que, per més mèrit, el conlrapum és reversible, de manera que, si esdevé cap canvi de siluació, el compositor no 1indrà més feina que capgirar l'ordre de Les veus en la forma més oponunis1a. Aquesta obra monumemal resum tota la vida i l'obra del mestre Grinyole. D La Direcció de la Banda anunicaja el gran esdevenimenc. L'audició de la Nol'ena Simfonia de Joan Lamote de Grignon 1rascrita per a orquestra de vent d'instrumems municipals, per «El meu don Luís•• Bee1hoven. Nosaltres davant d'aquest nom ens sentim francament al-ludits i prometen assislir-hi en corporació. L'esdeveniment s 'ho val, és un pas més per aquelles tan somiades representacions de l/tnell del Ubelung i Parsifal, de Ricard Lamote, transcrites per orques1ra d'instruments de municipals de vent per <d'altre Ricard» Wagna -So/fetes. Les dues cites següents, concises i contundents, també sobre el mestre Lamote de Grignon, apareixen, la primera, a la secció literària El Be. •. rnat Metge (4 d'abril TEMA de 1934) i a la secció Molt bee! (19 de maig de 1935). O El senyor Fogoue díkordeon s'ha comprat tma torreta a Val/carca. O El mestre Lamote de Grignon està posamnuísica a la reforma de la Constitució. l L'artista Raquel Meller, famosa cupletista i folklòrica dc l'època, també és objecte de divertides sàtiras. Veiem-ne tres mostres, dc la secció Molt bee! , aparegudes el 13 dc juny (les dues primeres) i el 15 d'agost de 1934. D Retorn al nou cems.. . Al Novetats hom pot veure la Raquel Mel/er cantant La Corte del Faraón. És a dir: més val sentir-/a que veure-/a, perquè en Cal l'o la .fa sortir acompanyada d'unes giris (!) que semblen acabades de desempenycu: Roquel cama allò de: Son las mujeres de Babilonia las mas ardiemes que el amor crea. Es 1•ell, oi, això? Doncs, al costat de la Raquel, encara sembla més jove. 1 més endavant comi nua ... O /, no obstant, Raquel Mel/er és una gran artista. Però tot arriba a cansar en aquest món. Fins les grans artistes. Sobretot quan no canvien el disc. D Una noto de las <<Las Noticias»: La noticia de la despedida de la genial artista Raquel Meller ha actuado de reactivo sobre el público que desea exteriorizarle su simpatía de manera entusiasta . Se considera que ha sido un acierto de la empresa del Olympia la organización de esta despedida. Francament, ho trobem poc amable. la ·el ¡;e- Oli ·uÍS» Jm 'en mt ;o- ~e- lS- de d» •O- de :e- ril 1 Ara li toca el torn al mestre Enric Morera, que tampoc se salvà d'aquest peculiar humor. Les cites següents pertanyen a la secció El be.•. toven, publicades els dies 20 de setembre de 1932, 28 de febrer i 6 de juny de 1933, respectivament. D El Mestre Morera treballa activament en una «Sama Espina» laica. O A l'Escola Municipal de Música s'ha inaugurat una classe de català per als alumnes assistems a aquella Escola. Ulltre dia, el mestre Morera, comentant això, digué als deixebles de la seva classe: «Mireu, nois, tot això de la cultura són p. .. ! Jo gairebé no en tinc, i la poca que tinic encara ern fa nosa ... ». D És esperada amb gran interès la darrera producció del mestre Morera, que sembla que portarà per títol «Amor i bona volumat», dedicada al seu estimadíssim amic, el 1ambé mestre Mil/et. O) Se suposa que fa referència a Pau/eta Pàmies, primera ballarina del liceu, a qui s'atribueixen cenes dosis de frivolitat pel que fa al recurs, no exclusivament en tasques de ballarina, de membres del cos de ball /iceístic. El compositor Jaume Pahissa rep un lractament en el qual es dubta, potser, dc la seva capacitat laboral. Sense més preàmbuls veiem-ne aquestes mostres, també de la secció El be... toven del 21 dc juliol dc 1931 i del 22 d'agost de 1932. D Diuen que el compositor Jaume Pahissa, vice-preside111 del «Partido de Derecha Republicana» a Barcelona, s'ha dona/ a la nnísica religiosa. Escriu acwalment 1111a missa on, ultra sis orgues, intervenen els xiquets de Valls, el cos de bombers i les noies de la Pau/era (1). L'obro avança .fervorosament, com totes les del mestre. Llàstima que, aquestes dar- gw1ti l'argumem de l'obra fi diran que representa el torpedejamem del «ÚIsitània». D El nostre Costa, també venw a l'or de Moscou!. Sí senyors. Els programes de/nostre violinista deien entre altres coses, que el concert començaria puntualment a l'hora anunciada, perquè la gent de les comarques poguessin pendre 1111 tren de retorn. Es veu que tingueren por de dir tota la veritat... : es tractava d'una concemració de rabassa i res! D El mestre Moreno Torroba, potser no és un mal1mísic, però si és un mal feixista. El nou cant de la senyera (Música del mestre Millet) Per damunt dels catalans ara hi ha un tlOII l1onorable que és amic d'en Grau Jassans. Au, Compauys: crideu l'Esteve, que us farà molt bon co;lat. Au, Companys: Lluhí que vingui, dl que sempre liS ha e>lllllal. Que en Comorua 110 hi falti, que és un xicot abnegat 1 li podeu fer pagti algun plat trencat. Per damuut dels catalans ara hi ha un nou hotiOrable que no és pas aquell d'aiJitnS. Oh, Govern de Calalamya presidit per en Companys I Si i:ll eus cricla i 110 ens allunya, tindre lli Estatut per anys. reres mesades, no hagi pogw sortir d'tm dubte molt complicat, a propòsit d'un do que no sap si fer-lo natural o bemoll. A nosaltres ens sembla que, com més natural, millor. D El mestre Pallissa treba/lafebrosame/11 en una òpera que no s'estrenarà mai. En Moraguetes diu que ja en té enllestits tots els entreactes. I per acabar amb aquest apartat de personatges, quatre cites més. Les dues primeres són de la secció El be. .. toven i es refereixen a Enric Granados (28 dc febrer de 1933) i a Francesc Costa (11 dc març de 1936). Les dues darreres són en honor al mestre Moreno Torroba (2 de maig de 1934) i al tenor Miguel Fleta (3 de juliol de 1935), ambdues aparegudes a la secció Molt bee!. D Ha estat llançada la idea d'aixecar w1 monument a fa memòria d'Enric Granados. Com sigui que Dljuntamellf no té-cap pesseta en el capítol de monumemalitzaci6, s'ha pensat seriosament a aprofitar fa baLuerna que l'escultor Blai destinava a honorar Pi i Margha/1. A l'ingenu que pre- S1 beu furt el timó empunya lot seran bons averanys, i en Lerroux i sa gardunya Iu perdran tots els afanys. Per damunt Jds catalans ara hi ha un nou honorable, protector dels navegants. I a la Lliga Catalana de1xeu-la ben reposar tJtrquè té la carn molt blaua 1 r10 eus en podem fiar. A aquell ximple mort de gana que amb el xarrasco s'alçà, la Mancom1mitat va abandonar. Per damunt dels catalam ara hi ha un tlou honorable .. Estimeu-lo, xics i grans 1 L'altre dia, davant de l'escàndol que es va armar amb motiu de l'estrena de La Chulapona, va sortir a l'escenari a dir que ell no era l'awor de la música de l'himne de fes joventuts d'en Gil Robles. Té ra6, el mestre Torroba. Ell només és l'awor d'un himne feixisra que les jovemws d'en Gil Robles no van acceptar perquè el l'Oren trobar dolent. La mas imporrame cdiroria1 dc publicaciones españo1a de obras musica les de estudio y de concierto ~\,oRli\!. oe "' . ~ Os 1Csr &e)- BOILEAU ~ ~ Provenu, 217 - Tcléfono 'liS S3 J4 08037 - BARCELONA En su propi o inrerés pida siempre TEMA L'emigrant d'en Calvo Sotelo lJul~u Dictmlur11, tJt:l IIICII CO'r, la meva frei.t ur a d'.:uyor¡¡r.te es mor! Ac¡uest remei eres tu, Dicta,lum, do diviuall, vinya geutil, rebost de ccmfituw, glòria imnwrtal I Aqudl! bdls tips que em fèiem tle pollas/Jcll ¡;cucrtú, eu•ear Je ma wfcmt.:sa, i punil dol~·, [tres Pnmo famós, ds bemfets que dot1àvem als SIJ.!Ires t11 que em t•tu tl11r del teu piJ la teuli resa, avui són pols I )Cmpre amorJs! MartÍtJc:t., ai!, nwmtre el nJ<! s uu•able Adtiu, gemsa11s; ucl¿u,>itw, lll•em! ; J.: més bou rur, que trist que est u: I fcm~s per nu 1111 gennà vent.able El règim nou, que ens omple d'improperis, 1 .:ucisa.dor I em fa /alie I Jo prou vasg Jir que sóc gran t:>taJi..ta On trobari aquell tirar de veta 1 un cap molt clar. tan reposat? ; Com 1m drap brut, un malvat soe~als.ta n1es 1111, mes ai I, se'm t'a tancar l'aire! a m'lsa fet quedar I cle l'estofat I Enlloc veuré les cares rialleres Ai I, el meu cor se'm trenca de trishtra; dels dictadors ja no puc més I Yauguas, Aznars, Gua.dall•orces, Barreres Si del fossar 011 jau la Dict.adura i aqudl Asm ós I jo la tragués I Ai, diputats, el vent que ací ara bufa Torto el savsàs, Rodríguez de Viguri, m'ha encostipat; Pont e l'auster, prego fervent que algsí us planti la llufa i més ençà, amb son posat de guri, d'sm Co-p d'EstiUI el Berenguer. Tots presidits per la fsgura noble Dolça Dicta.dura, de.l nostre rei, mare del meu cor, d gran Alfons, que pels mals del seu poble la meva freixura trobà el remei! d'enyorar-te es mori llliiTC D El tenor Fleta l'a ésser copiosamem xiulat amb motiu de la seva presentació a /'Oiympia com a «divo» de Luisa Fernanda. Per qué? Els que hi entenen, diuen que Fleta ha perdw la veu. Nosaltres, francamem, no ho vàrem llOtOl: Val a dir que 110 érem a I'Oiympia, com procurem sempre no ésser enlloc que facin sarsuela. Desfer entrellats i aclariments Ben segur que heu notat que a la segona c ita que ja hem vist en l'apartat anterior, sobre el mestre Lamotc dc Grignon, apareixia un petit entrellat que parlava d'una orquestra d'instruments de municipals de vent. Doncs bé, per si encara (segur que no) no heu pogut aclarir res de res, ara podeu saber de què va en la següent cita de El be.. toven (19 dc març de 1936) en el seu primer diàleg. El segon diàleg és de propina. D Primer diàleg: - Que vas sentir l'Orquestra Municipal d'instrumems de vent? -No, vaig sencir l'orquestra de vem d'instrtunenrs municipals! -Ah?. Em pensava que anaves a senrir l'orquesta d'instmments de municipals de vem! Segon diàleg Al matí següent de l'arribada del Go1•em de la Generalitat, al pati dels tarongers es trobaren dues personalitats de l'Orfeó Català amb un destacat esquerrà. -Home! -digué aquest-. Ahir no vàreu anar a rebre al nostre Govern i avui ja veniu aquí. - Oh! ja eren prou ... -No es tracta de quantitat, sinó de qualitat. -Que ja eren prou ... , ja està bé... ; si de cas, una altra vegada!! Aleshores, un fanàtic esquerrà, venut a l'or de Moscou, que ho escoltava, ja començava a donar ordres per a reproduir les canonades a la Plaça de la República per afer quedar bé als de l'Orfeó, quan fou interromput en els seus preparatius pel seu company que li digué: - Bieló, no badeu; que no veieu que ja s'han adherit a l'homenatge? Tota la tarda que els hem sentit en comprimits. (Sam Piu ens valgui!). Volia dir en discs!! I aquí teniu un altre entrellat que no és tal , perquè és ben clar, oi? Per cert, és de la mateixa secció i data que l'anterior. D Que Sou/ima Strall'insJry és fill del seu pare lgor Strawinsky, no ho dubte111. Que lgor Strawinsky és pare del seu }ili Soulima Strawinsl.:y, tampoc. Que fl·anoff Alexis Strawinsl.:y era el pare d'lgor Strawinsl.:y i que per tant Soulima Strmvinsky és el nét de Jvanoff Alexis Strawinsky, tampoc. Que la germaneta de Soulima Strawinsky es diu Pere, tampoc ho dubtem. Ara, que el fill de lgor Strawinsf...)• (aquest, com ja hem dit abans i no cal repetir-ho, és pare de Soulima Strawinsf...y) tingui mèrits com per a actuar de solista en el Gran Teatre del Liceu, d'això sí que ja en dubtem una mica. -Solfetes. Per acabar aquest apartat, tres peces de regal francament enginyoses. La primera i la segona són de E l be ... toveo (20 de setembre dc 1932 i 28 de febrer de 1933, respectivament) i la darrera de la secció Molt bee! , del 25 d'abril de 1934. D Els de la <<Música de Came ra» han reformat el reglament amb què fins ara haviell vingut regint-se els seus concerts. D'ara endavant, el concertista, aba11s d'iniciar el seu projectat recital, invitarà el públic a conversar animadament i els explicarà unes quantes facècies. Duram els intermedis, però, el concertista podrà tocar el <<lo te l'encendré", i altres peces clàssiques. D L'Ewerpense dels Cors de Clavé ha celebrat el cinquantenari de la mort de Wagner amb l'audició de La Favorita. Després, el conegut crític senyor Llongueres els ha tret de l'error, en dir-los que La Favorita és obra d'en Pahissa. D Una massa coral de Romania ha cantat al Liceu. Això ja és massa! Per camaires d'aquesta mena, en tenim ben bé prou amb els que baixen tots els diumenges del Migdia de França. Com a justa represàlia, proposem enviar a gran velocitat els cors de Ciaré a Bucarest. És el torn del Liceu El Gran Teatre del Liceu tampoc no queda impune de l'humo r d'aquesta publicacó d'abans de la guerra (i amb això no vull menysprear-la; és només una manera de parlar). Veiem ara tres cites refe rides al públic del Liceu, on sembla que hi ha de tot... La primera és de EI be... toven: la sego· na, de Molt bee! , i la tercera, de la secció El be a les fosques, de cinema i teatre (22 d'agost de 1932, 14 de febrer i 12 de desembre de 1934, respectivament). TEMA Piu • és de seu fill are ma ra- sJry sky cal ky) sra 1ue de :<li scesolt rf'- 1a- ms rel ex- er- al- -.:e- w- és, ha ·i ta m- D Semblo que /'arisrocràcia barcelonina decidirà no fer més el bot i romarà ol liceu, la remporada vinem. Fer i fer, els programes del senyor Rodés són prou dolems perquè els agradin. D En visra del favor de que és objecte el Liceu per part de les classes modestes. el Comité de l'esmentar re{l/re es proposa de corre:,pondre-hi jènt més suportable la temporada a aquestes classes llUll/Cades d'esnobisme per IIWIIW de posició, i esrà es/rllctumlllu/1 pla que fttria delnosrre Gran Teatre el primer teatre delmó11 de gènere líric jdvol e.~panyol. El director d'aquesta 1/0 \'G etapa serà el senyor Joaquín Montero, director del ja:.:.-band de «Ut Noche», i la inauguració de la remporada es farà amb San Juan dc Luz. Després vindran La Gatita Blanca, Las Bribonas. La Corte del Faraón, El Género Ínlimo, i altres. Sembla que /!tifons Roure hi col·laborà amb una adapracíó de Els Allotjats, sonors. En Lluís Calvo i en Josep Sampere lw11 ofert suïcidar-se. D Aquesta temporada sïw notat, al Liceu, ww major concurrè11cia de ge111 de diners. Semblo que això sïw degw a l'acord pres per les ba11ques d'adquirir llotges que, ram per wnt, són ocupades pels alts empleats. D'aquesta manera, els espectadors poden, si volen, seguir el curs dels cam•is i comprar i vendre va/01~1· duram els entreactes. I ara una petita dosi dc Liceu/política per als bons entenedors. La primera cita és de El be a les fosques (12 de desembre de 1934) i la segona dc Molt bee! (8 de maig de 1935). O A la primera representació dJ\ndrea Chenier al Liceu, en veure com carregaven monges i nobles tl la carreta de la guillotina, deia un espectador de pati, i de la Lliga, a la sem muller: - Mira què ens hauria passat si arriba a guanyar en Denetls. En deixar de represemar-se Andréa Chénier, el tenor Altube, que lti canta1•a, deixà de cantCll: -Em sap molt de greu - li digué en Mesrres-, però ja Ito veieu; hem de treure l'obra del carrell. Estem en estat de guerra ... i és massa revolucionària. D Dissabre, al Liceu, inauguració de la remporada de Balls Russos. O. si es rol, de la temporctda de Primavera. El teatre, ple com gairebé un ou. Aquests Balls Russos, són els de Montecario. O sigui els Balls Russos Blancs. Totes les dansaires, ben entès, són filles de ducs i d'arxiducs de l ~mtiga cort imperial dels tsars. Com es por 1•eure, aquestes noies 110 s 'han resignat a ballar-la magre. «El be negre» també es feu ressò dels conflictes directius del Liceu. El que comença com un misteri, si més no, acaba tenim la seva solució. Les cites següents són de la secció Molt bee! dels dics 26 de juny i lO de juliol de 1935. D L'altre dia, els diaris publicaven/a notícia que el Liceu havia estat adjudicat al Sr. MeSll·es. La norícia, però, no era certa, perquè I'antic empresari no \'(I tenir prou l'Ots i la cosa fou deixadtt pel setembre, que es cornarà a \'OtaJ: Sembla que la Junta dc Gobierno de Propietarios del Gran Teatro del Licco està ben decidida a no cedir el teatre més que a aquell empresari que es comprometi a presenwr La Favorita. amlada pel Pare I...aburu. D Sembla que el sucesor del senyor Joan Mestres en la direcció de/teatre del Liceu serà ... el mestre Pau Casals! Tal com sona. És a dir: ral com sona, 110. Perquè dubtem molt que el Liceu li na/li com el seu xel· lo. I ja, per rematar aquesta divertida antologia (bé, a mi m'ho sembla: m'ho he passat d'allò més bee), aquí teniu el darrer be... toven que informa d'un congrés dc musicologia bon tros peculiar {29 d'abril de 1936). XXXC/11 Congrés de Musicologia Amb gran èrit s'ha celebrar aquests dies lïmponawíssim XXXCI/1 Congrés de Musicologia. Ewre les nombroses ponències presenwdes en aquest magne co11grés deswquen, per la sel'a imporrància, les segiienfs: • Primera ponència. presentada p el delegat de Babilònia: l'origen de h•s barbes cargokLdes, degudes a u11 concert de mtísica contemporània que se celebrà en aquell remps. • Segona ponència, presematla pel represelllant dltnglaterra: Les obres de Ciryl Scotf en relació a I 'emulsió Scotl. • Tercera ponència . presenwda pt•l represellla/11 de França: origen de la nora re, re natural. re sostingut, re-w:mche i rechelieu. • Quarta ponència, presemada pel delegm d'Itàlia: els caneloni Rossini, amb sa/sc¡ ~r­ di, origen del ressorgimellf musical ira/iii. • Cinquena ponència, presentada pel delegat alemany: el calli d'en Ka111. que 110 té rés a 1·eure amb el can-can , 11i amb el cam dels ocells, IIÍ amb el carx-as-carx-can. • Sisena ponència, del delegar de Cuba: origen del son cubana i de la son dels altres. • Finalment. el delegat català presentà la segiient ponència: en l'època quatemària, primers indicis d'estrenes de les cançom que canta I'01.feó Cala/à amb les seves originals versions que s'atribueixen al Perezmoiaisauro. Enmig del més gran emusiasme i després d'lwver passat tots els congresistes per la barberia, on foren com·eniemme/11 assistits, es clausurà aquest gran congrés. Recull fet per Teresa Marrínez im iu- te- eó JJI de tÚ- :o- :ió 22 .e- ~ z ;;;""""e: ~ ió ....l u ~ E-< ~ o "" u ,;g ::s ~ ~ ::1 -~ u~ ....l ""e:o ou :;; c.o M o 8 00 "'o !;¡ o I u "'o ¡......~ "" ... ~> ~ ;;; :E o o"" > V) ::1 ~ ¡:).., ~ E-o V) > ::1 "''ü"' "'o "'o ... ell o :g o ~u ~ ..... u Butlleta de domiciliació bancària Butlleta de subscripció Senyors, els agrairé que amb càrrec al meu comptenlibrcta atenguin els rebuts que els presentarà CONSORCIS DEL PALAUDE LA MÚSICA CATALANA I DEL GRAN TEATRE DEL LICEU, pel pagament de la meva subscripció a la REVISTA MUSICAL CATALANA. Nom i cognoms Carrer Població Prov(ncia Titular Banc/Caixa Núm. compte Agència Adreça agència Població Desitjo subscriure'm a partir del número amb la quota anual O de 2.750 ptes. semestral O de 1.450 ptes. Núm. llibreta Signatura Telèfon Dte Professió O Faré efectiu l'import mitjançant D taló bancari adjunt D domiciliació bancària Per subscripcions a l'estranger, consulteu el preu. TEMA Manuel Valls, recopilador de facècies musicals I lnterpe¡.fat aquest sobre el motiu de la supressió, contestà: «És a causa que la parti!Ura que ens han enviat no tenia la regla». Per continuar mostrant aquest seguit antològic dc tot allò que té a veure amb l'humor en la música, els seus protagonistes i l'ambient que l'envolta, ara toca repassar el llibre del compositor, musicòleg i crític, Manuel Valls, Mtisica indiscreta (editorial Pòrtic, 1970) En el capítol Piano desafinats, Valls ens conta. • La pianista Anna M. de BlancaforT assajava una tarda a Sòria el programa del concert que hm•ia de donar al l'espre, en w1 piano que, natumlmellf, no estal'a afinat. La concertista l'a posar el cas en coneixement dels organitzadors. " Oh!. No s'anguniegi ni es preocupi -li respongueren els a1•isats personatges- el piano, a la nit, amb el fred es posa a to». • La mateixa pianista afirma que, a Càceres, en consUltar i denunciar que el registre greu del piano estava molt desafinat, els membres de la Sociewt Filharmònica localli asseguraren que: En este piano, las La censura i les multes de les autoritats competents també són causa de divertides situacions. En aquest cas. el guitarrista Narci:.o Yepes fou la víctima inocent. Manuel Valls, autor de Mú~ica indiscreta notas bajas no se usan. partitura comença amb un pianíssim que, en ser tocar a l'aire lliure, resultava quasi inaudible. L'esposa del director, una mica neniosa, tranquil·litzà la de làuror, que seia al seu costar: ,Ja veurà - li diu- quan el vent bufi de L'esr, se sentirà petfectament». Valls explica, també en aquest capítoL una anècdota referida a AHcia de Larrocha. en una capital gallega. La història és així. Un altra anècdota, referida a Xavier Thrull i Àngel Soler, dju: • A Montui (Mallorca), el violinista Xa- • (.. .) La nostra gran pianista constata amb horror que el piano amb el qual ha de tocar és un desgavell. Desafinar, dur de pulsació, erc. Breu: una calamitat. Denúncia i advt'rtimems de la pianista. Promeses de solució per part dels filharmònics locals. Hores més tard anuncien que el piano està arrenjat i a punt de solfa. L'afinació havia millorar, però el mecanisme era tan dur, que resultava impossible de tocar. Davant la nova contrarietat manifesrada per Alfcia, l'afinador aconsellà: l'ier Turull i el pian isra Àngel Soler donaren un recital. Fins aquf, res de panicular. El que ja és més xocant és que el primer tocava a l'escenari i el pianista al pati de butaques. La comissió organitzadora (?), davant l'anomalia, explicà: • Els homes són al .futbol, i no han pogur pujar el piano». Tot aclarit. •Usted, "priete", "priete" siempre fuerte .. ·"· (9-III-67) organitzar pel Club 49 que dirigí el compositor Joan Guinjoan, figuraven obres de Joaquim Homs, Josep Casanovas, Joan Guinjoan , Webem i Boulez, i, a més, una partitura de Stockhausen intitulada Refra in, obra molt complexa de realització, per a l'execució de la qual es requeria l'ajut d'un regle graduat, que era sobreposat a La pauta. Així s'obtenia un cicle de sèries que determinava en cada cas el resultat variable o aleatori de l'obra. El fer és que l'obra no es donà i, en el seu lloc, s1nterprelà Cèl·lules n? 2 de Guinjoan. Els concerts En aquest capítol del llibre de Valls, l'autor revull diverses anècdotes de les quals hem escollit les que segueixen. La primera fou explicada per l'esposa d'Òscar Esplà, i diu: • En un parc madrileny, La Banda Municipal donà fa uns anys una versió, per a aquest conjunt instrumental, de L'obra d'Óscar Esplà La nochebuena del diablo. La Aquesta que ve ara té a veure amb una regla molt especial. • En un concert de música oberta • Sembla ser que l'auroritar govematil'a imposà una sanció o multa a l'Oriol Martorell perquè. en un concert al front de la Coral Sam Jordi, s'havia excedir: la Coral va camar obres que no figura l'en en el programa, amb el corresponem perill per a la seguretat del país. Perquè el fet no es repetís en l'esdevenidor, s'extremà la vigilància i el representant de l'autoritat tenia cura d'avisar els protagonistes dels nous concerts de l'obligació de cenyir-se al programa i només al programa. A la vegada, els advertia de les sancions de què podien ser objecte si vulneraven tan prudent i discreta norma. A Narcisa Yepes, que actuà en un sol recital, li fou advertit amb aquestes sàvies paraules: «Por djsposición gubernativa ni pue- de cantar nada fuera de programa, nj debe cambiar el orden de éste, y si ¡i Itera las letras de lo que va a cantar sení multado». Yepes, aliè a la transcendència exrraorrfstica de la seva actuació, encara no ha comprès el perquè de ror. La lletra impresa De vegades els papers, o les lletres, també s'equivoquen. Potser són els follets folls de les impremtes. Però crec que, en aquests casos, es tracta de la cultura dels autors. Vegem-ne uns exemples que ens explica Valls: • A «La Vanguardia» del dia 27 de març de 1960 trobareu amb titulars destacats la següent notícia: Distinción al maestro Manén. Una condecoració? Una medalla? Una encomienda? preguntarà l'inquiet lector. Molt millor: la notícia diu que el nom de Joan Manén figura al Larousse. • El rotatiu madrileny «lnformaciones» del dia 28 de març de 1968 es lamema de l'equivocada referència d'un llibre francès que diu: Nicanor Zabaleta es rumano, i afegia tot seguit per a corregir el despropò- I I l I I s l 2 ) ·> s TEMA sit: Se trata de un guitarrista español (!) . (Recordi, el lector. que Nicanor Zabaleta toca el trombó ... què dic?: l'arpa!). • Sempre hauria cregut que Yehudi Memúlin era famós com a l'iolinista. Pero hom té sorpreses: A "La Vanguardia» del dia 26 d'octubre de 1969 podreu llegir la notícia d'una conferència d'aquest cèlebre arrista, que qualifiquen de cantantc i compositor. da parte, don (sic) Montserrat Thrrents interpretó obras de Manuel Valls, Josep Soler i Olivier Messiaen. de los años 1220, 1935 y 1908». (La Vanguardja, l-IX-67). Perquè m'afecta directament, aclariré que els anys o xifres en qüestió es refereixen a les dates de naixença dels esmentats compositors. No a les dates de composició de Ics obres. Allò que diuen els músics I per acabar amb aquest apartat, ducs mostres més: • Mestres Quadreny em deia: «Per a incloure com a música ·incidental en ww obra de teatre, m'encarregaren una partitura, la qucll, a darrero hom, per dificultats de mulltatge, no .fou incorporada a l'escena i, en conseqüència, tampoc a la representació. En el seu lloc -continua Mestres Quadreny- hi posaren tms fragments de I'Orfeo, de Gluck. Un crític: de teatre, cal advertir-ho, en comemar les incidències de la representació, remarcà l'especial qualitat de la partitura del11ostre compositor!» Aquest capítol explica situacions divertides protagonitzades per músics i compositors de casa nostra. La primera que veurem té com a protagonista Frederic Mompou. • Després de dubtes i vacil·lacions, la pianista Carme Bravo, esposa de F Mompou, aprengué a conduir. Naturalment, tot el dia es parlam dels problemes al volant, del canvi de marxes, del fre, del delco i de la dinamo. Amb motiu d'un concert en el qual actuam l'artista Giselle Herberr, Mompou, en plena psicosi de <<pedals», no es pogué reprimir i exlamà: «Aquesta noia embraga molt bé!». La ràdio i la televisió Dos mitjans dc comunicació; aquests que també tenen entremaliats follets. Valls recull un bon grapat d'errors (gawpos, segons l'argot d'aquest mitjans). Vegem-ne uns quants. • El dia 20 de febrer de 1961, una emissora de Barcelona, aleshores anomenada Ràdio Europa núm. 2, a dos quarts de nou del vespre, després d'tm fragment de Parsi fai de Hilgner informà aixf els seus auditors: «Acabamos de ofrecerles el fragmen- to "Las niñas tloristas" de Parsifal. .. » . Juraria que l'emissora en qüestió era Ràdio Juvenrucl. però no puc ni assegurar-ho ni afirmar-ho. Es radiaven unes obres per a clavecf interpretades per la gran clavecinista Wanda Landowska. En acabar la peça, el Locutor declarà: •Por Wanda Landowska, hemos radiado.. ·"• i seguidament anuncià: «Por la misma banda les ofrece- mos a continuación ... ». • Data: 17-XI-68, entre les 12.30 i les 13 hores. Ràdio Nacional (freqüència modufadada. Madrid). En acabar el primer temps del Concert per a violí i orquestra de Brahms (sofista: Ida Haendel), la locutora, deprés d'afirmar que s'ha radiat el concert, anuncià l'audició de la Quarta Simfonia de Brahms. Per les antenes continuà l'al·ludit concert. Acabat aquest, ens participen que hem semit la Quarta Simfonia de I 'esmentat compositor, i que L'orquestra, dirigida pel mestre E. Garcfa Asensio, interpretarà La suite Homenajes, de Manuel de Falla. Naturalment, entrà en òrbita La Quarta de Brahms... Ignorem si hi continua o no, I ja per acabar aquest repàs d'anèctodcs recollides per Manuel Valls, podem concloure amb aquestes dues que l'autor ha inclòs el capítol Calaix de sastre. Nicanor Ztlbaleta, tocant l'arpa aquest desfasament. I per acabar amb aquest apartat, toca el torn a la televisió. • A L'emissió Nuestro Mundo de la «tele», el locutor i presemador Eduardo Stínchez comenta les versions escèniques de Lohengrin de Wagller d'acord amb el projecte de Wieland Wagne1: En explicar la vinculació dels escenògrafs amb L'autor de L'òpera, digué: «Wie- Jand Wagner. como ustedes sabr~n. es descendiente del famoso W.A. Mozart...». La crítica Manuel Valls en ofereix alguns exemples de coneixement exacte envers la música per part de la crítica impresa. Valls aplega aquest tema sota el títol La critica, a la picota. Ací van unes mostres. • A l'estrena de Variacions sobre un tema de Chopin de Mompou , «lA Vanguardia» publicà per error que el tftol de l'obra estrenada era Variacions sobre tema de Pa- ganini. Dies més tard, en la secció crftica de «El Correo Catalcín» hom podia llegir: «Mag- níficas las variaciones que sobre un tema de Paganini ha .. ·"· La següent cita al·ludeix a un canvi de sexe i a un error de cronologia. • lA ressenya que el corresponsal de «lA Vanguardía» a Pamplona va fer de La Semana Internacional de Música Sacra, deia aixf, d'un concert d'orgue: "· .. En la segun- • Davam fa quasi calvfcie del violoncef.lista J. Ricart Matas, i pensant potser en Pau Casals i en altres violoncef.listes, algú afirmà: - Pel que es veu., hi ha instruments -com el violoncel- que fan caure els cabells. - 1 n'l1i ha que els fan créixer -replicà ràpidament el mestre Ricart Matas. -Quins? -inquirí l'intrigat interlocu/01: Ricart Matas contestà amb un somriure: - La RUitarra elèctrica!... • Un tenor de mediocre qualitat i classe (com a cantant) volia demostrar les seves aptituds al mestre Guamieri. Després de La prova, el tenor, ansiòs, demanà: -Què, mestre... ? Quin paper em recomana? -Crec que li anirà bé el de Vladimir de Fedora... -contestà Guarnieri. Es tracta d'un personatge que no canta. Recull a cura de Teresa Martfnez Si t'agrada la música, escolta Akelarre en clau de Sol: un espai de Catalunya Ràdio que dirigeix i presenta Montserrat Puig. De2a 4 la matinada del diumenge al dilluns FM 102.8 REVISTA MUSICAL CATALANA Festa de la Música Catalana 22 de novembre de 1990 I CONCURS INTERNACIONAL DE COMPOSICIÓ ((EDUARD TOLDRÀ, La «Revi sta Musical Catalana» convoca el I Concurs de Composició «Eduard Toldrà» per a obres les característiques de les quals es faran explícites en cada edició. Amb la referència a la figura d'Eduard Toldrà (1895-1962), hom ret homenatge a qui fou destacat violinista, compositor i director d'orquestra català. Les obres premiades al I Concurs Internacional de Composició «Eduard Toldrà» seran estrenades per l'Orquestra de Cambra del Palau de la Música Catalana, de Barcelona. Les bases per les quals es regirà el concurs són: 1. El concurs és destinat a premiar una o diverses obres de música orquestral de cambra, subjectes a la plantilla següent: 6 violins I, 5 violins 11, 4 violes, 4 violoncels i 1 contrabaix, amb la possibilitat d'addició d'u n màxim de 6 instruments de vent, 2 de percussió i cinta magnètica. 2. La durada de les obres no serà inferior a dotze minuts ni superior a vint. 3. El concurs és obert a participants de qualsevol país del món; no hi és establett cap límit peJ que fa al nombre d'obres presentades per cada concursant. 4. Les obres que es presentin hauran de ser originals i inèdites, no interpretades públicament amb anterioritat, ni premiades en cap altre concurs. 5. L'obra guardonada serà premiada amb 15.000 dò- de la composició, juntament amb el títol de l'obra, l'organitzador del certamen («Revista Musical Catalana») i el patrocinador («Epson») . 7. La composició del jurat es farà conèixer amb anterioritat al dia 31 de maig de 1990. El seu veredicte serà inapel·lab1e. 8. Les partitures que optin al concurs hauran de ser trameses (sense signar) amb un títol i un lema. En sobre a part es faran constar les dades personals de l'autor. 9. La propietat intel·lectual de les obres premiades és reservada a llurs autors, els quals queden obligats a proporcionar el material necessari per a l'estrena de les composicions guardonades. Això no obstant, l'acceptació d'aquestes bases de participació implicarà el dret de cessió al patrocinador, per un període de dos anys, dels drets d'explotació de les obres premiades, d'acord amb el dret europeu sobre el particular. 10. Termini d'admissió d'obres: 31 d'agost de 1990. Han de ser adreçades a «Revista Musical Catalana», CI de Sant Francesc de Paula, 2, 1, Tel. 301 li 04 - 08003 Barcelona; o bé a «Epson», CI de París, 152 - 08036 Barcelona. 11. L'acte de proclamació del guanyador, o guanyadors, del I Concurs Internacional de Composició «Eduard Toldrà» tindrà lloc el dia 22 de novembre de 1990, en el curs de la celebració (al Palau de la Música Catalana, de Barcelona) de la Festa de la Música, promoguda per la «Revista Musical Catalana». lars. Eventualment, aquesta quantitat global podrà ser distribuïda, a criteri del jurat, i d'acord amb la qualitat i quantitat de les obres presentades, entre dos o tres premis. 12. La participació al concurs porta implícita l'acceptació d'aquestes bases. Si sorgís algun dubte en la interpretació, serà presa com a base legal la llengua catalana, en què originàriament han estat redactades. En aquest cas, no podran destinar-se més de 12.000 dòlars, ni menys de 3.000 dòlars, a un sol premi. Barcelona, octubre de 1989 L'import del premi, o dels premis, serà fet efectiu en pessetes, al canvi vigent al moment de l'adjudicació. 6. Els autors de les obres premiades estaran obligats a fer constar en qualsevol interpretació o edició EPS ON. ORDINADORS-IMPRESSORES-TERMINALS PORTÀTILS REVISTA MUSICAL • Festa de la Música Catalana CATALANA 22 de novembre de 1990 I CONCURS INTERNACIONAL D'ASSAIG ((MANUEL VALLS I GORINAn La «Revista Musical Catalana» convoca el I Concurs Internacional d'Assaig «Manuel Valls i Gorina», amb la finalitat de promoure els estudis relacionats amb els diversos àmbits del fenomen musical. Amb la referència a la figura de Manuel Valls i Gori na (1920-1984), hom ret homenatge a qui fou destacat assagista i compositor català. Les bases per les quals es regirà el concurs són: 1. El tema dels treballs participants al I Concurs Internacional d'Assaig «Manuel Valls i Gorina» s'ha de referir a algun aspecte sociològic i/o cultural del fet musical en el món d'avui. Hom suggereix per a aquesta edició, el tema següent: «Validesa (o possible crisi) del concert públic tradicional», bé que el certamen és obert a qualsevol altra aportació temàtica. 2. L'extensió dels assaigs ha de ser de 12 holandesos com a mínim i de 20 com a màxim, escrits a màquina, i de 30 línies de 70 espais d'extensió. 3. Caldrà remetre els originals en dues còpies (sense signatura) amb el títol i un lema. Poden ser presentats amb pseudònim. En sobre a part, es faran constar les dades personals de l'autor. 4. Els treballs optants al premi han de ser originals, inèdits i no premiats en cap altre concurs. 5. Els originals concursants poden ser escrits en qualsevol dels idiomes europeus. 6. El concurs és obert a participants de tot el món. 7. El treball guardonat serà premiat amb 6.500 dòlars (xifra que comprèn, també, els drets de publica: ció a la «Revista Musical Catalana»). Eventualment, aquesta quantitat global podrà ser distribuïda, a criteri del jurat, i d'acord amb la qualitat i quantitat de les obres presentades, entre dos o tres premis. En aquest cas, no podran destinar-se més de 4.000 dòlars, ni menys de 2.500 dòlars, a un premi. L'import del premi, o dels premis, serà fet efectiu en pessetes, al canvi vigent al moment de l'adj u-• dicació. 8. Els guanyadors estaran obligats a fer constar en qualsevol tipus d'utilització futura, juntament amb el títol de l'assaig premiat, l'organitzador del certamen («Revista Musical Catalana») i el patrocinador («Epson». 9. La «Revista Musical Catalana» publicarà els assaigs premiats; i es reserva el dret, durant un any, de fer-ho amb altres que hagin participat al concurs, previ acord amb els respectius autors. 10. La composició del jurat es farà conèixer amb anterioritat al dia 31 de maig de 1990. El seu veredicte serà inapel·lable. 11. Termini d'admissió d'originals: 31 d'agost de 1990. Han de ser adreçats a «Revista Musical Catalana», CI de Sant Francesc de Paula, 2, Tel. 301 11 04 - 08003 Barcelona; o bé a «Epson», CI de París, 152- 08036 Barcelona. U. L'acte de proclamació del guanyador, o guanyadors, del I Concurs Internacional d'Assaig «Manuel Valls i Gorina» tindrà lloc el dia 22 de novembre de 1990, en el curs de la celebració (al Palau de la Música Catalana, de Barcelona) de la Festa de la Música, promoguda per la «Revista Musical Catalana». 13. La participació al concurs porta implícita l'acceptació d'aquestes bases. Si sorgís algun dubte en la interpretació, serà presa com a base legal la llengua catalana, en què origi nàriament han estat redactades. Barcelona, octubre de 1989 EPS ON. ORDINADORS-IMPRESSORES-TERMINALS PORTÀTILS MÓN SONOR RETRAT Ferran Sala: el contrabaix, objecte d'enamorament musical Vital, afable i convençut que les entrevistes són per als grans inventors, Ferran Sala ha estat fidel company del seu instrument. Durant prop de cinquanta anys, ell i contrabaix han arribat als primers llocs de totes les orquestres de Barcelona i, més important encara, han esdevingut mestres d'una nova generació de músics. Uns músics que han après, del seu mestre, a dignificar un instrument que tal vegada acabi sorgint d'entre l'anonimat. Ferran Sala explica que ell no havia de ser músic: que, si hagués viscut en alguna altra època i en altres circumstàncies, segurament hauria estat enginyer, químic o metge. «Però, per a mi, La guerra va ser un desastre: m'ho va tirar Tot enlaire. EL meu pare, sí que mlia ser músic; però en tractar-se del fill gran d'un matrimoni pobre, va haver de ser el primer de posar-se a treballar en el negoci familiar. Eren boters a Santa Perpètua de la Mogoda. Quan tenia temps lliure, anava caminant fins a Sabadell i, amb els dos rals que Li donava la meva àvia, es pagava les classes deguitarra, de primer, i de piano, després. Finalment acabà dirigim UllS cors, formam una orquestra i escril'illl música i lletres per a la festa dels avis». I Ferran Sala, sense proposar-s'ho, es va trobar dins d'aquest món. Diu: - El meu pare va ser qui va voler que jo eswdiés música. I com que, en aquella època, els fills eren més obedients que no pas ara, em vaig dedicar al piano. Vaig anar tres anys a Caldes de Montbui, amb Joan 1-6/ls i després vaig venir a estudiar al conservatori, amb Josep Bassas». - l quan és que comença a interessar-se pel contrabaix? - Per una casualitat. El meu pare va formar una orquestra vuitcentista i va trobar trompetes, violins, clarinets (per cert, el clarinet era el mestre Pmïelfa, que ara és aquí al Conservatori, i aleshores tenia 12 anys). Va trobar tot el personal menys el contrabaix. Jo anava a veure com assajaven; aleshores feia quart o cinquè de piano, i el meu pare sempre deia: «Ens falta un comrabaix i, aquest, estudiant el piano». ! rames vegades m'ho van di1~ que vaig 'g ,·b ;e r- zr el ?s '2 el l- l- •a MÓN SONOR acabar agafall/ el contrabaix. Iii ser ben bé una casualitat. Si hi hagués mancat una trompeta potser seria trompetista. Ara bé, aix( que vaig començar, em vaig prendre l'instrument molt seriosament. lilig fer dos cw:HJS en un any i quan vaig arribar a setè de piano (aleshores en lloc de deu cursos n'hi havia vuit) el vaig deixar. Vaig veure que, per a concertista de piano, s'ha de tenir un front moll ample; i només anar a tocar en una bolte i fer ballar la gent, no mag rada va. o sigui que em vaig posar a estudiar el comrabaix a sang i fetge, amb l'ideal de buscar el perquè de les coses; 110 estudiar per estudiar, sinó analitzar el perquè, i si la cosa la pots realitzar en un quart d'hora no estar-n 'hi mitja. A més, vaig tenir la sort de treballar durant 15 anys amb el mestre Toldrà, i vaig aprendre molt d'ell... En sabia, de mtísica! Sabia el perquè de cada cosa que feia. L'any 1947 hi ha oposicions a l'Orquestra Municipal de Barcelona, i Sala hi aconsegueix una plaça. A partir d'aquí, comença a tocar el contrabaix al Liceu, i a les orquestres més importants de Barcelona: la Filharmònica, la Simfònica, la de cambra Solistes de Barcelona, i a diferents orquestres que hi havia en aquella època. per acabar essent el primer comrabaix a totes les orquestres de Barcelona, excepte al Liceu, on hi va estar vuit anys. Paral·lelament a això, l'any 1957, morí el mestre de contrabaix del Conservatori i, sí bé en un principi el va substituir dc forma interina, s'hi ha quedat fins aquest agost, quan, havent fet els 65 anys, es jubila. -El contrabaix, però, no deixa de ser un instrument d'acompanyament. No li resultava més agraït el piano? -Bé... Espero que ningú no s'eJifadi, però jo penso que els instruments de cor- da són més humans. Per a mi, el millor instrument és la veu i després ja 1•énen els de corda. El primer, perquè és ww cosa teva, que surt de dins; el segon, perquè també es fa teu: per a fer una nota, hi has de posar el dit, has de fer la pressió, hi has de posar l'arc... , has de fer moltes coses! f , amb un piano, només has de prémer una tecla ... , amb certa gràcia, evidentment.' A mi, personalment, el piano em va cansat: .. , la manera de produir els sons. En començar a tocar el contrabaix a les orquestres i veure aquells crescendos... , surt més de dimre; és com el cant. Jo no he somniat mai que toco el piano per al món; però que canto, sí. Si jo hagués estat cantant, hauria estat l'home més feliç del món. /l'instrument de corda té això: que va més amb la persona... , has d'estar pendeflf de moltes coses. Amb el piano, per a fer de concertista, és una lluita molt gran, és una dedicació total i (potsel~ és una apreciació molt personal) els concertistes em fan llàstima. En canvi elmernbre d'una orquestra, amb un sou fix, amb rutina tal l'egada, potser és més feliç, el cor li fimciona més bé. Recordo que, quan al mestre Pau Casals li deien: «Vostè, amb el violoncel, ha vist molt de món». «l o? - feia ell- He vist molts hotels, molts escenaris i moltes estacions de ferrocarril». Per a mi, el concertista arriba a ser w1 monstre esquizofrènic, blanc, que no l'Stà per ningtí, sempre provant i tocant .... Acaba, i cap a l'l10tel, sol. Dina i... concert fins l'hora d'at/(/r a dormir: I cada dia igual. Mare me1•a! De fel. jo potser hauria preferit tocar el violoncel, mes que el comrabaix. Però, casualitats de la vida ... N 'estic content, no en ftlig cap menyspreu. Fins i tot, he tingw discussions perquè hi ha qui el menysté i diu: «Ese del guitarrón». !l'altre: «Mira, una guitarra grossa». I jo m'hi tomo... Mill que el tractin bé. Més d'una vegada he hagut de renyar algun alumne perquè portava l'instrwnenr pelat i brut: «Escolta, LLt. Això no pot se1: Tu, molts esmòkings, molta bona posa ... Però el comrabaix s'ha de porwr envemissat i polit com un moble. La rau/a de/menjador de casa teva, la tens pelada COlli aquest contrabaix? Au, doncs: mira de dignificar l'instrument». Que és un instrument d'acompanyamem? sr, p er() també hi ha concerts per a contrabaix. clins de les seves limitacions, és c/01: É~ evident, però, que els instrumellfs de concert són la veu, el piano, el violf i el violoncel. Altramellf, s'aprecia la bona voluntat. l'esforç de l'l1ome, la tècnica; però fins aquf! Perquè, d'un concen de tuba o de fagot se'n por aprofitar el senyor, però no MÓN SONOR dóna per a més. -Considera que ~s un instrument poc conegut? - Cada 1•egada s btudia més i es coneix millor; cada 1·egtula es toca més com una l'iola grossa, i aüò l'li bé. Quan et diguin: Aquest commbaix sembla tm I'Íoloncel, ma/amem: el «cel· lo» jet parella amb el violi, i el contmbaix. amb la viola. Ara cada 1·egada es toca millor, més net i no talli a cops, tt Itt patamda, a la força brwa. com abans. Hem tingut la son que hem passat de les cordes de tripa, el/ormes, molt movibles segons la temperatura, a les metàf.liques. Potser la qualitat del so 110 és ben bé la mml'ixa; potser n'hi .falta una mira ... Perr) tow la resta són faciliwts. En st•r les cmrles més primes, més tliíctils i més resistel/ls - abans es trencaven en 1111 tres i no res- . el contrabaix és més esponwni, està llum tm més baix de cordes, els arquets pesen menys que abans i la comoditat faciliw I 'execució. No l'Ull dir que ara en sapiguem més que abans; però és ww altra mcmera de tocar, més neta. Abans, amb les cordes de tripa, hi havia algun passatge que era horrorós de tocar, perquè les cordes eren tan gruixudes que em impossible que la mà i la força de l'arc anessin ctlatma. Potser, si sttrt una tripa més dtÍctil, Ito tornarem a crml'iar, perquè el so de la tripa té una mica més de qualiwt que el metall. Però, posat tot a la balança, gua11ya el metall. Pel que ftt al ptíblic, lemamenr, la cultura, la gem, avança. Sí; l'any 1947, al Palau , hi /ta via uns senyors molt mudats, molt encartrollats però elit sembla que en sabien poca cosa, de mtisica. I ara lti vénen nois amb un tros de caçadora i et fan preguntes, que et dius «Ep!, Aquest sap per on l'O». -Com a músic, no hi ha alguna cosa que vostè hagi trobat a faltar? - Sí; en aquesta vida jo lte trobat a faltar coses. 111ig tenir la facultat d'acabar el comrabaix amb la guerra mundial i això em m privar de la sort dels nois d'ttra: anar a l'estranger, veure altres coses a fora iconèixer altres explicacions, altres persones. Ferran Sala. amb 1111 L'any 45-46, Hamburg estam destrun, Berlín també... , Viena, Parf.~, tot estcll•a destruït: no podia anar enlloc i tampoc no tenia cap cèntim. O sigui, que em vaig quedar tancat a Barcelona, a l'Orquestro Municipal i a la del Liceu. lilig començar a estalviar per comprar-me un pis, casarme... Wlig tocar en orquestres de cambra, el CoiiSen•atori, i així, absorbit,fins ami. No vaig poder dir: «Agafo tma beca i me'n vaig dos anys als Estats Units, i un altre a Londres». No sé si això hauria estat millor o pitjor, però hauria imemat cominuar la mar.xa que portam de j01•e, i veure fins a on arribava. Potser si hagués tingw un caràcter més viatger, quan era a l'orquestra hauria demanat un any d'excedència; però, /afamífia, els pisos... Amb tot, mira què és la ~·alumat: l'any 72, amb 40 i toms anys, i esse111 professor al Consen·atori, me'n vaig anar als cursos de Streicher, a estudiar l'arc aleman)~ i després a Salzburg. Encara que ja tenia la vida resolta, volia veure altres coses. L'altra cosa que he trobar a falwr a la vida és que, en ser commbaix, no m 'han volgut en un quartet de cardet. Crec que só11 com quatre cantants. Allò sí que m'hauria agradat, tocar el «cel· fo, e11 un quartet de cOJrla ... Això sí que jo pagaria, perfer-Ito. !també pagaria per fer un assaig de la Segona Simfonia de Brahms -això fa riure-, amb mí enmig dels comrabaixos, per sentir-me emparat de la Filham1ònica de Berlín. 1 allà, al mig, i semir els co11- trabaixos per tots costats, i tocar-la tota, de dalt a baix. Però també he tingut una son. Recordo que, l'any 1947, lti havia músics ja gmns que miraven el rellotge, rondinaires, que protestaven del repertori. I em feia ràbia copiós grup de tleixebfC's aquesta gent ... però vaig acabar que em va11 fer pena. Perquè, jo, aquest problema 110 l'he tingut, no m 'he preocupm mai per quam cobro i quames hores treballo: he estat per la feina , he mirat de complir tant si és ull co11cert molt compromès com si he tocat afina/s de cursos. Quan toco, no vaig a justificar cap cobramem. A mi, el cos porser sí que se m'ha cansat; però allò del.fimcionari, de l'avorriment, no. S'ha d'anar amb una mica d'amor, a la feina. No 11'hi Ito prou en posar-se darrera el contrabaix a 11wra fixada. Has d'estar esperam l'entrada, i anar amunt i avall amb tota l'orquestra. El 14 de juny de 1986, arran de la llei d'incompatibilitats, Ferran Sala. després de 38 anys de tocar a l'Orquestra Municipal. rep una notificació. on li diuen que té una «excedència voluntària... -I la seva tasca com a pedagog? - Doncs, també me l'he trobada sense buscar-la. Em van venir a buscar per unar al Co11servatori. De primer, com a interí, i després ja l 'CI ser amb contracte. I allà sóc. I , sense proposar-m'ho, resulta que molts dels meus deixebles estan col·locars. El bo del cas és que, a mi, la professió de pedagog, ni11gú no me l'ha ensenyada. Em van ensenyar a tocar el contrabaix i, u11a vegada més, vaig captar moltes explicacions de/mestre Toldrà. I he anat explicant allò que bonament m'ha semblat, amb uns eremples molt primitius, molt casolans... , poc filosòfics, però crec que sóc bastant absen'ador. Un mestre. per a ser-ho, ha l J'" .. .. ::-.... ,/ .... pl MÓN SONOR . ;. ,. '\<.fG;:·r¡,· .. ~r;l .~ d'arribar a baix de tot. No pot ser que, quan el d eixeble fa malament una cosa, el mestre li prengui l'instrument i toqui l'obra sencera a la perfecció: això no soluciona res! L'alumne queda igual que abans! Aquest senyor, asserveix el deixeble. Jo crec que s'ha de veure si l'alumne porta les ungles tallades o no. Els nenú de les mans premen més en un dit que en un cdt re. El puny, quina vida fa ? Si el veig nerviós, quins horaris porta, de què s'alimenta ... Vaig a parar a coses familiars, moltes vegades. I molta constància , molta paciència ... explicar-Ilo tot. De vegades, però, quan w1 alumne no capta una explicació, em sento defraudat de mi mateix. Em resisteixo a pensar que 1111 noi és de pedra. Li explico d'una manera, i no Ilo fa; Li ho demostro, i no; li explico d'una altra manera, i res; vaig, i li agafo el braç i no ho fa! I continuo resistimme a pensar que aquell noi és una pedra. Potser una altra persona li explicaria d'una altra manera, i ell ho captaria. I jo, a casa, l'(lig pensant: «Encara li pots explicar d'una altra mcmera ». / no em rendeixo. I , de vegades, d'alguna pedra n'he fet pa; potser pa moreno, però... S'lm de tenir mol10 paciència , observar molt I 'alumn e. Això, potser tothom dirà que ho fa; però no és cert. Hi ha molts mètodes d'ensenyar, i tots són bons; però els llibres, per exemple, no són la solució de l 'ense11yament. Et poden ajudar; però és el mestre que tens al damni qui t'ha de dir perquè no estires el braç, perque no prems prou. Tot això, a nivell tècnic. .. Després , ja re la interpretació. Sigui com sigui, puc dir en veu alta que m'he guanyat allò que m'lza11 pagat. 7ïnc u11 deixeble a Viena (al Concentum Música. a fa Simfònica i a l Conservatori); tres a Madrid (el solista de l'Orquestra Nacional, un a fa RTVE i una a la Zarzuela); els cinc o sis comrabaixo s de l'OCB, també; dels quatre que hi ha a la Banda Municipal, tres han esmdiat awmb mi, i els mit de l'orques/ra del Liceu i tots els de l'Orquestra del Vallès. Els de les cobles sar-danfstiques també els he format jo: els de la Marcwella, de la Bisbal, dels Momgrins, etc. Lli base és el 101. I la classe no acabo amb fa cosa freda d'entrar per lo porta i, «ric-rac, ric-rac» i adéu. No! Has de saber moltes coses d'aquell noi, i explicar-li anècdotes. Jo vaig estudiar p er a ser músic i, en fer de mestre, em demmwl'a si en sabria. Però, al cap dels anys, veig que hi ha uns vint o vim-i-cinc comrabaixistes que ja es guanyen la vida, als quals només els n'l1e ensenyat jo. A més tinc la satisfacció que, molts d'ells, e11 arribar a 7è curs han ma1~wt amb altres professors i han escoltat al1res explicacions. /més d'un ha tomat i m'ha dit que no li han ensenyat res de nou , pel que feia a la tècnica: no li han hagut de retocar res. - Així que, es pot dir que vostè posa per davant Ja tècnica i no pas l'expressió? - Per a mi, la primera cosa sempre és la tècnica; sense tècnica, 110 hi ha expressió ni res; és la base. A partir d'aquf, ja parlarem de l'expressió. No crec en aquesta gent a qui tot els va de cara a l 'expressió, i a qui falla tant la base: vall inflant nores, fan pauses en els canvis de posició ... No, això no pot ser! La meva mania és la tècnica. Quan alglÍ ja té resolt un passatge, potser és fred: molt bé! Però és aleshores quan li dius: <<Aquesta música és de tal època, i sïza de tocar aixf>•. Tot això no es pot dir si no toca afinar, si les 1wtes no són iguals, si els passatges no són nets. Sempre dic que 110 saben esuuJi(lJ: Si hi són tres hores, ww i mitja l'hali de dedicar als exercicis, a insistir en mirar el so. la vibració, a passar l 'arc bé, en els canvis de posició, etc. Ells et diuen: :.He estudiat tal11», i jo els dic:. «No; has tocat, ho has repetit moltes vegades, però no has estudiat». Estudiar és parar contínuament i obsen•ar, i veure perquè alió no sun bé. Quan els dic que esrudiii1 una peça, no vull dir que la toquin trema vegades. Vu ll dir que s'asseguin al damnt de la panirura, amb ell/apis i una goma; que comprovin a quin to està, les modulacion s, els arpegis, i que l'agin provant amb el propi braç com si fos e/ mànec del contrabaix. Quan ho tenen ben definit, ja poden agafar l'instrument i, aleshores, practicar-h o perquè fimcioni. El contrabaix té w1 so que abriga l 'orquesrra, li dónlJ color. El problema és que aquest instmment és de poques llOtes i que s'han de fer sonar deforma agradable, perquè de seguida es toma grotesc i fa riure. S'ha d'intentar rreure'nun so sonor, ample, àgil.. . p erò, sempre, a11ant-hi en compte. A mi. en ser de poble, el so em recorda, de qum1 era petit, les lloques obrim/es ales i abrigam els pollets. El comrabaix abrigo, abraça l'orquestra , la fa densa. Sóc partidari de la manera com toquen a les orquestres d/tlemanya i de Viena: allà no n'abusen. He vist set contrabaix os i ser «cel·los~>, però -per dir-ho d'alguna manera-, si el so de tots ha de sumar JO, els comrabaix os sumen 6 i els «CCI·Ios» 4. Volen que el so ompli, però que 110 molesti. I per això s ïw de tocar una mica bé. Perquè, ni 110 és així, sona grotesc. No Ito sé ... és l 'opinió del pobre afeccionat al contrabaix que sóc j o. Hi ha gem que opina el contrari. - Què en pensa dc l'etern problema de la manca de corda a Catalunya? - Ep! Aquest és wt terna per parlar-ne hores i hores. I que em revolta , perquè hi ha qui pensa que només es bo allò que l'e de fora. Estic dhc01-d que la corda és deficitària. Em sembla que el sol i el clima ens fa més gent de carrer, i més distrets. Crec bastant MÓN SONOR en lo geografia, jo. At¡uf no som gaire constants, ni som gaire tossuts. He estat a Vielltl i, allf a les 4 de la tarda ja era jòsc. Què has de fer si, a fora tot és nevar i ets a 8 grau,ç sota zero? Cap a casa. I, al/f, resulta que, per tradició, el pare toca el violoncel, i que la mare potser cama o toca el vio/f. I els petits van entrant en aquest món: 11 'aprenen coses. I si tenen Ja sort de poder em rar al Consen•atori de Viena, al/f hi ha una orquestra i hi poden sentir molts concerts, i òpera cada dia. Poden fer molta nuísica. I molts, toquen. I aixà també comporta que es respecti molt els 111/Ísics, jc1 que n'hi ha tants. Aquf, d'enzes no en som pas: som tan intel·li~ellfs com qualsevol estranger. Ara bé, passa que Ja constància, la concentració, el sacrifici no els tenim. A més, la disciplina dels Consen•atoris, les exigències, els condicionen més. Allà, si no estudien prou, l'Oli al carre1: I si això es fes aquf, o estudiarien o plegarien. Jo em tomo dolent, qum1 em faig vell; crec que, al Conservatori, hem de posar més suspensos: d'aquesfll numera, la gent estudiaran més l'any que l'l' o plegaran ... 'lhmanr al tema, no crec que, pel que fa al l'l'llf, s'hagi d'anar a cercar ningLÍ a l'estranger. Això ho dic en veu alta i es pot posar en lletres de motlle, perquè, a València, hi ha gent que toca molt bé. La corda és ww mica deficitària, però no tant com ens Ja presenten. Allò que cal és que els estudiants han de treballar més, s'hi han de lliurar, han de tenir Ja voluntat d'arribar a algun lloc. Això d'anar fem, de ser mediocre, de cercar l'aprovat per poder passar al curs vinent ... , ma/ameli/ rai f Perquè un aprovat d'un examen és tm aprovat en unes oposicions, i després no et voldran. Crec que també es podria canviar 1111a mica Ja política dels Consen•atoris pel que fa a l'exigència dels deixebe/s, i tal vegada també la dels mestres. Els estudiams hauriell de venir al Conservatori com si estudiessin medicina: més hores, més vegades i participar més del Conservatori. Però això és difícil de solucionar, perquè et trobes amb nois joves que no tenen temps de estudiar, ja que estam fent el batxillerat i només els queda una hora cada dia per tocar el contrabaix. Quan em diuen això, aleshores quedo desannat: no sé què respondre. Penso, només, que podrien ferho al revés: estudiar el comrabaix i, si els sobra temps, el batxillerat. Però això 110 pot ser, ja ho sé!. Crec que tot està mal planificat. Ei com posar una cafetera al foc dos minuts al dia. No serveix per a res. Estudiar 20 minuts dóna temps per què s'escalfin els dits; i quan comencen a agafar força, ja pleguen. /l'endemà, la mateixa cosa ... Al Conservatori d'aquí, entra un noi i quan en surt, n'entra un alrre... No hi ha comparacions. És una labor freda. A Manchesrer, per exemple, sabien que, a les rres faltes se11se justificar anirian al carrer. Són només cinc o sis per classe, i ningú no 1•ol ser «el vagó de cua~>. O sigui, que tots estudien més: els fan fer mLÍsica de cambra, tocar en conjunt, etc. Aquf, a Barcelona, tot és més fred ... -Quina és la musica que més ü agrada tocar, i quina, escoltar? -A mi m'agrada tocar i escoltar Strauss, Beethoven, &eh (la Passió segons sant Mateu), els corals de Brahms i l'òpera -en tinc més de seixama partirures completes-, Ravel i Debussy estan bé per a escoltar; però per a tocar, no tant: són quatre pinzellades, u11 pizzicato i fora. Txaikovski, en canvi em distreu tocar-Jo; però, de vegades, escoltar-lo se'm fa engwu:ós. El Trencanous, e11cara; però les simfonies, la Patètica, em pesa d'escoltar-la; ara tocar-ho no: em deixo ponar per la música, sóc un mes de la colla. També he tocat música abstracta, música concreta, «música abierta», música de l'esdevenir, música del segle XX, en les seves variams. I he fet vertaders esforços, sincers, per veure si m'entrava, allò, i si aconseguia que m'agradés... !no ho he aconseguit! Ho semo! Potser, algUJ1 moment, he trobat que estava bé. Però, després de tocar un concert aixf, escolro Ul1a ària de Bach i, francament, no es pot comparar! No sé si sóc un clàssic: vaig vestit i pentinat de clàssic i penso que ho sóc força. Deu anar amb la persona. Hi he fet esforços sincers! No m'he posat d'esquena a la música contemporània, però no he aconseguit que m'entri. Ara, hi ha músiques modemes que encara sonen bé; peró, n'hi ha algunes, que només en tenen el nom. És clar que, si la música i la pintura no progressen, amb el museu del Prado ja en tenim prou... Amb la música que no hi gaudeixo gens, és la de Stravinsky. I L'explicació és molt senzilla: és un gran compositor, i això wnb lletres majúscules. Però, per exemple, la Consagració de la Primavera, la toco amb ganes; però em trobo que només he de fer de bombo if·lustrat: vinga cops d'arc! Amb una sinfonia de Beethoven, amb Mown, un hi frueix ... -Què en pensa del contrabaix com a instrument de jazz? - Acwalment, el contrabaix es toca menys en ja·a. Quan va sortir la guitarra baixa, en va quedar més apartat. Però és un altre món, aquell. Veig que, els qui toquen jau., tenen molta intuïció; però quan veus com hi posen Les mans ja en dubto. Penso: «Si miréssim nota per nota, què passaria?» 7inc algun deixeble que toca jau., i ho toca molt bé; però, abans, s'ha tirat 8 cursos i després s'ha especialitwt enja:z. De primer has d'esmdiar l'instrument de base; després especialitw 't en allò que vulguis. - I, a partir d'agost? -Doncs, la jubilació: però ja m'està bé. A mi m'agrada molt el bricolatge, el cotxe i veure capelles, esglésies romàniques i gòtiques: sempre m'ha faltat temps per anar a veure'n. I, si el cap no em falta, poder anar a veure esglésies, castells, història... , ja és molt. Continuaré donant classes a casa. No m'avorriré, no. Ho tinc molt clar. També tinc programat, per a l'any que ve, pimar aquest pis. I si la cartera m'arriba, aniré a sentir concerts per aquf i per allà. La cosa que també vull fer, ara, és tornar a estudiar el piano... però, per divertirm'hi!/, per descansar del comrabaix, estudiaré també una mica el «cel·lo». Marta Porter i Talens 16 IJI:')C '/.IOl Dilluns, a les 2l.30 Jl.j.udin.~ del Pa/Ju Redu/ Pl.1cido Domingo Eruemble llblen ( Mcmbn-s dc la\ ien na l'hilh;¡nnonic Ordtestra) !1 Eugene Kohn (Piano) Ohrt-s l' pan· 5hubert,llach Bcttho\'t·n, Tostí, b r Tdtaikosk\', Verdi. Domzrui. Pucciru, C.le-J, l.ehar, Str~us~ 20iÚ part· Compos11nr e:;pan}ols b 11 ;- a a JY Dl;)l /.fOL Dijou.~. a les 11,30 H. jardins del Pal3u "ROJfEO El'jlliEITE" de S. Prokoflct• Cortografia: l1adimlr Vas.~Jliev Director: ~tstldav Ro.11tropovich Soh~ra: M:wmil/3/lo Guerra :s jo•·e Orquestra Gtml31tO·Soriètic:a Ballet del Teatre Stanlslavskl de Moscou n 2I IJJ:)l '/.IOL ,_ ). 1- ,,' lf 'e ·e :e Dissabte, a les 11,30 H. Muralles dtl Cam~e Per derrrn11nar !7 Dl;')ll.TOL D/t·tndres. a les 21.30 H•.Huralles del Carme Per òeterminJr 28 /)l:}L710L Dissabte, s Ics 21.30 H. Jturalles del Carme Gala d'Estrelles del Ballet ambjulio Bocca 28DE)L'UOL Dissabte, a les 20 H. Plap del Poble Diumenge, a les_ 21.30 H. ,Yuralles del Carmc- Concert Montserrat qb31.1~ /josep Camoras Cot JOrquestra de l'Opera Nacion:ú de Sopbia Orquestra dc l'Opera Nacional de Sopbla amb Xnier Guell '1f)itGO$T Dimarts, a les 11,30 H. E.~glésú Dl•·endres, a /e:~19,30 11. CIJustre Recit21 Cario /Jt'rgonzi l1ftnzo Scalera. (Piano) Ohrt-s: P<·r detenninar Concen Cbudi ..trimany 3D'AGOST Di-vendres, ~ le:~ 21,30 H. Muralle!> del Carme Redt21 Paata Burchuladze Orquestra de l'ópera Nacional de Sophia Director: Per determinar Obres: Per determinar Dijous a les 1Z,30 H. jardin¡; del Pabu "SAMSO:V ET DALILA "de C. Saint-Saens (Segona Fundó) JO DilC.OST .¡ D'AüOST Divendres, a les 22,30 H. Muralles del C:ume ~vn~ lA MAMMA" Dissabte, a les 19,30 H. E.~glésia Orquestra de C:unbra de L'Empordl LE CONVENIENZE ED INCOlVVENIENZE TFATRALl .¡D'AGOST de G. Donizetll Montserrat Caballé,jWlll Pon..~. Isabel Rer. Dissabte, a les ll.30 H. jardins del Palau "SAAfSON ET DALIU "de C. Saint·S.1èn~ josep Cattetas, .Yarj3¡ulipm-sek, &L1tteo Jlanuguerra. Bri:m Tetfe/, .4tiguel.-tngei7.:IJY.1ter :\m-a producció: Matio J'anare/11 Direcció C5Cènka: Tito Capobiwco Dlfecdó mW>ièa.l:}acques Delaçote Orquestra, Cors i Ballet de l'Opera 1\'adonal deSopbia Car/os Ch:Jusson, Miguel Angel Z:lpater No\'a producdíl: llorens CorbeJJa Direcció escènica. Emilio Sagí Dtrt'Cció mll,ieal:josé Collado Orquestra. Cors i Ballet de I'Ópera .Vacional de Sophi:J j.. rr a r. -· " 1, l. rr- 5- lS VENDA ANTICIPADA DE LOCALITATS ATOTES LES OFICINES DE 1.A CAIXA DE CATALUNYA ..dJlb. ""=i)(F SCHERZANDO ------ ------ ------ ------ -·~ I I d e: -- _.. - ~- . s ....- li J MÓN SONOR ARA • ABANS D'AHIR RE.SULIAIS DEL "V CONCURS DE PIANO PREMI CIUTAT DE BERGA .. El passat 30 d'abril, el Jurat del «Y Concurs de Piano Premi Ciutat de Berga» (organitzat pel Centre d'Estudis Musicals del Berguedà L'Espill), compost per: Antoni Be:.ses. Àngels Alabert, Anna M. Cardona. Liliana Maffioul!. Montserrat Perayrc. Albert Giménez Attcnellc i Neus Simon, <~torgarc n els següents premis: -Categoria A: Primer premi, desert; segon premi, desert: tercer premi per a Pilar LópezCarrasca Comajuncosas (de Sant Fruitós dc Bages) i Viviana Salisi Casajuana (de Manresa); Premi Compositors Cataluns per a M. Antònia Gomis Ferrer (de Cala Ratjada) ; premi conwrcal, desert. - Categoria B: Primer pre- mi, dcser1; segon premi per a Josep M. Comajuncosus Nebot (dc Gelida); 1ercer premi, desert; menció d'lronor per a Daniel Espasa Canadell (de La Canonja) i per a Eulàlia Vela Lópct (dc Barcelona): Premi Compositors Cmalan.\ per a Josep M. Comajuncosas (de Gelida); premi coma real. desert. - Cutcgoria C: Primer premi per a Josep Menor Martín (de Sabadell); segon premi per a Manel Guix Torno~ (de Barcelona) i Lluís Rodríguez Sal\a (dc Girona); tercer premi per a Xavier Josep Madi Muñoz (de Girona) i Mariona Fermlndcz Banque (de Barcelona) ; Premi Composiwrs Catalans per a Josep Menor Manin (de Sabadell); premi comarcal. desert. LA SIMFÒNICA DEL VALLÈS ENCARREGA UNA OBRA A BENET CASABLANCAS A Sabadell acaba dc signar-se un acord entre l'Ajuntament de la ciutat, I'Orqucstnl Simfònica del Vallès i l'Associació Catalana dc Compositors, pel qual cada any es farà un encàrrec a un compositor sabadellenc d'una obra que serà interpretada per l'esmentada orquC$tra. El primer encàrrec ha estat fet a Benet Casablancas. i la seva composició serà estrenada molt probablement la primavera pròxima. Sense sortir del terreny dc la difusió de la música dels nostres compositors. fem constar. tam- bé, que el !estival Nieuwe Muziek, celebrat el passat mes dc maig a la ciutat holandesa de Mildenburg va acollir obres de Xavier Benguerel, Benet Casablancas, Francisco Cano, Jordi Cervelló, Carles Guinovan . César Camarcro, David del Pucrto, Jesús Rueda i Jaume Torrent. Aquc!>t festival va dedicar una especial atenció a la música de països mediterranis ja que. a més dels esmentats catalans i espanyols, també s'hi oferiren obre~ dc compositors iwlians, grecs i dc Malta. VIII FESTIVAL INTERNACIONAL DE MÚSICA DE CANTONIGRÒS Del 19 al 22 dc juliol es desenvoluparit. a Cunionigròs, el •VIri Festi,al lntermtcional de Música•. Enguany. els grups i formacions d'arreu del món que hi participen són 32. Concretament, hi participen: 2 grups dels Estats Units, 3 d'Hongria, I d'Israel, l d'Alemanya, I de Brasil, 4 de Txecoslovàquia, 2 dc Iugoslàvia. 3 dc Polònia, I de Bulgària, 2 d'itàlia, 2 dc la Unió Soviètica , l de Grècia, l dc Sud-ilfrica. i I d'Irlanda. De I'Est:u espanyol, hi participen: I grup dc Canàries. I de Balears. 2 d'Euskadi i 3 de Catalunya. El dia 19 seran acollits tots els panicipants i hi haurà la cerimònia de benvinguda. El Festival s'obre amb un concert en el qual participen els cors i grups internacionals de dansa. • DEMA' El dia 20 tindran lloc ducs competicions: Ics de cors mixtos i les de cors tcmenins. I es clourà la jornada amb un concert otcrt pels cors i grups internacionals dc dansa. El dia 21 continuarà la competició de cors mixtos. masculins i femenins, de música popular. aixf com la competichí dels grups dc dansa. Jgualment aquest<t jornada, es clouri1 amb • ARA un concert. Finalment. el dia 22 hi haurà la competició de cors intàntils, una exhibició dc diferents cors i grups dc da nsa, i el Festival es clausumrà amb un concert. Per <t més informació, cal adreçar-se a: Secrctariu del Festival Internacional de Música de Cantonigròs. C/ Muntaner. 305, cntresor 2a. 0802 1 Barcelona. Tel. 201 77 Il. VI/ MOSTRA INFANTIL I JUVENIL DE CANT CORAL Organit7ada per l'Institut Català dc Serveis a la Jovent ut ~-· celebrà . u partir de la primera desena de m:m;: i tïns el 6 dc maig, la VIl M o~tm Infantil i Ju· venil de Cunt Comi. Aquesta transcendent manifcv tació musical s'estructurà en quatre categories: a) de 7 a 10 anys: b) d'li a 14 anys; e) de 15 a 18 anys i d) dc 19 a 25 anys. Les convocatòries prèvies tingueren lloc. durant el març i primers d'abril a Girona (4 cntitatl>). Lleida (11 entitat!.), Tarragona (10 Cnt itats). Sabadell (22 entitats) i Barcelona (22 enti tats). El nombre total. doncs, dc cors participants fou de 69, amb una suma global d'uns 2.500 cantaires. Un jumt valorà cadascuna dc les actuacions i seleccionà el~ grups que haurien d'actuar al concert final. Aquest jurat fou integrat per: Mireia Barrem. Xa· vier Bnliart, Ma Teresa Giménez. Josep Ma Grossal, Josep Lluís Moreno, Josep Navàs, Josep PrcnafC!a, Josepa Roselló. David Suricr. Mont!>Crrat Tous i Carme Valls. En l'audició conclusiva, al Palau de la Músicu Cmalana. el dia 6 de maig, intervingueren les entitats següents: Cor infantil Primavem (R iudom~). Coral Anna Ravell (Barcelona), Coral intàntil Els Estornells (Sant Guim de Freixenet). Grup coral Casp (Barcelona). Comi juvenil Nostra Llar (Sabadell), Coral Petits Cantors d'A mpo~ta (Amposta). Cor Infantil lli dc l'Orfeó Català (Barcelona), Cor Albada de l'Agrupació Cor Madrigal (Barcelona) i Coral Sant Vicenç (Mollet del Vallès). Cal remarcar I'acurada organit7.ació d'aquesta sessió. la fluïdesa en les actuacions dels grups participants. l'acollida càlida i satisfactòria per part del nombròs públic as~istcm, i el digníssim nivell artístic dc totes i cadascuna de les interpretacions. DONACIÓ DE DOCUMENTS AL CENTRE DE DOCUMENTACIÓ MUSICAL El Centre dc Documentació Musical ha pres possessió oficial d'un conjunt de fons de materials lliurat a aquest centre per diverses personalitats de la vida musical catalana. Es tracta dels fons següents: de Joan Bernet i Sala - lli bre~ d'història dc la música, biografies, tractats pedagògics i partitures- ; de Joan Roscll i Borràs - lliurat per Maria Pérez i Roselló- col·lcccioos de programes diversos (Banda Municipal. Coneens Jardí dels Tarongers, Orquestra Pau Casals, Associació Obrera de Concerts. Festi val de Prada. P.,nronat ProMúsica, Real Círculo Artístico. Orfeó Català. C. F. Junior. Guia Musical, Institut Català de Rítmica i Plàsticlt, Amics dels Jardins, Ateneu Barcelonès. Festival Internacional dc Barcelona. Associació de Cultura Musical. Generalitat de Catalunya, Concerts Daniel, Escola del Mar. Concerts Pro-Artc, Orquestr.t Nacional de Coneicrtos, Teatre del Liceu. Orquestra Filharmònica dc Barcelomt. etcètera): el fons Pere Voltes i Bou -cedit per ell mateix- dc partitures. revistes i articles: de Claudi Martínez Jm ben - cedit per Joan Lluís Martínez i Gironamanuscrits dc música de Claudi Martínez lmbcrt i d'altres, revistes. mètodes i estudis i llibres; de Carreras i Bulbena -cedit MÓN SONOR ABANS D:AHIR per Josep Rafael Carreras de Nadal- Llibres antics, partitures per a instrumenL~ solistes, biografies, revistes, cròniques de teatres; de Manuel i Armand Fluvià - cedit per Am1and de Fluvià i Escorsa- partitures, llibres de teoria, àlbums de partitures i llibres diversos; de Francesc Alfonso -cedit per Maria Josefa Altonso i SanchezcoJ.Iecció de partitures per a guitarra i partitures diverses; de Joan Llongueras, -cedit per Bartomeu Llongueras i Galí- manuscrits de música de Joan Llongueras per a cant i piano, manuscrits de música diversa, articles manuscrits o mecanografiats sobre música, opuscles, revistes i memòries, Uigalls de periòdics, programes diversos, epistolari, manuscrits d'obra poètica; de Manuel Valls i Gorina -cedit per Antonia Aubert vfdua Vallsprogrames de diferents cicles de concerts, revistes, catàlegs discogràfics; de Joan Balcells, cedit per Teresa Balcells i Llestarry- • DEMÀ partitures impreses, composicions de Joan Balcells, obres d'autors diversos; de Conxita Badia -cedit per Mariona Agustí i Nadia- música impresa, música manuscrita, programes i fotografies; de Maria CarboneUcedit per Francina Massià i Carbonell- métodes i estudis, música impresa; de Tomàs cedit per Teresa Tomàs- programes de concerts, revistes, opuscles de cicles de concerts; de Josep Maria Lamaña -cedit per eU mateix- volums de partitures, llibres de temàtica diversa, arxiu fotogràfic, calendaris musicals, revistes, progran1es, material iconogràfic, programes diversos, fotocòpies d'articles i documents, opuscles, etc.; de Joan Comellas -cedit per ell mateix- partitures de Joan Comellas: dAntoni Torrandell -cedit per Bernardo Torrandell- partitures d'obres dAntoni Torrandell; de Josep Casanovas i Puig -cedit per ell mateix- col·lecció de llibres diversos. /1 CICLE INTERNACIONAL DE GUITARRA A ALACANT • ARA Internacional de Piano de Santander està format per Federico Sopeña, president (Espanya), José Fraocisco Alonso (Espanya), Pedro lgnacio Calderón (Argentina), Philippe Entremont (França), Tibor Erkel (Hongria), Rex Hobcraft (Austràlia), Li Ming Qiang (Rep. Pep. Xina), Tatiana Nikolajeva (URSS), Rafael Orozco (Espanya), Pietr Peleczny (Polònia), Joaquín Soriano (Espanya), Gerden Stewart (Gran Bretanya), Hugh Tinney (Irlanda), Rosalyn Threck (EUA) i Giorgio Vidusso (Itàlia). • ABANS Les dues fases de la primera prova es faran del 19 al T/ de juliol. Les proves semifinals es faran del 29 al 31 de juliol, amb la col·laboració del violinista Pedro León i del violoncel-lista Rafael Ramos. Les proves finals, programades dins el XXXIX Festival Internacional de Santander, es faran el 2 i 3 d'agost, amb la coJ.Iaboració de la Scottish Chamber Orchestra, dirigida per Antoni Ros-Marbà, i l'Orquestra de Radiotelevisió Espanyola, dirigida per Arpad Joe. CONVOCATÒRIES CURSOS DE MÚSICA A CATALUNYA Amb aquestes llnies passem a infonnar d'aquells cursos de música d'estiu que es desenvolupen a diferents localitats catalanes, dels quals no hem pogut informar amb anterioritat. Es tracta dels que es faran duranr els mesos d'agost i setembre, i alguns a la tardor, en els quals creiem que, per raons de temps, encarc1 s'hi pot accedir. Tota la informació ha estat elaborada per la Direcció General de Promoció Cultural-Servei de Mú~ sica, del Depa11amem de Cultura de la GeneralitaJ de Catalunya. ID CURS D'ESTIU PER A CANTANTS. ALTAFULLA, 19-T/ D'AGOST Del 28 al 31 de maig i el dia I de juny se celebrà a Alacant el 11 Cicle Internacional de Guitarra organitzat per la Caixa d'Estalvis d'Alacant. A aquest JJ Cicle, hi participaren el suec Jakob Lindberg (amb obres de Sanz, de Múrcia, Sor i Aguado); l'alacantí Ignacio Rodes, acompanyat per Rafael Casasempere (flauta), Joaquín Patomares (violi), Arpad Babarcik (viola), Dagmar Remtova (violoncel) i Brigitta Danko (violí), que intt:rpretaren obres de Haydn, Dogson, Schubert i Boccherini; el català Àlex Garrobè (amb obres de Ruiz Pipó, Brotons, Manén, García Abril, Falla i Rodrigo); el duo argentí Garau-Millet (amb obres de Scarlarli, Kauffmann, Sor, Pignoni, Millet, Troilo-Mores i Piazzola); i el britànic David Russell, qui interpretà obres de Broca, Manjón, Aguado i Tarrega. PELL DE BRAU CONCURS INTERNACIONAL DE PIANO DE SANTANDER Del 19 de juliol al 6 d'agost se celebra el X Concurs Internacional de Piano de Samander, convocat per la Fundació Isaac Albéniz, que presideix Paloma O'Shea. Se n'han sol·licitat més de dues mil bases i les sol-licituds d'inscripció han estat 106, de les quals 86 passaren les proves de selecció, realitzades durant el passat mes de març a Madrid, París, Budapest, Munic, Londres, Nova York i ïoquio. Hi ha participat un total de 26 països. Gairebé mig centenar de joves pianistes de tot el món han superat aquesta prova preliminar per a participar al Concurs. El jurat que els seleccionà, presidit per Joaquín Soriano (Espanya), era format per José Francisco Alonso (Espanya), Nicole Henriot (França), Geneviève Joy (França), Salomon Mikowsky (EUA) i Wiktor Weimbaum (Polònia). El jurat per al X Concurs La direcció del curs i el professorat va a càrrec del grup The Scholars. El curs és per a treballar, en grups reduïts, els madrigals dels grans mestres europeus i un repertori més ampli de música vocal. Es tracta d'un curs intensiu per a cantants professionals o amateurs, i d'un bon nivelL Informació: Curs d'estiu per a cantants. CI de Romanino 14. 43893 Altafulla. Tel. (fJ77) 65 fJ7 48. Fax 238 95 57. XX CURS INTERNACIONAL D'INTERPRETACIÓ MUSICAL FRANCESC VIÑAS. BARCELONA, 22 OCfUBRE-3 DESEMBRE Curs adreçat a tots els cantants, sense distinció de veus, i dirigit per Marisa Vilardell Yiñas. Els professors i matèries són: Gino Bechi, òpera i interpretació escènica de l'art líric; Ana Maria Iriarte, música espanyola; Paul Schilhawsky, lied clàssic alemany, òperes de Mozart i acompanyament de lied al piano. Informació: Concurs Internacional de Cant Francesc Viñas. CI Bruc 125. 08037 Barcelona. Tels. (93) 215 42 Tl I 257 86 46. Il SEMINARI INTERNACIONAL DE FLAMENC CARMEN AMAYA. BEGUR, 28 AGOST-2 SETEMBRE Dirigit per Lola Huete, comprèn les matèries: cant, guitarra flamenca i ball. Els nivells de participació són: mitjà, alt i professional. Informació: Centre d'Experimentació i 1ècniques Artístiques Carmen Amaya. Mas Pinc. In55 Begur. Tels. (fJ72) 62 49 64 I (93) 241 Ol 49. X SEMINARI INTERNACIONAL DE JAZZ. CASTELLDEFELS, 22-28 OCfUBRE Dirigit per Tete Montoliu, aquest seminari comprèn e ls nivells superior i professional. Els professors i matèries són: Buster Williams, contrabaix, comboi teoria; Jim Hali, guitarra, comboi teoria; Max Roacb, bateria, combo i teoria; Terence Blanchard, trompeta, combo i teoria; Sonny Rollins, saxòfon, combo i teoria; i Herbei Hanckok, piano, combo i teoria. MÓN SONOR D'AHIR ra u~- • DEMÀ • Informació: Taller de Músics. CI Cendra 21. 08001 Barcelona. Tel. (93) 329 56 67. 1b 'e- ESCOLA D'ÒPERA. REUS, 27 AGOST-16 SETEMBRE .a- ls, :x D- 1b sh er ra li- Destinat a un nivell superior i dirigit per Yerzy Artyss. Es tracta d'un curs enfocat a la formació interdisciplinària del cant i a la possibilitat de fondre la interpretació musical amb la teatral. Els professors i matèries són: M. Molors Aldea i Ycrzy Artyss, tècnica i interpretació de cant; Ramon Simó, tècnica i interpretació teatral; M. Dolors Aldea, correpetició. Informació: Consorci de l Teatre Fortuny, Escola d'Òpera. Plaça de Prim 4. 43201 Reus. X COLÒNIA MUSICAL. SANTA CRISTINA D'ARO, 16-26 AGOST I iu 'lli ·ls e, ac ú~ L'objectiu d'aquesta colònia és fer classes de música. més que donarne. Es adreçat a tres grups d'edats diferents: gmp petits (lO i 11 anys), grup intermedi (12 i 13 anys) i grup dc nois i noies grans (14, 15 i 16 anys). El quadre de professors el componen: Irene Llongarriu. Títon Besalú. Enric Canada, Carles Besalú, Francesc Ten. Anna Ginesta, Lourdes Llauger i Anna Sanz. Les matèries són, per als grups petits i intermedi (per separat): cant coral, conjunt instrumental-Orff i conjunt instrumental-flautes. Per al grup de grans: conjunt instrumental-flautes i taller de percussió i ritme. També s'hi desenvolupa un taller de teatre i un taller de plàstica. Informació: Serveis Territorials de Cultura de Girona. CI Ciutadans 18. 17004 Girona. Teb. (972) 20 34 04 I 20 34 ·o&. VIl CURS D'ESTIU. TÀRREGA, 1-12 AGOST ;T >n Adreçat als nivells elemental. protessional i superior. aquest curs és dirigit per Josep Carbonell. L'objectiu del curs és treballa r la tècnica bàsica de I'instrument, embocadura, respiració i mecanis me; i treballar el repertor i i els diferents estils en ob res concretes. Els professors i matèries són: Dolors Serra, flauta travessera; Montserrat López, oboè; Josep Carbonell, clarinet; Frantisck Supin, trompa; i Josep M. Franquest, fagot. Informació: Secretaria del Conservatori Elemental de Música. Plaça del Carme 12. 25300 Tàrrega. Tels. (973) 31 29 65 I (93) 339 02 21. .E n CURS er Dirigit per Carles Trepat, el curs és enfocat a tractar els aspectes tècnics dïntepretació. El curs és adreçat a un nivell mitjà. Informació: Ajuntament de Tortosa. Plaça d'Espanya s/n. 43500 Tortosa. Tel. (977) 44 00 00. o- ns ta e- sn- DE GUITARRA. TORTOSA, 24-27 SETEMBRE JC ~. n- 111 CURSET DE PIANO FELIP PEDRELL. TORTOSA, 24-27 SETEMBRE Dirigit per Li liana Maffiote, el curs té com a objectiu el perfeccionament dels coneixements intepretatius. S'hi accepten tots els nivells. Informació: Ajuntament dc Tortosa. Plaça d'Espanya s/n. 43500 Tortosa. Tel. (977) 44 00 00. !O 9. IX CURS INTERNACiONAL DE MÚSICA CÀTEDRA EMILI PU. JOL. CERVERA, 1-15 AGOST S, !- )- És enfocat als nive lls professional i superior, encara que també s'hi contempla e l nivell mitjà. El curs, dirig it per Josep M. Alpiste, pretén cobrir preferentment l'espai dels instruments de corda, guitarra, flauta i piano, i ofereix Ja possibilitat dc perfeccionar-se en Ja tècnica i la interpretació, tant a nivell individual com en el treball conjunt en cambra i orquestra. Els professors i matèries són: Gonçal Comellas, Jaume Francesch, Ulruke Fleminig i M. Victòria Fernandez, violí: Emilio Mateu i Mi- ARA • ABANS D:AHIR riarn del Ca tillo. viola; Marçal Cervera i Richard Talkowsky. violoncel; Ferran Sala. contrabaix; Salvador Gratacòs. flauta; José Tomàs i Armando Marrosu, guitarra; Eugène Maegey i Jordi Mora, música de cambra i orquestra; i Miquel Farré i Sofía Puche, piano. Informació: Conservatori Municipal de Cervera. CI Major 79. 25200 Cervera. Tel. (973) 53 ll 02 . Vll CURS INTERNACIONAL DE MÚSICA. TORROELLA DE MONGRf, 15-31 AGOST Adreçat als nivells mitjà, superior i post-graduat, el d irigeix Rod ncy Friend. El curs s'enfoca a classes individuals de tècnica i interpretació musical, i a lliçons mag istrals, classes de música de cambra, concerts i recitals d'alumnes i de l'orquestra simfònica del curs. Els professors (membres del Royal College of Music de Londres) i les matèric~ són: Rodney Friend, violí; Jae Park, violí; Roger Bcst, viola; Christopher Bunting, violoncel; Susan Milan, flauta: Colin Bntdbury, clarinet; Michael Winfield, oboè; Geoffrey Gambold, Fagot; Alvaro Pierri, guitarra; Eleanor Warren, música de cambra; Xavier Joaquín (professor convidat), percussió. El curs compta. en l'apartat música dc cambrJ. amb The Royal College String Ensemble. Informació: Joventuts Musicals de Torroella de Montgrf. Apartat de correus 70. 17257 Torroella de Montgrí. Tel. (972) 75 83 96. VI PREMI CIUTAT DE REUS DE CANÇÓ PER A INFANTS, 1990 Aquest Premi té la doble finalitat de promoure la creació musical i de proveir Ics corals i les escoles dc música de repertori nou i adaptat a les estètiques actua ls. La convocatòria és d'1lmbit internacional i és adreçada a persones vinculades a la creació i la pedagogia musicals. Hi ha establerts cinc modalitats de participació, segons el tipus d'obres i les edats dels cantaires a qui van dirigides. Les modalitats són: 1) cantaires de 5 a 7 anys, cançó a una sola veu amb acompanyament instrumental; 2) cantaires de 7 a 10 anys, polifonia a dues o tres veus, amb acompanyament instrumental, o sense, o cànon; 3) cantaires de 10 a 14 anys, polifonia a dues o tres veus. amb acompanyament instrumental, o sense. A cada composició ha dc constar obligadament la modalitat a q uè es presenta. Per a cadascuna dc les modalitats hi ha un premi únic de 100.000 pessetes. Cada concursa nt pot presentar un màxim dc ci nc obres, que no hagin estat premiades en altres concursos. La part musical ha de ser inèdita, mentre que la lletra pot ser d'autor, i sempre en català. El temps de presentació d'obres és des del dia I d'agost al 30 de setembre de 1990. El veredicte del jurat es farà públic el dia 9 de novembre de 1990. Per a més informació cal adreçar-se a: Institut Municipal d'Acció Cultural de Reus. CTde Sant Joan n° 27. Casa Rull. 43201 Reus. IV CONCURS INTERNACIONAL DE COMPOSIC IÓ I ELABORACIÓ CORAL La Federazione Cori del Trentina. amb el suport de la provínc ia autònoma de Trento i de l'Ajuntament dc Trenta, i amb el patrocini dc la Fédération Européene des Jeuncs C ho rales EUROPA CANTAT, convoca per a l bienni 1990-1991 aq uest Concurs Internacional de Composició Coral, articulat en quatre seccions: composicions per a cor mixt i orquestra simfònica, orquestra dc cambra, orquestra de cordes i altre conjunt instrumental; elaboració d'un cant popular trentí per a cor masculí; i elaboració d'u n cant popular trentí per a cor mixt, femení o cor d'infants. El concurs és obert a tots e ls compositors italians o es trangers, sense lími t d'edat, i és dotat amb d iversos premis per a cada secció. que oscil·lcn entre 5.000.000 i 1.000.500 li res italianes. El límit d'admissió d'originals acaba el 30 de setembre de 1990. Per a major informació, hom pot adreçar-se a la Federazione Cori dil Trentino, via Cavour 34-38100 Trento (ltalia). MÓN SONOR CONCERTS • RECITALS • CONCERTS • RECITALS BARCELONA (BARCELO~ÈS) J ULIOL 17. dimarts 22 h. 22 h. 19, dijOUl> 20 h. 22 h. 22 h. 22.30 h. Plaça del Rei Casa Elizalde Fundació Miró Plaça del Rei Jardins Universitat Plaça del Rei Plaça del Rei Plaça Gaudí Plaça del Rei Casa Elizalde Fundació Miró Jardins Universitat Teatre Grec ?.7. divendrc:. 22.30 h. Teatre Grec 28. dissabte 22 h. 22.30 h. Plaça del Rei Teatre Grec 30. dilluns 22.30 h. 22 h. 22 h. Teatre Grec Plaça del Rei Casa Elizalde 20, divendres 21, dissabte 24. dimarts 26. dijous 31. dimarts 22 22 22 22 22 20 22 h. h. h. h. h. h. h. ALTAFULLA (TARR AGONÈ..()) 111 FESTiVAL DE VEUS AGOSr 19. diumenge 22 h. 21. dimarts 22 h. 22. dimecres 22 h. 23. dijous 22 h. ?.5. dissabte 22 h. Plaça de l'Església Plaça de l'Església Plaça de l'Església Plaça de l'Església Plaça de l'Església ARENYS DE MAR (MARESME) CICLE DE CONCERTS D'ESTIU I TARDOR J ULIOL 13. divendres 22.15 h. Església ?.7. divendres 22.15 h. Església AGOSf 10. divendres 24, divendres Concerto ltaliano. Dir: Rinaldo Alcssandrini. (Grec 90). A111oni Comas. tenor. (Serenates d'Estiu). Rosin Trio. Balkana. Música tradicional de Bulgària. (Grec 90). Feliu Gasull, guiwrra. Joaquim Alabau, violoncel, Àngel Pereira, percussió. Jazz clàssic mediterrani. (Serenates d'Estiu). Balkanu. Música tradicional dc Bulgàri<L (Grec 90). Banda Municipal dc Barcelona. Dir: Albert Argudo. (Grec 90) . Kk' uct. (Serem1tcs d'Esti u). Trio dc Barcelona. Mcssiaen. (Grec 90). Josep M. Apuricio, saxo. Frederic Giberca, percussió. (Serenates d'Esti u). Classic Wind Enscmblc. Mlluro Ghislcta, director i trompeta solista. Cor de Cambm Dyapason. Dir: Teodor Roura. ' J Orque:.tr·<l i Cor del Gran Temre del Liceu. Dir: David Robenson. Rossiniana. (Grec 90). Orquestra i Cor del Gran Teatre del Liceu. Dir: David Robertson. Rossiniana. (Grec 90). Banda Municipal dc Barcelona. Dir: Albert Argudo. (Grec 90). Orquel>tra i Cor del Gr.m Teatre del Liceu. Dir: David Robertson. Rossiniana. (Grec 90). Tcte Montoliu. (Grec 90). Quartet Barroc. Castell. Haydn, Vivaldi, Sors. 1Grec 90). JO\·e Cambra Instrumental. Dir: Carles Ponseli. (Serenates d'Estiu). The Scholars. The Scholars Baroquc Ensemble. Monteverdi. Grup Vocal Cunzona. d'Austdllia. Carles Cogul, barfton. Victòria dels Àngels. soprano. Manuel García Momnte. piano. The Real Group. dc Suècia. Jazz vocal. A 8, 1( I~ li e Orquestrd de Cambra de l'Empordà. Dir: Carles Coll. Amonio Ruiz Mellado. piano. x J1 21 2f 22.15 h. 22.15 h. Església Parc de Lourdes Trio Unda Maris. C.Ph.E. Bach, Fux, Vivaldi. Gmun, Telemann. Versàlil, quartet de jazz. Jazz. BEGUR (BAIX EMPORDÀ) XW OCLE CONCERTS D'ESTIU JULIOL 20, divendres 22,30 h. Església Gabriel Banat. violí. Radu Aldulcscu, violoncel. Carlota Garriga, piano. Brahms. AGOST 3. divendres 17. divendres 22,30 h. 22.30 h. Església Església 26. diumenge 22,30 h. Església Orquestra dc Cambra dc l'Empordà. Urna Y.~amat, soprano. Dir: Carles Coll. Jaume Francesch, violí. Anic Puig, violí. Aureli Vila, viola. Florine Munteu· nu, viola. Josep Bassal, violoncel. Esthcr Vila, violoncel. Brahms. Trio Mendel s~ohn , d'Amsterdam. Beethoven, Schumann, Smetana. 2~ e v Al 15 lg 25 u SI j{ BERGA (BERGUEDÀ) CONCERTS D'ESTIU 1990 AGOSf 25. dissabte 21 h. 20 Places del barri antic Pappa Joe's R.B. Jazz. 'li MÓN SONOR CONCERTS • RECIT ALS • CONCERTS • RECIT ALS BESALÚ (GARROTXA) VIl FESTIVAL DE MÚSICA JULIOL 20, divendres 22 h. AGOST 3, divendres 22 h. 5, diumenge 21 h. Antic Hospital de Sant Julià Alfonso Alegre. tenor. William Waters. llaüt i viola dc mà. Dowland. Morley, Narv<iez, Milà, Mudarra. Antic Hospital de Sant Julià. Antic Hospital de Sant Julià Grups de Joventuts Musicals de Besalú. Josep Maria Gironell, piano. Schubert, Debussy, Schumann, Viciaoa. CABRILS (MARESME) li FESTIVAL INTERNACIO NAL DE MÚSICA DE CABRILS JULIOL 27, divendres 22 h. La Fàbrica Orquestra dc Cambra Baden-Würticmberg. Oir: Rudolf Rampf. AGOST 4, dissabte 10, divendres Orquestra de Cambra de l'Empordà. Dir: Carles Coll. Queralt Roca, clarinet. Imma Vidal, piano. 22 h. 22 h. La Fàbrica Església CADAQUÉS (ALT EMPORDÀ) XIX FESTIVAL INTERNACIO NAL DE MÚSICA DE CADAQUÉS AGOST 5, diumenge 22 h. Església Mistislav Rostrovopitx, violoncel. 7, dimarts 20 h. Esglés ia Albert Giménez Cervera, piano. 10, divendres 22,30 h. Església Duo Crommelynck, piano. Rakhmaninov, Dvoník, Txaikovski. 17. divendres 22,30 h. Església Llufs Claret, violoncel. Alain Planés, piano. Schumann, Strauss, Chopin. 24, divendres 22,30 h. Església Orquestra del Festival de Cadaqués. Dir: Edmon Colomer. 25, dissabte 22,30 h. Església Orquestra del Festival de Cadaqués. André Watis, piano. Di r: Edmon Colomer. 31, divendres 22,30 h. Església Orquestra del Festival de Cadaqués. Dir: Edmon Colomer. CALONGE (BAIX EMPORDÀ) XXIll FESTIVAL DE MÚSICA DE CALONGE JULIOL 28, dissabte 22,30 h. Sant Antoni de Calonge AGOST 8, dimecres 22,30 h. 10, divendres 12, diumenge 22,30 h. 22,30 h. 17. divendres 22,30 h. Esbart Dansaire dc Rubí. Cobla La Principal del Llobregat. Ballet folklòric. Castell Medieval Carme Bustamante, soprano. Manuel Garda Morante, piano. Castell Medieval Josep Colom, pi:111o. Chopin, Falla. Castell Medieval Vicenç Prats, flauta. Robert Gonnella, piano. Poulenc, R. Strauss, Verdi, Bizet. Castell Medieval Wiener Taschenoper. Dir: Joan Grimal. Lo speziale, de Haydn. CAMBRILS (BAIX CAMP) XVI FESTIVAL INTERNACIO NAL DE MÚSICA DE CAMBRILS JULIOL 21, dissabte 22,15 h. Parc Samà Orquestra de Cambra de la Comunitat Europea. Dir: Thomas Dausgaard. 28. dissabte 22,15 h. Parc Samà New Vlams Symphony Orchestra. Liliaoe Questel, piano. Dir: Àngel Recasens. 29. diumenge 22,15 h. Santuari Mare Cor dc l' Escola Municipal de Música de Cambrils. Coral Verge del Camf de de Déu del Camí Cambrils. New Vlams Symphony Orchestra. Dir: Àngel Recasens. CAMPRODON (RIPOLLÈS) V FESTIVAL DE MÚSICA ISAAC ALBÉNIZ AGOST 15, dimecres 22,30 h. 19, diumenge 22,30 h. 25, dissabte 22,30 h. Monestir de Sant Pere Monestir de Sant Pere Monestir dc Sant Pere Urna Ysamat, soprano. Anionj Besses, piano. Chopin. Wagner, Schumann, Granados, Liszt, Albéniz. Orquestra del Festival de Cadaqués. Dir: Edmon Colomer. Beethoven, Ravel, Poulcnc. Coral Polifònica dc Puig-Reig. Dir: Ramón Noguera. Gershwin, Porter, Serra, Pons, Viladesau. CASTELL-PLATJA D'ARO (BAJX EMPORDÀ) SERENATES D'ESTIU JULIOL 20. divendres 22,30 h. Platja d'Aro Jardins de Orquestra de Cambra de l'Empordà. Jaume Francesch, violí. Dir: Carles Coll. l'Església Mozart, Toldrà. Txaikovski. Serra, Morera. 27, divendres 22,30 h. Castell Plaça del Castell Grup Batall . Trobadors. d'Aro MÓN SONOR CONCERTS • RECIT ALS • CONCERTS • RECIT ALS AGOST 3, divendres 22,30 h. Platja d'Aro Jardins dc I'Esglèsia Quartet de Bec Frullato. Rodríguez Picó, Guinjoan, Tabcrna-Bech. 10, divendres 22,30 h. Castell d'Aro Plaça del Castell El Fantasma de la Òpera. Jazz. 17, divendres 22,30 h. Platja d'Aro Jardins dc l'Església Horst Sohm , gu itarra clàssica. Toto Blanke, guitarra jazz. Xavie r Ballesteros, guitarra espanyola. Bach, Barros, Tarrega, Granados, Ballcsteros, Ccpcro. CERVERA (SEGRI À) X FESTIVAL DE MÚSICA D'ESTIU AGOST 22 h. I, dimecres 22 h. 3, divendres Universitat Audjtori 2: Quartet Sonor. Miquel Farré, piano. Schumann, Toldrà. Marta Gonzalez Maribona, piano. Schubert, Mozart, Mompou. Dolors Cano, piano. Jordi Vilaprinyó, piano. Xavier Joaquín , percussió. Josep Martínez, percussió. Concert de Professors del IX Curs Internacional de Música. 4. dissabte 22 h. Universitat 5, diumenge 22 h. Universitat 8, dimecres 22 h. Universitat 9, dijous 22 h. Auditori 12, diumenge 22 h. Universi tat Concert de Grups de Cambra del IX Curs Internacional de Música. Diego Cayuelas, piano. Brahms, Paganjni, Bach, Montsalvatge. Orquestra Simfònica Mlinchcr Jugenorchester. Dir: Jordi Mora. 14, dimarts 22 h. Universitat Concert de Cloenda del IX Curs Internacional de Música. CUNIT (BAIX PENEDÈS) U FESTIVAL DE MÚSICA AGOST 22,30 h. 4, dissabte 22.30 h. Il. dissabte 18, dissabte 28, dissabte 22 h. x Jl 21 A 9. IE L v J1 2! At Casal Municipal Quintet de Vent Harmonia. Casal Municipal Crup Concertare. Casal Municipal Quartet Sax Saxofonia. 11 L' x J1 Empúries Església dc Sant Martí L'Escala Riba Petita Joan Beumala, saxo. M. Emnia Milà. piano. Chopin, Schumann. Bartók, lbert. Milhaud. Horst Sohm, guitarra. Pcpe Camacho, guitarra. Xavier Ballesteros, guita rra. 21 2~ Al AGOST 7, d imarts 22 h. Empúries Església de Sant Martí Orquestra de Cambra de Girona. Dir: Lluís Albert. li, dissabte 22 h. L'Escala Església 14, dimarts 22 h. L'Escala P. Víc10r Catala Orquestra de Cambra de Baden-Württenberg. Dir: Rudolf Rampf. Grup Bytayna. Música tradicional catalana. 17, divendres 22 h. Empúries Ruïnes d'Empúries VESPLUGA DE FRANCOLÍ (CONCA DE BARBERÀ) CICLE DE CONCERTS D'ESTIU AGOST Aud itori 22,30 h. 3, divendres Carulla-Font 5. diumenge l2 h . Auditori Carulla-Font 10, divendres 22,30 h. Auditori Carulla-Font GELIDA (ALT PENEDÈS) X CICLE DE MÚSICA I DANSA AL CASTELL AGOST Església 19 h. 12. diumenge de Sant Pere del Castell GERRI DE LA SAL (PALLARS SOBIRÀ) VI FESTIVAL INTERNACIO NAL DE MÚSICA AGOST Monestir 22,30 h. 4, dissabte de Santa Maria ll, dissabte G 3, 22,30 h. L'ESCALA (ALT EMPORDÀ) L'ESCALA-EM PÚRIES '90 JULIOL 22 h. 24, dimarts ( 22,30 h. Monestir de Santa Maria 4. lO Marina Rossell. Josep Tero. Cançó. li l2 Dolors Cano, piano. Quintet de Vent Harmonia. Mozart, Brotons, Sardà, Strauss, Danzi, Farkas. Jordi Camell, piano. Haydn, Beethoven, Mompou. Granados. Scriabin. 15 Rafael A. Català, guitarra. Arnoldo Moreno, guitarra. Sor~. Català, Soler, Falla, Rodrigo, Brouwer. Piazzola. 18 Orquestra de Cambra de l'Empordà. Esther Vila, violoncel. Josep Bassal, violoncel. Dir: Carles Coll . Vivaldi, Serra, Toldrà, Txaikovski. 19 Camcrata de Barcelona. Dir: David López. Repertori barroc. 26 Camerata Internacional de Girona. Dir: Vartan Manoogian. Turull , Montsalvatge, Telemann, Txaikovski. MÓN SONOR CONCERTS • RECITALS • CONCERTS • RECITALS 18. dissabte 22,30 h. Monestir de Santa Maria Schola de Cant Gregorià de Santes Creus. Cnnt gregorià. 25. dissabte 22,30 h. Monestir de Santa Maria Wicner Taschenoper. Dir: Joan Grimal. Haydn. GUARDIOLA DE BERGUEDÀ (BERGUEDÀ) XXVI NITS MUSICALS JULIOL 28, dissabte 22,30 h. Monestir de Sam Llorenç Coral al Vent. Cançons d'avui al món. AGOST 9, dijous 22,30 h. Monestir de Sant Llorenç Quartet Sax Saxofonia. Vellones, Grimal, Cordell, Iturraldc, Singcléc, Ri vicr. 18, dissabte 22,30 h. Monestir de Sam Llorenç Michel Wagemans, piano. Schumann, Mompou , Chopin. Església de Sant Vicenç Església de Sant Vicenç Alumnes del IX Curs Internacional de Música de Llançà. Gonçal Comellas, violí. Norbert Blume, viola. Marçal Cervera, violoncel. Claudi Arimany, nauta. Ramon Coll , piano. Església de Sant Vicenç Església de Sant Vicenç Orquestra dc Cambra Baden-Würue nberg. Oir: Rudolf Rampf. Ricioui. Vivaldi. Corelli, Mozart. Britten. Orquestra de Cambra de l'Empordà. Dir: Carles Coll. Toldrà, Serra, Mozan, Vivaldi. LLA NÇÀ (ALT E_MPORDÀ) • VI VICLE DE MUSICA A LLANÇA JULIOL 28. dissabte 22 h. .. - ,_ 1- 29, diumenge 22 h. AGOST 3, divendres 22 h. 11. dissabte 22 b. LLEIDA X FESTIVAL DE MÚSICA DE LES TERRES DE LLEIDA JULIOL 21. dissabte 22 h. Covet Església de M. Carme Valls, soprano. Ricard C hic, gui tarra. Giuliani. Garcfa-Morante, Santa Maria Gerhard. 22, diumenge Eriii-La-Vall Església 22 h. Quintet de Vent Solistes de Barcelona. Lincld , Hindemith, Pueyo, Milhaud, León. de Sama Eulàlia AGOST 4. dissabte 22 h. Coll de Església Orqucstr.t de Cambra Enric Granados. Dir: Carles M. Molina Torres. Telemann, Nargó Bach, Toldrà. Pacbelbel , Albinoni, Vivaldi. 22 h. Cabdella Església de M~ Carme Valls, soprano. Ricard Chic, guitarra. Giuliani. Garcfa-Morame, de Sant Vicenç Gerhard. 10, divendres 21 h. Thlló Església Salvador Gratacós, flauta. Josep Maria Alpiste, violí. Aureli Vila, viola. Ride Santa Maria chard Talkowski, violoncel. Haynd, Toldrà, Mozan. 11. dissabte 22 h. Miralcamp Església Orquestra de Cambra Enric Granados. M~ Carme Valls. soprano. Dir: Carles M. Molina Torres. Vivaldi, Bach, Brincn, Thrull. 12, d iumenge 18 h. Monestir Vallbona de Quintet de Vent Solistes de Barcelona. Lickl, Hindemith. Pueyo, Milhaud, León. Ics Monges 15. dimecres 12 h . Sant Ramon Església Orquestra Cameral is Acadèmica de Brno. Dir: Petr Sumnik. Bach. Senda, Mardel Portell del Santuari t inu , Cervelló. Dvoník. 18 h. Castell bó Església Orquestra dc Cambra Enric Granados. Dir: Carles M. Molina Torres. Telemann, de Sama Maria Bach, Toldrà, Pachelbel. Albinoni. Vivaldi. 21 h. Serós El Casal Jove Orquestra de Cambra de Cervera. Dir: Narcís Saladrigues. 22 h. El Miracle Església Cristian Florea, violoncel. Bach. Casals. Cassadó. del Santuari 18, dissabte Vinaixa 21 h. Església Cristian Florea, violoncel. Bach. Casal . Cassadó. de Sant Joan 21 ,30 h. Tavascan Església de Jove Orquestra de Cambra de Cervera. Dir: Narcís Saladrigues. Festing, TeleSant Bartomeu mann, Moza rt. Schubert. Oltra. 19, diumenge 12 h. Cubells Església Cristian Florea, violoncel. Bac. Casals. Cassadó. 22 h. 26, diumenge 22 h. La Figuerosa Les Bordes Ermita de Sant Marçal Església 19 h. To rà 20 h. Les Borges Blanques Monestir de Cellers Església Carles Trepat. guitarra. Sors. Broton!>. Albéniz. Falla. Turina. Jove Orquestra de Cambra de Cervera. Oir: Narcís Saladrigues. Festing, Telemann, Mozart, Schubert. Oltra. M. Carme Valls, soprano. Riard Chic. guitarra. Giuliani. García-Morante, Gerhard. Orquestra Simfònica del Curs lntemacional de 1-.lúsica de Lleida. Oir: Francesc Llonguercs. Rossini, Donizetti, Respighi , Beethoven. MÓN SONOR CONCERTS • RECITALS • CONCERTS • RECITALS LLÍVIA (CERDANYA) IX FESTIVAL DE MÚSICA DE LA VILA DE LLÍVIA AGOST Església 22 h. S, diumenge Il. dissabte 22 h. Església 13, dilluns lS, dimecres 22 h. 22 h. Església Església 18, dissabte 2S. dissabte 22 h. 22 h. Església Església MANRESA XXIV NITS MUSI CALS DEL BAGES JULIOL Manresa 22 h. 19, dijous 22, diumenge 23, dilluns 22 h. 22 h. Moià Manresa Pati Teatre Kursaal Església Centre Cívic Selves i Carner MATADEPERA (VALLÈS OCCIDENTAL) X FESTIVAL INTERNACIONAL DE MÚSICA JULIOL Església 22,1S h. 19, dijous Coral Càrmina. Orquestra de Cambra Camerata Bach de Barcelona. Virgínia Perramon, soprano. Olga Serra, soprano. Marra Carmen Arbizu, contralt. Josep Benet, tenor. Josep Cabré, baix. Dir: Josep Pons. Bach. Grup Instrumental Música d'Oggi. Júlia Fortuny. soprano. Velia de Vita, piano. Dir: Luigi Lanzillotta. Trio de Cordes de París. Claudi Arimany, flauta. Schuben, Beethoven. Solistes de Viena. Guillem Buchler, violf. Dir: Gert Meditz. Schuben , Fuchs, Mozart. The Scholars. The Scholars Baroque Ensemble. Dir: David Van Asch. Maurice Murphi. trompeta barroca. Sir Nicholas Jackson, orgue. Carme Caneta Quartet. Jazz. Grup Cor i Dansa Shaulego Tbilisi, de Geòrgia. Música tradicional. Grup Cor i Dansa Shaulengo Tbiüsi, de Geòrgia. Música tradicionaL 26, dijous 22,15 h. Església Miquel Farré, piano. Soler, Mompou, Thrina, Liszt. Orquestra de Cambra Música d'Oggi. Dir: Luigi Lanzilloua. AGOST 30, dijous 22.1S h. Església Wiener Taschenoper. Dir: Joan Grimalt. Haydn. MOIÀ (BAGES) VIU FESTIVAL INTERNACIONAL DE MÚSICA FRANCESC VIÑAS JULIOL MonL~errat Aparici, mezzo-soprano. Maria Vilardell. piano. Església 22 h. 27, divendres AGOST 3. divendres 22 h. Església Núria Losada, soprano. Neus Pi. contralt. Jordi Torio. tenor. César Núñez, baix. 4, dissabte 22 h. Església Antonio Ruiz Mellado, piano. 10, divendres 22 h. Església Eduard Guardiola. guitarra. Geert Krosenbrik, violf. Paul Stouhammer, violoncel. Ermita de Sant Sebastià Maria Assumpció Frauca, contralt. Pilar Manos, piano. Weill. Montsalvatge, Falla, Gershwin. Església Carles M. Eroles, guitarra. Pujol, Turina, Falla, Brouwer. PALAFRUGELL (BAJX EMPORDÀ) CONCERTS D'ESTIU JULIOL 22,30 h. 20, divendres AGOST 17, divendres 22,30 h. Llafranc PALAMÓS (BAJX EMPORDÀ) XlV FESTIVAL rNTERNACIONAL DE MÚSICA DE PALAMÓS JULIOL Església dc Santa Benoit Fromanger, flauta. lchiro Suzuki, guitarra. Paganini , Debussy, Bach. Ca22,30 h. 21, dissabte rulli, Villa-Lobos. Maria del Mar AGOST 4, dissabte 22,30 h. S, diumenge 22,30 h. PALS (BAJX EMPORDÀ) FESTIVAL DE MÚSICA JULIOL 22,30 h. 22, diumenge Mamiko Suda, piano. The Vienna String Quanet. Haydn , Mozan , Schumann. Església de Santa The Vienna String Quartet. Ichiro Suzuki , guitarra. Haydn , Hirayoshi, Schubert, Dvoník. Maria del Mar Fàbrica de Suro Església Robeno Bravo, piano. Bach. Mompou, Bello, Piazzolla. 22,30 h. Església 22,30 h. Església Orquestra de Cambra de l'Empordà. Dir: Carles Coll. Grieg, Toldrà, Txaikovski. Gabriel Banat, violí. Carlota Garriga, piano. Mozan , Grieg. Fauré. AGOST MÓN SONOR CONCERTS • RECITALS CONCERTS • RECITALS PERALADA (ALT EMPORDÀ) IV FESTIVAL INTERNACIONAL DE MÚSICA JULIOL 16, dilluns 22,30 h. Jard ins del .Palau Placido Domingo. tenor. 20, divendres 22,30 h. Jardins del Palau Jove Orquestra Germano-Soviètica. Dir: Mitislav Rosiropovitx. Prokofiev. AGOST 3, divendres 22,30 h. 4, dissabte 22,30 h. 7, dimarts 9, dijous 22,30 h. 22,30 h. 10, divendres 22,30 h. PRATS DE LLUÇANÈS (OSONA) VIl FESTIVAL MUSICAL D'ESTIU JULIOL 21, dissabte 22 h. Sagàs 28, dissabte 22 h. Olost Muralles Paata Burchuladze, baix. del Carme Jardins del Palau Orquestm. Cors i Ballets de l'Òpera nacional de Sòfia. Marjana Lipovsek, mezzosoprano. Josep Can·eras, tenor. Brian Terfel, baix-baríton. Miguel Angel Zaputer, baix. Dir: Jacques Delacote. Saint-Sacns. Església Cario Bergonzi, tenor. Vicenzo Scalera, piano. Jardins del Palau Orquestra, Cors i Ballets de l'Òpera Nacional de Sòfia. Ma~jana Lipovsek, mezzosoprano. Josep Carreras, tenor. Brian Terfcl , baix-baríton. Miguel Angel Zapater, baix . Dir: Jacques Dclacote. Saint-Saêns. Muralles Orquestra, Cors i Ballets de l'Òpera Nacional de Sòfia. Montserrat Caballé, del Carme soprano. Isabel Rey, soprano. Joan Pons, baríton. Dir: José Collado. Donizetti. Església Església Xavier Relats, flauta travessera. Jordi Masó, piano. Martinu, Brotons, Mozart. Orquestra de Cambra de Vic. Dir: Pere Serra. PREMJÀ DE DALT (MARESME) Xlll FESTIVAL DE MÚSICA DEL MARESME JULIOL 21, dissabte 22 h. Caldes Xavier Joaquín, percussió. Jordi Vilaprinió, piano. Església d'Estrac 22,30 h. Masia Can Ratés Pol ifòn ica de Puig-Reig. Dir: Ramon Noguera. Santa Susanna Antonio Ruiz Mellado, piano. Església 27. divendres 22 h. Arenys de Mar Església 28, dissabte 22 h. Josep M. Colom, piano. Carme Deleyto, piano. Caldes d'Estrac 29, diumenge 22 h. Josep M. Colom, piano. Carme Deleyto, piano. Premià Església de Dalt RIPOLL (RIPOLLÈS) Xl FESTIVAL DE MÚSICA JULIOL 21, dissabte 21 h. 22, diumenge 18 h. 28, dissabte 22 h. Monestir Passeig Ragull Monestir Coral Praetorius de Budapest. Dir: Balazs Déri . Concert de Banda. Modest Moreno, orgue. Cabezón, Bruna, Mendelssohn, Bach, Guridi , Viola. Claustre del Monestir Claustre del Monestir Església de Sant Pere Església de Sant Pere Josep-Lluís Puig, violí. Sergi Boadella, violoncel. Joan Amils, piano. Montsalvatge, Beethoven, Brahms. Alumnes del ll Curs d'Interpretació Musical. AGOST 4, dissabte 22 h. 5, diumenge 22 h. 12, diumenge 22 h. 15. dimecres 22 h. ¡- I. 1- • ROSES (ALT EMPORDÀ) SERENATES D'ESTIU JULIOL 27, divendres 22 h. AGOST 5, diumenge 22 h. 18, dissabte 22 h. I. Meritxell Olaya, soprano. Jordi Ricart, baríton. Àngel Soler, piano. Moz.art. Orquestra Simfònica del Vallès. Joan Amils, piano. Dir: Albert Argudo. Beethoven, Dvorak, Carnicer. Església de Santa Maria Quartet Gerhard. Messiaen. Recinte de la Ciutadella Orquestra de Cambra de Baden-Württenberg. Dir: Rudolf Ram pf. Vivaldi, Mozart, Britten, Toldrà. Orquestra de Cambra d'Empordà. Dir: Carles Coll. Mozart, Serra, Toldrà. Ha dn. MÓN SONOR CONCERTS • RECITALS • CONCERTS • RECITAL S SANT ANDREU DE LLAVANERES (MARESME) MÚSICA AESTIVA 1990 J ULIOL Església 22 h. 26, dijous AGOST 9. dijous 22 h. Església 16, dijous 23, dijous 22 h. 22 h. Església Parc Municipal Torre Alfaro SANT CUGAT DEL VALLÈS (VALLÈS OCCIDENTAL) IV FESTIVAL DE MÚSICA J ULIOL Monestir 22 h. 20, divendres Monestir 22 h. 71. divendres Jove Orquestru dc Cambra del Maresme. Dir: Jordi Colomer. The String Ensemble of the Royal College of Music of London. Dir: Rodney Friend. The Scholars. The Scholars Baroque Ensemble. Dir: David van Asch. T he Real Group, dc Suècia. Jazz vocal. José Luis Lopatcgui, guitarra. Solistes dc Sòfia. Trio de Barcelona. SANT FELIU DE CODINES (VALLÈS ORIENTAL) MUSICALS A SANT FELIU DE CODINES JULIOL Parc Can Xifreda Germans Lluís i Lourdes Pérez Molina. duo de pianos. 22 h. 20, di,•endres Solistes de Viena. Attila Szckely, violoncel. Dir: Gen MediLZ. Església 22.30 h. Tl, divendres AGOST 3, divendres 22 h. Església Grup lnstmmental Música d'Oggi. Júlia Fortuny, sopruno. Dir: Luigi Lanzillotta. Vivaldi, Marcello. Stamitz. SANT FELIU DE GUÍXOLS (BAIX EMPORDÀ) XXVIll FESTIVAL INTERNACIONAL DE MÚSICA DE LA PORTA FERRADA J ULIOL TeLe Montoliu Trio. Jazz. Teatre-Auditori 22.15 h. 20. divendres Percussions de Barcelona. Dolors Cano, piano. Jordi Vilaprinyó. piano. Dir: Teatre-Auditori 22.15 h. Tl. di,cndres Xavier Joaquín. Guinjoan. AGOST 7. dimartS 12. diumenge 22,15 h. 22.15 h. Teatre-Auditori Teatre-Auditori 14. dimarts 22.15 h. Teatre-Auditori 24, divendres 22,15 h. Teatre-Audi!Ori SANT HILARI SACALM (LA SELVA) Xlii FESTIVAL INTERNACIONAL DE MÚSICA J ULIOL Església 22,15 h. 20. divendres Tl. divendres 22,15 h. Església 22.15 h. 22.15 h. 22.15 h. Església Església Església AGOST 3, divendres 10, divendres 17. divendres SANT PERE PESCADOR (ALT EMPORDÀ) IV FESTIVAL DE MÚSICA JULIOL Església 22 h. 20, divendres AGOST 10. divendres 22 h. Església 24, divendres 22 h. Església SANT QUI.l'\TÍ DE MEDIONA (ALT PENEDÈS) Vll CONCERTS A LA FRESCA JULIOL Plaça dels Avis 22,30 h. 20, divendres Plaça dels Avis 22,30 h. Manuel Barrueco, gui tarra. Bach. Mo7..art, Sors, Takemitsu, 1\trina, Llobet. Orquestra de Cambra Teatre Lliure. Joan Cabero, tenor. lñaki Fresan. baríton. Xavier Cabero, nen. Ginesa Ortega, cantaora. Dir: Josep Pons. Falla. Manuel Barrueco. guitarra. David Russell. guitarra. Xavier Joaquín. percussió. Homs. The String of thc Royal College. Rodncy Friend, concertí-director. Polifònica de Puig-Reig. M. Carme Oli ve ras. soprano. MontSerrat García, contralt. Josep Cuenca, baix. Josep M~ Gonangla, piano. Dir: Ramon Noguera. Grup Iris. Ofelia Roca. violí. Dolors Vidal. violocenl. Josep Jofré, flauta travessera. Antoni Miralpeix. piano. Liliana Tomàs, piano. Camerata In ternacional. Tclemann, Montsalvatgc, Turull, Bartók, Txaikovski. MontSerrat Aparici. mezzo-soprano. Mac McCiure, piano. Albert Giménez Attcnelle. piano. Mompou, Chopin, Albéniz, Granados. Monserrat Comadira, mezzo-soprano. Albert Guinovan, piano. Orquestra de Cambrc~ de Baden-Württcnberg. Hors Sohm, guitarra. Dir: Rudolp Rampf. Orquestra de Cambra de l'Empordà. Dir: Carles Coll. Bcrliner Streichkintett. Kevren Sajnt Marc. Música tradicional gal·lesa. I. MÓN SONOR CONCERTS • RECITALS • CONCERTS • RECITALS AGOST 3, divend res 10, divendres 22,30 h. 22,30 h. l. l- l. J· Quartet de Guitarres de Barcelona. Dowland, Telemann, Sors, Stravinski. Plaça dels Avis Orqllestra Domaine Musical. Dir: Jean Paul Salanne. Haydn, Ibert. SANTES CREUS (ALT CAMP) XV1 CICLE DE CONCERTS DE MÚSICA CLÀSSICA DISSABTES MUSICALS JULIOL 22,15 h. Reial Monestir 21, dissabte Quartet Vocal Cantaible. Morley, Weelkes, Poulenc, Hennan, Andresson. 22,15 h. Reial Monestir 28, dissabte Grup Instrumental Música d'Oggi. Júlia Fortuny, soprano. Velia de Vita, piano. Dir: Luigi Lanzillotta. AGOST 4, dissabte 22,15 h. Reial Monesti.r The String Ensemble of the Royal Co.llege of London. Dir: Rodney Friend. 11, dissabte 14, dimarts 22,15 h. 22,15 h. Reial Monestir Reial Monestir Solistes de Viena. Attila Szekelly, violoncel. Dir: Ge rt Meditz. C laudi Arimany, flauta. Trio de Cordes de París. Schubert, Boccherini. XII CICLE DE CONCERTS DE MÚSICA SACRA DISSABTES MUSICALS AGOST 25, dissabte 22,15 h. Reial Monestir SEGUR DE CALAFELL (BAIX PENEDÈS) XV FESTIVAL DE MÚSICA DEL BAIX PENEDÈS AGOST Església de 5, diumenge 22,30 h. l'Assumpció 12, diumenge 22,30 h. Església de l'Assumpció 19, diumenge 22,30 h. Església de l'Assumpció 26, diumenge 22,30 h. Esglés ia de I'Assumpció Schola de Cant Gregorià de l'Obra Cultural de Santes Creus. Dir: Magf Sabaté. Orquestra de Cambra de l'Empordà. Dir: Carles Coll. Handel , Mozart, Montsalvatge. Berliner Streichquintett. Beethoven, Martin, Brahms, Bruckner. Evelyne Dubourg, piano. Mozart, Scriabin, Vogel, Schumann. Magdalena Barrera, arpa. Alain Thomas Polack, flauta. Castrucci. Handel, Coupcrin, Bach. LA SEU D'URGELL (ALT URGELL) XV FESTIVAL INTERNACIONAL DE MÚSICA JOAN BRUDIEU AGOST I, dimecres Catedral Coral Càrmina. Camerata Bach. Dir: Josep Pons. Bach. 22 h. 8, dimecres 22 h. 15, dimecres 22 h. 22 , dimecres 22 h. ;- l- Plaça dels Avis SITGES (GARRAF) XIV CICLE DE CONCERTS D'ESTIU JULIOL 18, dimecres 22,30 h. 29, diumenge 22,30 h. AGOST 5, diumenge 12, diumenge 19, diumenge 22,30 h. 22 ,30 h. 22,30 h. SOLSONA (SOLSONÈS) IX CICLE DE CONCERTS D'ESTIU AGOST 17, divendres 22 h. 24, divendres 22 h. Orquestra de Cambra de l'Empordà. Dir: Carles Coll . Mozart, Handel. Església de Santa Magdalena Església de la Juan de Dios M uñoz, guitarra. Eva Sabaté, guitarra. Falla. Sagrada Família Col·legi La Salle Aula d'Òpera del Conservatori Superior de Música del Liceu. Dirs: Joan Anton Sanchez Aznar i Núria Ventosa. Stichting Regional Jeugdorkest. Glinka, Dvorak, Txaikovski. Església Racó de la Calma Jove Acadèmia Instrumental. Dir: Carles Ponseti. Racó de la Calma The String Ensemble of The Royal College of London. Dir: Rodney Friend. Racó de la Calma Solistes de Viena. Dir: Gert Meditr.t.. Mozart, Marcello. Cor Orfeó Parroquial del Vendrell. Dir: Albert So.lé. Església Palau Episcopal Catedral TORROELLA DE MONTGRÍ (BAIX EMPORDÀ) X FESTIVAL INTERNACIONAL DE MÚSICA JULIOL 21, dissabte 22,30 h. Església 27, divendres 28, dissabte 22,30 h. 22,30 h. Església Església Quartet de Saxòfons. Wiener Taschenoper. Dir: Joan Grimalt. Bach, Haydn, Mozart. San Francisco Chamber Symphony. Ewa Podies, mezzo-soprano. Dir: Jean-Luis Le Roux. San Diego Youth Symphony. Frank Almond, violí. Dir: Louis 1. Campiglia. Bella Davidovitx, piano. Dimitri Sitkovetski, violí. Alexander Rud ith, v ioloncel. MÓN SONOR CONCERTS • RECITALS • CONCERTS • RECITALS AGOSf I, dimecres 4, dissabte 6. dilluns 10, divendres 11, dissubtc 16, dijous 22,30 22,30 22,30 22.30 22,30 22,30 h. h. h. h. h. h. Església Plaça de la Vila Església Església Església Església 17, divendres 25, dissabte 26, di!>sabte 31, divendres 22,30 h. 22,30 h. 22,30 h. 22 h. Església Església Plaça de la Vila Església Jcan-Pierre Rampa!, flauta. Marielle Nordmann, arpa. Claude Bolling Big Band. Jazz. Orquestra de Cambra del Festival de Brescia i Bergamo. Dir: Agostino Orizio. Solistes de Viena. Michael Turnowsky. oboè. Dir: Gert Meditz. Renata Scotto, soprano. Vincenzo Scalera, piano. Thc String Ensemble of the Royal College of London. Rodney Friend, concert rdi rector. The Scholars. The Scholars Baroque Ensemble. Dir: David van Asch. Professors del Royal College of Music of London. Tete Montoliu Trio. Jazz. Orquestra Simfònica del Curs Internacional de Música. Alvaro Pierri, guitarra. Dir: Rodney Friend. EL VENDRELL (BAIX PENEDÈS) X FESTIVAL INTERNACIONAL DE MÚSICA PAU CASALS JULIOL Auditori 22,30 h. 21, dissabte Pau Casals Auditori 22,30 h . 28, dissabte Pau Casals Cario de Martinu, violí. Jorgc Sutil, viola. Trio de Barcelona. Schumann, Mendelssohn. Weiner Chamber Orchestra. Claudi Arimany, flauta. Dir: Richard Weninger. Bach, Vivaldi, Mozart. Brahms. AGOST I, dimecres 22.30 h. Jaume Torrent, guitarra. 'làrrcga, Torrent, Thrina, Albéniz. 4, dissabte 22,30 h. 11 , dissabte 22,30 h. Auditori Pau Casals Auditori Pau Casals Auditori P.au Casals 14, dimarts 22,30 h. Auditori Pau Casals Jvonne Timoianu, violoncel. Alexander Breda, piano. Beethoven, Schumann, Debussy. 18. dissabte 22,30 h. Hespèrion XX. Dir: Jordi Savall. 25. dissabte 22,30 h. 71, dilluns 22,30 Auditori Pau Casals Auditori Pau Casals Auditori Pau Casals VIC (OSONA) VI FESTIVAL INTERNACIONAL DE MÚSICA JULIOL 22 h. Plaça del Bisbe 18, dimecres Oliba Catedral 20, divendres 22 h. 22 h. Plaça del Bisbe 23. dilluns Oliba 22 h. Plaça del Bisbe 28. dissabte Oliba Bella Davidovicb. piano. Dimitri Sitkovetsky. violí. Alexander Rudin. violoncel. Txaikovski, Prokofiev, Rakhmaninov. Tamas Vasary i Peter Frankel, piano a quatre mans. Mozart, Schubert, Bizet, Ravel. The Guildhall String Ensemble of Loodon. Dir: David Thkeno. Bach, Mozart, Meodelssohn, Elgar. I Musici. CoreUi, Vivaldi, Bach. Orquestra Ciutat de Barcelona. Mozart, Beethoven, Mendelssohn. Victòria dels Àngels, soprano. Albert Guinovart, piano. Orquestra de Cambra Eslava. Michael Lethiec, clarinet. Dir: Bothan Warchal. Handel, Bach, Rossini, Mendelssohn. Cario de Martinu, violí. Jorge Sutil, viola. Trio de Barcelona. Schumann, Brahms.