Revista Musical Catalana. Núm. 75 Gener 1991
Editorial: Adéu al microsolc / PANORAMA. Mozart o la fi de “L’Art Bonic”. Lluís Millet / Mikrokosmos. De sponsors i promotors. Pere Artís / Concerts en el record. F. Taverna-Bech / La Cobla al Simposi de Banyoles. Joan Lluís Moraleda / Concurs Viñas, avantsala de la glòria. Mònica Monturiol / Aaron Copland. Un altre nord-americà que se’n va. R.R.M.C. / Vida Musical: de la iniciativa pública a la institucional / TEMA. Vida Musical: de la iniciativa pública a la institucional / Creació artística i cost de realització. Jaume Comellas / El marc legal del mecenatge cultural. Fèlix Manito / Notes per a l'estudi de la promoció musical a la Barcelona contemporània. Jaume Carbonell i Gubema / Música subvencionada. R.R.M.C. / Un bon exemple d'iniciativa privada. Teresa Martínez / MUSICALIA. Narciso Yepes pelegrí de la vida. José Guerrero Martín / Catalunya Música proposa. Recordem Toscanini i coneguem Blancafort. Conxa Trallero / Scherzando / Discos / Concerts
Centre de documentació de l'Orfeó Català
Còpia permesa amb finalitat d'estudi o recerca, citant la font "Centre de Documentació de l’Orfeó Català". Per a qualsevol altre ús cal demanar autorització.
SUMARI revista musical catalana EDITORIAL PANORAMA TEMA MUSI CALIA SCHER:ZANDO DISCOS CONCERTS •o o •• •• •• •• •• •• •• • Adéu al microsolc MoMrt o la li de ~<Lilrt Bonir» per Lluís Millet Milavkosmos. De sponsors i promotors per Pere Artis Concerts en el record per F. Tavema•Bech La Cob/J1 al Simposi de Banyoles per Joan Lluís Moraleda Concurs I'1iias. a1'l111tsaia de la glòna p e r Mònica Monturiol Aaron Copland. Un altre nord-an1ericà que SÚJ ¡·a per R.R.M .C• l'ida Musical: de la iniciati-va pública a la JÍJstiwcional Cmació art.ística i cost de realització per Jaume Comellas El maJ'c legal del mecenatge cultural per Fèlix Manlto Notes per a l'estudi de la promoció musical a la Barcelona contemporània per Jaume Carbonell i Gubema Música subrencionada per R. R. M . C• Un bon exemple d'iniciativa privada p e r Teresa Martínez Narr:iso lêpes pelegrí de la l'ida per José Guerrere Martin Catalunya Música proposa. Recordem Toscanini i coneguem Blancafort p e r Canxa Trallero EDITORIAL iure en el si d'un abassegador context tecnològic com el que presideix l'existència de les societats avançades, comporta per una part un substrat d'avantatges considerable i per damunt de tot inenun ciables, i al mate.Lx temps un a sèrie de factors de contingut matisadament negatiu. El príncipal és, sens dubte el clima de desassossec que imposa U{l ritme accelerat de mutacions tecnològiques que provoquen l'envellimt>nt prematur dels successius avenços que apareixen en els mercats de con un . Els períodes de temps que van des de l'aparició d'una nova tecnolog¡a a la seva substituci() per Ade·u al m·lcrosoii/A una altra, cada cop s'escurçen ll)és, la qual cosa signifïca que l'usuari o el destinatari d'aquestes tecnologies cada vegada es veu obligat a assumir en menys temps un procés que té fases tan marcades com la infórmació, I"assumpció d'aquesta informació, la presa de decisions sohi radopció o no del .. nou avenç i finalment la seva amórtització. Un fet significatiu que ens aten directament és l'anunci que, en aquests moments, només una multinaci nal de l'edició discogràfica continurui editant disc9s microsolc. El Compact 75 Disc esdevé clixí, pràcticament, l'únic sup01t de reproducció no nagnètica, en un mom 1 en el qual el seu Íls, en ternes temporals i efectius, encèu·a es ot considerar incipient o, en tot cas, no pas normalitzalt. -l ;:¡ ...5.·a E E La nova situació obliga, d ncs, als consumidors domèstics de música a accelerar aquell procés cita , abans to els quem ja cap opció d 'adqui~ció dc productes de l'antiga tecnologia, per mal}ca de la mateixa. Potser 119 e tracta de denunciar res. perquè de fet és impossible, sinó de constatar una realitat implacable que, en realitat. fonna part o és carta de natumlesa del quefer quotidià. Recorde.r;n. clins del mateix món musical, que ruentre a casa nostra cowencen a comercialitzarse els vídeos musicals, mercat que es tr'Oba é un estat d'evident progressió però encara èn fase inici• , Panunci del vídeo compac~ al tombru· de la cantonada. A la fï , signes d'uns temps, amb b unes molt superiors prestacions sonores, ja amenaça t íail' ~ de poSitiu i negatiu que tot plegat comporta. 5 PANORAMA · '· wolfg~ng A-. Mozart .1 791-1991 . . Ens seria difícil, avui, i~naginar un ~ne­ lò~nan o un professional de l'art dels sons indiferent a la ~núsica de Mozart. La fascinació que sent/nJ pel co1npositor és sovint espontània, irreflexiva, l~nmediata: de vegades la seva 1núsica pot semblar al profà simple i sense proble~nes, però qualsevol veritable artista té consciència de la seva profunda co~nplexitat, de l'equilibri entre el fons i la for1na, tan difícil de definir, que la seva obra ~nan/festa. A dos-cents anys de la 1nort de Mozart , pode"' veure com cada època l'ha redesco- -·~ bert segons les pròpies inquietuds i li ha sobreposat els 1nites que 1nés l'inquieten. Així, la i~natge del compositor i del seu llegat musical s'ha deformat, no poques vegades, a~nb si~nplifi­ tòpics . i cacions MÚSICATALUNYA CA/REVISTA MUSICAL CATALANA oferirà, en l'any del bicentenari, la publicació 1nensual d'un breu assaig sobr e de trets diversos l'obra i la personalit at del composi tor de Salzburg. Mozart o la fi de <<L'Art Bonic,, p e r LLUIS MILLET s tracUI d 'una proposta manllevada de renunciat d'una ponència que serà llegida al Congrés Internacional de la Fundació del Mozaneum de alzburg, que se celebrarà. entre el 2 i el 6 de fe brer d'aquest any. a la ciulat que va veure néixer el compositor. Com succeeix en molts enunciants genèrics d'aq uesta mena, cal precisar-ne el sentit. D'cntntda, no hauria d'expressar tant la idea d'una negació com la d' uJ18 superació. Lu natura essencialment receptiva del geni mozartià no podia eludir Ics modali01ts estilístiqu es i les motivacions bitsiques que regiren la pràctica musical de l'època . Les obres majors de Mozart, però, depassen i wliversalitzen els aspectes contingents d 'una etapa històrica de transició, no pas des d' una voluntat explícita desingularita t (i sense el recurs d' una elaboració racionalitzada), sinó en virtut E 6 d'una excepcional facultat intuïtiva per a captar. per via dels sentits, les forces latentS de l'entorn immediat i reconvertir-les en una forma an ística. L intent de sistematitzar els procediments interns de la poètica mozaniana. les lleis segons les quals els incentius externs foren transferitS a l'clement sensible dels sons i concretats en una gramàtica i una sintaxi musical personal, supera les possibilitats d'aquest escrit. De fet, poques vegades la grandesa inqüestionable d'un artista reposa en raons tan secretes i enigmàtiques: moltes i molt diverses imatges de Mozwt s'han succeït al llarg del temps i encara avui, a dos-cents anys de la seva mort, quan s'ha i1westigat 11ns al darrer compàs de la seva obra conservada amb tots els recursos musicològics i historiogràfics dels nostres dies, el de bat sobre el signilicat espiritual del seu lle- gat m usical continua obert_ Influït encara per l'ideal barroc, Leopold Mozart, el mentor musical del seu fill , professa a la seva Violinschulc la com'Ïcció que la música és sobretOt expressió, un llenguatge convencional capaç de traduir. per mitjà de sons, harmonies. timbres i ritmes, tota la g8Jl1ma de les passions. AJ seu tom, Wolfgang Amadeus, en una lletra del 26 de setembre de 1781, ens ha deixat una de les poques afirmacions explícites del concepte, encara civilitzat i setcentista, que tenia del seu art: uJa que les passions, fin s i tot violentes, mai no han d'w·ribar al disgust, així mateix la música, també en el moment més terrible, no ha d'ofendre mai l'orella, sinó fer gaudir i romandre sempre música». És que la música de Mozart contradiu alguna vegada aquest imperatiu? En qualsevol cas. excedeix l'abast dels aspectes més insignificants de les con- PANORAMA vencions drl segle divuitè. amb I"aportació d" w1a supcrinr roHt.istència. ran representativa d" aqut'st període com intrgradora dc nous clements filològics que individualitzen la producció m<Ytartiana al llarg de b Ji,eJ"b<"S fHS<'S dl' la seva trajectòria. Els coetanis que sobre,risqueren Mozart. i conegueren els detalls del seu darrer pas per la vida, n'admiraren la grandesa i la inoïda cupacitut musical per u desvelllur els afectes; el consideraren un irmovudor im¡uietartt, l'n detrilllcllt dc Iu puresa d' un estil massn ric en contrastos i mas~a pròdig en la mescla irrdiscriminudn cie Ics numeres vorals i instnrrnenutls. Es tracta d'una visió sublirninal, gens casual en el moment en què, amb els drames de joventut de Schiller i la música de Beethoven. s"esta\'u g~>sta nt el Romanticisme. Pl'rÒ, precisamrru quan el m.issatge bcct11m·en.ià es gcneral.itza. sorgeix el mite del ~lozart ~apol·lini». fl'l de gràcia. equ.ilibri i cristallina clw-edat: es Lma reaccro nostàlgica dcl9ten tps en qur la música era, bàsican1errt, u na clàssica eurítrnitt rne:; que no ¡JIL~ trrr procés dc fermentació de Ics passions. Després, una nova generució dc mo:r.ru1 ians re uut ja aquesta in1atgc del compositor i. també, !"actitud petulant dels qui volien encerclar l'rut en un convencional set-cents manierista. de minucli> i pem.rque::. rn~ucrades, per convertir-lo en un cdificaut oru;i de conform.isme estètic i moral. Hom cerca ant el «romanticisme.. de ~f<Ytart al fons d'una aparença clà...sica, o. a l'àrea culturul genniuri!'u penetrada pel mite fàustic, els trets «drmoníacs» de les fonts secretes dc la seva inspiració. Aquesta forçuda transft'rèn cia a l'obra mozrutiana de Ics atribucions transcendents que el Homanticisme atorgà a la música, huvia dc t opar~ novament, amb el rebuig dels rnusicc)lcgs saturats pel llast del romanticisme wagnerià: per a ells, Mozart torna u ser l' herald de la «mÚsica pw·au, espoliada dc qualsevol escòria autobiogràfica i humana, i reduïda a ur1 joc transparent de relacions souores i dc combinacions abstractes. . .. Aquests dues actituds.. qur el> prc:.euten quasi cíclicament en cada grnt•mcit). responen a dos aspectes complementari, de la peTSOnalirat de ~ lozart. el!, qual:.. t'li interferir-se ntÚturunem t•n una uniwt superior. corúerei.xen, d\ma banda. unu dimensió més ampla a la valide:.u dl'l mite apoHini de l\lozart (situat en un sq.,~c rnt'~ divers i complex, mrs rir {'ll ('()llllllhiO!>, exaltacions sentimentals. i fins i tot brutHIitats, del que poden fer supo¡;¡u· C('rtt'il ~irn­ pli6cacions usuals). dcsmentei.xen, de l'ultra , els excessos idealitzunts dl'l Romanticisme. que ignom un tret eubdul de la personalilllt rnozartiana. con 1és, ert paraules de B. Paumgrumer; «Iu hurmmitatsenzilla i houesta del rncsr.n-, la seva 111<'rd\'eUosa solid~u·itat runb les violentes forces moo-ius del Sl'U podcrÓ;, g<·ni creador~ el qual va decidir el seu drstí i les seves relacions amb el mòrt <¡ut' renvolta,·a». .. Per això no hem de caure en el vici de cercar en ~roz.'lrt el prerun,or de Beetho,·en, ni tampoc de prrt.~ar l'absurd d-un art que sigui una pura facècia formal. impassible i abstracta. Si l'obra mozaniana encara no és escrita en primera persona i. doncs. no renecteix els esdeveniments puntuals de la seva biografia. en cum·i, és miruculosament tenyida del seu propi tarannà psicològic: una ingrnua atracció pel plaer, frustrada per un innat sentiment dc melangia. En aquest sentit, Mussimo Mila parla de ..la nostàlgia dt'l paradís perdut» o del «mite de l'edat d'ur, sentit corn un dret de l' home injustament alienat», i, per la seva banda, Bemhardt Pawngrutner diu: <a'otu la insatisfacció lmmana, tot allò que hi havia de no assolit en l'imirna delerosa del mestre, es traduí, anili una mena dt• somriure malenconiós. en la joia i el do- Ior qut• ,·ibren. en un mateix i t'rnir acord. en Ics inesgotable melodies dc ~luzHrt ... Quan ~lozan obrí els ulls per prinwra vegada, 1\•stil galant celcbnt\'H d !>l' U l'fínwr triomf. f<'t-in sis anys que haviu mort el wll Bach, amargat pel rreixt•nt uhi,mr existent entre els ,cus idr1Js estètics i els gustos del temps. Quan la prodigiosa infantesa de Mozart s'obrí a Iu nn'rsic11. si hom deia «Bach" es pensava rrr els SPus líUs. el sensible Cari Philipp Ernururcl nd brillant .lohann Christiurl. L'obm de Moznrt és, al mateix tt·mps, un com¡wndi i una síntesi de la iuoïda diversitat dc tot el segle XVIII, qm• ni tan sols rt>butja, quan l'ocasió ho demana, el toc arcaïtzmll del vdlllinutge bachià (pensem, per exemple. en l'inquiet<lllt passatge conu-apuntístjc, en !"antiga tècnica dd cant ferm. del linal de L tl f<7¿ww J\IÈiauica). El caràcter genèric d"aq11es1. escrit no aconsella Iu citació d ·exe mples colleretS. però no podem resistir la temptació d"esme11tar. com a mostm dt' la més genial i personal antologia del segle, el conjunt de la inacabada Cran Missa tJII do menor (K. 427), que el ptjblic de Barcelona podrà sentir molt aviat. Breument, i altrd vegada en paraules de Bernhardt Paumgarlllcr. "en l'obra dt• ~ I <Ytart es reuneixen en perfecta hannonia tots els atributs artístics qm· cada nova generació YOldria fer S<'us: lògica i bellesa irresistibles de la melodia, audàcia de r estTUCtUJ"a harmÒnica, equilibri rítmic i sonor, la fu:.ió ideal del corrent horitzontal contrapuntístic amb la claredat dc la modulació homòfona vertical. Amb això, Moza11 assolí un objectiu que havia obsessionat tots els mestres que el van precedir i que molt pocs aconseguiren: un ideal ctemament nou, que es preseuta cada vegada que un moviment cultur~J intenta canalitzar-sc pel carni d'w·ra forma artística rígorosa». Per als melòmans, per als músics i per als estudiosos, encara avui. a doscents anys de la seva mort_, Mozart reprcs(•nta una font inesgotable. un pou sense fon ! 75 7 PANORAMA MIKROKOSMOS Despo.uors i promotors D e tant en tant, un pot trobar als mitjons de comunicació anuncis sorprenents, insòlits, o, si més no, curiosos, vinculats al món de lo música. I no em refereixo ara a l'àmbit estrictament comercial o empresarial (per exemple, establiments de venda d'instruments), sinó als genuïna. ment artísti'cs (autors o intèrprets). Al gavadal de paperassa que, normalment, un llegeix o fulleja durant els caps de setmana, hi he detectat involuntàriament, un d'aquests r~clams curiosos a què he fet esment. Es aquest: :.... ... -~ El =~- ~ ORGANISTA-concertista amb amplíssim repertori estètic nacional i internacional. Cerco promotor o sponsor seriós que em proporcioni concerts, recitals o audicions a catedrals i esglésies. Heus ací un d'aquells anuncis que susciten simpatia (si més no, a qui signa aquesta columna) per lo franquesa que denoto i pel totalhoro sincer i ingenu. Perquè ellla organista-concertista, certament, fo avinent els seus coneixements i no s'amaga de dir que posseeix un «ompllssim repertori»; però, alhora, reclamo que el possible promotor o sponsor sigui «seriós» ... (Ja hi deu comptar, que el sponsor voldrà treure alguna rendibilitat a la seva acció ... però, almenys, que sigui «seriós»...; no caldria sinó, si ha de proporcionar-li recitals en àmbits tan respectables com les catedrals i les esglésies). lla fórmula amb què indica la finalitat de recerco del promotor és transparent: «... que em proporcioni concertS». Res d'oracions impersonals o el·líptiquesl Res de mitges tintes! cQue em proporcioni concerts ... ». Desitjo de cor a l'inconegut/da organista-concertista que el seu reclam hagi tingut èxit, i que a hores d'ora tingui emparaulada una bona tanda de concerts... Perquè comprenc que no és fàcil reeixir en un instrument tan singuJar com l'orgue, tan ric en possibilitats artístiques però també amb tantes servituds funcionals ... I perquè no és freqüent trobar gent que, com aque~t/o organista-c?ncertista, vagi pel món amb el cor a la mà ... Promotors i sponsors: animeu-vos! · Pere Arlís 8 . ... Relació d'obres originals de Josep Cercós a recuperar U n total de 14 obres del compositor Josep Cercós es troben en aquests 1110ments extraviades i sense còpia, I cal recuperar-Iu per tol de fer un catàleg com• plet de la seva obra amb la finalitat de comptar amb una còpia per als arxius de música contemporània de la Fundació March de Madrid i per a tenir-les dlsponl• bles per a ser Interpretades• Aquestes obressón: tronomelri11 (de Sant Sebastià), estrenada el dia 1·11·1974 a Sa.ntSebastià, dirigida per José M~ Franco Gil; Colllinuiftm, per a plano, viola, vlolano cel, contrabaix I percussió, estrenada al Club49eldia 11·5·1960: Conjunt, pera 7 instruments, estrenada al Col•legl Oficial d'Arquitectes de Catalunya I Balears el 22· 3·1963, dirigida per J.L. Delàs; Mtisi· "'per 11 chuinet I pi11no, estrenada al Club 49el21-3-1966, interpretada per Juli Panyella i Cartes Santos; CotKt~rl , . , 13 ins• lnlmenls, I. ccAdaglo-AIIegro•Coda (Ada· glo)» / li. «Moderato» / 11. ccQuasl presto11, estrenat al Jardí dels Tarongers el 8·6·1957, dirigit per José Luis Delàs; lxii• qvier, 1-A-II·B, III·C.IV, D-V·E.YI, estrenat el 30·7·1975 a Segòvia pel Grup Instrumental pro Arte de RTVE, director Enrlque Gar- cia Asenslo; Lulenitres, ca•nssobre tex· tos de R.M. Rilke (cinc es varen estrenar a la sala de I'INustrissim Col·legi d'Advocllfs, interpretades per Anna Ricci i J. Cercós): són les núm. I, II,IV i IX, i hi falten les restants. Les altres obres a recuperar són per a piano: Suite per 11 pi11no, interpretada per J. Cercós, a Paris, el18·6·1958; Scherzo i lug11 (de la 2a. sonata, 1953), estrenllf al Real Circulo Artístico, el5·2·1954,11nterpretada per J. Cercós; Sont1111 en un temps (1951) I 1ugtl (1952), ambdues estrenades al real Circulo Artistico; el 16·12·1952, I in· terpretades per J. Cercós; Sonlllll, estrena• da al saló del Tinell-Club 49; ldiJ.Iis {ln/11 goHti·OièDII•Noclum·Passeig dels inltmls· Jocs}, estrenades per J. Cercós el 26·5·1951 a l'Institut Francè¡.Cercle Ma• nuel de Falla; lsludi, enregistrat per Carles Santos al disc ccCristófor TaltabuO i els seus deixeble111, de la cololecció «Antooogia Històrica de la Música Catalana». Preguem a tots els qui puguin tenir noti• cies d'o• poden ser aquestes obres origi· nais, que es posia urgentment en contacte amb: Carme Calvet. Passeig Picasso, 14, entl. I~, 08003 Barcelona. Telèfon: 319 68 52. Cicle de col.loquis Música i Creació I proppassat novembre, durant els dies 16. 23 i 30, tin~;ué lloc a Santa Coloma de Gramenet una sèric de col·loquis que. sota el nom dc · Música i Creació•. organitzà el Patronat l l unicrpal de Música de l'Ajuntament d'aquella localitat El primer col·loqui desem·olupà el tema "La composició i el seu ensenyument•, i hi intervin~;ueren els compositors Josep Soler, Ramon Barcc, Miquel Roger i Juan José Olives. El segon girit a l'entorn del lema «El composilor i la crítica», i hi intervingueren: Jesús Curda Pére.t, crític i escriptor musical; Cíu·· los Cruz de Casll"o, compositor; And rés Simehe-.t Pascual. profc.."llsor de J!ilostlfiu a la Unh:ersital de Barcelonu; Alhert Sardà, compositor; i Jordi Purrumon, professor i articulista musical. Finalment, el lercer col·loqui debalé el lema "El compositor i l'intèrpret,., i hi E Josep Soler inlervi n¡;;ueren: Ja pianista EulàJia Solé, el pianista Josep M!' Esf..Tibano, els composilors Joan Guinjoan i Jesús Rodrí!,'Ue'L Picó, i el jove pianista i compositor Ramón Porter. • PANORAMA Gira de la Coral Cantiga a Comi Cantiga. fonnaeió que dirigei_, Joocp Prat;,, reolit7à duram el p85Sat mes de desembre un11 petita gim en la qual ha ofen un rcpcnori de pcrrs SO!ll el lema •.\lúsicll nadalenca del segle XVIII•. Aqut'SW girn hu ¡•;,tal ft•tuurnb 111otiu de l'edició dels · 125 l'iJltmÚt"os• tlcl P. Antoni Soler (nascut el 1729). c·onsrnats n l'¡¡rxiu del ;\loncstir dr Sun Lorcnzo dc El Escori ui. Ln primera part dels concerts hu estat dedicada !I l'obra del P. Antoni Sol~r amil Dos l'i1ln111:ir.os i ri Com;en 11. 3 per 11 2 instnmwms dc· ter/a. Lu segona part consistí en obre>dels compositors dc l'Escola de .\·lonlscrrat: NurcÍ; ÜIISIInovas (1747-1799) i Josep MarLÍ (1719-1763). Ln Corul Cuntiga oferí nqucsl concert a Barcelona el12 de drscmbrc (dins In Temporada Mu&ical de la Caixa), a ~ l udrid el 20 dt• desembre (dins el Cicle de Polifonia i .\hisica de Cambra dc 1',\uditori ~ucional). i u \'ulènciu c123 dc de&em· bre. al Palau dL· la ~lú.ica d'aquella ciutat. L Canttga L'Associació Sofia CURSETS DE L'ESCOLA Puche atorga les D'ARTS MUSICALS LUTHIER seves beques I passat mes de novembre a l'Escola d'Arts Musicals E Luthier, els cursets de perfeccionament corresponents al curs 1990·91. Els iniciaren Karin Paulsmeier i Javier Jara (1 al 4 de no· E vembre, sobre l'origen de la notació), Frederic Gevers (15 de novem• comen~aren, bre, recital-conferència de piano) i Hopkinson Smith (23 al25 de no· vembre, sobre llaüt i guitarra). Els següents cursets són: primer any de guitarra a càrrec de Ma· nuel Barrueco (del2 alS de febrer, recital el dia 1); sisè any de piano a càrrec de Alain Motard (del15 al18 de febrer); vuitè any de guita• rra a càrrec de José Tomàs (del15 al17 de ma~); i on.zè any degui· tarra a càrrec de David Rusell (del4 al7 de maig, recital el dia 3). Aquests cursets són dirigits als alumnes actius, guitarristes pro• fessionals o als estudiants de nivell superior. Per a més informació cal dirigir-se a: Escola d'Arts Musicals Lut· hier. C/Balmes 53, pral. 08007 Barcelona. Telf.: (93) 323 22 46. Curs d'Interpretació per a oboès, i música de cambra amb oboès L Couservo tori dc .Mtísica i Teatre de Berna, Suïssa, organitza del 29 d'abril al 5 ck muig un <·u rs d'intcrprcu:tció per a oboès, i música de cambra <tmb oboès irnptH'Iit per Heiuz Holligor i I Jans C. ElhorsL Encaru que és possible la participació en aquesl curs com a membre acliu o passiu. només vuit oboi&~es avançats hi seran admesos i hailllin de preparar-se espccialrncul per 11 aquc 1 curs. El nombre dc pluccs per a oïdors és il·limilllda. Per a més informació i condicions d'inscripció. cal adreçar-se abans del 28 de febrer a: Sekrctariat ~ lei&terkur..e des Konservaloriums Bern. Krarngasse 36. CH-3011 Bern ( uisso). E Ipossat 1de desembre tingué lloc, al Conservotori Superior Municlpol de Músico de Borcelona,lo prova fino/ del con· curs per a l'obtenció de beques per o pio· nistes post-groduots que convacD l'Associa· ció per o la Promoció de Joves Intèrprets Musico/s Sofio Puche. En oquesto prova final concursà un to· tol de cinc intèrprets: Montserrot Auzmendi, de Besoin (Guipúscoo); Montse· rrot Coses, de Gavà; Fonny Escrig, de Tortosa; José M.11 de Eusebio, de Madrid; i Miguelltuorte, d'Aigorto (Biscaio). El Tribunal Quolificador, el compongué So· fia Puche, Miquel Forré, Josep M. Escriba· no, Roman Coll, Antoni Besses i RosaM. Torruella. Aquestes beques consisteixen en uno borsa per a partlcipor en un Concurs In· ternat/ona/ de Piano omb seu a Europa, Ilo celebrocló de tres recito/s, previs o la participació en el concurs. El total de be· ques que es concedeixen són dues. Per a més Informació sobre properes convocatòries cal adrefor-se a: Associa· tió per a la Promoció de Joves Intèrprets Musicals Sofía Puche. CI. Berlinès, 3, àtic. 08006 Barcelona. Tèlf.: 201 04 96 (dime· cres, de 4 a 1 del vespre). 9 PANORAMA ASSEMBLEA MUNDIAL JOVENTUTS MUSICALS A BRUSSEL.LES L d'Iniciació Musical ' Assemblen Cenernl de la Federació lnleroacionnl de Jm·eoluls Musicnls (fUM), que D l'nny pnssal ct'l••bril el cinquantenari de In set·a crenció, obrí el passat 13 d'oclubl'(' la sent Assemblen Mundial, •tne durà una setmana. Delegats dels 42 països •tuc formen la FIJM, a més de dh·ersos països obst'nndors, dcbateren ris ¡tunis de l'Ordre del Dia de l'Assemblea, que abntça,·cn Iota un u visiú de futur d'ntiUClll importuni moviment dedicat ala jm·e•llut i ala música. L'acte inaugund, alflalnu de Bt'lles Arts de la capilltl bt'lgn, oferí una lliçó magistral a càrrec del Director General de la UNESCO, Federico Mnyor Znrago1.a, sobre la importància de l'educació music:al de la jm·enlul. I!On¡ucslnl Nacional de BèJgica, amb Roslropovib: com a solista, obrí el ruatei~ din Ics acth•itnls musicals que es feren durant l'Assemblea. Cursos 1991 de l'EBO b <'UI'SOS 1991 de I'On¡utstra Bai"'''OO de la Comunitat Europea (EBO) es desrmolupar.a.n, entn- el 30 de març i el 7 d'abril, a la Fundació Royaumont (un centre d'estudis musicals situat a 20 Km ui nord de Paris). Aquesl curs L'S dhidit en dues tongades: la primera. entre el 30 de març i el !I d'abril; la segona, entre el :1 d'nbril i el 7 del mateix mes. Cada curs es rarà som la direcció de Roy Coodman, qui hi serà njudut per un equip de mí1sics barrocs que compta umb J11UII ter Unden, Luq van Dael, Monica Uugget, Jtm Schlapp, Jam• Cot~ John Tol~ lars Ulrik Mortensen, Ku Ebbinge i Marc \'allon. Amés dl' l'entrenament amb on¡uestra, tamht\ s'hi ussajarà en grup i indhidualmeol. Desprès dels cursos, es rarà una selecció final de 21 intèrprets, els quals inteni ndr110 w la Yra d'aque:.t any. Per a més infonnadó, cal contactar amb: Emma Wilkinson. ECBO, 6a. Cumnor Hill, Oxrord, OX2 911A. Telèfon: 0865 864056. Fa.~ 0865 86:1088. E Per u més uúom~ació: Joventuts Musicals dc Barcelona. CJ. Pau Claris, 139. 4rt. 1a. 08009 Barcelona. (fels.: 215 36 57-218 29 18}. També: Obra Sociai-Caíxa.d.Es1alvis i Pensions de Barcelona. CJ. Jaume I. 2. 3r. 08002 Barcelona. ( rel.: 318 t 7 22). • Roy Goodman rganil7.at pel Departament de ~fúsica Antiga del Consen·atori Superior ~fllllicipal de ~fúsiCilll dc Bar· celona, el/ Seminari a l'en/om del Renairemenl Musical Hispànic es desem·oluparà en vuit ~cssions, entre ell Ode gcucr i c12fi d'ubril d'aq11est any, professades per Francesc Bonastre, catedràtic de M usicoloh~o dc Iu Uni\'ersitat Autònoma de llareelona; Maria A. Ester-Sala, musicòloga i llicenc.iadu en llistòria de l'Art; José Vicente CouziÍIIlZ Vollc, director de la U.E.I. de Musicologia del C.S.I.C. i Josep M. Crcgori. prof~.ssor ti!ulnr de Musicologia dc lo Unil·crsitat Autònoma de Barcelonu. lli serun tracwdcs les s~rtients matèries: El Renaixement mwical als Paisos Hispànics: estat dc In II Ües· tiú, aspectes històrics, estètics i sociològics (10 de gener); El Reonixemeot Musical a Cutaluu}a i València (2.¡ de ¡,r1mer); L:instrument hispànic del Renaixement (6 de rebrer}; El Renaixement musical o Ar.¡gó (21 de rebrer); Els teórics hispànics (7 de març); Les capeUes cortesanes i nobiliàries 11 CnsteUa i Andalusia (21 de març): Lo música de tecla (li de abril); Tipologia ,·ocaJ i aspectes interpreiatius (25 d'abril). Les sessions tindran l.loe a les 19 hores a la Sala Vennella del Consenlltori (Bruc, 112) i l'entruda sen\ lliure. O e.:.près de dos anys realitzant aques1es Jomadcs d' Iniciació ~lusical, promogudes per Joventuts Musicals de Barcelona i l'Obra Social de la Caixa d'Estalvis i Pensions dc Barcclonu. uqucst novembre començ¡) JA tercem edició d'aquest cicle de conferèncicsconccrl u l'auditori del Centre Cultural Pl a~ a Sant .Jaume. de l'esmentada entitnt bancària. Amb un esperit de divulgació. enguany s'hi prcsPula un programa que ban·eja els corrents musicals dc més transcendència popular en el segle XX amb aspectes relatius a episodis importants dc la història dc la música. Així. els dies 9 i 23 de novembrr presentaren ds ternes ·Els altres instruments» i · Retrat d'un intèrpret del1752•. respecti\·ament. Cominuen Ics Jornades amb els temes scgÜellis: c.\losaíc mediterrani· (14 de desembre); ·Eb \·int fills de Bach• (21 de desem· bre): ·~hl,ica africana• (11 dc gener}: •La mort de " "olfgang Amadeus .\lozan• (25 de gener): · El blue.s• (8 de febrer): · Rossini• (22 dr febrer): ·La cançó i la poesia francesa del :.egle XX• (8 de març): ·Eb grans \·iolinisces de,près de Pa.,aanini• (21 de març}: ·La new agc• (12 d'abril): ·Els Stmuss• (26 d'abril): ·Lc~ big band• (10 de maig); i ·El paper de la crítica musical• (21 de maíg). Els conferenciams tornen a ser. de forma ahcmalÏ\'11. Joan \'ives i Jordi Roura: i a cada ~cssió hi haurlt. la participació d. un o diversos intèrprrts que iHustrcn mus.icalmcm els temes. Totes Ics sessions començen a les 8 del veopre i l'cmrada és lliure. Uaforament de la sala té una capacitat per a un màxim de 220 persones. Semin11ri sobre el ren11ixemenl musie11/ hispilnie 10 m Jornades Primera gira de l'Orquestra de Cadaqués al com iorormàlem al número de nm·l'mbre de •Catalunya \túsica-RC\ista ~1usical Catalana~, I'On¡uestru de Cadaqués inicià aquesta tardor la sel'll primera gira de la temporada. Concretament, aquesta giru ha portat l'orquestra nl lèatre Principal de Cirona (29 de nm•embre), al Centre Cultural de Terrassa (30 de no,·embre), i al Teatre Principal de la Societat Filhonnònica de Castelló. Aquests tres concerts han estat dirigits per Philippe Enlremont i han presentat un programa compost per Le lombeau de Couperin, de ltarel; Concert per aphmo i orqutslnnúm. 23, de .\1ozarl; i Simfonia núm. 3, de Schubert. T PANORAMA Temporada 1990·91 de la Banda Municipal de Barcelona La festa de Santa Cecília a l'Associació Amics de l'Orgue de Sitges L I possal 4 de novembre, la Banda Municipal dc Barcelona [niciu unu nova E t<·n1poruda eslable dc concerts, Ics Cot, M're.'> dc Sants. la seu habitual d'aque.>ta fom1ació. El cicle 1990-91 està fonnat ¡x·r <·atort.t' concerts, vui t dels quaJs !>Cnm diri¡.,rits pel director úmlar. Albt>rt Argudo. Tres més seran di rigits pel rne~Lre Josep M 111, sots-director de la Bt111da; i la l'l'Sia, ho s1•run pels directors convidut&Frunct•sc Elíus, Isabel Costes i Praucesc Heriu•tlcz C.: uirudo. a Classes magistrals del tenor Jaume Aragall a Madrid e om u molt positives es podeu considcru r Ics classes q ue im part í el tenor eatulà .luumc Aragall a la Sala de Cnmbra dc I'Audi1ori Nacional de Madrid, orgunitzud c~ pel ~ linisteri de Cultura. Entre inscrits i oients. quasi un centenar cfulumnes. en sessions de matí i mrda ui llurg d'una setmana, han conviscut urnb (') trnor, qui amb uquesta e.xperiènciu començà 11110 nova etapu de la seva carn.·ru. I, vistos els bons resultats, no serà la darn!ru vegada que Jaume Aragall dedi• 1ui pun del se11 temps uls cswdiants cJc cant. Fins nquest ada!. el tenor c·utalu actuan1 u Bor111, ~ lunic i Colònia on representarà Un bttllo in maschem i MÍSS<t dc Requi!'nt, dc \'crdi. i Lambè La bohèmc. de Pucriui. • La Banda ~ lunicip1LI de Barcelona, creada el1 888, emprèn amu força aquesta nova temporada, amb l'objrc1iu de consolidar la seva qualitat interpretativa i portar u terme. de la millor mruu•rn po •i ble. la lliSCa de divulgació musical a nivell popular i de cultiu dels ópus dc músicu que li són més propis. La Banda ~ lunicipal d~ Barcelona ac tuarà regulnn nent, durant aq uesta temporuda, a Sant~, Surll Andreu i H011a, a més dc fer diversos coucerts Jllllllllals en altres indrets de Catalunya. • CARTA AL DIRECTOR Revista Musical Catalana Direcció Benvolgut senyor: El propassat mes de maig vaig assistir, juntament amb els meus fills, a lo presentació a Barcelona de L'Opera lnfan· til de Catalunya, que, com proboblef1!enl sobrà, es tro da d'una companyia d'Opera íntegrament formada per nens i nenes de 9 a 13 anys. He de dir que hi vaig assistir amb certa desconfiança perquè, desgraciodomenl, els espectacles adreçats o nens i fels per nens, no acostumen o ser de gran qualitat, aquí a cosa nostra. Quina serio la meva sorpresa quan vaig veure contar i aduar en una obro no precisament fàcil, ni musicalment ni escènicament, aquells nens ton jovenets i tan ben preparats, amb senti! de l'afinació i amb uno tècnica vocal molt segura. «Heus aquí un espectacle», em vaig dir, «que per primer cop agrupo qualitat amb adequació o un públic infantil». I vaig esperar que la «Revisto Musical Catalana» dedicaria I Associació Amics de l'Orgue, de la localitat costanero de Sitges, organitzà entre el dies 16 de novembre I 14 de desembre una sèrie d'actl· vats, amb motiu de la celebració de Santa Cec/lla. El concert de nous valors sitgetans, organitzat per Joventuts Musicals de Sitges, en el qual participaren Sílvia Pascual, Núria Adam, Pere Camps, Ar· mand Franco I Salvador Monzó, ence· tà aquesta celebració el 16 de novem· bre. El 22 de novembre, l'església de la localitat acollí una missa cantada, en honor de la sonta, en la qual membres de l'equip d'organistes de la par· ròqula de Sitges Jnterpretoren a l'or· gue barroc diverses peces musicals. El 25 de novembre, també a l'església, Llorenf Bergadà interpretà a l'orgue obres de Frescobaldi, Correa de Arauxo, Cabanllles, Bach, Viva/dl i Boellmann. Finalment, del17 de novembre al 14 de desembre, a la Biblioteca Popular «Santiago Ruslñol» s'ha pogut veure una exposició de llibres de l'Associació, amb la temàtica «Canfoners de l'Estat espanyol». algun article o aquesta formació, però no he aconseguit de veure' n cap. llegint el darrer número en què dedicàveu un espai a uno nova òpera per o infants, m'he decidit a escriure-us. Penso que aquesta iniciativa, única, pel que semblo, o tot l'Estat, mereixeria un tractament (no millor o pitjor, sinó un Iradament) per part de la nostra premso musical, que semblo que hauria d'estar al cas d'allò que es fo a casa nostra en el món pedagògic; i més quan es tracta d'una empresa destinada o promoure l'òpera entre els més petits i feta o cosa nostra, per un jove músic nostre qui, a més, si mol no recordo, també és uno mico vostre, ja que col·laboro tom· bé com o pianista i organista de l'Orfeó Català, pel que he vist en els concerts de Sant Esteve i en altres ols quals he assistit recentment (Requiem, de Mozart¡. En fi, espero poder veure que com de nou o la revista relatiu a aquesta formació. Revista que, com sempre, continuaré llegint amb interès. Cordialment, Cormina Nadal i Clua ....t• ~= u 75 11 PANORAMA Concerts d'orgue a la Catedral El pianista n concert o curo de l'organista Ambros Kocj acompanyat pel trompetista ClouAlbert Nieto, de Ripos va iniciar el passat 17 d'octubre el cicle intitolot «l'orgue de U lo catedral de Barcelona». amb Aquest cicle consto de vuit programes en els quals han d'intervenir: Domènec Cols -titular de l'orgue de lo Catedral- qui va aduar el passa t 14 de novembre; Joan l'Orquestra Casals amb el Cor Montserrat, qui ho forà el 19 de desembre; el pare Robert de BreuerHeribert lo Riba - 15 de gener-; Montserrat Torrent -13 de febrer-; Simfònica orgue-, Morfo Teresa Martínez -17 d'abril- i David Mosoroti -orgue. Aquest cicle que compto amb el suport de diverses institucions públiques i privode Bilbao des oixf com amb l'esponsorització d'uno empresa, neix amb lo finalitat d'atorga r protagonisme públic o l'orgue catedralici barceloní, que com és sabut es trobo en uno fase avençada del seu procés de restauració. Iniciativa que està endegant l'orguener Gabriel Blancafort i que ho comptat a mb lo decisiva col·loboroció esponsoritzodoro d'uno empresa alemanya. El temo de lo música en els recintes religiosos ho esdevingut polèmic en els últims temps, pel qual fet lo iniciativa que oro ho començat se situo en un context que pot resultar il·luminodor d'actituds i proclivitats envers lo projecció pública i lo rendibilitzoció social d'un patrimoni, que en definitiva, és intrínsicoment públic. • Seminari «La Música a Catalunya durant l'Edat Mitjana» a Lleida S 12 oto aquest títol, el departament de Geografia i Història de la Fundació Pública Institut d'Estudis ilerdencs, juntament amb l'Aula de Música de l'Estudi General de Lleida, desenvolupà durant els mesos d'odubre i novembre proppassats un seminari que tradà el tema «Materials per a l'estudi històric de la música catalana». Es Irada de la primera edició d'una sèrie de seminaris de caròder anual, en els quals es tractaran els subsegüents perfodes històrics fins arribar a la producció musical contemporània. Aquest primer seminari, «la música a Catalunya durant l'Edat Mitjana», combinà diferents conferències i concerts. Cinc conferències il-lustraren les sessions, entre les quals es poden destacar les ofertes per Joaquim Garrigosa (sobre cEl cant gregorià») i la de M. Carme Gómez (sobre ela polifonia»). les altres conferències abordaren els lemes: cEls trobadors» (Antoni Rosell), elo iconografia musical» (Jordi Ballesfer) i cEl drama litúrgic• (Jesús Francesc Massip). Els concerts foren a còrrec del Grupo SEMA (Seminario de Estudies de la Música Antigua), dirigit per Juan José Rey -que oferf un programa compost per Canfigas de Santa Maria, d'Alfons Xel Savi, I Danses Medievals Anònimes (trobadors, polifonia) i f/ llibre Vermell de Montserrat- , i pel Grupo Alfonso Xel Sabia, de Madrid, dirigit per luis lozano -que oferí un programa sobre lo Missa del Gall a l'Edat Mitjana. Amb aquesta iniciativa es vol oferir al públic eo general, i especialment al col·lediu dels òm· bits universitari i musical, una panoràmica global i rigorosa de què ha estat el fenomen musical a Catalunya, des dels seus orígens històrics fins als nostres dies. També es pretén oferir lo possibilitat s'assolir un més ompli coneixement, o manera de seriosa divulgació, d'un àmbit de lo història de la cultura catalana, com és la música, poc o gens conegut, o través d'aquests se· minoris. I pianista Albert Nieto col·laborà com a so- Simfònica de Bilbno, E listalmJb I'On¡uestra d'aquesta tempordda, en dut,'S dunud el principi ocasions. La sm·a acluación consistí en Ja inter· prelació del Concerl per apiano i orquestra, d'A. Scriubin, i el Concert per a piano i orques/ra d'Andrés Lr;asi (compositor basc de qui es commemorà el cent.enari del nab;ement, essent aquesta peça una estrena). D'altra banda, acaba d'edit&Me el segon treball disc~c de ~1eto (el primer rou .Jiúsica per 11 /apau), u u disc compacte editat per Etnos i intitulat ,Voctumo CJJlal;in, amb •Xoctums» dels compositors .\lanuel Blancafort, ~arcís Bonet, Josep Soler, Joan Guinjoan i "tanuel \'alls. 1\quest e. .trament constitueix el primer, fel en disc, de totes aquestes peces. El proper més de juny, dins el Festiral lnternacional de Música de Granada, Albert Nieto oferirà UJI recital de piano amb el programa i\'oclurnO!i. L'Orquestra de Camb•·a de l'Empordà a Estrasburg II Orquestro de Cambra de I'Empordà, dirigida per Carles Coll, actuà el passat novembre a lo seu del Parlament Europeu, o Estrasburg, en un acte organitzat pel Consell Internacional del Moviment Europeu. En aquest acte, l'orquestro fou nomenodo membre d'honor de l'esmentat moviment. Desprès d'aquesta breu estada o Estrasburg, l'orquestro inicià uno giro d'onze concerts o diverses ciutats d'Alemanya. El seu primer concert oficial, però, tingué lloc el passat 14 de desembre, o l'església del Remei, de Barcelona, dins el more del «I Festival de Música de Les Corts)), on interpretà obres de Toldrà, Serro, Fauré i Montsolvotge. L Cñstina Ortiz tuosístic Caprici-, tres belles peces de 1\:oechlin. l'enigmàtic Abisme del ocells de \ lt•ssiaen. les amològiques Tres peet'$ de Sm.~,; nsky. dues cançons popular.. cutaltmes i Creo/e fon~ ~- una melodia jazzística de Duke EIJington. Aquesta varirtat va servir per a poder valomr la musicalitat de Romaní. ja que cada obra v11 tenir una acurada veraió estilística. manifestant la plena identir.cació amb el contingut dels tex'tos. La jove agrupació instrumental «Barcdonu 216», que dirigeix Ernest Martínez, va protagonitzar un altre dels m ncerts memorables. Rigor í claredat en Iu lectura de les obres de Ll!.lnas, l hkcmitsu, Bcrio, Luque, Donatoni i Scdsi, poden destacar-se com algunes dc It-s qualitats qm• posccixen ris instrumentistes del «216... comanduts, això sí, pel gest concís i sempre orientador d' Emest Martínez, els quals magnifiquen les seves precises interpretac-ions amb un alè d'autenticitat emoòva que solament pot tenir qui to<'u la música actual per vocació. Quant als concertS de l'Orquestra Ciutat de Barcelona, cal mencionar la consistència de la labor del director Víctor Pablo Pérez, que féu resultar notable la seva vcraió de la Simfonia del Nou Món de Dvoník. Deixant de banda l'actuació decebedora - l'orquestra es va manifestar tunb una sonoritat alarmantment desequilibrada- del director Matthias Bamert, cal també mencionar l'alt interès de la sessió que el compositor Lleonard Balada dirigí amb el conjunt simfònic de la ciutat. Una intervenció comunicativa i brillant de Jordi ViJaprinyó en el Concert per a piano, metall i percussió. així com l'acurada labor virtuosística del guitarrista Narciso Yepes en la Simfonia Concertant, van contribuir positivament a l'èxit de la músic11 de Balada, especialment interessant i pcraonal en aquestes obres citades. Mentre que, tant la Sardana com l'Homenatge a Casals, van semblar més Iu conseqüència d'un ofici remarcable, malgrat una certa manca d'inspiració. Balada dirigí també, amb estimable resultat, dues obres d'auto1'S americans: Unes belles i «repetitives» Chairman Dances de John Adams i les poètiques i fantasioses Variacions barroques de Lucas Foss. Concerts en el record p e r F. TAVERNA·BECH o sempr<' la realitat dels actes més esperats i desitjats és la que veritablement rc!>pon a tot allò que de bo i interessant pron~etien . l potser, a vegades, en el possible desencís, hi té més a veure la nostnJ actitud perceptiva que no pas el fet que veritablement s'ha produït. En cert sentit i, en el moment d'escriure aquest comentari, encara sense haver-se celebrat el concert dc la Filharmònica d'Israel, el mes de novembre tenja els seus actes més significatius en les inauguracions de les activitats d'Euroconcert i de l11 Caixa de Pensions, aix; com en el «Concert del Míl·lenari.. i en la continuació dels cicles de rOrquestra Ciutat de Barcelona i d'lbercàmera. D'alguna manera, la presentació de l'Orquestra dc Cambra d'Orebro (Suècia), tol i tenint un digne nivell artístic, pot dir-&e que poca cosH vu aportar en el món dc la interpretació. Això mateix cal manifestar en el cas de l'Orquestra de Novosibir'S k, umb el pianista Dimitri Bashkirov i el director Arnold Katz. Tampoc Ics referències u l'acilJació de l'Orquestra de Hàdio Berlin, dirigida per Andras Ligcli, resulten elogioses; i àdhuc l'estrena de l'encàrrec del ..Mil·lenari», els Dos poemes per a orquestra, de Josep Soler, no va ser prou correcta N per a valorar en tota la seva dimensió la música contemplativa, ensems que «tristanyesca» de Soler. Per la seva part, el recital dc Centrd Claret, que inaugurava la temporada dc la Caixa de Pensions, es va ajomar; i en cert sentit va ser l'Uf,'IUpació u Domus» dc Londres la qui hi va iniciar les acli vitals. Amb acusada preferència per a l'espectaculruitat expositiva i la freda posició m atemàtica, tampoc la presentació del u Domus» (un trio de corda i piano) va resultar memorable. uMozartiana», ja en la seva darrera etapa, va començar el curs amb dos concens ben desiguals, ja que si en la inauguració, la música poc va tenir d'emusiasmant. en canvi, en el segort, I'Orquestnt Solistes de Catalunya i la pianista Cristina Ortiz van 3$0lir nivells admirables i de veritable qualitat mozartiana. Tanmateix, però, el novembre també va aportar agradables sorpreses. Així, es va aplaudir amb entusiasme Oriol Romaní, qui afrontà amb resultats brillants la difícil empresa de fer un recital de música per a clarinet sol. El programa, estructurat intel·ligentment, contenia dues transcripcions de Itt música de Telemann i l S. Bach i les obr·es, ja originals per a clarinet, de Stadlcr (contemporani de Mozart.), d' Homs - dos coherents i contemplatius Monòlegs- , de Sutermeister -un vir- 75 13 ., ...-¡a a~,~ Major de Sarrià, 57 Tel. 203 07 14 Pl. de Sarrià, 9 i 10 Tel. 203 04 73 08017 Barcelona PANORAMA e R f T e A La Valquíria al Liceu pe r .JOSEP CASANOVAS .Johanna Me ie r i Simon Es tes e uòu nova producció d'una \1¿¡/quírin torna a proclamar indefectiblement la seva gegantiuu dimensió de purtitum uhsoluta i espectacle total. Espectacle tOtnl (!LH.' s\1dvcra líns i tot malgrat la irresistible quulitat literària cl'uu llibret emiÏttic i ampul·lós que, sortosament, no pot arribar u destruir una acció i uns pcrsouatges gairebé sempre ambivlJents, que t.ransitcn per una zona que llinda tèrbolament la mugnitucl dels déus i la humanitat més crua. Potser Wagner havia dit ja tot el que represeutaria aquella Tetralogia, l' heroi, la pugna entre nissagues, els vicis i gmndescs dels déus i lllu· inevitable ocàs. 1ò t hi resta ja exposat i tractat musicalmeul i escènica amb mà mestra. Potser no mostra el scherzo de Sigh·id ni el li nul del Capl'espre, però el gran movimeut simfònic és palès i definitiu. Per això trobem tan admirables aquestes produccions actuals que cuiden escrupolosament tots i cadascun dels aspectes fonamentals wagnerians. LA present del Liceu assoleix un nivell pràcticament absolut~ adés impensable. Lu producció procedent del Teatre Lirico acional de Madrid de la qual és autor I lugo de Ana no deixa de fer esmentar les innovacions que feu Chéreau, però és original i absolutament 15 PANORAMA e R r T e A vàlida. Es mou en l'estil dels decorots corporis únics generosament adjectivats per w1s pocs elements cl'il·luminació i projecció centraL Una gran brun:ida metàl·lica i w1 joc de miralls crea l'atmosfera adient, closa, circular, que se1veix perfectament la intimitat domèstica del primer acte, la diversitat abstracció-selvàtica del segon i la magnificència del Walhalla al. tercer. El 1isc de caure en un estil excessivament <<galàctic», agreujat per el d'a\,crw1s dels figurins, decau gràcics al bon gust i eficàcia que er• tot instant mostren. & un fet que actualment no podem pensar en Wl Wagner fora d' un univers descontextualitzat. Quant als intèrprets, es pot afirmar també que el conjunt dels sis protagoJustes han integrat un equip tan sòlid i autèntic que es pot judicar com un dels millors que es podrien confegir actualment. Hem tingut, per exemple, Ja sort de poder escoltar i vew-e l'actuació de les dues grans protagonistes femenines amb l'afegitó d 'aquella tercera, la F.icka, que en els nostres anys de joventut podia passar com un comprimarí gris. Igualment respecte dels ma~­ mtlins, que mostraven radés gris Hunding amb magnitud absoluta. Nadine Secunde ha estat la Siegli.nde e ncantadora, veu important, rotunda, a partir del registre central i sobretot portadora d 'w1 personatge de cos sencer. Wagner rebutja avui vells estaticismes i reclarna Ulla mobilitat total. El gran duo del primer acte exigei.x una acció teau·al acurada j treballada, tal com ho demana el comiat del tercer. La soprano americana hi contribuí amb una genuïna joventut i un domini total de l'esce- 16 na. Quant a la Brünnhilde de Johanna Meier, que no va ésser prou esmentada en les notes de promoció, fou la mostra d' una major experiència e n aquest paper tan difícil quan es cerca de reflectir aquella dualitat de matisos a exhi.bir., el gueiTer-salvatge i el virginal. No es tracta tampoc, amb ella, de la vella valquíria espectacuJar en el sentit vocal, però creà instants d' una importàncía escènica total, com el del segon acte abans de la lluita e ntre SieoamWld i Hw1ding i, natw·alment, en la darrera escena, quan s'enfronta desarmada a la ira de Wot<m. Però, com apuntàvem, després de 1antes Fricka insubstrulcials del passat, hem tornat a reconstituir un personatge de noblesa cer- s;mon Estes ta, una de les claus secretes de la Valquíria, que Mariana Lipovsek ha cantat amb absoluta autoritat. De cop, l'acció fa un gir sobtat i aquest personatge fins ara ocult sorgeix poderós i imposa la seva llei, que retorna les coses al seu curs. No cal ni dir que alternar aquest personatge per Brigitte Fassbaender és una mostra més del gran interès que ha ti.ngut el Liceu en aquest repartimeiJt d'enguany en la Valquíria. Siegmund ha estat a cura de Robert Schunk, potse r en el seu punt més «normal», menys extraordinri, sense que ai.xò Vldgui e.xpressar cap criteri negatiu al respecte. El que passa és que al primer acte havia de competir amb aquest fabulós Hunding que va fer Matri Salminen i, en el conjUilt de l'elenc, amb la presència imposant de Siroon Estes. Salminen actuà i cantà amb una impressionant personalitat de guerre r sinistre i espòs ultratjat, amb i.mmensa profunditat dramàtica. Si mon Estes és també un Wotan de nova e ra, olímpic i humà, dominador i víctima del faL Cal retornar a altres personatges mítics per comparar la realitat de tots els matisos d'Estes i aquesta infinita tristesa dolça del comiat de Wotan. Uorquestra es inel-ludible en tu1 W~rrner actual; volem dir una orquestra ferma, genuÏna sense la menor fisSLU'R. Això es capaç d'assolir-ho ja la titular del Liceu en un bon percentatge. Llevat d'alguna Í11cidental debílitat d\lll insu·ume nt aillat, l'Orquestra Simfònica del Liceu sona actualment compacta, amb bona col'da, fusta i metall importants. Uwe Mund fa una bona tasca en semblants avinenteses i ens sembla que, per damunt d ' w1a capacitat de sa lirisme (que avui larnbé és exigible per al marc w~rrnerià), allò més important és una qualitat essencial que té i que és la de la claredat i l'ofici teatral. Dirigeix runb seoouretat, es nota q1Je ha treballat a fons la partitw·a de tom i hi únposa una tensió constant. Cal clow-e aquest comentari encara amb una al·lussió a les valquíries que al costat de noms estrangers presentaven els de casa: Uriz, Conesa, Ysàs o Alberdi. Adés també hauria restdtat impensable un repartiment semhlrult, però aquest intent actual potser ha ocasionat només una certa manca de compenetracio tímbrica e ntre veus de tan diferent procedència, bé que compensada per un clar entusiasme. La mas importante editorial de publicaciones española de obras musical es de estudio y de <;oncierto Si t'agrada la música, escolta Akelarre en clau de Sol: \)\\ Qll.IN- DE ilf . -~VB~UOs/c t:r~.., Provenn, ll7 . Tctéfono 215 53 l.f 08037 - BARCELONA En su propi o interés pida siempre un espai de Catalunya Ràdio que dirigeix i presenta Montserrat Puig. De2 a4 la matinada del diumenge al dilluns FM 102.8 1 ·. 1 El !l a T e e .- .- n n un ja llunyà mes dc juliol de l'any 1980. van iniciarse a ~ l allorca els .. Encon1res de Compositors ... Aquests peculiars btival musicals han estat ('( fmit cir l'impuls. la intuïció. la persen•rància i el lliurament personal del compositor dr a Pobla, Antoni Caimari. Des dr la primeru edició, els «EncontJ·es» s'han unat desenvolupant a l'entorn dc qual n' pensaments axials: oferir i facilitar l'ar~cés u Ics creacions sonores c·ontemporunies sense discriminacions qualitat ives, ostilístif~ues i/o estl.•tiqucs; fer possible el coneixement i el contacte amb les idees dels creadors musicals, rnitjançmll concerts monogritlícs; eluborur un fons documental (partitures i cnregistJ·aments, especialment) que constituirà - i ja ho és- el patrimoni més pr(•at dt•lu Fnndació A.C.A. {f\rea de Crem· ió Mt'rstica), cmitat qlre aixopluga l'orc&anització dels «Encontre:.»; i publicar periòdicamelll , en forma de disc, els enregistraments de cada una clr le~ edicions. Des de les modestes jornades del 1980 a Su Poblu lins a la celebració d'enguany. desrm·olupada a Ciutat de Mallorca els pass~o~ t s dies 2:3, 24, 25 i 26 d'ol'tubre, els «Encontres» httn desplegat unu històriu canacteritzada per un continuat cn•ixc·ur¡•ut. Evolució que, u poc a poc, ha perfilat uns trets singulars i 0 11 s'han nrnpliat els mitjans, les ofertes i les perspectives de futm. Les onze edicions Iran permès un profund arrelanrcrll eu la realitat musical mallorc¡uiml i hun consolidat els ..Encontrt·s dc Compo!>itc>rs» com un esdeYeniment relle,·unt dins el panorama dels cicles. sctmlurt•s i ft·~tivals dedicats a les músiques drl segle XX que es realitzen en (' umbit gcObrràfic dc I'E.stat CSpiDl)'OI. I ~C\'Oiució dels uEncontres» ha fet cmní tot traspassant diverses ctapc . El primrr~ «Encontre J., (n•alitztu a a Pobla) i els 11 (1981) i 111 (1982) (al Teatre PrincipuJ de Pulnlfr) foren un període de definició i sembra i en ells varen participar els cor rrpositors Llor-enç Balsach, Amadeu Marín, Llo rcn~: Barber, Antoni Cvlatheu, .1. Lluís Bcrl'ngucr; Enriquc X. Macías, Llorenç Calmés, Sílvia Sommcr, Mt'inhartl Rlidcnauer i Benet C:usahlancas. Els uEncont res» realitzats t•ntrt• 198:1 i 1987 (celebrats els tres prinwr'l! nl'lhllrC' Principal i els altres dos a la Sala ~l agna dc I'Auditòriurn) va- E D. Padrós i C. Halffter, centre dels Encontres de Compositors a Mallorca per X AVIER CARBONELL Crfstóbal HaiHte r ren significar una etapa dc clara consolidació: una etapa que va acollir l'Ib composiw rs Antoni-Olaf Sabater, Eduardo Polonio, Josep ~I? 1\kstres Quadreny, Ramón Barce, .lavier Mutlcruelo, Andrés Lewin-Ricluer, Emiliano del Cerro, Ramón Farran, Josep t:iolcr; Jesús Rodríguez Picó, Cru·l Murrskcr, Luis de Pablo, Cru·los Cruz dc Castro, Joaquim l-loms i Claudio Zuliim. 8n asswnir el darrer compositor citut Iu direcció del Festival, s'inici;L una nova etapa: l'actual. Aquesta darrl'ra fase s'està caracteritzant per la voluntat d'ampliaciÓ. tant en els nu~UJlS COill {'11 lc:, atLivitats, i especialment en la projecció estatal i internacional. Sota la direc<"iÓ de Claudio Zulian s'han dut a terme les jornades dels novè (1988, Auditòrium) i desè (1989, Auditòrium) «Encontres», on varen part:icipru· com u compositors protagonistes .José Lgcs, ' lbrmis Mu1·co, Gabriel Brncic, Xavier Carbonell, Tomas Garrido i Joan Cuinjoan. L'edició d'enguany, l'onzena, ha estui marcada per la presència dels compositors David Padrós, ydney d'A~ri- Durant tot l'any 1991, Àustria celebrarà el bicentenari de la mort de W.A. Mozart. ALLEGRO AUSTRIA es constituí per facilitar al melòman l'elecció de Les múltiples ofertes, des de petites i exquisides representacions fins als festivals més coneguts. En fer la reserva des de qualsevol agència de viatges, l'interessat té assegurada tant L'entrada als concerts com L'allotjament. /BERlA , Líneas Aéreas de España, amb els seus 21 vols setmanals directes des de Barcelona a Viena , Munic i Zuric, ofereix La millor manera de gaudir de la música a Àustria. Per a tenir més informació, dirigiu-vos a la vostra agència de viatges o a l'Oficina Nacional Austríaca del Turisme, Pl. Dr. Letamendi 37, 7è, 3a. 08()(Jl Barcelona. Telèfon 451 27 49 - Fax 451 23 83 enAustria • IBEiliAI.. _. ER COBERTES I ÍNDEX DE LA REVISTA MUSICAL CATALANA La REVISTA MUSICAL CATALANA ofereix als seus subscriptors i lectors habituals les cobertes per a la seva enquadernació, així com els índexs temàtics i d'autors corresponents. Aquests índexs s'ofereixen en blocs anuals, excepte el primer que comprèn catorze mesos: els corresponents als de novembre i desembre de 1984 i tot l'any 1985. El preu conjunt de cobertes i índex és de 700 ptes. cada bloc anual (400 ptes. les cobertes; 300 ptes. els índexs). Les comandes seran ateses contra reembossament i hauran de Formular-se per escrit a: «REVISTA MUSICAL CATALANA, el Sant Francesc de Paula, 2 , 08003 Barcelona» PANORAMA lo i Cristobal Halffter. Els jorns d'aque 1 darrer feslival s'han desenvolupat en trc:> mares diferenls: els dl' l'església S~J nt Francesc, la sala d"actes cld Centre Cullural «Sa Noslnt» i I'Auuitòrium, tots tres a Cilllal. l ~ampli espai gòt.ic dc Sant Franecs<· va acollir el concert que monogràficameni fou dedicat al compositor talaià David Padrós. En aquel!t artt>, que fou l"obcnma de l"ediciÓ d"enguany, \'U particiiHU" un conjunt vocal intt'gnat per la Sllprano Alexandrina Polo, les contralts MIU·iu Rosselló i Montserrat Comutlira, i també Lluís Vilamajor i Albert Folch, tl·nors, i el buix Jordi Ricart. A més dc Ics veus, també hi participà un conjuut d'instruments històrics -format per: ~a' ier Blanch i Jordi Argdagu. xirirnie:.; Daniel Lassalle.. sacahuL\; Franci~co Rubio, corneuo; .lo!>t'P Borràs. huixó; i Neil Cowley. orgue- i un grup dr me1alls i percussió const ituït per nu:mbres del «Crup Musica d'Avui» (forrnació mallorquina cspccialil:l.uua en la música contemporània; conjunt ins1rumen tal de recent creació, uascut com una filial de rOrquestra Simfònicn de Balears, «Ciutat de Palma•). " lú!liea d'Avui» va interpretar Conlluèncie , obra ja estrenada a anta Maria del "lar de Barcelona (lloc per al quMI fou pensada) l'any 1985. En aquesta composic-ió, els instrumentistes, guiats pels sons electrònics d'una cinta, juguen amb les ressonàncies i reverberacions ue l'espai físic del lloc. L'agrupació vocal vu interpretar els Goigs de Nostra Dmw. obra de Joan Brudieu, que servei~ com a preludi introductor de Confluències: i, en conjunció amb el grup d'iustruments històrics, van realitzar l'estrena del Sermó de Muntnne1; una peçB de creació recentíssima. La pianista mallorquinB Margalida Palou protagonjtzà interpretativamenl el concert monogràfic dedicat al compo itor (també mallorquí. però establert a ¡\ ladrid) Sydney d'Agvilo. Margarida Palou va desgranar la col·lecció de setze peces pianísriques agrupades sota el títol genèric de Obras para piru1o imerI'IÍiico, frase encapçaladora que fa una clara referència al u·eball teòric que, a pHrtir dels intervals i les seves relacions i ordenament, ha elaborat aquest jove compositor. Cal remarcar la capacitat de compenetració amb les obres interpretades que va manjfestar en tot moment la pianista Palau, Yirtut arrelada ue Davls Padrós Al cap de deu anys d'exislència, els Enconlres és una manileslaci6 plenamenl consolidada l.vls d o Poblo en un ah ni,cll tècnir i expressiu. Ni,·ell òptirn qut• uunbé va:ren numifeswr tots t•ls inH\qm·ts participants t'n el ('011ct•rt d<•dinlt 11 Dtwid Padrós. D"exttllordiuuri hem de qualificar t•l concert realitY.at pçr r..Arditú String Quartet". el diu de Iu cloenda, al Centre Cu hum! dt• ....l.ln \1~1rn•. Aquest conjunt dt• camhm. e pcciulitzat en la m,j,ica del :.<'· gle X.X, \11 deM:nmlupru· amb unu finum . profunuidut i ¡x'tfecció inusuals el conccr1 cledicut u l'obra de Cristóbal llalfftt•r. El pt'Ogrmnu d'nqucst tercer monogràfic va integrar lt•s 7lt•s PiezJJs pam cum1eto dl' cucttln (Qum1e1 u? 1) compostes el 1955, el Qwu1eto 11 (subtitlJ)at ccMémoires») de 1970, i el QunrtPIO 11I. dc 1978. I A' tl\'S compül>icions van mostrnr arub clurcdut rcvolueió del pensament i el personal univers sonor d'aquest compositor mudrileny. Com a complement a les tres exposicions monogrttfiques, i tamhé dius de l'im1bit. del «X l Encontre de Compositol-s», I'On¡ucstra tlimfònica dc Bullltu'l! ·Ciutut de Palma» va oferir un conce1i bastit amh ohres dels compositors protagonistes d'aque ta recent edició. Així, el conjunt simfònic va interpretar, amb uns resultats força reeixits, la composició dt> nítides referències orientalistes ./o-1-ln-Kyu, de David Padrós. De Sydney d'A¡,rvilo fou executada l'obru Eutropio, peça creada des d' un llenguatge eclèctic i neo-romàntic. El Coucierto Doble, per a violí i viola, fou la mostra dc Cristóbal Halffter, composició on les parts solistes varen ésser brillantment resoltes pel violinista Francisca Romo i pel violista Emilio .Mateu. En aquest programa, també foren integrades les obres guanyadores del Premi Internacional de Composició «ÜrquestTu Simfònica de Balears»: ltabóf, de Ebrrhard Eyse1~ i \fie Nouvelle , d'Antl1ony Cirard. A més de tots aquesls concerts (que ens varen apropar als pensamenls creatius de David Padrós. Agvilo i Halffter, tres camins sonors i estètics netament diversos i assenyaladors de la riquesa i varietat <.l'opcions d'aquest moment de l' història musical), en aquest «Xl Encontre de Compositors» es varen desenvolupar dos interessants seminaris: un, dedicat a la guitarra contemporània, a càrrec de M3oanus Anderson; i l'altre, realitzat per David Padrós, damunt la temàtica de la ..i\Iúsica i Espai... 75 i- l t 19 PANORAMA PANORAMA La Cobla al Simposi de Banyoles per JOAN LLUIS MORALEDA o 75 20 rganitzat per PROSOLBA S.A. i per I'Jï:xcm. Ajuntament dc Sl:tnyolcs, s'encetw-en, t•l proppassat dia 11 d'octubr(•. ris uctcs prcvisws per tal de parlar, estudiar i prendre el pols a la cobla catalana, la sardana. el seu món i el de la música dr concert per a cobla. - Aprof1mdir en el coneixement històric d<' la cobla. - Estudiar-ne Ics possibilitats musical . avui i de cara al futur. - Destacar la importància d'aquest coujunt i dels seus i11suumenlS. com a mitjà d'c..xprcssió mu icai. Aquestes foren les qüestions que es posaren dumunt la taula. La proposta era vertaderament interessant, vist l'estat gairebé depauperat que presenta, dia a dia, la nosu·a música popular, la sardana. com a fenomen social; i. per extensió, la música dc cobla que. darrerament. lluny de ser protegida com una rara BI'Í en perill d'extinció, es pràcticament feta fora. gairebé sistemàticament. de la majoria d'actes cultun:Js. per considerar-la com a mus1ca menor. El senyor Enric Francès. bon amic de la Catalunya-1\ord. encetà el simposi el dijous. dia 11. a la tarda. ~fembre del C. I.~I.P. de Ceret. ens oferí una extensa visió sobre els avantpassats dels instrwnents de la cobla i llur posterior evolució. Uns instruments sorgits de la nit del temps que, de mica en mica, sense perdre mai la seva identitat de rústecs, esdevingueren els nostres actuals flabiol, tible i tenora. El divendres, dia 12. continuà el simposi amb la pa11icipació del senyor Uuís Brugués, director del Conservatori dc Música dc Girona. Hi exposà àmpliament la problemàtica dels instruments caLalans als conservatoris, en relació a la consideració que hi rebeu els ultres: l'ls, diguem-ne, sirnfòuics. Posà de manifest la considemble parsimònia amb què les autoritats docents del país, en general. contemplen els instruments catalans. Advocà per una major atenció al nostres inso·umentistes i a llur titulació. A la segona prut de la conferència. abordà el sempre espinós tema dc la creació d' una Societat d'Autors Catalans. amb tots els a,·antatgcs i desawmtatges (l'enrenou també) que tot aquest projecte portru·ia. en l'I cas de poder-lo dur a terme. També hi aflorà, una altra vegada, el ja tradicional, difícil i tempestuós diàleg entre la SGAE i els autors, cm general. El simposi fou seguit per umt cinquantena de persones, vinculades més o menys estretament amb el món dc la sardana. Hi tinguérem, com a convidats, tres mestres del Conservatori Municipal de ~lusi ca de Barcelona, (els senyors Boliart, Cuinovart i Acuña) i també hi ti~auérem la presència del mestre Manuel Oltra. assidu compositor de musica per a cobla i col·laborador en urm infinitat d'esdevenimenb musicals dintre d'aquest món. Hi eren també presents dos construcwrs d'instruments catalans; els senyors Pardo (de la Bisbal) i Puigdcllívol (de Mataró) els quals. en successives intervencions, animaren l'acte a l'hora de contrastar punts de vista al llarg 1 ample de tots i cadascun dels debats. Era nodrida també l'assistència dc personal del món dels mitjans de comunicació -ràdio-, on normalment s'escolta «La veu de la snrdana». Com a contrast, la reina d'aquests mitjans, la televisió, ignorà el fet d'aquests debats. La veu dels sardanistes Larnbé s'hi Carles Guinovart llegint la seva ponència L'autor de l'article rebent un premi féu sentir per boca del senyor Joan Vidal i Cayolà, president de la Federació d'Entitats Sardanistes, qui al llarg de Iol el simposi no amagà la creixent angoixa que aclapm·a tots els sardru1istes, en constatar, dia a dia, el nivell d'envelliment del públic assistent als aplecs i a les ballades de sardanes, un let que posa de manifest l'estat d'evident desinterès. per part de la joventut. cap a tor tipus de manifestació cuJtural plenament catalru1a. El mateix dia. a la tarda. rn'arribit el tom. com a ponent en el Simposi. Em calia presentar, introduir i moderar una sessió en la qual es considerarien els instruments de la cobla, lluN possibilitats tècniques i llur evolució i futur orquestral. Uambient, al matí, havia quedat prou càlid per a plantejar-hi Lm convencional col· loqui sobre les particularitats i les limitacions tècniques de flabi ols, tibles, tenores i ~ sc01·ns. Així que, saltant-me obertament el protocol, vaig exposar obertament el gran contrasentit que representa par181· de títols acadèmics, d' instmmentistes virtuosos, d'instruments moderns i de r·econeixoments oficials, quan les nostres instiwcions ignoren olímpicrunent Iu nostra cultura popular i la nostra mr'rsico. I mai no pot ser més ben dit «olímpicament», perquè d'ençà del desenvolupament d'aquesta fita esportiva, la presència de la cobla i de la seva música ha minvat considerablement, concretament. a Barcelona ciutaL En erecte: - Barcelona manté en situació de «pendem de reestmctun:tciÓ» la seva Cobla Municipal. un estat que es manté exactament igual des de fa dos anys i mig. - Barcelona ha perdut ja, d'ençà de fa tres o més anys, el «Concurs de sardanes Joaquim Serra». - I posats a perdre, Catalunya ha perdut, en els premis CIUTAT de BARCEl .O A, l'ap<trlí!L per a col·leccions dc tres o més sardanes, una plataforma que aprolitàrem autors abans novells (corn ara jo) per a fernos conèixer, setze anys eruTera. I, després dc Barcelona, hi ha els cusos dc Lleida que, segons que sembla, no couvoca el seu «Premi Sru11a Cecília»., pr r nuu1cu dc pn·ssupost (c•stem parlam dc 500.000 ptes. en prenús) i de 'lànagonu i, t·uriosamcnt , Girona que poeu cosu fan per a In creació i foment de la uoslra música. Cal vew-e la diferència d'interès eno-e el fet ,·alencià i el català, a través allí de les bandes dc mr'•sica {t•niitats equiparables u Ics cobles a Catalunya) que sorgeixen a petit c.~ poblacions, i assoleixen nivells de perfecció artística vertaderumeut elevuts. A Catalunya, podria pensar-se en la creació de cobles juvenils, sorgides de societats musiwls privodes, o lílles de la iniciativa municipal en una infinitat de pobles catuluns. Hauríem dc penstu· en: -La vergonya de no existir cobles no privades, que poguessin dur o terme un programa d'activitats purament artístic, lliure dc tota mena d'interessos comercials. - La dura realitat que representa poder co mpta1~ pràt·ticnment amb els dits de les mans (o de la mà) les cobles aptes per a tot tipus d'interpretació, amb total solvència artística. l.Jacte continuà amb Iu presència dels senyors Jor-di León, Jaume Vilà, Francesc Castillo i Joan Pérez (flabiol , tenora, tible i fiscorn, respectivament), professoN tots ells dc la Banda Municipal dc Música de BBl·celona, que exposru·en Ics possibilitats i els inconvcniculs tècnics dc llurs instruments respectius. l.Jendemu, dia 13, tingué In paraula, el nosiJ-e bon amic Carles Guinovart, catedràtic de Composició del Conservatori uperior dc Música de Barcelona. Exposà les se,·e::. considenH'ions sobre el presen1 i el futur de la música per a cobla i de le::. seves po~ibilituts tímbriques, a nivell d"ús per a compositors de música cuJta. Parlà també sobre d cumí dialrrtic de la mateixa, enfocant-la p<·l món d'un post-tonalisme i un postnacionalisme, no essent partidHJi, prl que entenguérem, d'abordar una líniu cent per cent. atonal. l.;úJtima de les ponèn cie~.>, u tiuTee en principi del senyor Oriol J\llurtorcll, fou suspesa, per la impossibiliurt d'ussistència del ponent.. Fou substitLlit, a l' últim moment., pel senyor Lluís Albert, qui ens transportà a un món encisador d'antics enregistraments de músiCH i de músiques d'autors pràctican1ent oblidats, dignes encru·a de ser considenus. VE.I~EDIC.TE DEL COl\ CURS DE COr-IPOSI- CIÓ OLI~IPÍADA CUl.:rURAI . B." '(\'0LF..'l92 SARDANES PRE~n BARCELO:'\A 9:2: ,\!(u>ti COMA ALABEHT PRE.\11 CIIJG\T DE B\J--:YOLES: Xm itr &li un Ponsa. {Accèssit: Joan Uui> ~l onoll'do PcrMoch•.). PHE.\11 CASSIA e~ \01::.\IOX"r: Jom1 Uuí<; ~lv· raleda Perxochs. (At-cès,ir: Ju.cp Vo('rn> Bosquets.) PRE\11 JO... EP SADERRA: Joon UnÍ>~lomledu. PRE\11 HOSSEKD PALMADA: Jo1u1 Lluís t. lo· rnlcda. (Arcè.sil: Enric Su nyer). OBRES PER A UNA. DUES I THES COBLES OBRA PER A Ul'íA COBLA: Josev 13tuy OBIU PER A DUES COBLE.'S: Joan Lluís Mo· raleda l'erxuchs. OBRA PEH A TRES COBLES: Jonn l.lu ís Mo,. rnleda i Pcrxach,;. OBRA PER A COH l GOBI.;\ Premi: Juru1 Lluís MoruJt:du Pcrxnl'hs Ari'~Ssit: Josep Prcnafctu CuvuloJi, Accèssic: Francesa Viciuna t.lurtÍ PREMJ ESPECIAL JOVE 'TUT Premi: Oe;;ert Accè.>Sit: Albert Carbonell Suari AccèssiL: Cahriel Barn· Ió t.lan í 21 PANORAMA PANORAMA el 8 ni 18 de novembre va tenir lloc, a Barcelona, la 28 ~ edició del Concurs lntemncional dc Cant • Fruuccsc \'iiitL<;M, on e:> va superar el nombre dc purticip~t~liS: 192 concursants. L'n concurs de prestigi internacional. qut- nplegfl 50ilt el nom d'aquest tenor wngnerià cantants d'arreu del món. É:s una manera dc recordar la plll-soua de Francesc Viñus i la seva tasca operística; corn deia .Jordi Maluque1; President de la Comissió Artist.ica del Liceu: "· ..cul que aquest premi serveixi perl¡uè Iu lïgum d' un gran tenor no s'esborri». f nrnb Iu petj<~ d'aquest tenor; es fomenta el sorgirnent de noves veus, una oportunitat per a aquells que comencen. Són els actors principals del concurs. Els altaveu::. ununciaven: •Número 26. Anul1it Mkhitarian. soprano de la Unió , oviètica. Cantarà r ària •Quel guardo il cavaliere,., de Don Pasquale de Donizctti, i... "· 1e només 25 an) , és d ~.\rmènia i ha aconseguit el primer premi femení del Concurs lmemacional de Cant uFruncesc Viñas... Fa quatre mesos que es preparava per a aquesta convocatòria, i ha dedicat cinc anys de la seva vidu u estudiw· cant al Conservatori d'Armènia. «Esperuva aconse.gulr el premi, perquò el desitjava rnoJt,., comenta orgullosa, tot i reconèixer que no s'imaginava una. competició amb un nivell tun ¿Út. Cosa, però, que la complau encru·a més. El segon premi ha estat compartit: Ljdmila lepnjowa, de la Unió Soviètica, i la japonesa Yoslúe Fueki Per a Ljudm1la Slepnjowa el premi ha estat una sorpresa: «Em vaig prescmar al concurs a la categoria oratori i lied. però el jurat em va recomanar de canviar a la categoria d.òperaM. É:s una dona elegant que va captivar el públic del Palau de la ~1úsica Catalana la nit de Iu final. Yoslúe Fueló tampoc no s'esperava aconseguir aquest premi, tot i que al seu cunículum ja hi t.é un altre segon premi, el del Concurs dc Cant <<Cascina Liric111• a Pisa, Itàlia. Ha est11Ciiut cant en aquell mateix país, al Consetvatori de Panna, i diu que el secret de la seva veu és interpretar allò que canta: «Vull que el ptíblic senti Iu mateixa emoció que jo sento quan canto». La polonesa Elzbieta Panko s'ha endut dos premis: un d'oficial , el tercer guardó, i un d'especial a Iu millor Els finalistes de la 28a edició dels Concurs lntemacional de Cant «Fran• cesc Viñas>> abans de ser guardonats. D 22 Concurs Francesc Viñasl avantsala de la glòria per MON ICA MONTURIOL intèrpret de música espanyola. 'le un aire seriós, distant, que s'accentua per la seV'c:t figura alta i esvelta; però ftquestu fredo r només és aparent. Parla de la satisfacció d'haver obtingut aquests resultats, i espera que això li pugui obrir moltes més portes al llarg de Iu seva carrera. L elecció del primer premi masc:uli ha estat renrida: pel que sembla. no hi va ha,·er unanunitat, i es va acordar adjudicar aquest guardó cornpmtit als tenors :\uzgar Garngebeli i a Alfredo Francisco Casanova. Nuzgar Garngcbcli Yenia rnentalltzat per a guanyar: «De:r prés de la meva última actuació.. -al Palau de la ~ lúsica- «estava molt segur d·aconsegu]r el premi». A. Francisco Gasanova venia amb l'esperança de guanyar: «Estic tranquil. confiat , perquè jo ho poso tot a les mans dc Déu», manifestuva tres hores abans de la final. Dues filosofies ben diferenciades per a un primer premi. Nuzgar Cambegeli i A. Francisco Casanova tenen aproximadament la mateixa edat (un té 31 anys i l'altre 3:3), i han passat la meitat de la vida estudiant. cantant i prepan:mt la veu. El primer ve de Geòrgia, de la Unió oviètica. on ha treballat dos anys al 1èatre de l '~'t.'tl: .:treballar al teatre et dóna més seguretat i més llibertat de moviments a l'hora de cantar». El segon ve de Nova York on, des dels 21 anys, té la segona residència, perquè el seu país d'origen és la República Dominicana. Ha treballat de misc;atger, ha !et d'ajudant en una impremta i d'altres oficis més per poder-ser pagar els estudis de cant al Metropolitan House de Nova York. El segon premi tenia un únic guanyador, el baríton coreà Gi-Hong Jun. 1e un cos petit, que encara quedava més minimitzat en la grandària de l'escenari del Palau de la .Música. però que es posa tot en tensió en el moment de cantar. talment com si concentrés tota la seva energia en la veu; una veu que va fer esclatar el públic en una ovació. Per a ell, és imprescindible tenir una hona preparació tècnica i vocal. on el més important és poder cantar bé i no els anys que estudies cantau!. YlaJimir Miakotin prové de les terres del Caucas: l'enginyeria va ser una de les seves primeres aficions. «Jo no ho sabia, que tenia una bona veu!», exclama rient; però l'atzar li va fer conèixer un professor de música. Després vingueren set anys d'estudi. [, ara, el tercer premi del Concurs «Francesc Viñas,, a més del premi especial al millor intèrpret de Verdi. Aquests eren els protagonistes del concurs. Però aquest paper els havia estat adjudicat per aquells que, des d·w, pol distant des d'w1 segon pla, des d·un altre angle de ''isió, els observaven, els avaluaven i finalment els destriaven: era la núrada crit.ica. El jurat sc situava sempre marginat del públic, en un lloc privilegiat: a les tJhimes líles del Saló d'actes del Col·legi J 'Advocat$, i als pisos superiors del Palau de la 1\llúsica. Són personatges de prestigi intemaciomú. EntJ·e ells, Iu m trz~o-soprano Fedora Barbieri, la soprnno Magda Olivero i, com a representant del Liceu, Jordi Maluque1; President de la Comissió Artístic del Liceu: «tvl 'han escollit, a part dels mèrits propis que hagin considerat, perquè el concurs sempre ha estat molt vinculat a la institució del Liceu«. Jordi Maluquer debutava com a jurat del concurs, de la mmrixa manera que els cantants, umb la diferència que cadasctÍ ho feia des d'un costat diferent de l'escenari. Tc al dmTera, però. cinc anys que l'avalen, en allò que ell en diu «un cert historial de crític musical»; i això el const icncia encru-a més en la seva tasca com u jurat: «aquesta gent s'està jugant una mica el seu futur: s'ho pren seriosament, i jo també ho faig». Del seu lloc estant al Col·legi d'Advocats, el jurat veia els clatells de molts d'nquclls, d'entre el públic, que després sortirien a actuar a l'escenmi L'actuació, el judici, l'avaluació: «El sistema de votncions era expeditiu. Cada membre del jurat votava si o no a les veus que havia sentit; si eren o no mcrci;~:e­ dores de passar a l'etapa po:;terior», explicava Jordi ~laluqucr. I, pt.•r a ell, calia tenir en comptr tres criteris bàsics de selecció: «Una bona veu, una bona tria del repertori i una bona imerpretaciÓ». La selecció definitiva tenia lloc al Palau de Iu Música Cutalarm, on la discussió estava garautida. «El nivell de participants és n10lt ull, de professional», argumentava el reprrsrntaut del Liceu abans de l' inici dc l'última prova eliminatòria, i avun~~uvu cup a on aniríeu les discrepàncies: «lfi lta tres personatges amb umt bonu veu, Cusanova, un rus i un corcà». La nit del divendres posà fi ui puper del jurat. Només els mancava prrsentur davant del públic del Liceu la ~eva triu. I, com a mcmbrel! d'honor, sortirirn a escena, es mostrarien ui ptlblir trencant delinit.ivamcnt la bmTeru cantant-jutge. Per a Jordi laluquer; l'experièn<'ia havia estat positiva: «F'..s grutifirant, i tens la sensació dc participar en alguna cosa útil». Però el con<'urs tenia també un escenari, ull espai físic on es movien els actors, els ca11tants, i des d'on el jttrat emetia judicis. 11·cs escenaris públics hw1 girat a l'cutorn dc IH 28~1 eclici6 del Concw-s lnterna cior~al dc Cant «Francesc Viiias», i cada nou <•scermri representava una progressió ascendent: la superació d' una r~ ovn etapa. El Col·legi d'Advo<:ats, petit escenari, era el primer escull a esquivar, el preàmbtú del concurs. El joc del prinu.•¡· contacte amb el públic i amb el jurat, el joc de les mirades companttives entre cantants; però no hi havia contacte_ no hi havia cliàl<•g. La màxima preocupació era superar la prova: era pujar a1 segon esglaó; era. en definitiva. canviar d'escenari. El Palau de la Música Catalana era l'escenari rcst1in¡,oit només a uus quants, l'embut que limita ri<~ novament els que anirien a l'últim esglaó del concurs: el Grru1 'Jèatre del Liceu. Tot udqui1ia una rellevància indiscutible, els vestits, el ptlblic assistent. .. , l' tiltium prova del conCul-s. 1, final111cnt , el gran replà o l'esglaó defi11itiu. El Cran 1butrc del Liceu era la vitri11a d'exhibició, de lluïment. El reconeixement públic: l'uctc de gala del concurs. I així muwix, i ui bell mig de tots tres escenaris, el pia110, presidint l'actuació. El piano, l'ulter ego dels cantants, la seva segona veu, el lloc de recer, el suport material, rrscut prott'('tor, l. al darrera i com u marc dc fons, les banderes. el complement imprescindible, el testimoni mut dc la intcmacionalitat del concurs. L'Hotel Internacional És rescenw·i quotidià on IlO s'interpretava sinó que es vivia una rl'nlitHt que és la pròpia; on no hi havia ptíblic: ni jurat, era l'alb-e costat del connu-s. <<Els primers dics estim lot ~ molt. nerviosos; van amunt i uvall, es passen el dia telefonant, i és qumt hi lm tu111bé els primers plors», t•xplicava Iu r'f'CCJl· cionista de l'hotel, la Isabel. que fn 12 anys que comparteix una setnuma de la seva ..,;da amb els pruticipants dd concurs. Durant les dues primert~ proves eliminatòries, l'hotel ,·ivia immers en una tensió constant. u un ritme fn:nètic. Però el matí del divendrel>, 16 dr novembre, s'aillà del brogit i del soroll de les rambles barcelonines, que havien envaït els darrers dies l'escenari dc l'hotel. Era un estat d'impt1sse. un efecte narcotitzant: era el pas dc Iu segona prova a la fimú. l , aquell matÍ de divendres, un jow soviètic i el seu pianista acahuvcn de fer els tràmits per marxur de l' hotel. Dues pesades maletes els acontpanyuven: «He estat diminat; però, per ser la primera vegada que participo en aquest concw-s, no cm puc qucixw·,, deia el pianista que, a la vegada, l'c iu d'intèrpret del cantant. M'explicaren que se n'anaven a1 Crutadú. a purticipar en ur1 altre concurs. Es van a<'orniudar i marxaren escales avall . Anniek Van de Valle va arribar poc després. Havia superat les dues primeres pro,es, però sabia que el repte que tenia al davant era important: ..Vaig h'Uanyar un concurs a Toulousse, el segon premi; però aquest concurs és molt m~s imp01iant, és molt millor~ és una forma de superar-se». Després, els resultats li van ser favorables: obtingué un ¡m.> nti especial a la millor intèrpret de Schubert. Dues cares d' una lllHteixa moneda, els guanyadors i els perdedors. lla calma total, com després d'uuu tempesta, va arribar la mateixa nit del divendres. Amb el cap de setmanu, Iu satisfacció: la màxima preocupació els era fer una bona interpretació el diumenge, al Cran Teatre del Liceu. 75 ;:¡ i • i -t 23 PANORAMA DUTILLEU questa tardor, a París, s'ha interpretat molt H enr·i Dutilleux. Ho ha fet especialment l'Orques!ra de París timb Semyon Bychkov, que ha vingut en tres ocasions: -\íaig com1J011dre La nuit etoilée, A l'w1y 1977. per a MstisJa,· Rostrop01•itx. bo i pensant en el quadre de \~m Gogh, La nuit etoilée. que és al Museu d ~lrt Modem de Nova l órk. 1Big ,·eure en ¿¡quest quadre tm gran mo,·imem cemrol. I aser d811à que I ·aig amm car, però. en w1 cert moment. 1·aig ha1•er d'oblidar el quadre, perquè, si no ho ha¡,rué.s fet. hauria estat simplement tma il·fustrnció musical. La ''aig començar i la ,·aig acabar sota /efecte d'w1 xoc emotiu. - La pintura, ha servit sovint de supor1 a la seva inspiració? -No; és l'única de les meves obres que ha eswt inspirada per ww relació vismJ tan estretu. -Quina correspondència va hm·erhj entre allò que vostè haYia vist i la música que va compondre? entre el sentiment plêlstic i el místic per GEMMA PIIAANA 24 -La visió es va transformar, en aque w ocasió. en sons i moviment. La relació amb el m01imem és bastam e;,treta. perquè es tracta d'un moviment giro tori. rVcentre del quadre vaig ~-cure una espècie de nebulosa en espiral. Aquesta espiral em va cridar l'atenció. Després. e,·idencment. vaig ''cure-hi una lluna impressionam. els astres i els estels, que semblen desmesurats. Una if·fusió. un xoc . .To coneixia el quadre des de feia molts anys; però va ser «dmiranl-lo de nou, després que Hosuopovitx m 'hagués demanat d 'ese~iw·e lli la obra, que vaig pensw· en una. exposició orquestral ptlrticu/a¡: Miram el quadre de Van Gogh sento una impressió molt especial de buit. Estem amb fa vida terrestre: en primer pla , un petit campanar: però, després... , el buit! ToL transcorre amb PANORAMA seut.inwut iuquictant i fascinant. Vaig \'oler cn•ar aquest semirnent d'espai. sup1imint una part de la corda: frs \·ioles i els vio lin~. En canvi, vaig co nse rvar-hi e l violo ncel els coutrabaixos, c:o~a que hi dóna una sonoritat molt nu:s gn•u. -Vo&tè hn parlat d' un sent.imem mí:.tic ... -Des dc fa molt$ t~n;-s, hi lm dins meu w1 sentinU'nl místic; no religiós: místic! No ht' compost mui una ohm inspirw)a e ll ltlll l idcu rcligiu;;u. Però diguem c¡tw hi lw 1111 cert sentit del .sagrat u Métuhulc·¡¡. /<~s trac/li d'111m conle1111JiacirÍ inteiiSII de ht nntw·a. Hi hu twnhé ullò q11c WIOllli'IIO eltrmps circulw; cilí11dric. Nu pus, e1•identnwnt, en e/ .$entit de Ics formes musicllls, com a Iu Scholu C11nlomm, però sí en el ::>CntiL dc reno1·m·ió. Per exemple. les eswcion:,: 1\ létabolc:,, co11stn dc cinc St'I"CiOIIb t•ncuc/('llll(lC.S. -Hccordu quina \ ' ll S<'r la primera obra que vu to mpondrr? - Aqucsw no n 1 néixer d'un xoc decermiuut, com pot rsden:nir en certs miÍsics qur u·nt•n llllll I'Ocnció tardmlfl. Des de molt jove, jo volin expT"C'SSill"·me 11 IIJSicalrlll:'nt. FJ.s llil'liS pn res em van inscriure li ¡·lfu;ses dc miÍsica: de pinno i de violí. Aqtu•s/ tÍitim instnuncnt, d I'Hifi niJnndo11ur molt més wrd. Em molt difícil. l~ncw·n que s 'hu de dir que, cow u pi~cwisltt , HCÍc molt 111erliocrt·. aquest iuslrunl('llt 111 '/111 est111 d'Uiw grw1 utilitat. - lli compon, ui piano? -i\fr'n St'IYei:w molt, del piano, però no dl:' fomw l'xclusivn. Però és 1 ·erilt~l que. en nwlte;, oct1sions, tinc l'ubsolutu nccessitm dc scmir el colllm·w clirN·tc dc lïnstnunent. T1-eballo molt NI ww gmn uwlll de la cwnbm-e:.tudi 011 componc. dt1vtmt de h1 qual em lliuro li /especulació. Fnig una gnm r¡wmtifllf de gn1fismes, aba11s que esdevinguin son.~. Estic cat11logat (prr 111111 IIIC/111 cl'utuvi.smc fnmcès) entre els mtÍsit·s lumno11istes. 1òt i que considero r¡11e l'lullwonin té cnc11ra el .seu lloc, penso c¡11e ju no es pot trobBJ" res d'ahsoluuuncnt origimd dintJ·e d'ar¡uPsl rlo111ini. No es pot pas deixar dc b1111dl1 Iu funció lwrmònica, que existeix, de to/11 lllfl/101"11 . lli lw molts músics que cre11en q11c ja no s 'ha de tenir en compte: és llur ufer! Si es renuncia l i considcmr que l'l111rmonia Ul(UCSt Des de la molls anys, hi ha dins meu un senlimenl místic; no religiós és coherent wnb ella nwtcixu, cm11 el ritme o el cofllt<lpunt, e;; pot caure 11 dins de terribles banalituls. Stnwinsky vu dir. un dia, que lèvoluciú del lleng uatge rnusical no es podi11 considerru: només. en el pla hmmònic. És entre els rmbics francesos que e~> pot trobar la més gnw riquesa i n'fiiii'IIC'iÓ amb aquest lleng uatge lmrmònic: DebiiSS.v, Fauré, Ra1·el. Messiae11 cru professor d 'harmonÍl1 i ho ha compr(>s moh bé, això. Ell prefereix que es pur/i d 'ell com d'un inspirat rythmicien, i no com d'un ha.rmonisw. S'ha de dir que, dumnt un cen temps, t l molts conservatoris, i a nivell .supl•rio1; s 'insistia massa sobre l'harmoni11 , confinant-ne l'encant i enviunt Ics pe1sones cap a un túnel d'o11, després, no podien soriÍI: -Què pensu Henry Dutilleux or la música serial? - Bé... Allò que vn pnsst11: després de la guerrn. lmÚJ h1 músiCll serial és un esdeveniment històric: haviu d'¡lrribm; un din o un altre. l...('.; frmci1>ns rmmls ¡·an ser complewment de~>~ruïdcs dun1111 1111 cert temps. \cwnlmcm. nlbrrms nous composicors l'f'COT"(/1'11 1111<1 frmciÓ tomÚ; d"wll-e~o; 110 /e;, nm dt•f\llr mm. les funcions tonw:.. fins i tot entn· els períodes scri~Js. 'i lum 11tilit7.11t I'Omph•tmneflt ltl tècnica serial, no els l11111rà eswt ('/ treball millor. Dit 11ixn, diguem que hi h11gué un remrn ncli1st, en/Joe /es dues guerres. Pel que H'SJJI'Ciu 1 per exemple, 11 StJ"fli'Ínsky, 110 1·1.1 .s('r h1 millor 1111Í.sic11 d'elf nwteix. i\ tlft•mnnyu, c·s torw1 a w1 sospitós ronuu,ticislllc. Diré t11mbé 11ur~. el 1'0111/JIIticl:~mt', segons Iu 1111'1' 11 opinió, c=s 11 totf's /¡•s i·poqut's. Els músics jon·s r¡llt' es fli11n' 11 ni rumflllticisme. cn1 Sl'lllhla que• I'OienFifll.tr a l'encollire cid p1íblic, o si nu=s 110. d'allò que ells CIY'IIfll IJIII' n'és ('/ dl'sig. l-leus urí IIWI c.~¡x:cic dc complinwm. Si s'és romiwtic per naturalesa. é!i w1a cost~: però ... , si c•s fa 1w r compromís... Pm-/unt ric nmw11tici.o;me, penso (com podriu no fer-ho?) e11 ¡\1(1/¡/e¡: I no e~>tir· guin' segur que. al públic. li agradi la millor nuísit·u de MnMc1: Al'ui, uques/ punt, fJIIC Dchu¡,sy no podit~ suportm; e11s IIIJ()r/u molt. Es diu que Debussy i Pnul D11kus van twar al teuu-e Ch[,tl'let , de PllrÍs, dura11t lt! intCIJJrctnció d 'wm de les simfonies nwhlcri1111es. 1 em penso que, si això és r·ert , v11 .rwr perquè ells no tenien, com In tenim t i CI wJment nosa111-es, ww visió prou úrupliu de la sel'll obra. 8 'oposm•en completament a Mahler des del punt de visw estètic. 1:ii es pensa que només l'ls sep11rtwen dos anys, quina enorme diferència entre les ducs pcr,onalitnts! Cobrn de Mahler és plerw dc uvballes. i no només amb el domini dels timbres i de /orquestració. Ltl fomw és completan1ent desmesurodt~, fins i tol més encBJ"a q11e la de Berlioz (que. personalment. adoro!). \!et aquí 111111 m1Ísica insòlita , fascinant i que és scmpr"C' allò contrari d 'allò altre que entenem. La cost1qve, de vegades, em molcS/11 dc Mtc~hler és el lirisme que, evidentmNII, es trobu al fon s del seu penSfllll(mt; però que, de vegades, ¡Jodritl .ser més mesw·at. PBJ"Iant 1ÚxÍ, potser expresso el cantó carteshi dels /i·m1cesos. Dit això, el públic no rencciona J'orçosarnent en el bon moment. Admiro i m'agrada molt MaiJ/cr, però per altres raons. 75 i• l t 25 PANORAMA Un altre gegant nord-a111ericà que se'n va --i -¡; Iii "" ~- Aaron Copland amb %vbin Mehta mentre publicava entre d'altres, tractats com Wlwt to listen for in Music (1938) Or 1 CIV Music (1941) i Music and imagination (1952). Impressionat per l'obra del primer travinsky, va decidir-se a introduir temes folklòrics nord-americans a les se,.es composicions. fet que va atorgar bona part de la seva producció un color fi Ctament «americà» de la mà de titots tan significatius com els ballets Billr the Kid (1938), El rodeo (1942) o Appalachian Sp1ing (1943-44) o la més juvenil f\1fusic l'or the theao·e (1925) per a cor. Segons William Schuma nn, Aaron Copland va crear el so americà de la música simfònica. Tanmateix, el conjunt de la seva producció té lma clara tendència vers l'eclecticisme, amb la !>CVa proclivitat a incloure temes rofkfòrics i jazz -va ser un intèrpreL d'aque t gènere al piano-. ~lúsic genuïnament an1ericà. no va renunciar. però. a certes influències europees (fins i tot s'ha parlat del Grup dels Sis) en un conjunt d"obra que inclou tres simfonies. un concert per a piano i diverses altres partitwl:S de caracteóstiques vruiades. Trunbé va compondre dues Òperes: Tiw AARON COPLAND E 26 I passat 2 de desembre va morir al Memorial Hospilal de Nord1 Ta.rytown, Novu York, el compositor nord-americà Aru-on Copland. El dia 14 de novembre havia complert 90 anys d'edul. Les causes de la seva mort van ser una pneumònia i el procés hospitalari consegücn1 (que havia estat força breu). Poques setmanes després que desaparegués el que va ser gran amic seu Leonard Bemstein. EstaiS UniiS perdia una altra de les se,•es grans figures musicals universals i també un dels que més van fer per a crear una autèntica personalitat individualitzada i caracLerística a la música del seu país. t ascul a Brooklyn, cinquè i últim fill d'una l~unilia d'origen rus jueu, la vocació d'Aaron Coplund es va manifestar des dc molt uviat i així, a tall uuecdòcic, cal assenyalar que uls vuit Wl)'S ja havia compost una cançó per u la seva mare i als 14 vu cscriw-c Iu scvu prirnem obm completa. Tunmatei.x, l'umbient familiar comerciants- no li va ser del tot fa- forable, sobretot després que els esforços esmerçats per a satisfer estudis musicals als seus germans més grans no haguessin aconsegu it. frui1 s prou satisfactoris. segons els criteris dels pares del músic. Tanmateix, als 16 anys ja ,.a començar els estudis d"harmonia amb Rubin Goldmark, profes.'>Or que va ser, entre d"aJLreS. de George Cershwin. Lany 1921 es va desplaçar a París per estudiar anm la que fou figura cabdal de la pedagogia musical europea del momenl Nadia Boulangcr. Aú.í mat<'Í.x va estudiar amb el lleidatà Ricard Viñes. l:estada parisenca ''a resultar decisiva i d"ella en va sortir l'obra Simp- hony for organ arrd Orclrcstm (1925) encarregada per la Boulanger pcrqui~ hi transmetés l'aparença del món americà. Aque:,-ru pwtitum va uco~tsct,ruir un gran èxit i el va llençar al grall rnón illternacional. Poc temps després va retornar al seu país, on va desenvolupar una important tasca, uml en el camp de la composició com en el dc la pedagogia. l1any 1945 va ser nomenat direcLOr adjunt de la Tanglewood School second hw1iClJIIe (1936) i The render lane (1954). El cinema el va cridar i va escriure la música de vuit films; en aquest camp, hi destaca l'Oscru· assolit l'any 1949 per la pel·lícula The hciress Uhcrcva- de William Wyler així com Lambé Iu partitw-a de Our torvn (1940). L'any 1972 \'8 deixar de compondre, segons que sembla entristit pel fracàs de l'obro Jnscape amb la qual va fer un inicial intent d'un nou sistema atonal. Des d'aleshores es va recloure a casa seva dedicat u dirigir els enregiStrameniS d"obrn seva. ~ rúsic intensament americà, ensems neoclàssic i eclèctic, funcional també, amb ell acaba una gran època marcada per la voluntal aferTiss.'l.da d'un conjlmt de gnms músics per u crear una autèntica consciència musical nacional. Els seus continuadors, la generació posterior als Gershwin, Copland, Charles Jves, Bemstein o Bertin, ho tindran, o ho tenen., decididament molt més fàcil . TEM A L ~ dinàn~~a. econòmica i social ha na. ja que de les fon11es de sostennnent de unposat 11mposa constantment no- la vida nmsical~ i per extensió de l'artístives fonnes d~actuació. El fet ca. depèn no sols la projecció del producmusical no pot sostreure~s a tm clima marc; te creat, sinó la seva mateixa creació des i, així, els últims anys han contemplat uns del més remot nivell embrionrui. Només canvis radicals, significats pel predomini de unes condicions ideals de satisfacció del la iniciativa privada sobre la de institucio- cost de la creació aseguren uns processos nal. Oel creixent creadors així protagonisme mateix ideals, Vida Musical: d'aquesta mitlliures i rics. Pade la iniciativa jançant el recurs ral.lelament node les submés un marc de pública vencwns. distribució del El tema és producte ruiÍstic a la força complicat i sociahnent transel moment parent, 1que per institucional d'efervescència i tru1t permeti que de manca de la distribució clarificació actual, afavoreix situacions col- arribi en les condicions òptimes a tothom, pidores, que semblen demanar reajusta- garanteixen una rendibilitat cultural (i per ments indispensables. En aquest context, descomptat. social) del producte artístic. rencara incipient -com a protagonistaAquesta temàtica cabdal és tractada en figura de l'espònsor hi afegeix nous ele- aquest <a'ema» a través de diferents treballs ments en joc, mentre que al mateix temps que ens menaran des de l'aproximació hishom ja dóna per ben entenada la del me- tÒiica a l'epistemològica, passant per la cenes, contemplada com una mena de re- consideració del moment actual a casa líquia d'un passat romàntic i inconcebible nostra en allò que constitueix un intent de avm. situar sobretot les bases d'un debat seguEn tot cas, tot això es mou en un rament molt necessan en 4qtíests .z: ~ teneny especialment delicat~ el condicio- moments. e. .t u ¡: 75 ¡. • l f 27 TEM A Creació artística i cost de realització * per IAUME COMELLA$ L a po5Sibililat que el govern central aprm'Í aviat una llei r¡ue atorgui determinats beneficis -probablrmrnt dr tipus físcal- al suport privat a la creació artística constituci:oi un bon esquer per a abor- dnr unu problrrnittint p<TnHmentmcnt viva i actual d'acord umb Ics circumstàncies que envolten ara aquest tipus d'ac- tivitat. Partim de Iu constatació que cada època, cada moment histè>ric, afuvorcix una tipologia diferent de solucions de cara a guruntir d que podrÍem anomenar subministrament de crea- ció am:~ticn i C'lllturtú. Si, prr exemple, a l'època de les ca- .:...... s ~- vernes aque~tes l'ondicion~ eren de tipus màgic -la necessitat d'exorcitzar la capttc'it.at dc rhome primitiu per a abatre els animals qut• li garantien la supervivència-. més endavant., en ri•po<·a famimica. :.erà una alrra mena de factors els qu~ faran possible lïmpre,;:-.ionam an egipci del moment: els que permeten de perpetuar la riquesa i el poder imperial tan i tan individualitzat. lniciatiws personalit.zades i iniciatives coHectin~s han anat bli!òtint. al ll~ de la història de la humanitat, un substrat, un clímax o un humus sociocultural que hru1 permès a cada rnorncnt alimentar les necessitats de crea· ció artística que ~orgcixen espomàníament en totes 1rs so· cietats. Perquè, en definitiva, rexistència de tota creació artística obeeix no sols a les necessitats anímiques imparables del creador, sinó també a les del cos social receptor. Cart ~xistei.x tmnhé gràcie:; al fet qur la societat aporta un context destinatari o receptor dr creació artística. A rada època les respostes a aque:.<a doble exigència creativa i receptora ,·han nulllifestat d'una manera diferent i obeint dinàmiqul's socials. cultural~ i ideològiques particulars que han condicionat fins i tot el;, resultats formals. Lart hel·lènic correspon u un substrat polícic. social i ideològic concret. helli>C el qual no s"cxplicn ni la se\'a realització ni la se\'a configura· ció fomtal. De Iu mateixa manera que feix;sta alemany es re$enl de l'empremta d. uns condicionaments ideològics. òbviament dc signe divers als de ran hel·lènic. que van dirit,rir definitivament el resuhat final dels productes artístics. ran Al marge dr l'ul·ludida tipologia de condicionan1enls cultunJs, polírjcs, ideològics. etcètera, la creació artística acusa també la depcndè11cia del factor cost material de Pealització. Sense aquest, d pes dc rwm: tipus de condicionaments quedaria subslrulcialm<·nt matisat. El creador adquiriria unes par· cel·les de llibertat superior a les que li imposa Ja satisfacció de la matt>rialit7.ació física del seu producte. Satisfacció, aques- 28 ta. que, per altra part, no pot defugir tampoc aqueU substrat dr dinitmiques culrurals, polítiques, ideològiques, etcètera al, qual hem acabat d'al·ludü·. Importa ara conèi},er i analitzar quina es la situació de la reo1itat que ens ocupa, ara i aquí. en ri si d. una societat com aquesta en què ens pl'rLOcu de viure. amb W1S referents d. una c:.cala dc valors concrets i amb unes relacions de poder econòmic. institueionul, polític. ideològic i social- com aquestes amb c¡uè viu la nostra societat. Un exemple relativament recent pot constituir un nexe conductor que em; facilitarà i il·luminarà el desenrotllament argwnental. Es tracta dc l'estrena al TeatTe del Liceu, al principi dc la t<'rnporadH net ual, de l'òpera Oistóbal Co/Ón. Retenim com u referent immediat que el cost de la producció va ser, segons dudcs olïciiJis, de 180 milions de pessetes, xifra que extraolícialment es va eixamplar fins a 250 milions. Aquest cost va s1•r satisfl'l per una macroempresa estatal, mentre que la iniciativa era obra d'un organisme institucional, la Comisión del Quinto Centenario del Descubrimiento de América. Hi ha, per t<u1t, una doblr via motor& que presenta un gran interès en el contrxt que ens ocupa. D'antm i ral fer una considemció elemental. Una realització d'aqueslfl cm·crgadunt només pot ser assumida actualment comptmll amb un encàrrec previ que asseguri no sols la se\'a materialit7.ució i la se'-a projecció pública.. sinó també la fast' més original i immediata, o. :.i es vol gràfica, de la creació. En tot cus, aquest recurs, quasi tan antic com la història dr l'art, no ès un factor necessàriament detemlinant de l'envergadura qualitativa i de la transcendència de l'obra resulta lll. Aquestr::. no depenen tant de l'element motor, com de l'ussumpció rigorosa i crrativa, per prut de l'artista, de la tasca encomanada. La condició de pintor de cort de Ve18.zquez no va impedi1· que la sewt obra sigui una de les referrncies més impressionants dc la història de la pintura universal. Ni els trenta anys dc dependència de la cort d'Esterhazy no nm eondicionru· les transcendents i fonamentals aportacions Jc Fran7 Josc>ph Haydn a la música. Les relacions entre l'arquitt•ctc Antoni Caudí i la fanu1ia Güell constitueixrn un altre exemple ben eloqüent. situat més ençà en r espai i en el remps. Cintem drl corrent romàntic de trencar des de la proclamació de rautonomia de l'art amb dependències i condicionrunents r~puris no ,.a modi ucar substancialment la situació en el pla real drls fets. 1 així, en els temps posteriors a aquest moment, la creació artística ha seguit acusant la dependència d'un entorn ideològic, i d'un entorn finançador concret aliè a les possibilitats d'intervenció directa del creador. O nlrncnys en una substancial mesura í situartt la problemàticu en terrnrA~ gc:n cn~itzadors. Entorn que, com hem apuntat i cxcmplifí~at, a cada època ha tingut unes cruaoterístiques definides. r això no pressuposa que mai ni en cap circumstància, per adversa o poe favorable que sigui, el creador d'art hagi de renunciar n la seva voc~teió més genuïna. La de l'absolut. I.Jart és. per damuut de tol, una forma de coneL'<ement. Com ho ) TEM A Cristóbal Colón al Liceu és la ciència. Lukacs hu assenyalut que l'art és una de les rnanPres possibles dt• què disposa l'home per a copsar el real. La pervivència i la grandesa dc tota ohm d'art és íntimament lligada u la ¡¡eva fidelitat a la realitat i la veritat més essencials. I això només es po$ible d'aconseguir-ho en un marc ideal de llibertat. Uua dc les condicions més intrínsecament productives i irTI'mmcialJies per a la creació artística és la llibertat dl' què ha de gaudir tot creador per a desenrotllar la sevu tascat. Llibertat que, insistint en el que hem dit abans, pot ser, i de fet és, condicionada pel factor del cost material Jc realització. l, <'Jl última instància, per qu.i té el poder i la capacitat de sutisfrr-lo. I~urt té, a mrs. vocaci<) dc projecció absoluta. Exigeix. per a complir la seva funció ~oci al, una situació de transparència maxima dc projecció. 1ànmateix hi ha mecanismes que no sols dificulten i condit·ioneu la seva lliure creació, sinó també la seva expansió i la seva peneu·ació social. Mecanismes vinculats a l'ordre soc ini imperant. O al desortlre. Mecanismes derivats cn 1.'tltima instància de In doble vocació de portador de veritat i d'expansió universal. Vocacions que en la seva relació simbiòtica el fun ensems cobejable i perillós. Aquests rnecm1isrnes no són exclusius d'àmbils sociopolicics i ideològics regressius -en els quals òbviament són presents per definició-, sinó també en àmbits teòricament més oberts. En aqursts, la pn'sència dc tuls mecanismes -nom1ahnent menys intensa- es pot presentar sota embolcalls més subtils, com podrn ser la pressió dirigida del mercat., les vincu- lacious titC'ites o l'xplíeite!i runb els cercles de poder etcètera. El professor Adollo Sé.nchez Vtízque-6 afirma que tota societat té l'rut tprc es mewix, perquè, en primer terme, és el que tolem i afiworeix, i després per·què els seus membres creen d'acord amb el tipus peculiar do relat:ions que mantenen amb la seva societat. Això centra l'aucestral dialèctic:a que enfr·onla crc-udor i soC'ietat. I c¡ue l'obliga, si vol ser conseqüent amb el seu pap!!J' social, a !'xhaurir ul màxim els seus recursos més imel·ligent.s i tnmbé les cstmtrgies més refi11ades, per a burlar t'I dirigisme més o rnrnys implícit, evident o matisat de qui té a l'aJuts! l'uprop1ació d<• la creació artística. Cadascú, cada urtistn. ho ha resolt de la millor manera que li l1a estat possible o que ha estat capu~~ dïrnaginar. O de la manera a què l'ha obligat el gruu de compromís amb la seva vocació. Si Brecht en b condicions impossibles de l'època del Tercer Reich encant podia imaginar le:. seves conegudes «Cinc maneres de dir In veritat», autrntic compendi de voluntat resistencial intcl·lect.ual sota ri recurs del doble llenguatge, el liberal Goya recorria a Iu inunortalització groLeSCa de l'absolutista fam;lia reial que ell mateix servia. A l'urtista no li és prrmès de ser indiferent al tipus de relacions socials impenUJts l'll el marc de les quals es mou, si vol ser fidel a Iu sc·vn condició i als objectius essencials de la scvu tasca. l ar¡ucstes relacions poden ser més o menys favorables segons Ics cirnrn1stàncies històriques particulars de cada àmbit. Entre el clima ex11bcra11tment creatiu de la Florentiu renaixentista í el dirigisme cultural restrictiu dels dife- tègics concn·ts, no necessàriament vinculats o en sintonia amb els interessos genuïns del creador. Per la seva part, l'executiu empresruial. si vol mantenir el seu status social privilegiat. difícilment podr·à justificar inversions en el camp de la creació artÍ~tica que nomrs Jj atorguin hipotètics reconeixements històrics. EstE'm immer~os E'n una cultura basada en la immediatesa i en l'e.xclusici del risc. Factors ambdós antitètics de les exigències de la creació artística per definició. 1.1art, en constituirse en factor d'intercanvi i de transacció -comercial o de prestjhri-, veu pertorbada lilla de les seves característiques més essenciuls: la dr la intcrnporabilit<lt. La capacitat per a la transcE'ndèncin. 'll>rnporal, material o local. l]art no és, per tant, un valor en si mateix, sinó «en relació amb.. ·"· 'ltutt diner invertit en creació artística ha de tenir una tornpensació perfectament calculada en unitats de prestigi social o d~incremenl dc valor d'intercanvi. S'inverteix en art en funció dc si és tan rendible o més que fer-ho en solan;, bons de l'eswlo renovació de maquinària industrial. O, des de la persprcliva del prestigi social, de la capacitat de projecció pt•rsoual que atorga. Afavorir restrena d'una Òpera pot resultar tan reudible o més que invertir en publicitat. que invertir en una campanya dïmatge o bé que poder col-locar lill enorme cartrll en una façana d"un edifici de pr&i:igi anunciant el linançantcnt de la se,·a restauració. Josep ea,....ras, Intèrpret d e Cristób11l Coló n rents moments dominats per règims dictatorials hi ha un veulai! ampli de realitats. Entre les quals caldria situar per la seva proximitat i la seva signi~cació l'ambient hipennercanti1, economicista i especulatiu propi de les societats capitalistes modernes. Importa ara esbrinar quines són les condicions que existeixen ara i aquí. específicament des del punt de vista del finançament ja aHudit. Observem que aquest es troba sobretot n mans o bé d'entitats i t>staments financers de capital anònim i gestió bàsicament col·legiada -bancs. caixes d'esra.lvio bé dr grans empreses dominades per consells d'administració, la qual cosa compona també una responsabilitat gestor'd de tipus anònim o en tot cas bàsicament dCliim·idualiuada. També es croba. Òb\;ament. a mans dïnstitucions públiques i. en molta menor mesura. en mans de l'estament rt>ligiós. en altre temps molt imponant. En tots els casos apareixen dus factors comuns. La dificultat de personalitznr establement responsabilitats i rexigència de rendibilitats a curt terme. Pel que fa al primer aspecte, observem que els executius empresarials o bé d~entitats financeres de diversos tipus són sotmesos a processos relativament ràpids dc rotació. I els polítics també es troben en condicions semblanLs per causa de la dinàmica del sistema. Sembla clar~ don~:lò, en aquestes circumstàncies. que aquest necessita respostes a un terme 110 superior· al quadrienni electoral. Respostes. a mrs, condicionades a substrats ideològics i estra- Tomem a Iu citada estrena de l'òpera C'.ristóba1 Colón. El president de la Comisión del Quinto Centena.rio, comissió. com hem \>ist, promotora de In iniciativa, escrivia aquestes pm·aules en el luxós programa de mà. «El Quinto Centena.rió és tuJa ocasió pt-r a recordar. També, per descomptat, per a donar testin toni des de la consciència de tots els homes que parlen castcllit i portuguès, d'un orgull inevitable i comprensible. Crec, amb satisfacció. que tot això ha estat recollit amb ima¡,rinarió i respecte en l'òpera Cristòbal Colón». Corn es pot deduir fàcilment. no els resultava gaire còmode al compositor har<'eloní Lleonard Balada i al dramaturg andalús Antonio Cala. pares de l'esmentada Òpera. gaudir d'uno autènt1ca llibenat crE'adora. Els més que discrets resultats urtístirs assolit:; confirmen fins a quin punt l'exercici de la rreació rs complicat m'Ui en el nostre cosmos social. L deri\'adamcut. fins a quin punt és difícil il·lwninar la veritat i b n'alitats absolutes. Es tracta d'un tema que afecta en primera instància, i per raons òuvies, l'artista. Però, seguint les paraules del professor Súnchcz Vt\zqul."z. també afecta tota la societat, en tolerar l'art que se li imposa. O el que és el mateix, la veritat. J més quan trut sovint la linançn a través d'instjtucions públiques o financeres. O. si prospera la futura Uei citada al principi d~aquest escrit, mitjançant l'allibctarnent d'impostos que se'n derivarà. * Aque~l artidc fou publicuc ui n úrnl'ro 42 (juny 1990) d e .. Revi~la de Cutulunyo"· .. __ El marc legal del mecenatge cultural ...__.._..,.. ........,.,....... '... _ ......................... ... _ _ ...a.. .... ........................... ............__ " .... per FILIX MANIYO U • ..=:::::..·.:::...-:e:.:.-:=.--:=:::-~ n dds aspt•ctrs nous de l'escenari cultural és la revitalit7.aeit) de la inieiativa privada mitjançant les uctiYitals de patroeini i mecenatge. També hi ha una demnndn de major ajut econòmic pri- vat, especiulmem u Its empreses, en les organitzacions cuJtumls espunyolt•s. Aquestes institucions cerquen en el mt)n privat una nova via prr ll ampliar els seus pressupostos: els diners de I'Arl111inistnwiú Pt'•hlica són cada vegada més • :..;...:__. • . , in~;ufícients per u fer li·ont a Iu creixnnt demanda de consum ! cultural. Aquesta coinci&ncia t~ntrc iuiciativa privada i organitzaeions culturals t~s mncn•ta, actualment. en una reÍ\"'Ïndicació comuna: UIIU milloru del r(•gim liseu) que afavoreixi aquest ajut privat; ès u dir una Llei de Mecenatge. J.a legi~lació espunyola sobre incentiu:. fiscals per a acti..itats culturals dl' lrs empre!>I'S és més restrictiva i està menys desem·olupada que en uhres països europeus. Cal dir que. l>Í bé estan per ~ota dels pre\ istos en algun:; paÏl>OS de la nostra àrt•a, uo és cert que sigujn totalment inexistents. . ' -l \. ----;:-- , f., /.)t \ ; ••• ' 1• • • -- • ••. • • • • ..... -~ ~lllrloii,~NI(III, IIIIIIITIIIMipyn.-.~~ -': • ' • : • C • f ' ,. : : I • J. ' "" : = ~., • ' • ,. J• • • • • • ··~ • • - • • • h· ''f~··l· • . ~... ~ 1!6• ,... --, 't... ..¿--- '".-· ~-· ···~ · Els incentius fiscals actuals A mwwrn de síntesi, podem resumir aquests beneficis en els termPs següents: a) La r~glarnenttH'.iÓ gc·neml do donacions estableix una deducció cid I O% de l' impoBt dc societats quan són destinades a les settiieuts Pntitats: als organismes reconeguts d'utilitat pt1blica per l'Estat , n l'Estat, a les Comwütats Autònomes o altres administracions públiqt•es i a les entitats eclesiàstiques o al~ organismes autònoms que exerceixen una activitat educativa o cultural. b) La compra d'olm·;, d'art d'autors vius és exempta dlYA i són exemptes dt• quall>C\ol impobtlr;, importacions de béns que integrin el patrimoni històric. e) l.A.'S fUtulucions i ussociucions declarades d'utilitat pública bÓn ewrnptes dc tributació pels incremenrs patrimonials a títol graf uït. En tota aqut•sta legislació. no dei~xa de resullllr paradoxal que encara Espauyu eontiuuï essent l'únic país d'Europa en què els rlonutius t•n diners dc les pel'Sones fisiques, a favor d'4ctivituts culturals o d'<mtitats de marcat interès general, 75 cació, el 1985 vn ser suprimida Iu possibilitat de desgrava1· per les aportacions din(•ritrics, Cll lènmu dc donatiu, a les fundacions. Aquestn supn~SBió vn ¡¡er· Sllrprenent, atesa l'escassa incidtmcia rccnudutòria cl'uqucsta bonificació. El1984, l'import l t dc Ics dt~d uccions per a<tucst concepte vun ser de 620.860 ptes. El nombre de contribuents que s'hi van acollir aquell mateix uny vu st•r dc gnircué mig milió. La quantia total de donacions va créixer, enll't' 1979 i 1984, dc 582 a 1.550 milions de pcsst'les. A més. dUI·unt els tlum>rs unys s 'h<m aprovat diverses lleiJ> sectorials que. <'H t·l st•u urticulat, contemplen el foment del patroemt i mecenatge. Es trncta de la Llei de Pauimoni Històric i la Llri dr Publicitat. Les bonifícucions dr la Llei de Patrimoni Històric Espanyol de 1<)85 (reconeix el dret u deduir un 15% de les quantitats destinudcs a radquisició, la conse•·vació, restauració i difusió dels béns. moblt·s i immobles d'interès culhtral i la deducció no pot <·xcedir del ;~O% de la base imposable per les donat·ions del patrimoni històric) van ser les primeres est iguin muncuts dc I.Jonificució fiscal. U única excepció és la qttc estableix les rlonacions individuals al COOB, a FExpo '92 i al V Centenari. cals per u uctivitats r.ul!urals. La legislació ante1ior al rcstnoliment de la democràcia establia Iu pussibilitnf dc deduir dels ingressos la totalitat dels El baluuç d'aqrwsta llei és qne ha estat escassament utilitzada per Iu rNÍc<~ncin u prevenció dels propietru·is a informar donatius realitzats a Ics fundacions. sense limitació en la base l'Administració dd rontingut de les rrspertives col·lcccions. requisit indispeusnhle per acollir-se als beneficis de la Llei. imposable. Ül'spri·s de diverses acotacions a aquesta honi.fi- i- d'aqucst<~s mesures lcgillltltives sectorials sobre incentius tis- 31 TEM A Lu quantm totnl dc donacions de béns dïmerès cultural per a l'<'xerciri dc 1986 n1 ser de -t94 milions. La quantitat per a am·t-t-sions. t•n el mateix concepte. també el 1986. \·a ~er dt• 4.607 milwns dt• pessetes. T.u I .Ica tlt> Publieitnt itatrodUia. e11988. l'assimilació a efcctt·s fiscals de le:. dcspt>ses dc patrocini a les despeses de publieiuu, mitjançunt la regulació del contracte de patrocini. At¡uest cnnva legislatiu permet, en definitiv~ incloure els eostos de putroc·ini t'tllrt•lt•s despeses corrents de publicitat, sensc cup prubletna iutcrpretatiu sobre si es tractava d' una promoció d'imutgt\ de mureu o de producte. El contrArt<• dc patrocini és definit com: « ...aqueU pel qual el putrot·.inal, tt canvi d'una ajuda econòmica per a la realització de la seva n<'tiviwt. .. rultLtral, ... es compromet a col· laborur tm Iu publicitat dd patrocinador>•. Aquesta aportació econòmica :.eria considerada una despesa en «publicitat» i. per tant, deduïble de la Base Imposable. Aquest articlr ha e!ltat entès d'una manera molt restrictiva. I la cosa cc11u é~ que el contracte de patrocini permet deduir Íntegrament tant les despese:, de la promoció d. una actiYitat cultural com le~ quantit.alS destinades al patrocini d'una e:\posició, a un concert o a la J"estauració d'un monument. 1àmhé s'han establert amb caràcter excepcional i de tem- 75 poralitat estímuls Ú!>cals per a les Olimpíades de Barcelona i I"Expot>ició Universal de Sevilla. L'any 1988, p1•r llei. s'atorga,en importants deduccions i hrnefids fiscal-; n les persones i entitats que col-laborin en l"Exposició Universal~ eu els actes del V Centenari i en els dels Jocs Olímpics de Barcelona. Dos anys després de la Llei, els organitzadors d'aquesLc; esdeveniments tenen uua de les principals fonts d'ingressos en l'ajut empresatial. El COOB espera obtenir dels patrocinadors una quantitat equivalent al17% del seu pressupost: uns 30.000 milions; i l'Exposició Universal de Sevilla. pel mateix concepte. un i?% del seu pre,supose entre 65.000 i ?0.000 milions dr pe!;SCte-S. Parado.xalmcnt. t·al dir que fins al1990. ni I"Expo rú l"Olimpíada no hnn estès cap certificat per donacions indi\·iduals. El proiecte de Llei de Mecenat ge Malhrrat que el Covem encara no ha presentat el seu projecte de Uei, per part d'alrres gmps parlamentaris i institucions sí que hi ha hagut di,·erses proposicions. Encara que totes han estat rebutjades per la Mesa o pel Ple del Congrés dels Diputats, és un indicador del grau de consens que hi ha sobre la voluntat dc 1;'gislar en aquest àmbit, i és interessant conèixer la petita història d'aquestes propostes. 32 La printl'ra demanda d'una Llei de ~lecenatge arrenca de 1984, moment Nl què Minoria Catalana va acordar presentar davant la Mesa del Congrés dels Diputats la Proposi- El model que es vol implantar és copiat, en bona mesura, del francès ció de Llei dT~Ultut Fiscal de les Entitats sense ànim de lucre. Po~teriorment. el 1987. serà la Generalitat de Catalunya la que tindrà la iniciativa legislativa: 1'11 de març. el Parlament de Catalunyu \U aprovar la resolució per la qual s· acordà pre~entar al Congrés la Proposició de Llei sobre Incentius fiscals per a .\cti\'Ítat;¡ CultuntJs. Després, va haver-hi una Proposició de Llei de Mecenatge presentada, a començaments de 1989, pel Grup Parlamen- turi de Coulirió Popular. 1, darrerament, n començaments de 1990, hi h~:t hagut. una uova Proposició de Llei de Minoria Catalana, sobre lnceotius Fiseals pm· a fomentru· les donacions, el mecenatge i les activitats de les Institucions, Fundacions i Associacions sense ànim de lucre. Cran pari dc les mesures d'aquestes propostes estaven durament inspirudcs en les establertes per Jack Lang a França, TEM A ORQUESTRA DE CAMBRA Of.'l. PAIJ\U DE lA 1\ 1ÚSICA CAlALANA 8 i algunes han estat ndoptndt•s po~terionuent per les noves Llei Succt·~.,inns 1 Donacions i la Llei de Pu- de l'Import !>olm· blicitat. Durnnt l'ml) I 989 1 1990. t'I ministre de Cultura, .lorge St•mpn'm. lut annnriul rept•tidt·~ \t'gadtos. en t'I Parlanwnt t als rnitjuns dt' ('umunicat·io, In prt>st'ntació en el Congrés del Co:-:cmn Ex·• R ,\OJ{J>l:--1,\RJ Dl! l'RI!Shl'l i\ G I() '1'1!.\\I'OH.,\1>.\ l!i'X> Gonçal Comella&, director Projecte Je Llei dc l\lt•ccnntgt'. ~-~~ signiticutiu que, en la 1:>('\'ll primera compurt•i\t'nçu damnt d Ple del Congr~s dels DiputatH. ri llll:tr~· de 1989, ptT informar dcb plans del seu Depm·tament, jn 1tnuncié!> Iu prqmraeió d\ma Llei tir ~ lrccnatge. Am hé, mulgrat lt•s l'xpct;tutiws, la f'utw·a Llei de Mecrnatgr sc~mhln ¡¡c•r <¡u<' 110 ntoclifica.rll ~ubstnncia lrncnt la sifunció actual. Sc•gnus va nfínluu· el secretari general tècni¡; dell\linist.eri Jc Culturu en PI Co11grés sobre Pallimoni Cultuml i Mrcc·nutgc t¡tw lm tingut lloe a Bru·eelonu el proppassut nws d<' nuwmhn•: ..r:ohj¡•ctiu principal de la nova norma no serit el d't••tablir nuws possibilitats de deducció fiscaL sinó O bres .Jc Bo< h , lhult\1-: , Sole r, ·l l.:tul.:•w:.~; i J>Jum c n¡;c, 2~ o.lè IC."htc r, a les 21 h , 1':\1.:\ll I>H l o~\ .\\l)S JG ,\ CA I;\1 ,.\ :o-;,\ , , .UOI I 100 • 400,- l't•• '""'f ol•• 12 ..lc rd..~. dd , ...!'Ib ~ ~ .....llt.lo l • • Iu taquolko oid f'•t.u (!Uno 1 ,.,.n..,<w olc l'•ub , 2), d"'' fr-•ntn. dc- 10 u 21 h • d· ~"'-btn ,fc 17" .:1 h I lOt 11 O~ l',\ I I~< lC I ~Al l'HR EPSON el dt• clarifíeur i Uh'11Jpar lc·& Jtl exi:.tents en un sol cos legal». El retard en Iu 1m'S<!ntació Jc·l projecte de Uei fa que l'anunci comenci u perdre ncdibilitnt. I alguns sectors comencen a del>conliar qm• un prnJec·u· ~lohul de \lecenatge sigui tramès pel Go\ em a lc·~ Corts. Dt·:. dr Iu \Cssnnt de les autoril1lts econòmiques, Útrgunwntu que> nu es poJt•n dunar noves exempcions fiscals fins qui' no t•stigut '"hrularitzut i nsseutat el sistema impositiu espanyol. 75 Malgrat Ics dt'dnrurion~ dels responsable~ del Ministt'n de Cultunr, rliPnl que hi haur{t un sol projecte de Uei, les inicia- i· tives en uun·x~l apunten c;ap a unu estratègia diferent: goteig UNIVCR5/D/ID AUTONOMA ()f MIIOIIIn DEPA~TA/;t)!Nf(l DE 1i11./SJC(I de ntesures legislatives que vagi u donant incentius n aspectes especílïrs. Com a exemple~ J'nqu~·sta estratrgia, dunult l'any 1990 hi ha h11gut les segiicnts iniciatives: I t a) A cnmcn\·nments U<' 1990, ~I ministre d'Economia i Hisenda anunciava una llei sobre tributació d'entitats sense finalitats lucratiws. b) El Pit• del Congrés dels Diputats acordà. per unanimitat. el març dc 1990. Iu tramitació d'una proposició de Llei, pr-e,o,entacla pel gnJp Gil. per C.':ttablir estÍmuls fiscals a la col·laboració entre la universitat i Ics empreses en actn'itats de rt'cereu i desenvolupument. e) Es proposa la modificat· ió dl' I'IRPF en ei sentit de rccupenu· la possibilitat dt• deduccions per a donacions de les persones fi:,iques a orgru1itzncions culturals. A grans trets, uquPst é~> t•l retrtit actual del marc legal del mcccnatgl' a l~spanya i l'estat dr l1t desitjada i esperada Llei de Mecenatge. Per acabar, nomrs subratllaré que, h.i hagi o no un sol projecte dc llei, és evident que un marc legtll més lavorable ajudarà el dcsenvolupument del mecenatge; però també eaJ dir qtse no en modifieurà quantit1ltiYameut i quaJitativament la realitat. 33 TEM A Notes per a l'estudi de la proMoció Musical a la Barcelona conteMporània pe r JAUME CARBONELL I GUBERNA des del moment en què podem començar a conternplar d ft't concertístic com a un fenomen social més o mrnys normalitzat a Barcelona, és a dir, du] rant la srgonn meitat del segle XIX, també comencem u veure clibuixodcs les ducs formes de promor.ió musinil <J1W dominaran tot el període que ens hem proposat estudiar: prr una bundu, l'associacionisme musical i, per l'altra, la iniciutiva del mecenatge pen;onai. Dues fonts musicals (o millor, de cabals) caracteritzaran els diferents moments històrics pels quals s"ha esdevingut la vida sonora barcelonina. amb primacia d'una forma sobre l'altra en alguns moments. o íntimament intetTrlacionades en altres. 11 Durunt la segomt meitat del segle Xl"\ es desenvolupa i pren lor~·a l'uctivitat musical a Barcelona: serà durant aquest pe- 75 ríode quan es fanm les passes més decisives que duran a la normalització musical del país. Serà rèpoca de la proliferació de divcn;os teatres que. entre altres espectacles. oferiran temporades d"òpera i comèdia musical, un camp encara per treballar a fons i de mtmera rigorosa. Però tumbé serà l'èpota de Ics primen's entitats significatives en el desem·olupamenl mu¡;Ícal bw·rdoní. La «Societat Film·mònica de Barcelona» 1, fundada el 1844, podia organit2ar concerts a partir dels propis recursos humans amb què comptava. Amb una complexa estructura de modaliduts de soci, s'assegurava un determinat nombre de «socis w1.istes» i «socis de mèrit» que, si bé eren exempts de satisfer l'entrada eh, primers. i aquesta i la quota els segons, c.staven obligau:; n fer serveis a Iu Societat. sempre que aquesta ho considerés oportú: é, a dir. a oferir cursets de música i concerts, respectivament. La 5ocietat es mantenia t,rràcies als •socis Cilannònics• i aie; •socis protectors•. i e, cobria de prestigi amb els •socis honoraris-. Trobem el mateix sistema darrera Ja •Sociedad Filarmònica y Literaria de Barcelona•. fent distincions encara en les seccions referents a ractiYitat literària i la musicaJ2. Durant els anys cinquunu1 i seixantu del segle XIX. altres entitats organitzadores de concens i dinanlit.zadores deJa vida musical eren: ri ..Círculo Ecuestre•, J'.,Ateneo Catalan• i el «Centro Artístic() de Barcelona.. ~. Les sessions Wla\'en destinades principalment, qmm no exclusivament. als socis: estaven i.nt<•grades per programes formats essencialment per fantasies d'òpcru, amb fonnarions instrumentals reduïdes i de vegades lorça curioses. Una sessió del mes d'octubre de 1886 al «Centro Artístico de Barcelona» (ecs~ió en què, com totes les que organitzava 34 aquesta entitat, no es permetia l'entrada de públic femen~ Josep Anselm Clavé conjuntava el ,iolí, el piano, l'harmònium i la veu (masculina) amb pràcticament totes les combinacions possibles". Aquesta entitat, crt>ndu el1886 i hostatjada al matei..x local on lins UffUt'lla data hi ha\·Ía hagut la seu del «Casino del Príncipc» (del qual es nodrí molt probablement a nivell social), fou de les primerrs que intentà in1posar entre el públic barceloní d gust per a la nnísica no operística, introduint als seu~S prQbrranws peces instnmwntals de Beethoven, Gounod, Mendelsshon, Mozart, ~teyerbeer, Weber entre altres. Com és de creure. tot intt•nt de difusió musical a partir d'una assistència restringida fou abocat ni fracàs. I el fet cert és que, tot i la voluntat de fomcmm la mú~ica al marge del teatre, el •Centro Anísti1·o• no s·estavu de programar fantasies i fragments operístics; això sí. d"autors clàssics. Socirutts corn aquesta es mantenien i funcionaven amh el suport dels soris i la bona mluntat dels intèrprets i del públic (que havia d't·~mltar sempre els mateixos mtísics, que co.nstituïen l'ànima de l'entitat) i també aprofitaven l'estada a Barcelona rr algun solista o Olel)tre per com·idar-lo a alt,'Una de les sessions musicals organit1-ades per la Societat i «obligarlo» a interprNnr una o altra peça del seu repenori. P<•l que es rd"ereix a les iniciatives de caràcter privat dul"Wlt aquest anys, tal destacar la que dugué a terme el teatre del «Prudo Catalan, el 1867, que des del marc d'aquell any organitz<l uns «Coneerts clàssics» amb una orquestra dc 80 profrssors com a ba~;e. Les intencions eren les mateixes que hem observat rn l'organització de le:; sessions del «Centro Artist.iro»: eanviar el gust del públic. ( reberen bon tracte de la premsa c;,pecialit7..ada5. Els primers migdies de diumrn- TEM A gt• tingueren una gran uflu(·nciu dc públic. que omplí el Prado fin<; qur la iniciati\a e~ truslladit als Camps Elisis. regit!i en ac¡u<'llmoment prr Josep \nselm Cla"é qui, sempre ment als rsdcn~nimt'nb nu:s inten·..smtt~ en el ca111p musical. acollí lc::. <;('.,_~ion!. cie rlllÍ'Iit·u dàssicu. i les anomenà alesltore, ..Conct•rts Casurnitjuna». prenent el nom t.Jel promotor. Lna altrn fonnu d'organització i promoció musical era. en aquest momPnl, la que provenia del.c; centres crensenymnent i dc les fàbriques d'instrumt•nts. Sens dubte, era la fonnu més rrndible dc promorit) 1 car I<'~ de!>pt•st'S errn mínimes i els rrsultats podi Pn ser forçn Huc osos. Prr una banda, el viri uo11isme dt>ls al11ntncs Sl'"' in tk n•durn ptw n noves rnatrícult~s; d'altra banda. fithriqut•s dt> piuuos dt~ 1"(1110111, coói la casa Bernan~ggi 1 orgnnitzavrn concerts periòdic<llnen1 als propis locals drl taller, per u presentar els nous models dc pianos c¡uc les famílies catalunro mínirnunwnt acomodades podien endur-se a c:asa". Su\'int, uciUl'bleb dues fom1es de promoció ~(' superposa\ Cll l'liiiH amb l'uhru, ju que era for¡;-a frrqÏÍI'IIl trobar acadèmies dt• mtí~ica al si drls tallers constructors dc pianos, i els imrrpreb del& com·erts eren també so,rint alumnes d'algun estudi particular. Els anys. pu~tcriors u l'Exposició Universal de 1888 foren els que millor n•solguercn les ncccssitaú. musicals. manifestes en el púhlic barceloní ja durant el cer1amen intemacional. Durdllt aqut•sts anys l'us.-;oriacionisme musical prengué w1a rmlmmzidu cunsidt•rablc', tant a nin•ll qualitatiu com quantitatiu. Es mnutjndntn alguns dels esquemes estmctural:. dccimonònics. ('0Jll Unt r ..Asot·iat:ión Musical de Barcelona>• que., fundadn el 1888, I ingué un paper Um irnportaul en la constitució de Iu ..societat C:utalana de Concerts... Després de diferents cxperièncit•s i t·nnvoeutòrie~ de concursos, i superats diversos períodes dt• erisi, 1•l 1904 I'A.M.B. obre novament les portes amh una r·t·novurla cnel"'¿ia i ~ota la lenna diret:rió dc Lamote ur CrigntHt. Si t·rr el períodt· arrterior comptit amb el suport dr ~funud Girona i E\"arist A.rnús, durant aquesta nova l'tapa 110 li tllanc!t d rrentitab com l'Orfeó Català. l'Orfeó B!lrCeloní, d drl Ccntn· dd Liceu (amb tota la força que aquest rcpre!>t'nla\H u Barcclonu). ai\Í rom dels particulars Uuís Gronet~ Eu~dJi Güell. Alei\ Vidal Cuadras. entre d'altre.s7 • La taseu promororu rlr l'entitat no anam gaire més enOà dc l'organita('ió dt•ls Coru·rrt~ dl:' Quaresma al Liceu. amb programe:. domimtb prr I .iszt, Ri<"hurd i Sigfricl \\'agner i Cé:.ar Frack. rvlenu·e:-.tunt, el 1899. l'Aleneu Darcclonés cont.inua,·a oferint concerts i rt'cituls pt•r als socis», i la Societat Musical dc Barcelona oferiu I'Oncer1s HI Tentm Líric. sota la Jireeció de Gustuv Kogel, i 11 In ~ulu Estela, l'any següent, oferint programes int:egruts prineipalrnNtl pel repertmi romàntic alemany i catalit contcrnporaui: fent, doncs, una important tasca de difusiJ de la mÚ$iC'a del paÍ1>9 • Però, e11 rigm; l'entitat que rnés significució tingué (al marge de l'Orfeó Cutuli1) rn els pocs anys de vida que comptà, fou Iu Institució Cutuluna dc· ~lúsica. Entre el 1896 i el 1900, 75 i• 1: Antoni Nicolau I la Institució es proposi• la in~taururic} d'una Fc~;,IU de la Música Catalanu, un dia <·udu any, a fi de difondrr i polrnciar la música ratnlanu dt•l rnnmt·nt. Per u tal fi comptà amb uua :.ecrió comi i uun orqut·~• ra que. orientades ¡wls fundadors. Joan Ga} i .ln~t'p l.upP) ru. ::or IJr no acou"eh'lriren la instaurucic) cl'ar¡udlu «Festa... sí que rl·aliti'.afl'll una important tasca no solament t~n l'organitzucití dt• sc5>~ions. :.in(, també en t>l camp d<· Iu pr"t•ntstt musical. amb u11 Burllt·tí que no tan sols cobria la infmmació rcft•n•nt a l't>ntitat, sinó que arribà a ser un bon rnodrl de revista d'infonnució musical a Catalunya u,_ Pel que fa ttla promoció privudu en els m1ys del Modernisme, t•l IJY'ballmés tlr~~tucat rn el cump concertístic lou el d'Antoni Nicolau, eni rt• 1896 i 1898: els UIIOnwnat.s «Concerts Nirolaw•, projcc~tc· que no tingué continuïtat (tret de la revifalla dd!l ••ConGertR tir Quaresntn», dc 1900 a 1909, al Liceu) a Cll\1811 de r('\'idrnt ÒPSIIiVl'll d'interessos entre el mateix Nicolau i el ptthlic, Clltrt' oferta i demanda. Si bé la primera sèrit' de concerts tingur unu gmn rcspol>la de públic i de erítica, la manca paulatina d'u:.sistènria i d'atenció per part dc la 35 TEM A titat que <:1uiu per a cobrir les despeses•=l. El patronatge de Pau Casals s·estenia a l'Associació Obrera de Concerts (de fom1a. però. no gens paternalista). que en el curs 193:3-19:H, anihà als 2.802 socis, potenciant tant l'audició com l'cxt'cució musical amb l'Institut orquestral de I"A.O.C. i els Cantors de l'Obrera., guiats per Manuel Borgunyó .... Un sistema similar aJ de I'O.P.C. fou emprat per l'Associació Íntirna de Concerts, la qual tocà sostre el curs 1920-1921, umb 844 ¿;ocis. Cada soci prmector pagava l'equivalent a sis nwncraris. Però, tot i així, foren molts els projectes no realitzats per manca de recursos, que predestinaren l'entitat 15 . Els anys posteriors al pru·èntesi de la Guerra Civl, tota Ja tradició ussoeiaciw1istu musical quedà rellevada pel dirigisme institucional. 1.10brn Sindical d'Educación y De.~canso capitalitzà i reconduí l'activitat musical barcelonina, no pas sense la coJ.Iaboració (interessada?) del «Gremio de Fabricantes de Sabadell» i de r .. lnstituto fndustrial de Tarrasa»1b. Amb tot, hem dc fer esment de la continuïtat de la important tasca de l'Associació de Cultura Musical (La Cultural) que, des del 1931, umb 154 socis. vetllà per a proporcionar al públic barceloní esprctaclcs mu:.icals forç~ a,·antatjats. per sobre dels oficials dr, del punt dc vil>ta qualitatiu. I hem de desll!car. igualment, el paper que hi Lingué el mecenes Josep Ballomeu., com a cxpc1iència totalment aúpica al nostre país. no pas per això menys intcressant17 • Els darrNs quinze auy:. del frruH¡uisme comptaren ja amb la iniciativu del Patronal Pro-Música, guiat per Lluís POitabella, el qual. ent1·c ah res formacions, compt~ sovint amb la participació dc l'Orquestra Ciutat de Bru·celona per als con- Joan Gay certs que oagnnitzà al Palau, j constituí el definitiu triomJ dc la iniciativa privada sobre l'adivitat associacionista anterior al 1936. ¡Jremsa sentenciun•n la darrera sèrie del1898 11 • Més tard. foren t>l~ anys compresos entre ri:nici del segle i la gurrra civil, dominatS per la figura de Pau Ca5als. C\ssociació de \lúsica Da Camera comptà amb el seu alt patronatgt.\ a mé~ de le:. quotes de socis numeraris i protectors, per a l"organitució dels seus concerts al Palau de la \fúsica Catalana, amll programes dominats per Franck. Beethoven i Wagner. repunits entre l'orques1ra de rAssociació i altres formacions convidades, com ara el London Stríng Quartet1 ~. També l'Orquestra Pau Casals es feia ressò de les penúries econòmiquc·s sofertes per l'enlitat, fins aconseguir l'estabilitat a partir dc lo cou~:>tirució el" un patronat format, entre allres personulitats, per Josep Soldevila, Artur Suqué, Carles Vidai-Quadrus, Fmncesc Cambó, el comte de Lavem, l'As- 3. \t¡,~"" ''"'"l"'"''' ""'"'""' r~.,.,~ab u •la E·pnña )!lhical•. Barcdonu 1866. i . •l"' 1-.•paña \lu-u·nl•, mim -!3. Bandona 8-Xll-1866. pàg. 1. 5. •Lu ~:O.¡.wñn \lu.i<'lll•, Ban:duna, ·t8t>7. 6. ·••• E.-p11iiu \lu,.cul•, Bm1·tlunll, 1810-7-t. 7 ~,.,,.¡uciún Mn.icttl dr Bu.rcrlonu Mtmoria 1807. S. \~·un.• t."fJIJit'fltur~-t a •Lu \ltí~,;ictt llu'.ltrnc.lu J-lj!tfmnonmerko.na·~ Ban...""elona., 18()9. Q 1.. ~ltÍ•io·u llu>~nnlí< llt~purtuum<'rtrtulu, Bar.,.lona 1891. 10 floKcr Alwr hn ''"udiot '" t.C. \I."'''"" e~.·· i IH ftwJwció CotJJonn dc Mú,Jcu. oS.,rrn ri"Or•. Burr<•lmu•. dr•t•:~nlll·(· 197;$. pitg. 859 1 860. 11. P~.>r H un hlmli t'(HIIJJirl ~.JbJ\• t:fs "ConcertK ~irllfau• ~eu: :\viñout Xo~. f..Jt Mu<ir·o m ri \lml~mi,me, Curoal. ll:m:clnnn. 1895. pà¡;, 56 n 111. 12. A~'Ol"Ínrirt dt Mtí;i¡·u Du Cimu·rn. MctnÍJrÍn cu"' 1917-1918. Bihlíotrca de<.;.,. lnlunytl, tisfeien la quota mínialla de 500 pessetes rany. Una altra mo- 13. Ori(IW;tro l'ull (;"'"'~- l>lmnbría i 921. 14. ,\,,.,,.¡,,.¡,; Ohrrrn do· Conc•ro•, Mt•moriu cur., 1935-36. IS•.\wJrtuciú Íntimn dt· Concrrt•. ~!¡•moriu 1920-21-22. 16 Obrn $inolwul rlr Euu•·n•·ión y Ot''!Cunso. ~lcmòñu temporada d~ condert!J'> 1941--12. dalitat de patrons eren els garantí dors del dèficit generat per l'organitzadó dc concerts que. com diem, satisfeien la quan- 17. Per o. nu.::\ lnforuuu·a(, 1ot0hl'f" ri ¡x_·ríodt·, \'t*'{WU el dObiiier: {_..¡; mtÍ!iit·n en ld~ orty~ Ót• /11 P"'t¡¡m·rm, ·R~' j,¡n \lu>tcnl Catalan!L mim. 65, març 1990. pit¡l 120-135. sociació de Mt.'asica Du Cmncra (Pau Casals) i, novament, el Cercle del Liceu. Era un total de trenta-cinc patrons. que sa- 36 I llc¡dumo·ru• 18-!-1 i 18'17 2 . Re!(lllnwnt 1852. fi,_,.,, • TEM A 75 Actuacions com les de Zubln Mehta o Carreras I Rostropovita: -pàgines següentssón Impossibles sense comptar amb suport Institucional. Música subvencionada per R.R.M.C. el dels inlt\rprrts- i lnrnLr Iu projecció social que permet aquesta ofc•rt u. O el gruu dt• prnctració social que assumeix. s ves depenen t•n rnajor o nwnor grau del suport institucional directe o, c•n un d'ells -ciclt• dc Iu Fundació la Caixa- , ba- is grans riclcs verteiJren la vida musical barcelonina: Orquestra Ciutat dc Barcelona, Gran Teatre del i ,iceu. IIJercàmcra. Enroconcert. Fundació la Caixa i Tcatrt' Lliure. La primera qiiestir) que es planteja és considerar si aquest sat en recun,o~ alien!> també u la pròpia capacitat generado- conjunt Je munifesuu·ions bàsiques satisran les necessitats (tamb~ bòsiquc•s) d·unn comunitat com la de Barcelona. amb El gruu dt• protngonisme instiiUcional \'a des de l'absolut, en el ros dels cicles de rOCB i del Liceu, al que ve significat per di,en,us tipus de suhvem·ions a inniciatives privades la seva col·latenJ rcpn·sentuti,·itat cornru·ral i fins i tot narional. Lna ullada ~uprrfirial ens mostra corn, a través d"aquest .. Obst·rvcm, per començnr, que totes aquestes sis iniciati- conjunt., és atès l'espectacle operístic, el del gran concertisme de relleu i projecció internacional, el concertisme simfònic genèric, sense cpÍtA'ls, l11 música contemporània i la música de petit i mitjit format amb implicacions culturals específiques, tuxí com també l'anomenada música antiga o pre-clàssica. El resultat , ctJ considcntr-lo -en principi- satisfactori, en cobrir un ventall dc tipologies concertístiques força complet. Els buits rnés Sltbstancials d'aquesta oferta s'adreçarien a ah res apurtats. com són el grau de protagonisme de la múaica autòctona -ja sigui en el pla dels compositors com en ra dc n'cursos rld frt mtrínst•c concert. - lhl·rcàmeru, Euroconcert o Teatre Lliure-. Resta evident, doncs, que en nc¡uests moment~> a Barcelona no es fa pràctic:ument cnp Hc-tivitat music-nJ mnb recm"Sos propis i al marge d'un suport institucional, o bé atípic -entitats d'estalvi. La capacitat d 'autosuf1t·i(~ncia del ft'l musical, a més, sembla tenir tendència a disminuir el fet que imposa solucions específiquet~ t¡ue, 11 manca J ' una més decidida implicació del ret spo11i1orització, es redueixen al recurs a institucions públiques. Dt> formo csponliulia, In r(•alitnt musical catalaua ha anal cHirant t•n unu viu dt• fets {'Onsumats, segurament., i e\'itablcs, que és la que vcn<·bru el moment. Exemples significatius són el pas del Licru, J·una iniciaciv-.t privada a una ins- 37 TEM A titucional. O del cidl' del Patronat Pro-1\lúsica, umb dèficill; rccolzals rn la liguta solititriu dl'.l meeC'.IH'S, substituïda per la d'una empresa umb innegada voluntat de lucre. la qual 1é en el suport inMÍhtcional una premissa irrenunciable. Dc pnssada, cul observar ¡·.om la figura del merenes. vuit anys més tard de la tit>Va última manifc~lació en la 'ida musi- cal barrdonína , aparrix com una imalge indefiniblement llunyana i impossibilil uda de retorn. El problema mu en el fet qttc els diners institucionals. com a tals, S!ltl ¡níblics -intrínseca ment de lothom- i, per tant, cal que ttconsegll(·ixin wta rendibilitat t1tàxima. I també són públics, de tothom, o més exactament d'una massa d'impositor::., els que es mouen a redós de lt')J institucions estables. J és d<"s d 'aquestu persperlivu de la r!'ndibilització (social) d'aqut•sle~ inversionb, que sorgl'ixen qiiestions cahdals i interrogants obens. Sobretot en funció dels dHicrts ja apuntats, que no utt:>nen. o que atenen insuócicnun ent, el conjunt de les oft·rtt•s present:. a la programaci ó barcelonina i, per extensió, <·utalana. Al marge qtwda una altra línia de consideració -que abordarem en primer terme- que. si més no, resulta significatÍ\'U. ~ e: -~ Obsc•rvcm així rom institucions com I'Ajuntan1en t -patTÓ de rOCB-, suhwncion a instàncies privades. que, amb e uque-S~ ajuts, li podeu fer competènci a. És clar que, des de ~- l'altra banda, es pot argüir que no és IÍ<:it que an1b ~I diner públic <'S faci la competènc ia a la iniciativa primda en el si ~- 75 ;:¡ ~ d'un sistema econòmic. elit ju~tament d'iniciatiYa pri,·ada. Al mateix temps, hom pot jutjar com a privilegiada la situació de les iniciatives na:-cudes d'rntit.ats financeres de base popular, ja que empren aquest diner dels ;.eus clipo~itarís. per a fer contpetènc ia, així matPi~. a la iniciativa privada i també a la pttbljca. 1l>t plegaL situa Wl marc de relacions i intercompetènci es no gens transparen~ en el qual totlwm pot tt'nir fàcilment el paper de víctima o de botxí. L tanmatei.x. en tots ds caso:,. la capaciiat decisòria de l'autèntic patrocinador de les activitats -el poble pla i ras. o les masses de dipositaris - és escassa. Un matís prou important. Dei,xem aque:.ia línia de consideració oberta a la capacilat crítita del lector i centrem-no s en el fet, ja aJ.Iudit, del rendiment social dt> la inversió pública. en funció sobretot de les mancances no ateses. En funció d·aquestrel atiu prou¡gonismc de la música catalana i. sobretot, de la falta de peneu·ació social de l'activitat musical o d"aquesta poeu penetració. Pel que fa al primer apartaL sembla clar qur una part substancial de l'oferta musical barcelonina té poc 1'11 compte cal observar que el cicle que ofereix el major niwll de qualitat -segons bru·(•ms internacio nals- ofereix la impossibilitat de gaudir per part d'amplis sectors socials de bona part de la seva oferia; fins i tot, eu els nivells més inferiors de preus. l:na altra iniciativa privada -dedicada a formal mitjà- ha la creativitat compositora i interpretativa del país. Composi- enlrdt r.n una din¡~unica de prt'us tamb~ força impetuosa; amh el contrapès, però. d'una ofe11a localitzada. destinada a st>c- tors i intèrpret:, tenen molt. o força. a queixar-se d'algunes d'aquests iniciatives: i només cal observar els programes per evitar entrar en individualitzacions inurcessàries per òb,·ies. tors socials concrets -estudian t.s- a preus absolutament assequibles. Cal insistir en el fet que la inicíati\'a privada - i Sembla. doncs, que aquí el supon institucional tt. o hauria de tenir, força o moltes coses a dir .i a imposar. Pel que fa al tema de la penetracit) social. els buits sóu 38 L'oferta musical barcelonina té poc en compte la creativitat compositora i interpretativa del país remarcables. especialment en alguns ca,o~. En aquest sentit. es pot matisat; si es vol- ha entrat en una espiral de preus accelerada i, en aquest.s moments, Barcelona. en aques~ tipus dc concerts, se situa moll a r avançada europea, amb uiveUs superiors als de ciutats com Londres, París, Països Baixos. etc. TEM A Un bon exemple d'iniciativa privada p e r TERESA MARTINE% n bou e\emple úe patrocini o sponsoritzm·ió econòmica privada e1wers la cuJwra és la lasca que du a u·rmr l'empre~a Epson lbérica. de la eo1npau) ia nipona Seiko Epson Corporatiou. Si bé Epstm lht~riru abraça diferrnl.s o'trt't'S cu.ltumls i sociaJs, com la Literat ura, Iu pinitn·u i les colònies infantils. és en el terreny musical on uhucu la mujor pw·t dels sens l'eCUJSos. Així, aquesta rmprèsu 1111 només patrocina l'Orquestra de Camhra del Palau dt• Iu lVIt'•sic.a Cutul~uut (dirigida per Gonçal Comellus). sin.J qur ha liuunçat l'rnquf·sta musical q11e ha promogut Catulumu 1\ll'•sicu-Hevisln Musit:al Catalana, els recents premis dt• çt:mpo;,icit) i ussaig mu~iraJ «Eduard Toldrà» i «~lanuel \alls i Goriua» -també promoguts per aquesta re,•ist.a- i la rPalitzac·ic) dc In Fe~tu dr la :\lúsica Catalana del passat 22 dt• nmeml>n·. .\ més d'aquests exemples més propers a aquest mitjii de (·omunicació, Epson sponsoritza el Festi,al de \l~sicu de Llívia. çon:.iderctt entre els més imponan~.:> qtw e;, fan urtnulment u CutaJunya. i la formació de jow, \1llors musirals Orr¡ues1ra Cerm.inans. U Aportar recursos a la vida cultural Alll·e:; iniciatives ofereixen unes concretes possibilitat<; dc gaudi r a pr<'us populars; encara que a l'ambient. i de forma. gcn~1ica. hi ha excepcions. hom troba a faltar una autl>ntica \oluntal de promoció de la música a altres estaments social6 r¡ut.> t'I!> habitUals. Fa una cena impressió tàcita que s'r!>l<'t satisfet amb c•lmercat existenr. o~ que s'al'cepta qm· la funcic) ~ocial dt• drt<'rrninades inicíari\c;, no Yagi mé:. enIJà dd fet dr h-lrs po,sible,. \ixò. al marge d'altres intrn•s,os socials. \c¡nc~t rrcorregut succint obre lc:. pones a allò que. segons lJtH' !>Pmhla. hauria dr constimir una refle..xió aprofundida ~olm· la n•ulitai dd momem: sobre: aquest món complc·x dr relacions t•ntre iniciativa pública. priYada i paral·lela -Cru\es d'rstalvi- i. en di'ÍÏnitiva, sobre el què i el com del mantrninwnt d'una 'ida muhical satisfactòria, que cobrci:-.i totes les exigèncit•s creatives i de projrcció social, i que, en tÍJlima inst~ncin. optimitzi la renclihilita1 social d'aquetifa 'ida music<J. ~OT\: \•¡ut•,turtit·h• ,ub~titnt'l\ la trunscripci.; d'una Ulula roJQna pn•\ i,.. 40 u1 per C.\ 1-R\It:. tpw "" hn '''llll po.-ible dc portar a tenn<' per cau;~s ben ulit·rte' a la \fllllllllll d ' a']Ut'SIIl 1\."'l'illl. Quina é~o Iu filosofia d'Epson per a finançar ecnnòmitanwnllu rultnrai' Runl<.lll Ollé. president d'Epson lbéTica, ens ho r.xpliC'a: «fAt lilosofiu gcnhica de la nosu·a casll mutriu emc•1:5 m¡w·st teuw cliu que les companyies del grup Seiko Epson huurun cie purtir'i¡mr i aportm: a la societat dàflí un rswn c.~ltthfencs. rN·ur,so, per a la sem ,·ida cultw-al. Com :;estuhh•i, i rlelíuC'i\ ¿¡J/ò que cal apom1r i on? A cada ptús hi lw ww {omm rl'upmxirnaciú diversa. Per exemple: als Eslat) l nit.). uque:.lllllpn.Jwnuciú ~s a fart. i a acti1·itats sociúls; ui ./apr). u terrcn.'" r·om ;an·eteres. habitatges i hospitals: a França i ui Re¡.,rne Lmt, u J'p~port: etc . .-\ l'Estat espan.rol, entenem qu(' en.. podem dedicar d'una mant•ra especitJ u ht mú:.icu. optwu pf'r In mtí~ica clàsSica». llon1 pol pt'n'im: per(,, que aquesta Jeilicació anwga la sospita 11!· cobrir una àrea (JU(' nu cobreix prou L\dministraric) ¡n'•hlicu. Humon 0111: ho desmemei)l rotundament, rn dir r1ue: «Ni de lluny no intentem (•obrir espa1~ no coberts per 1~\dmiuistmcicí uuwnòmit:11 o Cl'nlral. Binó que intentem co/)l'ir din·chmw11t m¡Hcflc.9tireN3 r¡He ens semblen d'interès. Però C'ul 1111 pc'rdn· mai df• lfisw q11f' en l'sponsorització, sempre s'hau dt' r.0 nsid{'rur dues cose¡¡: l'spòmwr té l'obligació de busC'ar In millor irnatg1• pos>.ihle d'allò que sponsorirztt; i l'sponsoritxut l'uiJiigaC'iÓ dr dona.r-hi Iu seva millor qualitat». H.umón Oli~ t•ns upunla un aspecte interessant de l'spon.5oriczm:ió, r¡tu• 111olts obliden i que és precisament on rau tr El s enyor Ramon Ollé, en el curs del seu parlame nt a la Festa de la Música Catalana la vrriLable raó tl'aqu<'!:ita: «Moltes n•gades es menysprea l'S !1~ c·n romptt~ que aquest patrocina i fa el tpu' ta pcrqui- ho 'ol ft·r~ amb més rnó encara considerant que a l'l':~tat ennmt no hi ha cap llei de mecenatge». Cal dir tmnh~ que l'rl<'tncnt publicitat és present a Lot patrocini. 1 on es lm~ea una rclaciú d'aquest tipus és priucipaln H'Ht N I r is esdevrninl('nls esportí us. IJsponsol"Ít28CiÓ cultural és, pnn\, dif{wcnt, ja qur el púbic rep més la possibilitat ut~ fe r r¡nalst'V411uctivitat r ultut•al que no la imatge de marca. Ramon 0111: diu qnP: «Qmw hi lwgi una llei de mecenlllge l'li la c¡uul l'I> l'OIIIl'lllfJiill inlt'rt!ssos de tipus fiscal, potser flumrs jJfJ(/n•m ¡mdnr cf'wm ultm mwwra». /',p(msor. i no Llei de mecenatge, una bona idea .,[~.,molt lltlt¡IH• t1 U"H\ e'" d'una Uri hi hagi una de-..:t,oramció fi'>l.·¿t/ per ;¡acti1 iwts de patrociwn. diu Hamon OUé. «.4ctualment. dïJgrma m;uu•m. ef, Ílltprbln.~ que,.,, pab'uen a Hisenda Pública 1 un cumtliunt.> u m'tÍ1 im L' clt? tipus cultund5 diw•rsos i que. a més, nn ¡,.~> pm1ett cobrir rms totes. La despamció fiscal per la via de IÏIIC'Cntill u l'.spnnsnn'w,m·ió nn és mr:.., que petmcú-e lbercici de dc st·fcl'ciomu· <llftll'flll at·til7tnt en/a qual una emp1rsa se St'ltt mé.9 idl'lltificnda. i actuar sal)le Pila per la ~·in direc/JJ dc ll1p011ur·iú cconàmic11.» Si vcJlOIIl trnbHr un bon exemple de llei d'sponsorització podem r.xlll"-nos e11 Iu que hi hn als Estats Units. Ramon Ollé comentH: «Aifú In llei d'sponsorització fimciona molt cltu"Bmenl. Als h:stms Units, snn les institucions fJI'ÍI·ades les que limmcirn Iu f..'T'Uit nwjoria d'activitats cul111mls. d'ensenyBJneni i soriHls». fllfliiJcn;ll Què es necessita per a ser patrocinat? Quiues rurnt'll'rÍstiques ha dl' tenir un pos~ible patrul'inat pt'r a arrihnr n ~t·r-ho? Hanwn Ollé re~pnn qur: «Dc primt't: s 'lm ri<" clir ' f iiC' /'sponsoritzntió purteix rl'una iJmw molt Sf';nzilln: cm11 r¡ue numw/nwlllt/0 hi ha. prou recursos ccon¡',. núrs. aqud l que l'ol f'IIIIJI'IlÇllr t t mt uctiviwt busC<l w1 spònsw: Jo diria qrw l 'sprin~or c•s drl'ideix c¡uw1 algú és cupoç d 'olèrir un proj('ctc d'tt!gwtiJ t lll!lll:nl dili:rt-ncíndor; sig ui el que sigui. Gn•c qur e11 IICf llcst as¡)(•ctr ja hi /111 molt de guanrlll, i en/dni (/Uf' r~pòmmr \ligi t'li Iu IlltlleÍ\lL líniu. Eu tal SCIItit, Ep!mn plY'fi•n•i, clrdil·llr ris toew. n·cw'l>OS u una sola cosa dumot forçn tt'lllfl.~ /w,.;cum l'eferte u 1/ur¡r termini». I t·om a t'x<·mplc d'aque;t raonament. podem tomar a parlar de I'Orqut•~>tru d<• Cambra del Palau dc Iu .\Lúsica Catalana . .\c¡~~t·~ra furmnc•Ó rrlu·à. n pmiir d1· 1992, un ajut corporatiu molt m.~., u111pli, i ('" fw·i• conèixer a Ew-opa amb més proftmdital. \ixí. Ep-.m l'ol-laborarà amb l'Orquestra a sintar concerts: és a dir. que lots cl'i com·crts que addicionulmrnl obtingui u quul'!rvol cid<~ musical, seran bponsoritzats per Ep~on allit nn r; furin. «E.~tt:m 111oft contents del nivPII di' qunlitat l]lll' c•stú ll.~-~olint I'Orqucslnt, i li hem domll un vot d(• ¡·onlïnnçtJ moll gra11». diu Ramon Ollé. Pe.r acaba r~ el Pmsideut d'Epson Jbérica resumeix la tasca dc l'spo11snritznció dient q11e: «Es tJtJCl<l de saber cap a o.n cflnJJiitzns clii teus recursot. i de poder-los conú·ohu; amb Jína liwt f'l•icfcnt d'imatgr». Però cal 110 ouliJar qur. sigui COill sigui, aquesta tasca representa una uparirió social d'una envergadura prou imporram. t t llll 41 MUSICA LIA MUSICALIA R R E T R A T E T R A T Narciso Yepes ha tornat a actuar al Palau de la M _ú sica, aquest cop amb l'Orquestra Ciutat de Barcelona i sota la batuta de Lleonard Balada, els dies 23, 24 i 25 del passat novembre. Sarcàstic, recelós, en permanent guàrdia i fent gala d'un interès desbordant pels problemes que sotraguegen l'home d 'avui i pels interrogants existencials que han marcat des de sempre la humanitat, se'ns mostra aquí com un artista plenament integrat en la preocupació pel destí final del planeta. .....,et ... -!;! Di El ... ~- ;::¡· 75 ;::¡ ~ El s. ,. ....... !!!.. ~ = 42 ARC ISO YEPES l • ~= .e ú "' e· • t... 75 ;:¡ pelegrí de la vida ~ per 1051 GUERRERO MARTIN P.- Es defineix com «pelegrí de la vida a la recerca de la veritat». Però la ve. , ? Que. es. , ? Qw. Ia te.'? ntat. on es. R.- i ho sabés, no la buscaria. P.- Però, quan es busca ~"W1a cosa. alguna idea se'n 1é. R.- Es té la idea de busr-ar/a raó de la nostnl existència, de buscar-me a mi mateix pu dins, de huscar un coneixement de I'Ésse1; que és 1:mponant. Crec que és molt més impo1tanti'Ésser que el saber: Quan un home està disposat a aprendre, és perquè esrà disposat a saber, però quan un home està disposat a buscar, és perquè està disposat a ser. AquestR és la dilèrènciu. f jo, el que estic desitjant no és saber molt sinó ser de veritat. lper ai--.ò s'ha de buscar molt. Conèi'<er-se a sí mateix és 11lla de Ics fites que l'home ha d'assolir. i a quafse,·o/ persona que es considera. molt conscient de la se\lll pròpia existència li diu algú que ell, a si mateix. no es coneix. diria que no, que es coneiT molt bé. Amb la qual cosa es produi1ia w1 diàleg de sorris. Però com que jo crec haver <mihlll a la conclusió que, efectivament, és molt imporltlm conèixer-me a mi mateix, per això dic que sóc un peleg¡i a la recerca de la Veriflll. TaquestR Ventat no és ni més ni menys que esbrinar qui sóc jo, on sóc i per què. Em refereixo. és clar, ala Veritat per a mi, en el meu cas concret. Aquest és e/ meu pelegrinatge. P.- I. en aquest pelegrina1ge. en aquest continu anar cap a alguna cosa. ha anibat ja a ~auna conclusió? R.- Es clar que és un continu anar cap a alguna cosa: cap el meu origen. cap al saber d'on vinc i on vaig. Conclusions? És clar que n'he tret Moltes... P.- Per exemple? R.- Doncs, mili: he a.nibat ala conclusió que sí jo sóc W1a. part d'aquest 1òt que existeix a I'UniveJs, possihlen1ent linc la capacitat de connectllr amb aquest rrot. De la mateixa manera que se'ns ha dit tants cops que u11 àtom d'holograma té la informació de tot l'holograma. doncs possiblement jo, i tot ésser humà. tinc la informació de totl'hologrnma universal. Anem n cercar-la. Queda clar o és fosc? P.- o és fosc, però és ficar-se en profundi1a1s que no són a l'abast de tothom, en ac¡uest món tan embrutit... R.- I és que, perquè el món ho estigui, rom I'OStè diu, d'embrutit tols hem d'estw· igual? No crec que sigui un11 mo. P.- Per descomptat; però tot això sembla més fil osofia que cap altra cosa. R.- Molt bé. Doncs, ho serà! P.- I l'Art, què hi te a veure, amb Iol aixòr l..:ajucla, en aquesta recerca? El n'uparla? H.- Si me 11 apartés, no COnlinuarill nrnh ell. No sé per què me n'lw d'aplu·wr; si, en realitat, allò que fa w1 artista és exEICUunent això: arribar a l'expressió d'una bellesa. u través d·w1a sèrie de ,-e1itats interiors que ell ha de sentir j ponar a dins. Pl'rquè, bi no Ics sem, cert.ament, no csu1 dient res. i la l'entat està client algwta cosa, ha de ser veritat. Perquè, si no és veritat, no és res. r si és veritat, ¿què està fent, sinó anw· a lél rccercu de In scw1 veritat; és a dú; de In seva possibilitat d'expressió, de Iu sevu possibiliU1t d'cncontJ·e amb una realitat? Doncs, quin dubte hi ha que són unides allò, nixò que vostè ha anomenat filosolítt i jo WIOtlleno millor imegrital de l'ésser lwnui. I on vwt Íltclosos la filosofia , l'art. l'I coneixement... Umt sèrie d·elcments que fan que l'ésser humà sigui allò que s 'lw dit molts cops i que em costa feina creure: que l'home està fel a imatge i semblança de Déu. Uns li diuen Déu, ultres Creador, altres Absolut... Que cadascú l'anomeni com "ulgui. P.- I vostè creu en aquest ésser superior? R.- Absolutament. N'estic convençut. P.- I el «veu», d'alguna rnan eru? R.- No necessito veure'/; només necessito imaginar~lo. Nie l'imagino fom de tot concepte hun1à; però estic con· 1·ençut que existeiY. Sense posar-li nom, perquè no ho necessit.o. P.- Però la religió en què hem es- 43 MUSICA LIA R tal educats, parla de Déu com a premiador del bons, custigador de dolents... H.- D'aixa no en parlarem. aquesta tarda. P.- Sol dir-se qu1• els artistes acaben envanint-sc i marginam-se de la rrulitat quotidiana. que viuen en la seva torre d'ivori ... H. - Doncs jo dic que un anista de 1·erilltt é.<; exacuunent el contrari d'ai:cò. i algr.í incorre en rot això que I'OStè acllba de dir, només té d'anista la superfície. però no el fons. Un aniSLa és un é_sser com el 1Útres. que té una missió que ha dàcompli1; que té l'obligació de descobrir-la i que. si no la descobroi...:, nwlu son: no hlwrà campien la seva· missio. Ni més ni menys. P.- I qutln I'OStè diu que li falta molt li aprendre•, en quin sentir ho diu? R.- En tots. 44 P.- En la guitwTft, també? H.- Doncs. é.s clar; natunJmem! /im l'alta mol!íssim ~~ uprendre. I tam de bo que em vagi fulfllltt sempre. Això ,,of dú· t¡uc continuo viu. que continuo creixent. I el elia que m ~1 turi. serà perquè est<tré mort. E T R A T P.- Tot és una evolució, és clar. A rojda que ha anat sabent més, ¿s'ha penedit d'al~:;una cosu anterior? R.- De l'única cos11 que podrin penedir-me és, potse1: dc 110 lu.ll'cr aprofitat tot el temps, d'haw·r perdut temps. Però. bé. no me'n pl'!tedri.\0 massa tampoc. Crec que he fp¡ alio que ha1·ia de fe1: i que cada cosu es fit ¿¡] seu temps. .Vo em penedeixo de l'l'S. P.- Però. mslè ja sap que molta gent diu: " i jo tomés a néi-xer.. ·" R.- i jo tomés a néi:cer. no sé què faria. Però. de tote maneres. l'i~>t des del pw1t de I'Íst actual. crec que !te fet allò que ha1·ia cl'hm·er fet. P.- Una altra rosa que vostè sol gran r~..:periència i grans projectes hummts: uns. de realitzables, i d'altres, no. El contucte amb la natura dóna. una vivèrwill que no h1 dóna el contacte EmJb l'liSfalt o amb les màquines. La ciutat genera interlerències en l'ésser lwmú que ens apm'len d'aquesta natura dc 1•ida. P.- Vostè Lé l'esperança de «dei,\ar una petjada per als jo\·es que no escatimen esforç». R.- i la deixo. clones, bé! f si 110 repetir és allò de: «Conservo en mi lïnúma de camperol, qut• sap aixrcar la vista al cel». R.- Ho clic en el sentit que jo vuig néixer al camp, em wúg triur ni cump la deixo. doncs. què hi farem? i algiÍ lm rr?but de mi algun ajut o un goig o Ullll experiència o una Eta o alguna cosa que l'hagi estimulat. espero dei:mr petjada. 1 els jo1·es tenen més temps i més possibilitats per a treballar que els altres. 1 un futur més llarg. M'agrada, quan un jove se m'atansa i té ganes de Lrcbal/81: Quan un jove no té guncs de tJ'eballa1; .si se m:<Jtans& és per i vaig estar en contacte amb /¿¡ Crt'OI: na/ um viva des que vaig néixer fins l i tretze anys. f això marca quulsevol és.ser lwnui per tota la sevu ,,iclu. Per u mi, el etil liperol és w1 ésser que pot /Ntir molt eh• primitiu. però també 1110 h dïntuiiiu i de buscador. És a clli; cl'l10me amb Ulllt P.- I com veu el futur del Planeta i de la Humanitat? R.- El veig molt positiu; això si la humartÍUtl és activa i no passiva. Aquest futur, només el veig si la humanitat reacciona contra actituds com «passi el ., MUSICALIA R E T R A T que passi». «que ocorri el que hagi docòrrer». CIC. i ens po em en marxa i de 1•eriwt a treballar, crec en el futur del Planell!. 1 crec que estem armn d'una n0\'8 erll. MolL important i possiblemefll definiti,·a. Però necessicem que la lwmaniwt hi col·labori: que no es quedi espc•nu11. P.- Però, vostè, hi veu un fons bo o dolent en l'ésser humà? R.- En l'ésser humú 110 hi lm l/11 lims dolent. Tots els l'ous dolents que .s 'imaginen en l'ésser humil són inven/lliS. P.- Però no cn1 negw·à un tomponent d'egoisme c•n l'ésser humà: està aLcmprant eonr Ímwment contra la naLura ... H.- lli lw unu tempwció dhtbòlica const1Wt u tot nrreu. no hi ha cap dubte. H•rò. per uixò hi lw l'ésser humà; per a alliberw-se 'n. Per això dic que lw de dei:wr de Sl'/' paS!Iiu i ha de ser actiu. 1;,er ucti11 .,ignifieu 110 acceptar aquest entremetiment diLtbòlic de tot el que és Iu dt•strucció. Si l'home es poSJJ sen'oswuent li soluciomlf' el problema, i no pcnsn que li solucionin els altres, la cosu té utumdor. Si no, no en té. P.- rts n1illor Iu nu'tsica que qualsevol nitre llenguatge, per a comunicarsc amb els altres? H.- L'idionw rle lt:'s lllll'lwles serveix per n comunirur-se, però no per o entendn• s. Alrneuys, comença a ser dubtós. I ~ttircbé ningú no s'entc.:n. Lu prova és que. qtwn hi fill unu rewúó, al final gnirebt~ uingrí 110 lm entès res del que s 'ha dit. /, pl'l' dt~•cvmptnt. per a arribar 11 comprendre de ''erital. la mrísi('n és un bon camí. s P.- De la guitarra. sol dir-se que és un instrumrnt amb limitacions... , H.- No hi lm clip in;,trurncm que no en tingui. \ ústè no pot fer en un piano 110tes ti11gurles, 11i l'tr polifonia umb un arc l'Ot li es fit w11b un piano... La guita n'li, en Ics seves limitliCious, és 1111 dels instnunen/1) mt:s complets. perquè ,:s pm u polifiiuic, pm u n wlodic, prou l'xprcssiu, l'S tnr:u directunwnt amb els dit.'i de In ll~ti ... I, 11ixí, l'home controla In cosn ¡Jrirllordild de la tmísicll: la c¡ulllitfll del so. Així que, limitucions? No hi lm cap instmmc111 <¡ut· 110 en tin~ui. P.- .lo volin unur n l'aparent contradicció de portar Iu guiLarra a les Narciso Yepes, en e l curs de la seva rece nt actuació amb I' OCB 45 MUSIC ALIA R E T R A T grans sales, atès el seu caràcter d' intimitat, de recolliment. .-•=i. ~~¡-· 75 R.- No estic d'ncord que la guitarra .sigui 1111 instrument per a la imitnillll . 1-Jll guiwro és UJJ instrument per all/oc 0 11 s'escolti bé. Si se sent bé en ww gnm sala, és w1 instnJment per 11 aquellu gran sala. Jo he tocat a sales de cinc mil espectadors, sense gens d'lllnpli/icació. 1, com que s 'ha escoltat molt bé. lïnstrumelll era per 11 aquella saltJ. No és que un instromelll sigw' per a més o menys príblic: rlcp¡.n de com s'escolti i cor11 es toqui. No encHSellem la guilJlrrtl per a ser escolwda per 142 persones o per a 398: no! La guitarra serveix per a tocar on s'hagi de tocar, en el moment just, en el lloc i en l'enlom , i amb el programa concret que es decideixi. En aquell momem, si és veritnc que se sent, i i és n~ritut que es gaudeix amb aquest instl'umCill , la guitnrm serveix per a aquell lloc. P.- E.s partidari de l'amplificació? n.- i haig de tocar com en el 1-follywood Bowl, com f'a tnJS anys amb l'Orquestra de Los Angeles. per a 16.000 persones. no només estava amplilícndu la guita.rra, sinó que també ho esfEIWJ l'orquestra. Prrò passa que, qww parlem d ,amplilícnció, tol seguit pensem en un so lleig i distorsionlll. Però una amplificació poLser una absoluw perfecció. Al Hollyn·ood Bon{ de Los Angeles, el conjunt se sentia mentvellosamenl. Jo. quan toco amb orquestm. nomuúmelll no amplilíco la guium<t. Però t.w1bé hi ha obres concebwles per a guitarra ampliJícada, i llavors hi ha una expressió nDI'H dc l'inst1·ument. No és ni millor ni pitjor., és diferent. P.- La guitarra, és fàciJment intcgruble a l'orquestra? Ho és. És que no ho és el du l'icèmbal? Sabem que aquest fou lïn trwJt('fl/ que estam tocam sempre amb l'orquestra en el segle XVUJ. Doncs bé, el duvicèmbal sona molt menys que Iu guitamJ. Així que tot depèn de l'obra. Si l'ohm està ben few. la guitarra no lw de tenir problemes. P.- Conti nua ampliant el reH.- 46 pertori? a uns tres o quatre anys dedicaré més temps a la composició. Estic, diria, preparant-mc per a compondre. P.- I l'ensenyam ent? R.- [!:/ practjco poc. perquè em fulw temps. Però la pedagogilt m apHSsiona i acoswmo a donar classes magistrals, com se sol dir: M'intercssu sorctot per u descobrir en elguit81'1'Íst.a Ics seves I'Íltuts i fer-lo conscient de les coses bones que té; així. ell sol ja oh/idurà les dolentes. Partint d àquest11teoriJ:J, que sempre m'ha domti bons resultats, ensenyo quan pttc fer-ho en cwsos intemucionals. P.- La guitarra elèctrica i el seu món, acabaran desplaçant l'altra? R.- Doncs, miri: només amb la música que tinc a casa per estudiaJ; crec que n'hi ha per entre ~et-cents o lïJit-cems anys de trebull. Es a dir. si visc aquests an.1s, crec que ho estudiarè tot. Però, si no, ho mig difícil. P.- J quin tipus de rn1ísica és? R.- Pcr exemple, músicu escrita els segles del XV al X VIII, en tahlatures. D'altra banda. hi lw la música contemporània que s e criu per 8 guiUI.mL És 11 dit; uns set-cents 11 vuit-cents anys de trehull. Si li semblu que el repertori és petit ... P.- Què tal s"escriu. avui. per a guitarra? R.- No hi pot haver una opinió úener.JitzadtJ de la música contempoo ràniu. Hi ha compositor.,. Quan un compobilor té alguna co;,a u dir., sigui quin sigui el llenguatge que fm·i serviT; si és u11 artista ho diu ... i és utUJ merlll'Clla! Per exemple, la música com ht dels sen.! on. Lucoslanski o Penderecki és d'ww gn.m be/lessa i envergadura. És contemporània i és homt. Però, és clar. no tots els compositors contemporanis s6n bons. És cert que no tot el públic c:,tn acostumat a escoltar la música contemporània: és un problema que s'anirà soluciom11Jt amb el temps. P.- I, a posició? \'OSLè, l'atrau la com- R.- Moltíssim . Però. rli que li tinc tant de respecte... Tinc moltes coses escrites per a mi. i possiblement d'aquí R.- És com si diguéssim que la rin111 magnetofònica combi11adt1 amb les ones Martenot. amb els sintetitzadors, etc., acabaran amb l'orquestra simfònica. No ho crec! Són dos mons completllment dife1·ents i un serà molL més moridor que l'altre. Em sembla que la guitarm elèctrica tindrà un període, una època; però, com que respon únicament a un tipllS de música, penso que ltlllh el temps seriÍ. suhstituíi per un altre. En canvi, Iu música de sempre no serà substituída. P.- Tot allò que ha viscut i que li ha passat, segurament que l'haurà inlluït en la sevu ac1itud com a a rrista ... R.- 1 o crec que la l'ida ens 1•agi marcant Crec que som no altres els que anem marcam la vida. I si l'Olem. de veritat , prendre un rumb, si tenim ronsciència de voler seguir un rumb..., el ~uuim! 1 si fi O ho l'olem , no el seguim. Si WJ és twtomàtic, en el sentit d'anar fent tomiJllrelles segons ri portin els avHtu~ de In vida. cfèctivnment, uixò pot influir en l'artista. Però jo he procurat. des dc· fa ja prou w1ys, q ue no si!!Uin els avatws de la vidu els que o cm facin fer tombarelles d'un cantó ntp a un ultre, sinó ser jo d que em dirigeixi el timó dc 18 vicht. P.- ;\o deu ser fàcil. R.- No és fi.tcil. no. P.- Desprrs de tol ai.xò dc q uè hem parlat, i St'gons les seves vi vències i la seva experiència. en definitiva, ¿per u què servei,, Iu música? R.- Per a estimar-se més els homes: els uns uls altres. Per o això, serveix! MUSICA LIA PRE · CR(TICA CATALUNYA MÚSICA PROPOSA Recorde111 Toscanini •1 conegue111 Blancafor t • Olivier Messiaen ens sorprendrà tunb unu obm prou conegucl~ però en una wrsió insòlita. Es tracta del Quurf('{ per 11 Iu li de/:, temps. una obra c.:om¡.¡ostu per ~ lessiuen l'all) 1940. mentre era presoner en un camp J e concenlrur il). L:estrenu es vu fer al muteix cump, amb explicucions del propi compositor. El din 22 de gener (n Ics 22 hores) podrem escoltar l'enregistmment què Catalunya Música va fer d'uqucst Quartet, amb Iu lectunl dels textos de 1\ lessiaen, a càrrec d1• Josep M. ~ lont·gul. • Seguint amb Ics grans veus, no oblidem Alfredo Kruus (21 i 22) i Barbarn Hcndricks (9. 10 i 1). ambdós en ,.J..a ~ la'l!!ica del!> lntèrpretS>t. u le:. 19 hores. Els amants del gènere líric tamhr podran gaudir amb el concert <tue ens ha facilitat la RJA Berlín amb el suggestiu titol de «Cala d'Òpera», que cmctJ"cm, dividit en dues parts. els dies 24 i 25, u Ics 10 del vespre. Els que prefereixin el Jazz tenen l'oportunitat d'escoltru· la Big-Band de l'Associació de Músics de J az:~: de Cntalunyu t 'U l'enregistrament que férem a la Pluçu del Sol d passat mes d'octubre (diu 16, a les 22 hores). ..i• .; .. ~= 75 ;:¡ i • [ t Manue l Blancafort per CONX A TRALLERO rturo 1òscanini ha estat sem, dubtr un drls directors més carismàtics de tols els temps. 1 uscut el 1867 i mort a 90 anys, va fer unHbrillant carrera dirigint Ics orquestres més prestihrioscs del món. Sota l11 st·vu batuta es van fer Ics estn•m·s d'òperes com ara Pugliucd (1892), Lu Bohème (1896), L 11 Funciulltt dc•/ \Vesi (19 IO) i 7lmmdot (1926). Cutulunyu Música dedica l'espai «Lu M•'tsicu dels Int èrprets» a Iu fíguru dc Toscunini. Del 28 de gener a 1'1 de febrer, a les set de Iu lRrda, podreu esc:oltar u lgut~t•s de les seves versions més interessants, gri1cies als enregistraments histc)rics. A • Manuel Blancafort (1897-1987) rs un compositor que cal tenir prc~nt quan passem revi ta al panorama musical de Catalunya. La seva obru no és gaire con~ouda, a casa nostra, encara que les seves composicions de joventut van tenir ressò internacional i el van situar en un lloc destacat entre els compositors catalans. El dia 8 dc gener C!> commemoren els quatJ·e anys dc Itt seva mort ; és per això que Catalunyu Mt'•sica li dedica Pespui «Música Catalana» (dia 7, a les 14 hores), i hi presenta ducs obres orquestTals (El Rapte de Ics ;¡bines i American Sotll'enit~ i clucs per a p1ano (Cants Íntims i Noctum mim. LI} . • Dissabte cJja 19, l'espai ..Crans obres» ens porta un enregistrament discogràfic excepcional, guardonat amb el Diapusó d'Or: La Creació. de Haydn, interpretat per Edita Gruberova, Roberl lloll i Josep Protschka. amb el Cor Arnold chonberg i l'Orquestra imfònica dc Vit>na. dirigits per Nikola us Hurnoncourt. • Un concett per a un Mil·lenari. És el que va oferir l'Orquestra Simfònica de la Ràdio de Berlin, al Crru1 Teatre del Liceu, el 2 dr. novembre. Vladimir Spivakov hi vu acluw· corn a solista i Andras Liget.i en va ser el director. Josep Soler, 1Xaikovski i Mussorgski hi '-an aportar la seva inspinu:ió. El resultat sonor d'aquesta suma <!"esforços, el podreu constatar el 7 de genc'~ u les 22 hores. 47 MUSIC A LIA PRE-CR fTICA Els pri me rs • co nte mp ora nis al Lliure per CARLES LOBO i volem fer un repàs dels cent1·es més importants de l'activitat musical a Europa, no podem passar dr llarg per una ciutat de l'antiga República Pederal d'Alemanya anomenada DarmstadL Ja des del srgle XVII. ha estat bressol i capital mu ical. Però sí que passarem de llarg d'exposar la importància de la ciutat pel que fa al fet musical des dels seus injcis. Ens aturarem només al 19i6, any en què Wolfgang Steinecke inicià els «lnternationa le Ferienkurse für eue Musih (Cursos Internacionals d'Estiu per a Nova Música). Aquests cursos, que de primer eren anuals i després es convocaven cada clos anys. no anaven dedicats solament a la composició, sinó també a la interpretació. Això sí: de la música d'avantguarda. A Dannstadt s'nan estrenat i s'han fet lectures d'obres de compositors bàsics de la música anomenada contemporàrua. Lectures que feien autoritats com Adorno, Haba., Kreneak, Leibowitz, Messiaen, Varèse, teuermann i, més recentment, Babbiu, Berio, Boulez, Cage, Henze, Kontarslq•, Ligeti. Nono, Madema, Pousscur, Stockhaussen, Tudor o Xcnakjs. Com a basc institucional, \Vol1gru1g teinecke també va fundar el «Sciidtisches Fachinstítut für eue Musik». Del 49 al 62, aquest centre rebria el nom de «Kranichsteiner Musikinstitut•, i es convertí.. a partir del 1963, en el u]ntemat:ionale Musik:institut Darmstadt», un centre internacional d' informació, per a la música contemporània. Aquesta informació, l'apuntem aquí per situar-nos en antecedents de Ja gran impo,tància que van tenjr l' Institut i els Cursos de Darmstadt. S .i -u Iii "' ~· 75 48 Aquesta és w1a trucmòva que va néixer com a fruit d' una necessitat. La pujada al poder del nazisme a Alemanya provclcà una fugida en massa de molts drls grans compositors de l'època: Hindemith, chonbcrg, Bartók, i del mateix Stmvinsky, entre altres. Durant els 12 anys de nazisme (1933-1945), Europa quedà del tot bwda, els talents creadon¡ van emigrar majoritàriament cap als EUA, per cercarhj aquella Uibe1tat necessruia per lli desem·olupament de Ics sc\'es obres. Thomas Mann deia que, a Los Angeles, s'hi retm.ien més intel·lectuals i creadors dels que es podien trobar durant aquells anys a Europa. Per tant, en acabar la n Cuerra Mundial calia, al preu que fos, recuperar aqurlla fervorosa activitat creadora que Europa ha,~ a conegut durruu el primer terç del nostre segle. Calia inlormar dc la situació musical de IMpostguerra; calia ordenar les idees; calia dj. namitzar els compositors i els intèrprets. I aquest va ser precisament l'ànim dels cursos de Drumstad t. Fem ara un salt enrera per reprendre el fil de la història de la música abans del 1930. Els preceptes dels postromàntics encara planaven amb massa força sobre els esperits inquiets dels joves compositors. f eUs es debatien per alliberarse de la cotiUa de l'harmonia, la forma i el llenguatge de la música del XJX. El concepte de tonalitat va prendre tots els camins imaginables en cadascuna de les plomes dels compositors, fins que es va arribar a una mena de disbauxa desordenada, que en moltes ocasions feia impossible d'establit; posem per cas, quines eren les funciones hàrmòniques dels acords o quina era la forma d' una obra concreta. El cromatisme deixà de ser un subtil element colorista per prendre el ma- teix protagonisme que l'evolució diatònica; i la politonalitat t.ambé troba, durant d s anys 20, un ampli camp d'expresstO . Aleshores és quru1 apareix un nou sistema de composició, amb uns dwíssims postulats d' utilització d'aquell cromatismc: el serialisme doclecatòruc d'Arnold Schonberg. Aquest és el camí que prenen els cursos de Dannstadt, després de la primera sessió dell946. la qual fou bàsic~c~ ment informa6va. La següent sessió era dedicada a Arnold Schonberg. quj Iu estava convidat; però l'edat i el dèbil estat de salut li van impedir l'assistència. Aquell fou un curs qu(' oferÍ René Leibowitz. A partir d'aquell moment, un grup de joves compo itors va prendre com a pum de partida les directrius exposades per Anton Webern, les quals. recollides i ampliades per Oti,,ier f\1essiaen, donen la forn1a que s'ha convi11oaut a ru1omenar de Serialisme Integral. Aquesta és, doncs, la gran qüestió que ens proposa I'Orquestrc1 del Teatre Uiure en la seva nova producció. la tercera de la temporada 1990/91. La pregunta és: «Són els primen¡ contemporanis, aquells joves compositon¡, ~auidors drls cursos a DaJTnstadt?, Una pregunta que es posarà sobre la taula per a ser ru1alitzada an1h els concet1S que Josep Pons dlligirà aJ capdavant de l'Orquestra del Teatre Uiure. Des d'aquestes pàgines, recomanem de tomar, runb aquests concerts, als Wl}'S 50, a Darmstadl, als orígens de la música contemporrulia, i ser testimonis dels pionen¡ de la música que s'està fent als nostres dies: l'avantguarda; que no deixa de ser l'herència d'aqueUs intrèpids Boulez, 1ono, &rio, Henze i tants altres. ·ELS ANI'S 50 I CESCOLA DE DARMSTAOT',. Orquestra del 1èatre liw·e. Dir.: Josep Pons. Obres de Pierre Boulez, Luciano Serio, Karlheinz Stockhaussen, i Hans Wemer Henze. Dijous, ilies 31 de gener i 7 de febrer, 199'1. Diumenges, 3 i 1O de febrer, 1991. TEATRE LUlffiE. (Coproducció amb el «Centro para la ilifusión de la mú ica contemponínea,.). MUSICALIA PRE-CR(TICA lÍf\,"Ut dmnu\tir i tea u-aL sinó que -al ma- tt•ix temps-- pemlclen situar damwlL rcscor1.>iderablc cabal d'elements nubical~ que atorguen a aquesta Òpera un l'nom1e utracliu. Les pamules de 'mm~ a Joscph Cregor en cnc~aar-~ ell~bn•t. poden rcsultardcfinilinunenl c.xplícitcsde frs inrencions, finalment reeixides. del compo:.itor: •.VuU -deia el músic- una purlifrasi enginyosa i dramàlica sobre d tt•n an: pri111cr les paraules, a continuació la nn't~ica (Wal,'llt'r), o, primer la nn'tsica, n continuació les paraules (Verdi), o, solumt•nt lr.~ ptu<JWCS, res de música (Goethe). o, rncmu, solament la música, res dc paraules (Mozart). I li ha, nnturalment, zones iuterrnèdirs entre aquests dos exu-cniS. EI que jo prclcnr és n·pr'CSt'ntar això mitjançant cru-àctcrs variats, personatg~ dc comèdia que s'enreden en una acció!. .. Per a a<·onscguir que això resulti interessant cul una intriga plena de gràcia. Tasca digna dr Beumarchais. Scrihe i HofmWlnstha)... IJencant d'aquesta Òpera constitlJI.•ix un factor que fa força incomprensible els quasi 50 anys d'espera de la seva presentació liceíst.ica. Una presentació que tot fa indicar que tindr~t un considemble nivell . La figura de la soprano Lucia Popp en el paper central dc comtessa garanteix una interpretació vocal de gran categoria i segurament d' idoneïtat. Els tenors Eberhard BLichner i Joseph Protschka altemaran el paper de Flamand. el músic, i el baríton Franz Grundheber serà el poeta Olivicr, mentre que un bon conegut de la casa, el baix Kurt Rydl, incorporarà la figura de La Roch~ el director de teatre, i el baríton Wofgang Schon~ en el co mt~ completaran el quintet d' intèrprets principals. La direcció musical serà a cura d'Uwc Mu11d, batuta especialment brillant en el repertori germàrúc, mentre que la producció procedeix del Grand Théatre de Genève, un teatre que en els últims temps s'està caracteril2a.nt pel rigor global de les seves propostes. La direcció escènica serà a cura de Johannes Schaaf i l'escenògraf és Andrcas Reinhardt. ('('11Wi urt Muntatge de Capriccio Capriccio una bellíssima conversa musical per J.C. a programació del Gran Teatro del Liceu ens proposa la primera representació barcelonina de l'úllirna Òpera de Richard trauss. Capriccio. La seva estrenar va tenir Uoc el 28 d'octubre de 1942 a Munic i va ser a l'última d'una obro pròpia a què va assiscir el compositor. La direcció va ser a cura de Clcmcns Kraus, coautor del llibret i w1a de les batute'3 operístiques més importants d'aquest segle. Recordem que vt1 diri¡,>ir les Òperes de Viena, Berlín i Munic, així com el Festival de Salzburg, on presentà sobretot òperes de Strauss, de qui era un gran amic. T.1aJ1Y 1927 va clirigir u Barcelona en els concerts del centenari de la mort do Beethoven. Capriccio és una òpera epíleg del compositor; de manem semblant a com ho va ser Faistafl" pern Verdi. Una mena de testament d'un mestre, quo al Uindar dels vuitanta anys d'eda.l, Uença als quatre vents la seva última gmn !ljçó magistral. Com es pot deduir fàcilment pel títol, L el tema de l'obra italiana és l'essència de l'estètica del teatre líric. 1è rna qu<' havia d'interessru· Strauss i sobre el qual va encarregar un llibret a Joseph Grogor, el qual, però, no va acabar d'entendre bé les intencions del músic. Clemens Kraus va suggerir a Struuss que fos el mateix compositor qui escrivís el Uihret i a la fi va ser l'estreta i intensa col·laboració del direcLOr la que el va empènyer i féu arribar a port la prut literària de l'ohm fins al pwll de figurarhi com a autor. Strauss va quaüficar la seva obra com «Una conversa amb música». IJeix de la mateixa, el conslitueix el triangle amorós que formen la comtessa, Flamand el músic i Ofjvier, el poeta. Els dos artistes estan enamorats en secret de la comtessa, la qual esdevé àrbitre d'una dialèctica entre el protugonisme a l'òpera d'una de les dues components que la conformen. Estructurada en un sol acte, l'obra inclou una sèrie de personatges no gens secundaris_que no sols reforcen el con- Hepresentucions: die:¡ 31 de gener i 2, 5. 7, 1O i 12 dr rebrer. Cran Teaue del LicelL 75 ~- • 1: t 49 MUSI CALIA MUSI CALIA Brillant celebració de la Festa de la Música Catalana 75 50 El dia de Santa Cecília, el passat 22 de novembre, s'acomplí de vell nou una fita esperada per molts: reprendre la Festa de la Música Catalana. El centre de la celebració va ser el lliurament dels premis ((Eduard Toldrà», de composició, i ((Manuel Valls i Gorina», d'assaig musical, concursos promoguts per Catalunya MúsicaRevista Musical Catalana (amb el suport econòmic de l'empresa Epson), així com el lliurament del Premi d'Honor de la Música Catalana i els premis al Millor Intèrpret Català i al Millor Intèrpret Internacional. infiemos. El segon premi (:2.500 dò- lars). fou per a la italiana Oonnatdlu Riahini de SelStO Fiorentino- l'lor~nciu . o ' per l'obra l "alidità dd rapporto fn1 nrdútetturo e musica cvlltempot"ltiiCll 11cl N Dalt, dreta, Xavier Montsalvatge rep el seu guardó d e mans del conseller Joan Guitart. Gian Paolo Luppl rep el Premi ccEduard Toldrà••, que U lliura el senyor Ramón Ollé, president d'EPSON lbé rica. Patxi Larrañaga, en el seu parlament, agraeix el premi ccManuel Valb)) en preseè ncia de Donatella Righini, segon pre• mi. Fèlix Millet, president de l 'Orfeó Català en el seu parlament. El tinent d'alcalde Uuis Armet, lliura el guardó a Enriqueta Tarrés. de/ COIICI'rtO pu!Jbfico fnidizionale. El jurat d'uque.~t premi fou compost per Roben \\'angem1ée (sociòleg musical i president del Consell d"Adminístració de l'Opera Royuk Lu ~ lonna1e, de Brussel·les, qui 1.1c·tuà con 1 u president), Francesc Bonust1·e (musicòleg, director de l'Institut .lusl'p Hiclll"t i Matas d'Investigació Ivlusicul i cutcdrlttic dc la UAB), Ramon Piu i Arxè (catedràtic de la Univcrsitut d,, Bnrcclonu). Jaume Comellas (director de Catalunya ~lúsica-Rc,'ista ~ lúsicul Cu tal una) i Xoan Manuel Can"Pint (musicòl<•g, qui actuà com a secretari). F..l~ jumt!> d'ambdós concursos coincidiren u rt·ssaltar l'àmplia respo!>ta que tin~ucrcn aquestes dues primeres eom·ocutòrit•s, així com la magnílícu qualitat de tot:. els treballs presentats. El.lurdt del premi d'llonor dc In i\ llisic~ Catalana, em fon nat per Emit· Cispert (musicòleg. qui actuà con1 n ¡m•sident), Montsemtl Albet (musicòloga), Oriol Mru1oreU(director d<• la C:oral Sant Jordi i catedrà6c de la Universitat dc Btu·celona), XavierTuruJl (violinista i colllpositor), Jordi Maluquer (president dt~ laComissió A1tÍstica del Crau 1èutrc c.lcl Liceu); Pere A.ltís (membre del Consell de Direcció de Catalunya Música-Revistu Musical Catalana) actult com a secrct~ui. El guurdó fou atorgat al compositor Xm~er Mouts."llvatge. rÍllllO\'aDJí?ntO o cal dir que el Palau de la Música s'engala11à per acollir aquesta 1Fesm de la Música Catalana. Fou una celebració emotiva i eno·ru1yable, que cornenyi! amb un exceHent conce11 de I'Or4ucstm dc Cambra del Palau de la Mú~icu Catalana, dirigida per Gonçal Comcllus, que interpretà Divertiment en Fa Mltjur, de Mozart, i Vistes al mur, d'Eduard Toldrà. Els prop de :~00 convidats a la Festa gaudiren er un bon sopru; que es tancà amb el lliurament dels premis abans esmentats. La taula presidencial la presidiren: Joan Guitart. conseller de Cultura de la Generalitat de Catalunya:, Fèlix Millet president del Consorci del Palau de la~ Iúsica Catalana: Ramon Ollé, president dï-::pson fbérica:, Uuís Annet_ primer úncm d'alcalde de !"Ajuntament de Bru-celona; Jordi Lahòria, diputat de Cultura dc la Diputació de Barcelona; i Enric Granados, director general de la Corporació Cutalanu de Ràdio i 'lèlevisió. Els senyors Millct, Ollé i Guit.art adreçaren unes paraules als assistents i coincidiren a assenyalar la importància d'aquesta represa de Iu Festa dc la Música Catalana en la vida cuhuruJ del nostre país, així com el desig dc continuru·ru11b una tmdició que es trencà c11 d S<'U 01igen per motius histò1ics que totS recordem. Dcstucats membres de la vida polítil'a, cultural i musical de Catalunya. cnu-c els quals el Secretari del PSC, senwr Rtúmon Obiols. i el Secretrui d'Orgru~ització dc CDC, Jo:.cp Caminal completru-en el ventall dc pcoonalitats. Al I Concurs lntt•rnacional de composició Eduard 'lòldrà (per a una partitura per a orqurstra dc cambra, dotat ru11b 15.000 dòlars) Fi'hi prcsent1'.t un total de 60 obres procedents J' ltàlia (31), Alemanya (4), Frun~:a (3), Espunya (5), Catalunya (7), Finlunclia (1), Hongria ('I), Jupó (2), Estats Units (5) i Holanda (1). El guanyador fou lïtaliit Cian Paolo Lupi, umb la prutitura .. .Nel tempo... Fonnan•n el jurat d'aquest premi Xavier Montsalvatgc (compositor, qui act11à eom a president). Josep Casanovas (compositor i c1ític musical), Hrunón Barce (compositor). Antoni Ros-Marbà (director) i ~ JjkJós Kocsar (eomposi10r hongarès i pmf~r dc l~cadèmia Fmuz Liszt dc Budapest); i Uuís ?~lillet i Loras (membre del Consell Je Direcció dc Catalunya ?I hjsica-Revísta Mí1sica Catalana) actuà com a secretm"Í. El I Concw-s lntcmacional d'assaig musical Mu.nul·l Valls i Corina rebè un total dc 32 obres procedents d'Itàlia (22), Alemanya (3), Gran Bmt.anya (1), Espanya (3) i CuttJunya (:3). Aquest premi, clotut. amb 6.500 dòlars, i amb tema suggerit dc «La crisi del conce1t tradicional.,, fou dividit en dos premis: el p1imer (4.000 dòlars), fou per ui basc PaLxi Larrruiaga Domíngucz, dc Rentcria-CuipÚS<:oa. per l'c>bnt Orfco en los 75 ;:¡ ~- l ;: f El premi al Millor lntè1pret Català (solista o conjunt) fou atorgat a la sopnmo Enriqueta Tan·és. El Ju.rat, el fonnun~u Cèsar Calmell (crític de «La Vaflh'l.Jardin..), Xa,~er Casanov11S (crític de la revista «HitIno» i del diari «Avui,}, Jesús Carcíu Pérez (crí6c de R1 E), Xavier Pujol (c1ÍtJC de «El País»), i Francesc Ta,·ema Bech (crític de «El País., i de Catalunya MúsicaRevista Musical Catalana); Jesús RodiÍgucz Pico (membre del Consell de Dii'Ccció de Catalunya Música- Revistu Musical Catalana) actuà com u secretari . Finalment, el premi al iVIillor lntèrpn•t lntcmacional (solista o conjunt) fou atorgat per votació popular u Iu pianista soviètica Th6ana Nikolajevnu. A tots els guardon1.1tS se'ls fêu entrega d'una estalUCia realitzada per rarlista Jom1 Ad ell. 51 MUSICA LIA ARXIUS MUSICALS A CATALUNYA (XXVII) LA PO BLA DE LILLET per MARIA ESTER·SALA JOSEP M. VILAR A ARXIU DE JOAN CAPDEVIL A 52 El mate1ial no cst[a ordenaL Ai.~í i tot. sembla que la majoria de les composicions són completes. Pel que fa al volum, podem dir que. ben ordenat. ocuparia poc més de mig metre d 'cstanteria. P ràcticament tot són manuscri ts. si n'exceptuem dos mètode:. de piano (Aranguren i Le Charpentier) i algunes composicions de ball com les que apareixen en altres ru·xius de característiques similru-s. Hi ha molt poque:. partitures en les qual!> consti el nom del compositor o altres dades com la data, el propietari. etc... , 101 i que algunes anotacions deixen consl~mcia que el senyor Joan Capdevila va heretar materials anteriors. Així, doncs. gairebé, tots són anònims. Hom hi pot trobar composicions del mateix .Joan Capdevila o d'altres compositors del seu temps com R. SolaneUas, J.J. ~lercadal. F..swve Català, etc .... o anteriors. com es el cas de Pere Camps. La majo•·ia de Ics composicions conservades en aquest fons corresponen a la darrera dècada del segle passat i als primers anys d'aquest (fins ca. 1915). Quant als gèneres, hi predominen absolutament la música reljgiosa i la música instrumentul per a petites orquestres de ball. Entre la primera hi ha Cümps. F inalment, hi ha un cati1leg de les panitures que -per subsc1ipció- difonia José Pi i Pascual, dc Burcelona, i diversos fragrnf•nts de mètodes de solfeig. LLEGAT MUSICAL DE JOSEP CRISTÒFOL la Pobla de Lillet es conserven dos fons de música qur van pertimycr a dos mt.'tsics de la Yila: el de Joan Capdevila i ri de Josep Cri~tòfol (àlies Pepet mBJ~1·il) . El primer, el eonserven els seus tlesccnJents; mentre que el segon és COIISIIItuble a l'arxiu Mm1icipal. 75 un nombre imponrult de marxes. algunes simfonies, un contrapàs, una fantasia i la !lhu-xa dc la Buta}ft, de Pere Goigs (els dc la Mare de Déu de Falgars. entre altres, de forta tradició a la contrada), Stabat Ylater, Rosaris, Tr·isagis. cançons de tema religiós amb acompanyrunent de piano i amb text castellà., a més d'un nombre considerable de Misses, enu·e les quals, una és del mateix J. Capdevila. En el ten·eny dels ballables. rn l1a els tipus principals de ball de moda en aquells anys: valsos, masurques, polques. americanes, pasdobles, etc... Hi ha una contradansa per a piano, que sembla ser anterior (possiblemem de mjtjan aq uell segle). i un bon nombre de sardanes, no p as instrumentades per a cobla sinó amb intervenció d' instrwnents d'orquestra Al costat d 'aquests, hi ha uns materials -menys quantiosos- que hi estan més o menys emparentats. Es tracta d'altra música coral, entre la qual s'hi troba música profana i música de Pastorets. i altres composicions de música instrumental. entre les quals destaquen És conservat en dues caixes, que es poden consultar a l'Ajuntament de la \ïla. Tot és música instrumental per a petites orquestres dc ball, a excepció d'alguna cançó de caramelles i dc la música dels Pasto(('ts. de R. Reig. sobre text de Pitarra. Gairebé rot és música de ball, encara que hi ha tambr alguna peça de concert entre les quals destaquen les fantasies per a un instrument solista o bé les ,-ariacions. Tota la música pertany als primers anys del segle (ra. 1906-19:34) i la majoria ex pliciten el seu autor. Caircbé tot és en manuscrits. Els únics impresos corresponen a aloau.na cançó, algun ballable i la sardana La Qucra1tina. del matrix Pepet manya. Entre ris uutors que hi tenen obra consel\lada. n'hi u·obem des del mateix Josep Cristòfol i altres músics de la comarca. o de les comarques properes (M. Esparbé), la música dels quals rarament va depassar l'àm bit comarcal, lins a la d'aquells autors qu(', des de Barcelona o altres poblacions de Catalunya. vru1 gaudir d'w1a notable difusió de la seva música, com Borràs de Palau, Cujterus, Morera, Vilà Ayats, Monné. etc.... i fins a còpies manuscrites d'autors estrangers com Debussy. Donizetti o ~lascagni. Hi ha un nombre considerable de sardanes, tant del mateix Josep Cristòfol (una dc les quals va ser enregistrada en ilisc fa pocs anys) com d'altres músics del Berguedà i del Ripollès. Pel que fa a la resta de composicions, hi predominen ballables, corn valsos, fox-trots, pasdobles. tangos. onc-steps o polques. .. SCHERZANDO ...,. ¡:. ..• -= ~· I ¡I i:f 75 ~- • i 53 DISCO S ~tl/lll tu mim . 2 pN u 75 vioH i f1iu11o. Ci11c Estmwt·, til• 11Wdrigul. Stmu111 mim ••'J p<'r 11 violí 1 piww. Jn.,.,r ::iuk . , iuli. Jo-er 1-Jí,la, pmno. Supraplwn 11 0099-2. DDD. Durudn: 50 niÍrnuos. Ht•tt·rw/11 nlÍm . I per 11 durÍiwt, lrompa. 111'> 1 iolill'; i •·iolu. Scn•nBrB mim. 2 per .1 do~ 1 iv/im , •·iols. &1'('1111111 nrím. 3 Per li obo~. durinet. c¡umrt• ••iolim i violom·t•l. &·rt'IIIIW (Din•rtimemo) mÍ111. .¡per 11 •·iolí. •·ioln. oboè, pi:mu i 11 on¡u<'s rm dt• corc/a. 8eremllll per on¡uc.:.tru cic c•tuubra. Ül'\jliCSI.nl dr Cambra dt• Prugu. Direcwr: Ol&ich Vl~ck. Supraphon 11 0090-2 DDD. Durada: iO minu ts. t.mfonieua CiocOSII, per 11 pitmo i pNiiiJ orque;tm. Divt'nimt•mu. ¡wr 11 piuno (m:i e;qut•rru) i orqut'.!Jint. Jliuno. Jan Puncnka. Orqucstm dt• Cambra de Pru~a. Din•ctor: Bohwnil Cregor. Supraphou 11 0373-2 DDD. Duruòn: 52 minuts. Corwert nrím. :J per u pimw i orquf's tro. H11p..òdia per a pitmo i orqul.'srm. Piano: Jos~.·r Ptílcníèek. Viola: Juscr Suk. Orquestra Fill111rmònica ·r.,era. DirectOr: \'ada' l'\eumann. Suprabon 11 O:H1-2 DDD. Durada: 51 minur;,. H 54 cus aquí UJI d'aqurlls recull$ dl' di,... cos compactes que fa goig de comentar dc talli rn 111nt. Re;, millor que fer aque~t comemari quan celebrrm. ¡¡quest mes, l'I ccntènari del nai~emcnt del compositor bohemi Bohusla'' ~lartinü . Aqut-:.ta é3 la nostra manera particular de t'C irc-li un pr·lit homcnutgc. Aquests c nrcgisuamt•ulS. d·aparició recent aJ mercat disco~;Tiúic, ens pcnneten tenir una visió àmplia i generosa de quina va ser la trajectòria compositiva del no;trc músic. ja que rns remeten a les dues grrm /·poques cremivcs dc Martiulí: Iu parisenca i, ju més tard, l'umerrcana. El primer compacte ens porla obres per u violí i piano. l ~ in­ ccrès més gr1u1 per aquest t•urcgistramnl rau en el fet que Maninü domina"a pcrfectamcm Luigi Nono O aquests dos instrurnenls. El resultat ét, un llengumgc clar, amb un domini absolut dr le.l> possibiliLats rxpressi,·cs del violí i del piano. És imeressanl IIU11bé veure rewlució compositiva dc ~lan.inü. perquè si bé la segona sonara da ca dels anys passar:. a París, la tercem correspon ja a l'etapa posterior. a Amèrica. F'inulmcnL se· ns ofcrci"<cn també lr; Cinc Es!anl't:.> de ,\/adrigal. una obra que lligu amb ranccdotari particulur de Martinü. perquè !e., va interpretar al crn.lllt del cèlebre fi,ic i ,;olinista aficionar Einstein. Cinc· scn·nates és l'aportal:iÓ st'brürnt que tenim a mà. gràcieJ> a Supmphon. Sen•natcs per a difercnrs combinac-ions instrumentals escritas a ParÍ>, entre el 1980 i el1982. Aquc~lc:. obrc;, són una fotogmJía ¡wrfecta dc què \an significar aquells 3/lys per al compositor. Anys amb el seu mestre i h'Tlll' amic Albert Ro~n..cl. ..\.nys en cb quals s·aferma el seu llenguatge ¡,enzill i elrgalll. d' una gran invenció melòdica. l\ lés contrastat i:-s el taràcLCr delterecr compacte que esmenlern i que presenta dos aspectes molt intcressanu.. El primer és que inclou el Dí~ertimcnto en la se"a forma autèntica. ja que uquesla obru <'S coneix habitu<tlmcnl amb el nom de Couccnino. que "" !>l'rel titol indicat per Otakar Holman. destinacari dc l'obra i autor d' una versió que és la que s'ucostuma a interpretar. i\ lés conrguda pel púhlir és l'altra ohm d'aquest mateix compacte·: la Sinfonictw, molt prn.ierior, del I 940. Dunmt molt r.le temps. ut1uesta partiturn 'a figurar con um1 de les obrv~ més populars de Martinü. !Júltinr eompacte qu(' comentarem inclou dues obre~ ja de rúltimu època dc \lartinü. Dues obres umcricru1es que es deixen captivar per la noóli1lgia pel seu paí,, un país que mai no ' a tomar a veure. Ai"xi. ~ l urtinü ens parla en una llengua pròpia. que surt de Ics seves primPrcs arrels. Són durs obres plenr~ dc vitalilat que ens trasUadrn aJ recorregut de lo seva pròpiu existència. Aquest é> el p3I1oramo Bohu la'' :.Ianinü que us h(>rn ,.ofgur fer arribar des d'aqucsrc> líuies. QuuUl' discos compucles cf una gmu coregoria intcrprclativa i tècnica en renn•gi; trament. 1 és qu<', per celebrar un aniversari, en aquest cas ncc:cssari. res rnillor que ob~er¡uiar­ nos amb la seva mu; rca. • A.R., C.M. bre el rlisc la prirncm compo.ir·ir) coneguda d1.· Kono. \'ttriuzioni rnnonichc•. r·'<·ritu basant-~>~· r•n la sèrie dl' l'Opn' .¡I de Schonbcrg, wmpooilor dl' qui , corn és sabur. VIl ser gemlre 'ono en t'IISltr-sc-li urnb la fiUa_l\'úria. rlll'ieuda a Ban:elonn. Comp<N rm.y 19-+0. nques.u panirum va ror& úruir ull COilsiderublc impar~e i , ... servir· per a catapulw r No no enLre els t:OillfKl'litors més n•llt'\1\nts de la seo.u gl'ncmció, i a ser Ull dt'f, homes mé~ prorugoni:.tes de l'èJXH·a dels Curso:. dc Onnrll>1.a dt. \'ariuzímli canonicht· l'Ubl'r mn ben acolli du entre els col·lcl:,'ltl'>l. corn rnalamcm ho rou entrc d púhhc. llen7.C en \U .er un fon dt'ren:.4lr des del primer momen'"' i rn \'U c.o,¡·riure: •Aquc~lll mtÍ'iica vinculn l'i pLISSlrr amb d prrM:·nt. Arril.iul.'l al cinr dc Ics nosrres 1 ides. nosalrn., Iu podrm percebre aqul':\les ressontin· i. ,olament ai:\Í.Ia mú.ica pot ser juorilic-Mia•. I :~.·urcgistmmenr fa un sult de més dc IJ('nruanys ¡xor ru;ollir l'ouraA Car· Iu S<·urpn. arrJrirrm~ la qual dam cftol 198-+ i rou dedicadtl u un seu amic triL'fllt&..Ur. AJ11b 1/uy Ntminos_ lmy r¡ut· r·wni11m: Útolr•n r>spnnyol no gerl'j inu;ualll l'opu• rlcl {'cltllpo;,itor vrn!'· cià. ,., t"Ornplel.a t>l romirl{,'lll d'aquCN di.>r. ,\questa damm ohm remcmDm Iu fntS<' <1'•~ el conrpo.uor va lle.gir cu un dnu~rre Jc ' llriL>d.,, la qual du lli dl'l M>gle Xlll. El curnp(,itor la declicit ui cineasta otwi¡.ti<· A11drci Tar- fi,., ko,~kv. Ai~i s'nrrodoueix un suggestiu reque n•rull dut•s etapes sig- eorre¡,'l•t uiJieutivcs de l'opu:. dc Nono. cQsa lflll' ronst.ituei.' unu n:·tordança molt oponuna de la tmjl:t·tòrin de qui lm c,urr una de les figurrs més deswcadcs dc In rnúsictt uuiwrllnl dc la posl¡,•twrrn mundial. e~. I n·rnarcar, ~neu­ ra. l't·,ceHent , er;,i,) d<· la Sinroni('orcht~tcr des Süd\\'C'trunks. sota la bututa tle Michad Cit•len. • J.C. DISCOS GUR.NEY Ludlo.v andTeme TheWesternPiay land VAUGHA.N W1LLIA.MS On Wenlock Edge TOSCANINI: Beethoven, Nou simfonies Brahms, Quatre Simfonies ADRIAN TIIOM.PSON · STEPtiEN VARCOE IAIN BURNSIDE · DELMt QUA.R1:E1' Onluestm Simfònien dc la NBC: Verdi: Aidr1 , Òpern. Fnlsw!T. 1ipem. Miss11 dt• 1/¡:quiem. 'li: Uemu. Fragment¡, com i:.. RG\ \ lCTOil - Sèrie d'or, tlimiuuï1s per B~IG Clàssic~ ADD. Enregistru nwnl~ fets en dirt:1:lll u tl 'esu1di, entri' ~ls nuys 1938 i 1954. osranini viu! I.u moda i el gust crcixclll per 1ft recuperació dc Ics grans ''t'r&ions mestres fo renéixer lïnwrès pel~ Pnre¡,,ristramcntS històric~. Trobem. sovint en c:ondicions prou accepmblcs, tot un vcnl!lll d'cnrcgistnultt,nls classificatS curn a ' ersions de referència qul' pn·m·n actual itm u través de la sevu recupernció en disc compacte·. La si~rit· d 'or dc la lírmo americana IICA-VICIDR ha llençat al•m• rcat una coHccric) completa dedicada al director Arturo Toscflnini (Parrna, 25/08/1987- Hivcrdale, USA, 16/0l /1957). Lu col·lecció signada amb lleU'Cs d'or pel mnt:.;tro italià ens ofereix un àlbum ben il·lustrat dc Ics nou simfollics dc Beethoven i un altre àlbum amb lr.s quttl:rc de Bmhms. El segiient upartat de la col·lcció correspon 11 Ciuscppe \'erdi. Toscaniui. incomparable director líric· i, especialment, vcrdià, dirigeix l'òpera Aidn, que va ser-li, d'altra banda, el primer debut, en haver-la de dirigir de forma impre1•ista, substituïm, el :30 de juny dc 1886. el di rN~t.or qul· ofícialment l'hnvia d'executar. Toseanini no només en vu fer una \'ersió cxcel·lent, sinó que la va imcrpreULr dc memòria. Ualtn.1 Òpc11t que conté uq••cst àlbum és l'última que va compolldre Verdi i que es va estrenar el 1893: FalsüúT. basada en robm dc Sltakcspeare. Deixa111 dc band!l el terreny operístic. II'Ob('ll1 també Ics Quntre PCZTi &u·ti, de l'últim període. T Adrian Thonhllll. 1enor. tephcn Arturo Toscaninl 'lòscanini en va fer la primcm audició a Itàlia. ri nc anys dcsprrs d'haver estai director adjwll. durant la tcrupornda 1890-91, del Cran Teatre del Liceu. Art.uro 'lòseanini ''a ser director artÍstic dl' la Metropoliwn Òpera dc 10\u \ ork (1908-15) i de la Sc niu dt' ~ lilà (1920-24). Va dirigir també l'Orquestra Filharmònica de Nova York (1928-36) i. un any abans d'a:SSumir-nc la direcció. va fer el primer com·en en directe a través de la ritdio amb aquesiH mateixn lbrmució. A partir del 1937. va ser nomenat director titular de In 1 111Ïonal Broadca~­ ting Company Symphony Orchestra ( BC) de Nova York. Amb aqueslu orquestru, feta n la seva mida, dirigí molts concens i enrcgí~tnunems. algun!> dels quals - potSer els més interessants- corresponen n l'edició que us presentem. Toscanini, un dels primNs directors simfònics del nostre srgle. ens mostra un cop més, en aquestc.~ ver.:.ions. el seu cari•<·tcr apassionat, discutit i discutible, però sempre rigorós. • A.R., G.l\1. Morco, bnríwn. li a.n Burnsidc, piano. Qurnwt Dtlhné. HYPERI ON CDA 6695. diwibució Hannonin ~1undi DDD. Duraca 10tal: :39'. dc sempre, poosio i nu'1sica han unut dl· bracet Les nou muses del cant i de la dansn de la mitologiu grega han inspirat molts poetrs, però també Iu música, que derivo de la mutcixu parnuln musa, ha camat els versos entre línies i ha arribat més al fons de l'ànima. El disc d'li) pcrion. que opareïx amb u nH portada ben poètica, ens po11u tres cicles dc cançons dc Rulph Vaughan Williams i h-or Cumey_ respccti,·ament. escrits sobre els poemes dc A Shropshire Laci de l'escriptor Albert Edward l lousmal1 (1859-1986). El poeta anglès s'havia rc,i~Lit en algun momem al fet que qualseYol mt1sic s'atrevís a musicar els seus pocmes; però, umb Vaughflfl Williams i Curney la seva obra esta,•a en bones mans. Amb la muteixa simpliciun de lc.;; cançons <1uc canten els personatges dc Shakespeare., i 11 la vegada umb la malenconia que c..xpi'CS.'><I Ht·inrích Hcinc, ris D C-'> poemes dc llousmon són ¡wrlectes per 11 sl'r 111usicats. l lou ~­ man re;,po11 u] pt'ssimi!.me c:,toic que no pm enfrontar-se a In "(1cieuu angle,¡¡ c¡ut·. eneara ui M·gle XX, reprillu·ix la condut'llt sexual humu11u. Lany 1909, Vaughan Williams \ 'U t'ompondre ri cid(• On \renlock l~lgt'. per a tenor, pinno i quurtt•t de cordu: i nu'•¡, tard, cl1920, t•n va fer un urnllljamem per u o111uestra. Aqul•stn ~ ohru primcn•nc·u crea una mmot.rcra plena dHcc·tcs de color, t¡ue evidencia els tres me>os que d compositor vn passar a Pnrís estudiant nmh Ravel. El SI.'IIIJL d'unitat d'aqm•;,t cicle es tmduci" en la sel'a força dmmàticn. Ocixrhlc dc Vuughan \Villiruns, lvor Curney (1890-19:37) té la doble pcr.:.onalitat dc milsic i poeta, Iu qual cosa el fn e;,pecialmcm !>Cnbiblc a la porsiu de Houomnn. Curney, divuit anys m~ jove que el seu mi'Atre, va compondre dos ciele.'> sobre els poemes de Housman: The lf~tcm Playlnncl (1908. revisat i complrtut el 1921} i Lud!oiV anc/ 'lrmc• (1919-20). Puc després dc la publi eució d'aquest cicle, ll'or Cumcy wt in¡,rressar a l 'ho~pital mental dc Londres, on va morir el 1937. En dclioitivu, em; trobem duva.nt d'un disc compacte t'SPI\· cialmcnt sensible.. amb una interpretació pulcm i detallista; un disc 1-lypcrion fet a l'anglcsn, sense fronteres. • 75 Àlcx Hoble8, Currninu Mnln- !fUrriga. 55 CON CER TS 11 GENER 12 GENER 13 GENER 14 GENER 15 GENER 21 h. Palau 21 h. Centre Cultural Caixa dc Pcnsioll> 19 h . Pul au Orquestra Ciutat de Barcelona . Aaron Rosand, violí. Dir.: FranzPuul Deckt•r. ~lozart, Wahon, Schiinhcrg. 11 h. 11 ,30 h. Palau CoLxCr'C) de Sant, 21 h. Palau Orquestra Ciutat dc Barcelona. (Segona audició). Bm1da ~ luniripal de Barcclonu . Dir.: lsnhel Cootcs. Reed, Cano., StnHrss, Sinwinsky, Falla. Isaac Sieru, ''iolí. (lbercamcra). 21 h. 21 h. Palau Liceu 20 h. Cntedral Ort1uestru Solistes de Catalunya . Bnmo Rigu uo, piano. Dir.: Xnvier Güell. Mo7.urf. {J.I.MM. de Barcelona ). Trio Banholdy. Beethoven. Brahm). (FundoriÓ Caixa dc Pensions). Bnrtók Quurtct. Bet•llroven , Bartók, Schuberl. ~bercamera). Recital dr Pilar Lorengar. Mi~ucl Zaneui, piano. Pc.rgolcsi, Respi"hi. Chrc·k, Handel, Granados, ~ l ompou. Hobert de la Riba. orgue. Cabm1illes, Scarluui, Bach. Soler. de la Riba. (Euroconcert). ~lo'l.arL 75 56 16 GENER 21 h. Centre Culwral Caixa dc Pensions Eva Crauhin, violí. llze Craubin. piano. Stockhuuseu. Kcnins, Ravel. Schumm1n. (Fundació Caixa dc Pensions). 17 GENER 19, 30 h. Capella Univen,iflll de Barcelona 21 h. Liceu Conservatori Superior MuniC'ipal dt· Música dc Barc·clonaPrernis dllonor. Queralt Roca. clarincr. Franrcsc Caya. ,;oIu . Ramon Humet. piano. ~ lo7.a rt, Schuman n, Bruch. (IV Cicle de Mú~ic-a a la Universitut). Ort1uestra imfònicu i Cor del Cran Teatre del Liceu. Lrnda Plcrh, sopnrno. Craeicla Alpcryn. comralt. Joan Callcro, tenor. Hm1~ Sotin. baix. Dir.: Uwe ~ lu nd. Simfonia núm. 9. de Bt'ethoven. 21 h. Palau 21 h . Liceu 2 1 h. Centre Cultural Caixa dr Pensions 19 GENER 19 h. Palau Orquestru Ciutat de Ban·clona. Coral Citrmina. (SPgona audició). 20 GENER 11 h. Palau 18,30 h. \teneu Barcelon(•, Orquestra Ciut<tt dc Barc<·lona. Cortrl Ciu·mina. (1hccrn uudició). EHt León. violí. Oriol Bastardas, piano. Ramon Porter, piano. llisako Hi~cki. piano. MtYatrt, Liszt, Poulenc, Braluns, Sara· ~arc. (Associac ió ~ l assià-Carbonell) . 21 GENER 21 h. Palau Enscmhle Vocal et Instrumental de Lmrsanne. Dornirtiquc Labclle. soprano. ¡\lagali Damc, soprttno. ~ lichurl Chm1cr. contmtenor. ~ l arkus Schiifer. tenor. ~ l arcos Fink, baix. Philippe Corboz. orgue. Dir. : Michel Corboz. lliindel. Mozarr. (Euroconcert). 23 GENER 21 h. Palau 21 h. Centre Cultural Caixa dc Pension~ Orquestra Husso-Sov iètica. Mstislav Hostropovit.x, violoncel. &:humm111. (lbercmncra). Trio . uk. , uk, Smétuna, Dvoník. (Fundnció Cuixa de Pensions). 25 GENER 21 h. Palau 26 GENER 19 h. Palau 18 GENER Orqucstrn Ciutat dt• Barcelona. Beruadctte Crcevy. rnczzosopi'<Ulo. ~laría Bayo. soprano. Pauline Tinsley. contralt. John 13rocchcler, baríton . Joan Cuhcro, tenor. Àngels !VliJ·Ó, soprano. Anna Velando. mezzo. Comi Cànnina (dir.: Francesc Cuillên). Dir.: Franz-Paul Decker. Pergolcsi, Purccll. Orquesrru Simfònicn i Cor del Cran 1èatre del Liceu. Linda Plech, soprano. Cruciela Alperyn, comralt. Joan Cahcro, tenor. Hans Sorin. b~i.x. Dir.: Uwe Mund. SimlimitJ nú111. 9, dc Bt"cthovt•n. Quimet dt• v<·nt Ars Nova. Albert Cuinovan, piuno.lbt.>rt . Hint.ll•mith, A. Soler, Barber. Poulcnc. (Fundació Cuixa de Pensions.) Ort¡uestra Ciutat dr Barcelona. Orfeó Català (dir.: .Jordi Casas). Dir.: Sulvador Mas. Mo:t-tut. (Centenari dc l'Orfeó). Orquestra Cintat de Barcelonu. Orfeó Català (&•gona audició). CONCERTS 11 h. 11, 30 h. Palau CoL\eres de Sanu. 18 h. Club Helena 30 GENER 21 h. Centre Cultural Caixa de Pensions Bnmo Ciumnnu. 'iolu. CiM•c(Ïo Snl•t·ht·ui. piuno. Bruhn10. Schumann. (Fundncici Cni\11 tle Pl•m,ions). 31 GENER 20h. Saló tic Cent Jo~ 21 h. 21 h. 21 h. Puluu Liceu Tcutrc Lliure 1 FEBRER 21 h. Paluu 2 FEBRER 19 h. 21 h. Palau Liceu 11 h. 21 h. Palau Palau 22 h . Teatre Lliure 21 h. 21 h. Puluu Liceu 21 h . Palau 21 h . Centre Culturul Caixa dc Pensions 20 h . Saló de CeuL 21 h. Palau 21 h. 21 h. Liceu Teatre Lliure 19 h. Pal uu 21 h. Liceu 11 h. 11, 30 h . Palau 17 h . 22 h . Liceu Teatre Lliure 12 FEBRER 21 h. Liceu Capriccio, dc Strauss. Oir.: Uwc J\lund. 13 FEBRER 20h. Catedral 21 h. Palau Montst'mll Tom•nl, orgue•. Bmhms, Schumann, Franck. {EI.IfOconccrt). Orquestru Filhurmònicn Soviètica. Viktoria Postnikova, piuno. Oir.: Ccnuudy Rozhdcstvrnsky. J'vlompou, Rakhmaninov, Txuikovsk i. (lhcrc·nmcru). 20 h. Saló de Cent 21 h. Liceu 27 GENER 3 FEBRER 5 FEBRER 6 FEBRER 7 FEBRER 9 FEBRER 10 FEBRER 14 FEBRER CoLxcres de Sants OnJllt' tm Ciuuu de Burrclona. Orft•t) C'.:unl:i. (ll•rrem audit·it)). Banda \h•n•t•ipnl dc Ban:dona. Oir.: \Jocn \rgudo. \'on Suppi-. Him"l..i Ko~ul..u'. " utdmwrian. Ct•rh,~ in. Crofr. Coble, :'l lt•diwrn\mn i Ju,cnil de Bellpuig. Cri,tau. Serra. Hu\llrt. :'llurtím·.r.. Pui~feiTIJr. l'k•nuu. \ '. Ct•mrnt'nJ. violí. ~luriu Pilnr Prn:J. 'iolí. Onvid 1·1pino:.u. violn. Jn1um• Giirll. violoncel. BeethO\·cn, Revueha,;. Ardilli String Quurtt't. (lht·•·çamrra). Capriccio. dt• Stru u~s. Dir.: Uwc l\ lund. Orqul'i>ll'fl d<· C111nhrn 'TI•nuv Lliure. Dir.: Jost'p Pons. Boulcz. Bc•rin. StoC'kluulst•n, llt•u~:t•. Orque&l rll C:iu1111 dc Burc·rlorw. Ct•rurdo Vila, piuno (Primt•r Prc1ui Coni'IH'S i\l11riu Cnnnls 1989). Bnrburu l-lnllliltou, vioIu. Oir.: Allwrt Host'rl. Cluek, Berlioz, Bruhms. Or(Jlll';.tru Ciutnl dt· Bun·dnm1. (S<·gonn nudició). CuprÍI·f'io. dt• Strau..,, Oir. : Uwc l\lund. Orqut'>ll'H CiHIIH dt• Bnn·l'lcmn. ( lèrecru audició). Orqtw:.tru Simrtinit·a Jtl\'l'llil de In Ràdio dt• Berlin. Oir.: JiirgPctcr \\ ciglt·. RitTioui. Jumíccl.., \lozart. Cricg. (Conren u benefici dt' Iu Fumlució Cnwlunn pt•r la Síndrome de Do'' n). Orqut•:.tru dt• Cumbra Tcuu't' Lliun-. Dir.: JOSt•p Pons. Boulrz, Bl·rio. Stocl..luul'>t'n, llcnl.t'. \mudcu:, Trio. ~lo111rt. Bet•tho,cn. &·hubert. (Euroconcrrt). Ctlprit'f'Ío. dc Struu~. Dir.: Lw<· ~ l und . Lo nd on Ft-.sti' ui Orrht"-lnt. ~ lurthu .\rgrrich. piano. ('..anne \'ilà, piano. :'\el'itll1 FR!in:, piano. ~ IUI..an. Pmkf)ficv. {lbei'CIIIncra). Quaru•t 'litlt•. Pt•udcn:l'ki, S¡¡nJit. Stenhammar, Eliasson. ~ l o­ zart . (Fundurió Coixu Jc Pensions). P<•n• Srrrn, violi. Lluís Hctlrí, violonct•l.l\ 1 ~ Rosa Llorens. piuno. i\lcndcltisuhn, '11u·inu. l.ondon Fcbtivul Orc·hcstm. Cumhriclgc University Chamlwr Choir. Gurlt·s 'lh·put, guiturru. Mcndclssohn, Hodrigo, I liindel. Vivuldi. (lbt• rcmnt•m). Cuprici'Ïo, ¡lfo StrauS.'>. Dir.: Uwe Munti. Ortlucstru dc Cumhm 'TintLrc Lliure. Dir.: Josep Pons. Boult"t.. Berio, ::ltockhtiiiSScn, ll cn~c. ÜrtiU<'blru Ciutm de BurC'C'Icmu. Angl'l Jc:.ús CIIJ'cía, violí. Dir.: ,\lhcrt Argudo. o,·orúk, Ferrer. Cervelló, Bem,tein. Hecitul dc ~luril) n llol'llt'. Manin Katz. piano. Handel. Vi valdi. chul.wrt. llos.-.ini. Viun.lot-García. Barber. Orquc~tru Ciutat dc Barccloutl. (::icgona audició). Bundu ~ lunicipul dc Barcelona. Salvador López. sa.xo alt. Oir.: Jo:.t>p ~lut. Conccn de Camuval. Crundman. ~ lalanda. Poot. Offcnbuch, Lennon i McCurtney. Scheffer. Capriccio. de Strnu~~. Dir.: Uwe Mund. Orquc~tru dt• Cambru Teatre Lliure. Dir.: Josep Pons. Boule-.t. Berio, tockhuusrn, llt·nzc. Mugdalcuu Murtínc~, llauta. Cayctano Castaño, oboè. Silvia Corict•lli. rugot. Suznna Stcfanovic, violoncel. Patrick Hopper, duvicèmbal. llucndel. Boch, 1clcmann. Orquestra imrònira i Cor del Cran Teatre del Liceu. Solistes vocals: Klurtt 'll•k1Ícs i Kolos Kovats. Oir. : Uwe ~ lund. travinsky, Bttrtók. 57 CONCERTS 15 FEBRER 21 h. Palau 21 h. Liceu 21 h. Centre Cultural Caixa de Pension~ Orquestra Ciutat dc Barcelonu . Bernade11e Creevy, mez?.O· soprano. Siegfried Jerusalem, tenor. Dir.: Franz-Paul Dt't"ker. Couhllard, Mozart, Mahler. Orquestra Simfònica i Cor del Gmn1èatre del Liceu. Solistes vocals: Klara 'lllk<icks i Kolos Kovats. Djr.: Uwc Muuu. Su·n· vinsky, Bartók. Gonçal Comcllas, violí. Josep Maria Colom. piw1o. M<rtllrt. Bcetho,·en. Massiia, Toldrà, aint-Saens. • ash Ensemble. Bcct· ho,·en, Schubert. (Fundació Caixa de Pensions). ANDORRA • LA MASSANA 18 GENER 22h. Església de La Mussana Cor de Cwnbra del Palau dc la Música Catalana. Dir.: Jordi Casas. Local de Fe<>tcb Orfeó Català. Dir.: Jordi Casas. VALLS (ALT CAMP) 2 FEBRER 22,30 h. REUS (BAIX CAMP) M~unífícaL de Bach. . 11 GENER 22 h . Teatre Portuny 1 FEBRER 22h. Teatre Fortuny Cor de Cambra del Palau de la Música Catalana. Dir.: Jordi Casas. Orquestra Simfònica Ju ve nil de la Ràdio de Berlín. Dir.: Jorg· Peter Neigle. Riccioui, Janàcck, Mozart. Griez. (couccrt a benefici pro-restauració dc I"E...glésia de Sant Pere de Reus). SANT FELIU DE LLOBREGAT (BAIX LLOBREGAT) 2 FEBRER 22,30 h. Església de Sam Llorcuç Orqucstra Simfònica Juvenil de la Ràdio de Berlín. Dir.: Jorg· Peter Wcigle. Ricciotti. Janàcek, Mozart, Grieg: TARRAGONA (TARRAGONES) 31 GENER 20 h. Auditori CaiJ(a de Tarragona Orquestra Simfònica Juvenil de la Ràdio de Berlin. Dir.: Jorg· Peter \Veigle. Riccioui. Janàcek. Mozart, Grieg. TERRASSA (VALLES OCCIDENTAL 19 GENER 21 h. Centre Cultural Caixa de Terrassa BaUet de 20 GENER IB h. Centre Cultural Caixa de lèrrassu Ballet dc Saragossa. (Caixn d' Estalvis de Terrassa). 31 GENER 21 h. Centre Cultural Caixa de Terrasba l Solisti Aquilani. Stcfan Milenkovich. violí. Ma'iSimo Giorgi. comrabai:c Dir.: VitLOrio t\ntoncllini. Vivalvi. Sarasatc, Rossi· ni. ~lozan. Bottesini. (CaiAa d'Estalvis de Terrassa). / 58 Saragos~u. (Caixa d'Estalvis de Terrussa). CANT DE LA SIBIL-LA Montserrat Figueras La Capella Reial dirección: Jordi Savall E8705 "La realització d'una versió històrica del Cant de la Sibil-la als nostres dies, suposa situar-se en una perspectiva dinàmica del temps, talment com si hom intentés deturar l'instantsense impedir-ne el procés, font de la seva essència idel seu misteri. .. " Jordi Savall • A ~~}?,~~ CI Bertran, 72. 08023 BARCELONA. Tel. 418 80 80. Fax 211 08 15.