Revista Musical Catalana. Núm. 78 Abril 1991
Editorial: Per una política d'encàrrecs / PANORAMA. Valors humans i espirituals en les obres de Mozart. Josep M. Rovira Belloso / Mikrokosmos: Paper de Música. Pere Artís / Un projecte de “Música 92”. Francisco Bueno / Memorial Joan XXIII a Cristóbal Halffter. Montserrat Albet / TEMA. Domini del repertori clàssic / Catalunya Música: El dia de l'oient… Digui’m!!!. Carles Lobo / La difícil difusió de la música d'avui. Tomás Marco / Cinema i música, una relació complicada. Miquel Porter Moix / L'element formal, condicionant del divorci espectador-música contemporània / MUSICALIA. Robbins Landon: l’estudio de Mozart convertit en best-seller. Jaume Comellas / XIV Festival de Música Antiga. Joan Vives / Dansa-València, punt d'encontre. Montse G. Otzet / Scherzando. Cesc / Concerts
Centre de documentació de l'Orfeó Català
Còpia permesa amb finalitat d'estudi o recerca, citant la font "Centre de Documentació de l’Orfeó Català". Per a qualsevol altre ús cal demanar autorització.
SUMARI revista musical catalana o Per una política d'encàrrecs EDITORIAL PANORAMA TEMA o o •• •• G •• Valors hum8fls i espirituals en les obres de Mozart per Josep M. Rovira Belloso Mikrokosmos: Paper de Música per Pere Artis Un projecte de ·Música 92» per Franclaco Bueno Memorial )oBfl XXHI a Cristóbal Halffter per Montserrat Albet Domini del repertori clàssic Catalunya Música: El dia de l'oient... . .. 111 D¡gwm... per Cartes Lobo La difícil difusió de la música d'avui CONCERTS Cinema i música, una relació complicada per Miquel Porter Moix L'element formal, condicionBflt del divorci espectador-música contemporània per Josep Pons RobbiiiS LBfldon: l'estudi de Mozart conrertil en best-seUer MUSICALIA SCHEUANDO per Tomas Marco •• •• • per Jaume Comellas XIV Festival de Música Antiga per Joan Vives Bemarrl Haitink, una batum crítica al Palau per Josep Casanovas DBflsa-València, punt d'encontre per Montse G. Obet per Cesc 3 nnnnnnnnnnnnnnnnnnn -- ~ ~ H ~ nnnnnnnnnnnnnnnnnn ~ ~ n H n ~- H ~ Cicle de Concerts de Primavera ~ BERGA H B:... !l 17 de març B ~ J~ ~n n J"- n ~ ~ ~~ H ~ ~ ~ 20, 21, 27 i 28 d'abril VI CONCURS DE PlANO "PREMI CIUTAT DE BERGA" local: Berga - Auditori Municipal de l'Hospital Vell hora: Matí i tarda H ~ H H ~ 25 de maig ESPILL COMBO (Grup de Jazz) direcció: Hipòlit Miró local: Berga - Cafè del Casino Berguedà hora: 1O del vespre ~ J"- H H R H H n H ~ !l R ~ ~ ~ ~ ~ fJ fJ fJ ~ n R ~ J~ H H ~Bn QUARTET SYRINX (Quartet de flautes travesseres) J• intèrprets: Josefina Haro, Josep M. Miró, Josep Padró i Valentí Vilar local: Berga - Auditori Ireneu Segarra de l'Espill n hora: 6 de la tarda ~ H J~ ~ J~ ~ 16 de juny CONCERT DE FI DE CURS intèrprets: Grups i formacions de l'Espill local: Berga - Església de Sant Francesc hora: 6 de la tarda ~ n n R ~ n ~ n Centre d'Estudis Musicals del Berguedà «L'ESPILL» B ~ ~ HfTN ~ n ~ n nnnnnnnnnnnnnnnnnnnnnnnnnnnnnnnnnnnnnnnnnnnnnnnnnnnnnnn n Generalitat de Catalunya ~ Departament de Cultura .. EDITORIAL ls camins interns i el marc de motivacions que indueixen el creador a abordar una obra artística són complexos. La seva vocació es manifesta a l'hora operativa d'engendrar un fnrit, de moltes maneres i obeint tipologies d'incitacions molt complexes, portadores explícites totes elles del més irrenunciable dels valors per un creador: la necessitat de crear. I entre aquestes tipologies d'incitació, hi ha la de l'encàn ec específic fet per aquell que reuneix una doble condició: capacitat de satisfer el cost material de la creació i sensibilitat a l'hora de valorar els continguts de la creació artística. La història de l'art és, en bona mesura, la histò1ia dels encàrrecs promoguts per uns particulars o per unes instàncies privades o públiques; en definitiva, per una societat, o unes societats, que a través d'aquests encàrrecs han deixat la petja de la seva sensibilitat i del contexi històric que han protagonitzat. A través d'aquesta forma d'actuar s'han perpetuat com a ens històrics i, en bona mesura, 'han autoretratat. Si contemplem la rel,llitat musical catalana, pel que fa a música, observarem que si bé ofereix una evolució bàsicament positiva i satisfactòria, hi apare· un buit contumaç i insistent, que de moment no mostra signes de canvi. Es tracta d'una política d'encàrrecs,dfi composicions musicals. Els Per una 78 política d'encàrrecs nostres compositors, ho hem dit més d'una vegada, es mouen enmig d'un estat d'abandó ambiental més que evident. Acusen la fredor terrible de l'apar·ença que la seva tasca no interessa a la societat; que no gaudeixen, per taht, de la justificació existencial elemental d'artífexs d'alguna cosa que algú, la societat, necessita. Menn·estant, la imatge global no els acusa a ells, sinó que, ben alp-ament, acusa la mateixa societat i, amb eUa, les instàncies particular-s i públiques que la representen, per la seva sensibilitat escassa i, en definitiva, per la pobre imatge -autoren·atque elles mateixes es perfilen. En última instància, és un problema que ens afecta a tots; que és «d'ells» -de les instàncies indicades- i és també de l'últim afeccionat incapaç de collaborar a crear un cert estat d opinió que pressioni mínimament els qui tenen capacitat decisòria per il-lumÍnfl.r dcfinitivam t unes noves imatges. En 1 context generalitzat de suport institucional a la creació artística, la música viu una decantaci~ excessiva èn e el que rep el factor representació, molt incrementat en els últims anys, i el que percep la creació. Aquesta és una visió real definitiva de la problemàtica. s PANORAMA Wolfgang A. Mozart 1791·199 1 Valo rs hum ans i espi ritua ls en les obre s de Moz art a vulomció del missatge humanístic que brolla de les grans òperes mozartianes - El Rapte del ScmJI, Les noces de Fígaro. Don Cionmni, L:1Dauta màgica ... es pot reswnir en poques paraules: del conjunt de melodies dolces o agressives que se senten en la vida, emergeix com la més preada i valuosa la cançó de la bondat magnànirua. Els escriptors de l'antiga Roma l'anomenaven pietat. Mo-tart mateix l'anomenà clemència. precisament en la darrera de Ics SC\'es Òperes: La Clemenza di Tito. Aquesta veu o, més ben dit. aquest tema de la bondat que perdona. reconcilia i entronjtza l'amor com a mesura superior de la convivència humana, es podria anar resseguint en les gr.ms Òperes que acabo d'esmentar. Així ho vaig fer cinc anys enrera en un article pub~cat a la revista ....Serra d'01~• . Ara, m'agradaria ampliar el tema, centrant-lo no sols en la clemència, sinó en altres vulors humans o espirituals que es~ϡ,ouin clarament lligats a l'obra de Mozart. Tocaré, per tant, aquells punts importants que Uavors van restar sense tractar. L I • -§ ~- ~- 78 Una escena de reconciliació a ((El Rapte del Serrall» La situació del final del segon acte s'ha fet crítica: Belmonte i Constanza es retroben i s'abracen amb l'alegria doble de l'amor i l'alliberament. Però la joia de les dues parelles de promesos és torbada un moment: Belmonte i PedriiJo posen un tel de dubte sobre de la fidelitat de Constanza i de Blondina. per .IOSEP M. ROVIRA BELLOSO ¿Què han pogut fer les dues joves mentre han estat presoneres del baixà Setim? La sombra del dubte ofèn profundament Constanza í Blondina. La música sembla aturar-se i enfosquir-se amb les sospites injustes de Belmonte i el seu assistent. Blondina, enfurismada. clava una bufetada a Pedrillo: «Aquí tens la m eva resposta» És com la claror d'un llampec que aclareix el fons de la situació. Belmonte se'n fa càrrec i, amb sentiment cavaiJeresc, demana perdó a Constanza. El final subsegüent és un clímax on les cabòries i les sospites es transfonnen en joia de viure: tots respiren, reconciliats. MCY.lart és un mestre en crear -després de les nuvolad es opressjvcs- l'atmosfera aiJjbemdora de la reconciliació: A Les noces de Fígaro. les negatives de perdó del comte -negatives que es van crispant. fins a fer-se ridícules- es russipen per la força suau J el perdó, autèntic i generós, de la comtessa . El cas de l'òpera subsegüent -Gosi fan tutle- és únic i difícil de copsar. La clau per entendre r argument d'aquesta Òpera em sembla que rau en el fet que els seus personatges estan programats: no gaudeixen d'un mínim de llibertat personal. Llurs caràcters de farsa estan determinats expressament per l'autor -Da Pontc-, més interessat a presentar una situació plena de sarcasme («totes fan el mateix») que no pas a deixar que els personatges es moguin amb aquella llibertat tan humana dc què gaudeixen els personatges de Les Noces. Mancats d' una llibertat autèntica. lligats pels nusos d'un argument forçat que s'entesta a demostrar la tesi amarga que es basa en l'experiència del malpensat Don Alfonso, els sis personatges de Gosi liw tutle són incapaços de donar i de rebre el perdó autèntic que alliberu i reconcilia les persones i les situacions. Llur redempció és exclusivament la d" una música ideal que tot ho assumei~ i tot ho absol. A nivell del text, resta -això sí- el m ssatge d'una certa bonJ1omia. No és pas poc, després dels capgiraments adversos i de Ics frustracions viscudes: «Afortunat l'home que p ren cada cosa pel coswt bo. Enmig de les turbulències del món, hi trobarà 111111 pau bella.» PANORAMA Escena de Don Giovanni L'anhel de llibertat He assenyalat com una excepció en l'obra de Mozart el didactisme en forma de farsa de Gosi fan tutte. Això mostra. per contrast, que allà on el músic es troba més de gust és quan els personatges són lliw·es i alhora se'n senten. Aquest anhel mozartià per la llibertat -llibertat personal, llibertat politicaesclata al Finale del primer acte de Don Giovanni. El seductor declara oberta la festa i, com a benvinguda a tothom, canta el seu famós cNisca la llibertat», que serà repetit per tots els invitats. Una vegada escoltava uquest fragment amb uns amics. Un d'ells, home d'w1a gran bondat i coneixedor de la història de la cultura, exclamà: «Aquest crit de llibertat és la porta de tot el segle XIX.» Sembla, en efecte., la porta de comunicació entre la ll·lusu-ació classicista -la de Goethe i Kant- i la TJ.Iustmció romàntica, la de Hegel, Verdi i WBo<>ner. En altres músiques aparenonent més senzilles, com ara les Serenates, o en molts del Concerts de piano o de violí, Mozart sembla gaudir personalmrnt amb la llibertat de l'home que estima la vida, unida a la J]ibertut del compositor, content de saber fer els salts acrobàtics del corn del postilló a la Serenata del mateix nom (PosdwmseremiCle). Gravetat i serenor Un dels contrastos més ostensibles en la vida i l'obra de Moz.•trt és el que existeix entre l'espontaneïtat:, de vegades pueril, de les seves lletres al pare, a la mare o a la germana, plenes d'aquelles gracietes i vulgaritats xocants que hi ha prou sovint en la vida familiar, i la dignitat greu i serena amb què Mozart sembla afrontar la vida en al¡,"UUles de les seves obres corals i instrumentals. En algunes de les destinades al culte catòlic. la gravetat té 5eouurnment un toc femeni, com el d"una noia que prega. És el cas de les Vesperne Solemnes de Confessore, o els u-es minuts miraculosos de I'Al'e l'enun. La gravetat mozarciana, en cruwi, assolc~x un to viril a l'ària de Sall.IStm arnb el cor dels sacerdots, a La OautR màgica, o bé a les cantates maçòniques. Una greu serenitat davant la vida i duvant Iu mo1t. Una pelíetJa com Amadeus no podia pas desxifrar l'enigma d' un jove immadur, adolescent perpetu, com el que presenta el filin, que sorprenenunent pren la vida i la mort amb una gravetat serena, signe d' una suprema maduresa. ¿Com conjugar els mil PANORAMA lescrnt que, més que enfrontru·-se amb la vida i amb la mon, sembla comprendre-les molt a fons i mantenir uuu sintonia inexplicable amb el qtm elles signifiquen de positiu i de co n~o­ ludor per l'home. El Requiem o la lucidesa benigna Qualsevol comentari al Rec¡uiem deuna gran profunditat i delicadesa, dc Ics quals em sento orle. Perquè quuu es produeix el desplegament del coujunt i de cada un dels seus números. hom té la impressió de traspassar no sob la barrera que separa la música •<galant» de la música profundament humana, sinó de traspassar la frontera aparentment infranquejable entre el que pen·eben els sentits i la percepció d'una llum i d'uns sentiments transcendents. Això es produeix sobretot en algw•s fmgments del Dies lrae, quan s'obren com r.ncstres aqueUes suspensions que travessen el disntrs musical. creant-hi una espècie dïmenupció lluminosa. Em refereixo als f'rao"'llents que ;,egueixcn frs explosions deJ Re, trcmf:'ndae maicswtis i del Confwatis mnledictis (com:sponen, concretament. als wr'l'ins Snlvn me, fons piet.atis; Recordare, lesu pie; Preces m eae, i, sobn·tot, Vocu me cum benedictis). l bt el que T.W. Adorno ha dit sobre les suspC'nsions i ruptures transcendents que Ull\'t'SSCII el discurs musical de Custa\' lahler es pot aplicar - em &embla que amb més raó encara- a aqutbl<t mú ica d'excepció. man~;~ Retrat de Mozart, representat al 177 0 petons que ~'olfga11g envia fH'r carta a la seva mare. ai.xí com al go~sct de la famnia., amb la suspcn ió serena dels 111(1\riments lents de la Sereuuw en si bemoll major; K.370, profunda i siwia, escrita als virrt-i-cinc anys? L'abundància d'obres en què aparei,x aquesta «pau tranquil-la» -com la del Salm 131- és l'índex que aquesta actitud està arrelada fondament en Mo7..art i es manifesta sobretot ri, ei nc darrers anys de la SC\'a vida. ~·hi ha prou amb evocar el Kyrie de la inacabada Cmn Missa en do menor., el Conce11 per t1 piano núm. 27 - el darrer-. les obres per a orgue mecànic, i la que sembla talment una música dc les es- feres celestes: ¡;\dagio i Rondo per a DauCR. oboè ,•iola. ''ioloncel i glassharmonika, K. 617. Un sol sentiment, el mateix, unifica aquestes obres t.<ln diverses per la seva forma i per frs circumstàncies que les envolten. N'és una bona prova que algun cop hom ha inclòs en disc. sota el nom genèric de .. ~Jt'rsica maçònica». l'A,·e l emm. motet de l'eucaristia catòlica, i l'esmentat rldngio i Rondo. purament instrumental. Malgrat que aquesta inclusió no sigui correcta, indica que hi ha certament un pathos comú -un cuptr niment personal típic- que unilícu aquestes peces valuoses: la gravetat inesperada de l'ado- , FUNDACIO PAU CASALS Convocatòria d'u na BECA de 600.000 ptes. D'AMPLIACIÓ D'ESTUDIS DE VIOLONCEL per al curs 1991-92 Bases i informació: Passeig de Gràcia, 77, pral. 08008 BARCELONA Cloenda M·agradwia saber establir la rclució que hi ha entre molts fr<\,oments de la mt'rsiea de ~ lw,.art -moltíssimes de les Sonates per a piru10, sense oblidar la dedicadu a Herr Di.imilz- i els sentiment:, generosos i valors humaníssims que molts dcb seus lt•mes senzills i originals traspuen. Però, quan es tracta de la música instmmcntal pura, hom ja nopotdescriwu pas situacions operístiques, ni pot recoluu· en l'objectivitat dels textos cantats. El rne1r ble cliS<·urs rdliscrui a, i em penso que és millor: duvant tanta i tan bona música, l'scoltar bonament i deixar que la pm-aula interior de cada u faci el seu propi comentari. lc- .. PANORAMA ... MIKROKOSMOS El festival de Torroella Paper de Música A l'estança acollidora -presidida per unes reproduccions de Beethoven i Chopin i per unes litog rafies de Thorrots, Guinovort i Roca Sostre- ens hi apleguem uno trentena de persones. Al rebedor, un nombre semblant d'assistents segui ran el concert o través del vídeo; i uns deu ho faran des de lo cuino. Amb uno senzillo na tura litat, lo mestressa de lo caso {que ho acomodat els invitats i els ho lliurat el digníssim programo de mà de l'audició, realitzat ols obradors propis), abans de començar el concert, agraeix lo presència de l'auditori i glosso lo figuro dels intèrprets. Els clarinetistes Queralt Roca i Albert Gumí inicien el recital. A mesuro que l'audició avanço, s'estableix un corrent, impalpable però real, entre els intèrprets i el públic. l'ort d'aquests dos joves intèrprets és molt més que uno sòlida promesa; és uno fermo realitat, basada en uno tècnica seguríssimo ol servei d'uno musicalitat innata, que fo atorgar o coda obro el tractament que li escau. En acabar, lo tertúlia és lo perllongoció d'uno hora i mitja inefable. He descrit, succintament, uno de les darreres sessions de «Poper de Música>> {quin nom to n ben trobat, a tesa lo tradició artesanal de lo vila, per o un cicle de concerts!) . Feia mo lt temps, mo lt, que no hovio viscut uno experiència musical similo r. Per lo naturalitat (lluny de tants afanys exhibicionistes o què es1em acostumats), per lo il·lusió dels intèrprets (quin exemple, lo d'aquests joves solistes), pel respecte i atenció del públic {absent o tot allò que no fos l'audició); en definitiva, per l'aura creada o l'entorn d'uno sessió d'ort. I això fo tres anys que, regularment, s'esdevé o Capellades. I això es deu o uno persono, Gemma Romonyò, que poso en lo seva vocació musical lo mateixa passió, il·lusió i rigor amb què meno uno acreditada empresa d'arts gràfiques. Lo indeturable passió, il·lusió i rigor que forà que se'n surti (n'estic segur!), del seu projecte de promocionar els joves intèrprets que passen per «Poper de Músicm>; sense esperar- ne oltr~ recompenso que el goig de l'acompliment d ' uno voca ció imperiosa. Si fa no fa, Cap ellades d eu tenir un s ci nc mil ha bitants. A Ca talunya , deu haver-hi una cinq uantena de viles d'u n cens simila r; i un s'imag ino quin podria ser el p anorama musical d el país si o cadascuna d'elles hi hagués uno Gemma Romonyà enderia da en el seu pa rticular «Paper de Música» ... Pere Artís de Montgrí oferirà • c1nc estrenes L. a pròxima ediciócincdelestre Fe stival Inte rnacional de Torroella de nes d e compositors catalans. lnsisM~n!grí oferir~ te l~ a 1x1 en una hn~a d 'actuació iniciada en l'edició anterior, en que va promoure I est~ena del Requlem de Xavier Benguerel. En aquesta oportumtat, e ls compositors que veuran estrenades les sev~s ~bres seran Carles Guinovart, Jesús Rodríguez Picó, Eduar~o R•!'c~n, Lleonard Balada I Joan-Lluís Moraleda. Del primer,_ s ofert ra u~a obr~ per a guitar ra sola, sense títol encara, q.u~ mterp.ret~u~ ~antt~go figue ras. De Jesús Rodríguez s'ofe· r1ra Somms t! 'AI1c1a en mterpre tacló de l'Orquestra de Cambra del Jeat re Lhure. Aque sta mate ixa formació estrenarà la Simfoma de cambra d'Eduardo Rincón, compositor santanderí que porta mo~ts ~nys_fincat a l'Escala . L'orquestra del Royal College e strenara D1vert1me nts p e r a corda de Lleonard Balada. 1final!"ent, Joan-Lluís Morale da estrenarà una composició per a cor 1 cobla, en interpretació d e la Polifònica d e Puig-re ig i de la cob la Els Montgrins. , Per c:altra band~ , el Festival Inclourà una sèrie de propostes d espe~!al cat~gor1~ . Cal e sme ntar en aquest sent it el muntatge d~.1 opera l';'ven1l de .Mozart Apollo e t Hyacintus, en una pro· ducc1o dels Petits Canta ~res de Bad Told i sota la direcció escènica de Gian ~a~l~ Menotti. U"!s altre~ c~ncerts importants seran e ls que ofer1ra I Orque stra Fllharmon1ca de Minsk, amb un prog rama que inclou la Missa de la Coronació de Mozart i Alexand_er Nevski de Prokofiev. El conce rt acabarà amb la projecció d e l f 1lm d'aquest mate ix títol, de Se rgei Eisenstein. Per altra banda, cal assenyalar que Jovent uts Musicals de Torroella de Mon!grí, e"!titat organitzadora d~l ~estival, ha posat en marxa e l c1cle «Diuconce rts ' 91 »; amb a1xo p retén donar c~ntinuïtat concertística a la seva vila del Baix Empordà. Aquest c1cle va començar el d iume nge 1O de fe brer amb un concert a càr· r~c de Poblo Cano -pianoforte - ; cal d e stacar el debut profesSion~ l del tenor Jaume Aragall, !ili del t e nor d'aquest mateix nom 1cognom, e n un conce rt prev 1st pe r al dia 3 de marc en què també hi havia programada l'actuació de la soprano Montser· rat Torruella. Els conce rts tene n lloc a l'Auditori de la Caixa, a les set del vespre, sempre e n sessions dominicals. • Musicoral 9J al Baix Llobregat' ntre el passat 16 de febrer el 23 de marc es realitzà a la comarca del E Baix Llobregat la sisena edició del cicle Mu· i sicoral. Enguany hi han participat vlnt·i·set enti· tats corals i orfeons, que han actuat a: Torre· lles de L.lobregat, Corbera Baixa, Sant Just Desvern, Esplugues de Llobregat, I'Hosplta· let de Llobregat i Sant Andreu de la Barca. Aquest cicle és organitzat per la federa· ció Catalana d'Entitats Corals i compta amb la col·laboració del Consell Comarcal del Baix L.lobregat, dels Ajuntaments dels res· pectius municipis i de l'entitat Caixa Pene· dès, així com d'altres empreses i entitats de les poblacions que han acollit el cicle. Musicoral té per finalitat mostrar la tas· ca que els diferents orfeons i corals han fet durant l'any, i fer partíceps d'aquesta tasca tots aquells que els vulguin escoltar i gaudir alhora d'una manifestació musical que té una tradició àmplia i consolidada a casa nostra • PANORAMA Presentació del llibre Conchita Badia en la Argentina aber què han fet els músics Snes éscatalans per terre s americaun els capítols de la nostra .I•... ~- ~· 78 ;:¡ ~1!1 i· ~ història musical que e ncara cal escriure. Però avui ja comptem amb una bona aportació per al seu coneixement, i és aquest llibre del pintor i músic argenti Car· los Manso, publicat el1990 a Bue· nos Aires, i titulat Conchíta Badia en I!J Argentina. Es un llibre important, de prop de 700 pàgines, amb un centenar de fotografies, un índex rigorós i complet de 1.500 noms i dos pròlegs, del compositor Joaquín Rodrigo i del crític arge ntí Ricardo Turró. L'autor va se r de ixe ble de Conxita Badia, que, des de l 1938 fins al1946, va donar a conèixer en els seus concerts i a les seves classes les cançons de ls compositors catalans per te rres d'Argentina, Uruguai i Brasil, i al seu retorn, el1947,1a música dels grans compositors sud-americans contemporanis, gràcies a la seva relació personal amb Juan José Castro, Ginastera, Guastavino, López Buchardo i VIlla-Lobos. El llibre fou presentat al Salón Dorada del Teatro Colón de Buenos Aires i a la Fundació Ca navas del Castillo de Madrid pel se u autor. A Barcelona, la presentació tingué lloc al Conservatori Municipal de Música, on Conxita Badia havia estat professora d urant molts anys i on de ixà un excel·lent record entre mestres i alumnes. L'acte come ncà amb unes paraules de Montsérrat Al· bet sobre Conxita Badia com a Intèrpret creadora, i donà la prim i· cia d'una gravació fe ta a Montevideo l'any 1938. L'autor del llibre, Carlos Manso, va expli· car que el llibre era una prova de la fidelitat a la seva mestra, i va evocar els records de l'estada de Conxita a Buenos Aire s i el se u afecte pels músics arge ntins. Un breu concert de la soprano Isabel Aragón, amb obres de Granados I Falla, acompanyada al piano pel mateix Carlos Manso, van cloure l'acte, emotiu i digne, que el llibre i la memòria de Conxlta Badia mereixen. • Josep M. Ainaud de Lasarte, de la Comissió Catalunya/Amèrica 92 lli Cicle Música d;Avui, a la Fundació Antoni Tàpies n concert a càrrec de la flauUtista Magdalena Martínez, acomp anyada al piano per Patrick Hopper, va inaug urar el proppassat 11 de febrer ell/ cicle de conce rts de música contemporània «Música d~vui», organitz at per l'Associació Catalana de Compositors i l'Institut Municip al de Música, amb la col·laboració de Catalunya Música, del Departament de Música de la Generalitat, del Centro para la Difusión de la Música Contemporónea i de la Fundació Antoni Tàpies, que és la seu de la manifestació. El cicle és format per sis concerts, que es desenrotllen en sessions de dilluns fins al dia 18 de març, i en són intèrprets conjunts formats gairebé exclusivament per instrumentistes de I'O.C.B. Els programes inclouen una obra important ja consolidada del segle adual, d'un compositor conegut, i composicions diverses d 'autors catalans i de la resta de Beca d'ampliaci ó d'estudis de violoncèl a Fundació Pau Casals com·oca beca d'ampliació d'estudis de violon cel per al cu rs 1991-92 amb l'objectiu dc facilitar a un violonceHista català que h agi realitzat estudis de nh·ell superior d'tuJUesta espec ialitat l'nmpliació d els seu s coneixem ents. Ln beca estil dotada amb la quantitat dc 600.000 pessetes, que es faran efecti1·es dunmt l'esmen tat curs escolar en els tenninis i previ compliment dels requisits que s'establiran. Els qui es creguin amb dret n in beca hauran L una l'estat espanyol. S 'ofereixen en total quatre estrenes; en són els autors Jep N uíx, de qui s'o ferirà -4~ a Allsschwill, per a flauta, oboè, clarinet, vibràfon, piano, violí, viola i violoncel {va guanyar el primer premí del 10è Concurs de Joves Compositors de Joventuts Musicals); el segon autor que hi estrenarà serà Pere Puértolas (Quartet núm. 1); després, Miquel Roger (Trio) i, finalment, Albert Sardà (Kha na ). • de presentar a l'administració de la Fundació Pau Casals (passeig de Gràcia, 77, pnll., 08008 Barcelona) abtutS del diu 30 dc jun y d'engu any, una instàn cia ncom11tutyada dels se¡,'Üents docunwn ts: fOI'IllUiari de la JICtició («tUC pot recollir-se a la Fun dació); ce•·tificació dels estudis realitznts i qualificacions obtingu des; actuacions realitzades co m a instrumen tistu, am b programes, recensions i crítiques publicades; opinions dels profe!>SQrs i directors que h agi tingut, i qu alse,ol ultre documen t que acrediti Iu sem prepuració i els seus dots per am plinr l'estudi del violoncel; i un escrit del profe¡;sor «JUCdirigir à els seus estudis durunt el cu rs 91-92 c¡ue 11recisi ~,>n què consistiran i el ritm e de reulització. Lu beca serà adjudicada abans del din 3 1 de juliol. Per a m és info rmnció cal dirigir-se a la Fundació Pau Cusals, a l'adreça indicada. • PANORAMA Catalunya es disposa a celebrar el 1SO aniversari de Pedrell na conferència a còrrec del docto r Francesc Massip va inaugurar el passat 19 de febrer l'ampli cide d'actes que serviran per commemorar el 150 aniversari del naixement del musicòleg Felip Pedrell. Aquesta conferència va tenir lloc al palau Oliver de Boteller, de Tortosa, ciutat natal de Pedrell. Al llarg de tot aquest any tindran lloc nombroses manifestacions de diversa índole, algunes d'elles d'una gran importància. Cal destacar així el Congrés que tindrà lloc del17 al 20 de desembre sobre el tema «Felip Pedrell i el nacionalisme musical)), organitzat per l'Institut de Musicologia Josep Ricart i Motos, amb la col·laboració de la UEI de Musicologia del CSIC de Barcelona (Institució Milà i Fontanals) i de la Universitat de Barcelona. la cloenda tindrà lloc a Tortosa. Amb motiu del Congrés, es farà una edició de Por nuestra música (facsímil), i també de les actes del Congrés. Hom fa rà un esforç de difusió de l'obra compositiva de Pedrell, bòsicament a través de les programacions de l'OCS, dels Festivals d'Estiu de Catalunya, i d'una forma particular pel de Tortosa, i també d'altres iniciatives a part, com les de la Diputació de Barcelona, la Fundació lsaacAibèniz, etc. Un altre acte important és l'exposició que oferirà la Biblioteca de Catalunya en base del fons històric de l'homena~at, del qual és hereu l'Institut d'Estudis Catalans. Aquesta exposició tindrò lloc durant la celebració del Congrés abans esmentat. Se celebraran, així mateix, diverses conferències; i és de destacar l'acte acadèmic que tindrà lloc el mes d'abril a la Diputació de Tarragona, a càrrec del doctor Francesc Bonastre, que anirò acompanyat d'un recital de lied amb la soprano Enriqueta Torrés i el pianista Àngel Soler. En un context una mica a part, cal destacar també l'inici de la construcció a Tortosa d'un auditori que portarà el nom de Felip Pedrell, amb uno gran salo d'una capacitat de 750 espectadors, i una de petita per a 150, segons un projecte de l'arquitecte Jordi Bonet i Armengol, que compta amb un pressupost de 400 milions de pessetes. • U Luls Antonlo García Navarro Luis Antonio Ga1·cía Nava..t·o, confirmat nou dit·ecto.. de I'OCB I valencià Luis Antanio Garcia Navarro ha estat E confirmat com a nou director de l'Orquestra Ciutat de Barcelona. Així es va fer públic en el curs d'una presentació als mitjans de comunicació que va tenir lloc el dia 1 de març al Palauet Albèniz. Garcia Navarro té un contracte d'una durada prevista de cinc anys i començarà a fer-se càrrec de la formació barcelonina el pròxim mes d'abril, quan presidirà el tribunal que jutjarà els nous candidats als llocs que quedin pendents de cobrir. La confirmació del nou director es va produir pocs dies després que es fes conèixer el resultat de la consulta, preceptiva però no vinculant, feta als components de I'OCB. Consulta que va oferir un resultat àmpliament negatiu al nou responsable de l'orquestra. Aquest, i també Eulàlia Vintró, presidenta de l'Institut Municipal de Música, va treure importància a aquest fet, que -per altra part- ha creat una certa inquietud en mitjans musicals barcelonins. Garcia Navarro ha dirigit de forma sovintejada l'Orquestra Ciutat de Barcelona. El seu historial compta, entre d'altres atots, amb l'actual titularitat de l'Opera de Stuttgart; és també principal director invitat de l'Opera de Viena i, entre d'altres formacions de gran prestigi internacional, ha dirigit la Filharmònica de Viena, Philharmonia, Filharmònica de Leningrad, Filharmònica de Los Angeles, etc. Així mateix, ha dirigit òpera al Covent Garden, al Metropolitan de Nova York i a I'Sca la de Milà. • Organistes joves homenatgen Mozart del Conservatori del Liceu oves organistes dc In classe superior d'orgue de Barcelona, del professor Josep M. Mas i Bonet, oferiren un concert Ja l'església prioral de Sant Pere de Heus, el pnssnt 17 dc març, en homemdge a Mozart El concert fou patrocinat per l'Institut Municipal d'Acció Cultural, de Reus. Els mateixos joves organistes van fer un concert d'homenatge a Cesar Franck, el novembre del 1990, a l'església de Pompeiu dc Barcelona, amb motiu del <'cntenari de la mort d'nquell compositor. • 78 i· ê. et PANORAMA UEscola de Música Isaac Albèniz, . ' aviat sera una realitat E I pròxim mes d'octubre és previst l'inid de les activitats de I'Eseola Supe• rior de Músiea lsaae Albèniz. En vetllarà la gestió la Fun· daeió lsaae Albèniz, que pre• sideix Paloma O'Shea. Aquesta Eseola es eonli· gura eom un eenlre interna• eional que aeollirà prolessors i alumnes de diverses naeionalitals. Aquests eslu· dianls rebran un ensenya• ment qualilieal ud'exeel•lèn· eia" pels promotors de l'eseola, que els oferiran Iols els mitjans possibles per as• solir una edueaeió eomparable a la dels millors eenlres mundials. Segons les línies mestres del projecte, els estudis se• ran distribuïts en dues àrees: inlerprelaeió i teoria musi• eal. L'àrea insln~mental s'organitzarà entorn de quatre eàledres: piano, violí, vio· loneel i viola. eada una d'aquestes eilledres eompfa• rà amb un ealedràtie titular, amb un professor assoeiat i amb un assessor. Els respon· sables de les respectives eà• ledres seran Dimilri Bashlci· rov, lvan MonigheHi, Daniel Benyammini i Zalchar Bron. L'Eseola Superior de Mú· siea lsaae Albèniz eompta amb el suport de diverses inslitueions públiques i pri· vades, eom ara el Ministeri d'Edueaeió i eièneia i el de eultura. Per la seva banda, la Comunidad Autònoma de Madrid ha subseril un eonve• ni amb la Fundaeió miljan~anl el qual eedeix els ter• renys on s'instal•larà 1'/Eseola segons un projecte de Rieard Bofill. • Curset Europeu de Música de Cambra a Fundació Caixa de Pensions or· L ganitza del 2 al14 de setembre un Curset Europeu de Música de Cam· bra Stage 91, que té com a objectiu principal esperonar la formació de grups de cambra entre els músics jo· ves. L'estructura d'aquest projecte consta de tres elements: fase 1, Stage 91 a Torrebonica, del2 al14 de setem· bre; fase 2, Trobades amb la Música, de la Temporada Musical91-92, i fase 3, una gira de concerts per tot Espanya durant la temporada musical91-92. L'Stage 91 és obert a grups de mÚ· sica de cambra de tres membres o més, i va dirigit als músics joves que es troben a l'inici de la seva trajectòria professional i que tenen un interès es· pecial per la pràctica de la música de cambra. Enguany, dins la promoció es· peciai dels quartets de corda, s'adme· tran sol·licituds individuals d'instru· mentistes de corda de talent excepcional per tal de facilitar espeCÍ· ficament la formació de dos quartets de corda per a I'Stage 91. Els grups establerts poden presen· tar la seva sol·licitud abans del dia 27 de maig, i també els sol·licitants indi· viduals (aquests no poden tenir més de 30 anys). Per tenir més informació sobre els requisits de les sol·licituds, les condicions econòmiques i l'organit· zació d'aquest Curset i Stage, cal adre~ar-se a: Servei de Música de la Fundació Caixa de Pensions, passeig de Sant Joan, 108, 08037 Barcelona; telèfon: (93) 248 89 07, o bé al telèfon d'informació de la Fundació: (93) 317 57 57. • Carta al Director Sr. Director. Sóc w1a estudiunt c..lc• violí, arribada a Barcelona l'a poc més d'un any, iHusionada a perfeccionar els n1cus coneixements i a gaudir de l'oferiu desbordant, coneerú:.tica i culturaL que aquc.ta ciutat m'ofereix. [és en aquest punt on els meus plans preconcebut> no han p~at de ser meres iHusions. Analitzo setroanalmcm el calendari de concerts amb l'entusiasme i la necessitat de poder assistir a ulgun grun rsdevcniment musical que em serwixi per aprendre dels gran¡, músics que amb freqüència passen per les sales de concertS d'aquesta ciutat. i haig d'optar per qucdor-me a casa, perquè no puc pugar cb preus exorbitants que em demanen per poder-hi entrar. Em dirígeiM incun5Rblcmcnl amb el meu carnet d'e:,tudiunt a (e;, taquilles, sol·li- cito ueccdir als assaigs... Res. En aquesta ciutat , tlCSé,'rHciadamenl, la cullurt• i lots !liS seus n'1i1jans d'expressió estan fora dc l'abusi Ueb C~IUdiants i dels sectors més dcbfavorit'>. I el rnés LrisL és que so,·int hem d'cscoltur n·trcb dels nostres professors pel frt dc no u'>Sistir als concens. una co~ vitul per a la no;Lra formació com a músic:.. Espero que Ics institucions cultumls d'aquehl!l ciu!Jlt prendran nola de la meva dcnúnciu i consideraran la nccc:.;itut d•• CI'Cill" UJHo pn.•us reduïts per a estudianu,, rom · jfl cxibtcix dc fel en altres ciutats, on els cstudiu nts de música tenen accés als gmns conccns d'una manera preferent i amb preus molt assequibles. Potser ai~í Iu coneguda frase •cultum per a tothom• poc..lrit ferse rcaliu11, i no •cultura per als ric;,.., que és el que impera actualmenl. Elena López Paz PANORAMA Nou llibre sobre Pau Casals I 1/iiJre «Pau Cas;;Js, una t•ida musictll», d e JHontserrat Albet, tteaba d e ser p ub lict ;;J Japó, t.raduït al japonès. L'originw català d '¿¡quest llibre va ser publicat per la Fundació Pau Casals e/ 1985, i ha es lat traduït també uf castclh'.J i li. l'anglès. • E Nova Junta del Conservatori del Liceu I passat dia 14 de gener es renovaren els Cl'trrecs de Iu Juntu Directiva del Conservatori Superior de Música del Liceu. La nova Junta quedà constituïda de In següent manera: President: ,Manuel Vullribcru i Mir. Vice-president: Murin Teresu Fernàndez RnbllSó. 'frcsorcr: Ignasi Ferrer i Purareda. Secretari: Josep M. Pulou i Oñoa. Vocal: Eduardo De Amores y Echewuria. Vocul: .Jordi Roch i Bosch. Vocal: Ramon Molinos i Soler. E Af~ucstn renovaciú dc ciu·rccs ha suposat un pas cudnvunl important dc cara u Iu resoluciú dc la crisi d'aquest Conservatori, que es desencadenà ara ra un parell dc mesos. • Premi Internacional de Composició L o Fundoc.ió Pública de les Balears per o lo Música convoco un Premi Internacional de Composició dotat amb 1.000.000 de pessetes. l'ob¡ectiu d'aquest concurs es estimular i difondre lo producció d'obres simfòniques contemporànies, afavorint ol màxim lo llibertat creadora, sense cop limitació d'estil. Lo peça haurà d'adoptar-se o l'orgànic de l'Orquestro Simfònica de les Balears «Ciutat de Palma», que és el següent: 2.2 .2.-4.2 .3 .1.-orpo-percussió · cordes. Coda concursant podrà presentar només ~no solo obro, que haurà de ser inèdita ~ no estrenada ni enregistrada per cop mit¡à d e reproducció mecànica. El veredicte del jurat serà fet públic el mes de juny. El termini de presentació d'obres s'acabo el dia 31 de maig. Per o més informació sobre les bases d_'oquest concurs, col adreçar-se o: FundaCIÓ Pública de les Balears per o lo Música. CI. Vicenç Joan Rosselló, 22. 07013 Palma de Mallorca. Frivolitat accepció de quart poder a què està vinculada. A partir d'aquesta realitat, el ualsevol tasca professional ofereix un ventall molt am· quefer periodístic es converteix o pli d'opcions a l'hora d'enfrontar· pot convertir-se en destinatari de s'hi. Opcions que obeeixen a cau· jocs d'interessos de tota mena que ses molt complexes: personals, em· dificulten les possibilitats d'un des· presarials, polítiques, socials... En envolupament professional fluid i tot cas, i en última instància, aques· transparent. D'aquí a caure en la ta complexitat d'opcions i de mot i· frivolitat -un dels molts factors vacions, es redueix al binomi, sl es dlstorslonadors de la pràctica pro· vol simple però indiscutible, de fer fessional ideal- només hi ha un les coses bé o fer•les malament. O pas. Recentment, un important ro· encara més, fer-les seriosament o tatiu barceloní, va incórrer justa· ment en aquest defecte en incloure frívolament. Al mateix temps, hi ha profes· una enquesta, insubstant pel seu sions que, per la seva naturalesa, format aparatós però amb capaci· tenen un factor de risc més elevat tat de projectar imatges, en què es pel que fa a l'opció menys positiva tractava un tema tan transcendent de les dues acabades de precisar. com el futur del Liceu. Format ina· Circumstàncies específiques les fan dequadíssim, pregunta fora de lloc més especialment vulnerables que i transcendència del tema configu· altres, les quals, sovint per raons raven així una barreja insosteni· òbvies, acusen una menor proci lvi· ble, de la qual sorgia una imatge tat vers allò que, d'una manera absolutament confusa i confusio· molt elemental i gràfica, podríem nàrla de quelcom tan important, anomenar «feina mal feta». Des de cal insistir-hi, com el futur del Liceu. cirurgians a pilots d'aviació hi ha Posar en qüestió el Consorci del una sèrie de mons professionals Teatre del Liceu, és un exercici de que han de limitar obligadament el frivolitat paorós que no mereixeria seu factor de risc professional. En cap atenció si no s'hagués fet en les tot cas, aquest factor no sempre de· condicions en què ha estat fet i amb pèn, com en els exemples que aca· les conseqüències que per això ma· bo de citar, de la transcendència teix pot reportar. Ignorem si en qüestionar-se la absoluta de les conseqüències reals del Consorci els qui van realitat comporta· de d'un tipus d'opció ment professional, sinó moltes ve· plantejar el tema tenien una me· gades de l'aparatositat i mesurabi· mòria mínimament precisa i exac· litat immediata d'aquestes conse· ta de què havia estat el Liceu abans de la seva constitució i si havien fet qüències. Hi ha activitats professionals un mínim i elemental exercici d'ex· que acusen molt menys aquesta cir· trapolació de què seria el Liceu cumstància malgrat que, amb tot, d'haver continuat la seva anterior la seva transcendència, o la de les gestió privada. Això entre d'altres conseqüències absolutes, no sigui elements molt substants a tenir en menor que les de les que acabo compte i sobre els quals no és ne· d'exposar. Es tracta d'un marc de cessari Insistir per massa obvis, realitats de difícil valoració objec· malgrat l'afrós oblit dels responsa· tiva i davant les quals s'imposa bles de l'esmentat periòdic. En última instància, allò que im· sempre una actitud de màxim rigor i serietat. Al marge d'aquella im· porta en fets com aquest, sobretot mediatesa de mesurabilitat de les quan contenen el factor addicional conseqüències. La tasca informati· de ser promoguts per mitjans que va es troba, sens dubte, en el seg· es vanten de rigor i serietat, és tot ment més alt de risc de caure en op· allò d'interessos particulars que fan sospitar, inevitablement, que cians professionals laxes. Les causes de la seva vulnerabi· tenen al darrera. Tot allò d'espuri litat són múltiples i en molts casos a la realitat objectiva que pretenen de força pes. I entre tes mateixes amagar i tot allò que ho mou o ho cal situar en un lloc de privilegi la pot moure. L'exercici de frivolitat seva capacitat d'influir en decisions adquireix així una dimensió defini· importants i que, en definitiva, tivament transcendent. Aquesta és obeeix a la convencional i vàlida la qüestió. • J.C. Q 78 ;:¡ i • [ I PANORAMA Inauguraci ó del 12è Cicle de Pòdiums de Joves lntèprets lltussat dia 2:1 dt~ f•~brer, 11 les 7 dc E Iu hu'tla, linguè lloc a I'Audil01·i dc I'O.N.C.E. el primer concert del12è Ciclt• de Pòdiums de Joves Intèrprets dc Jo,·entuts Musicals de Catalunyu, 'JUC patrocina l'Ajuntament de Bar-celona. 131 Cicle, que s'ba anat celebrant tntdicionalment al Conservntori Superior Municipal de Música dc Burcelonn, actualment en obres, es trasllada enguany a l'Auditori de I'O.N.C.E. Cal dí•slncar la generosn coJ.Iaboració d'ac¡ucsln Entitat que ha facilitnl Iu et-'- • 78 • • • • I Simposi Internacional d'Anàlisi M u si cal al25 de maig tindrà lloc a D lael22Universitat d'Oviedo ell Sim· 14 19-1 posi Internacional d'Anàlisi Musical. Aquesta iniciativa s'inscriu en el con· text de la importància creixent que va adquirint per part de la comunitat científica internacional l'anàlisi musi· cal; constitueix una prova eloqüent d'això la pròxima creació de la Fede· ració Europea de Societats d'Anàlisi Musical. L'especialitat de Musicologia, de la Universitat d'Oviedo, promou aquest Simposi amb l'objectiu de propiciar una primera trobada entre els inves· tigadors nacionals, de proporcionar el marc adequat per tractar els proble· mes que presenta l'anàlisi musical al nostre país i de fomentar la participa· ció espanyola en futurs encontres in· ternacionals. La revisió de les metodo· logies clàssiques, la valoració de les actuals o la presa de contacte entre els nostres investigadors i les figures més rellevants de l'anàlisi musical consti· tueixen els objectius principals d'aquesta reunió. La direcció del Sim· posi va a càrrec de Beatriz Martínez de Fresno i de Ramón Sobrino Sónchez, membres tots dos de l'especialitat de Musicologia, de la Universitat d'Oviedo. • lebrució del Cicle. El cicle es dnusururà el17 de juny i consta dc 14 pòdiums (dilluns, a Ics 8 del ,·esatrt•) i !l gt•tms pòdimns (dissabtes, a les 7 de Iu lnnla). Els pa•·ticipants són membres del Secretariat dc Músics Joves, que t'.s un orgtmismc que aplega un ampli conjunt d'intèrprets i composilors de men}'S de 30 au~s. La inauguntció fou intercssant sobrelot per la presentació dc Ics Orquestres Jnfuntil i Jtnenil de Jm·entuts Musicals de Cntalunya, en la seva D0\'11 etapa. Aqueslcs dues on¡uestres formen part del Pla dt• Fol'lllllCÏÓ Ort]uestral iniciat per Joventuts Musicals l'any 1987 i t)ue com1tln nctunhnent amb quatre onJueslres. És responsable i director d'aquest ltrojccte Francesc Uongueres. L'Orquestra lnrnntil inle rp retà obres dc Cabrieli, Fnse.h, Lully, :\lozru1 i Txaiko,-ski, i In Juvenil, obres de P achelhel, Corelli, lliindcl i Bartók. Dirigí ambdues ort¡ut'stres el seu director titular Fnmccsc Llongueres. L'entrada 11 tots els concm·ts és gratuïta. • • • • • • Escola d'estiu del Wind Consort el 21 de julio l a l 2 d'agost tindrà lloc a la ciutat meD dieval ang lesa d e lacok la sisena e dició del l o ndon Wind Consort, e l c urs d e m úsica re naixe nt ista i ba rroca m és im portant que s'i mparteix a la Gran Bre tanya . El curs és d ividit en dues p a rts. l a primera, del 21 al 2 6 de juliol, té el s apartats següe nts : madrigals italians, fl a uta re naixentista, l'art de l'aco mpanyament, taller sobre e l segle XV i cor. A la s ego na e ls temes seran : gru ps re naixent istes de vent i cor. l es classes s'impartira n a l'e s glésia d e Sai nt C y r iac, del segle XV, i a l'església g eorgiana de S aint Stephe n . la direcció del curs va a cà rrec del london Wind C o n s ort, una formació b e n cone guda a Barcelona, i figure n e ntre el professorat lan Har risson, Andrew lawrence- King, Ke ith M cGowan, N íg e l Pe rrin, Nicholas Perry, Nígel Rog ers, Andrew van der Beek Be línda Connolly. • Jornades del Consell Català de Música I Consell Català de Música féu durant els E passats dies 2 i 3 de fe· brer unes iornades a la Caparrella (Lleida), que reuniren 60 represen· tants de les entitats musi• cals més representatives de Catalunya. A les iornades es trac• tà la problemàtica de l'ensenyament musical a Catalunya i s'hi tra~aren les línies generals d'ac• tuació respecte al tema. Les conclusions princi• pals d'aquestes iornades es faran arribar als repre· sentants de les diverses administracions perquè les prenguin en conside• ració; han estat: consta• tar les mancances infras• tructurals actuals pel que fa a l'ensenyament musi• cal; un esbós de les línies d'actuació que contem• plen la formació musical tant en l'educació general com en els ensenyaments especials de música, a les diverses etapes, i sobre• tot en les seves interre• lacions. És prevista l'organit· zació, fruit d'aquestes iornades, d'un congrés sobre l'ensenyament mu• sical a Cataluya, per cele· brar el proper mes de novembre. • Creu de Sant Jordi per a músics catalans I Covem de la Generalitat de Catalunya aprovà la concessió d~:: les creus dc Sant Jordi, 34 per a personalita ts i 6 per a diferents entita ts. D'entre aq uestes 34 cal destacar les creus atorgades als m úsics catalans CaiNà Renom i Carcía, Josep Viadcr i foliné i Ricard Vilad esau i Caner. • E PANORAMA Primer cicle de música antiga i barroca a la Comunita t Valencian a Un proi ecte de <<Música 92)) per FR~NCISCO BUENO urant els mesos d'abril, maig i juny del1991 tindrà lloc a les ciutats més importants de la Comunitat Valenciana el «Primer Cicle de Música Antiga i Barroca». Aquest és un dels molts projectes ideats, organitzats i finançats per ·MÚsica 92», comptant amb la rol·laboració dels Ajuntaments de les ciutats on se celebrarà el cicle esmentat , i comptant -a més- amb la col·laboració del Palau de la Música de la ciutat de València . Encara que la major part del pressupost d'aquest organisme de la Generalitat Valenciana (· Música 92») es dedica a la construcció i la rehabilitació d'auditoris musicals, cal dir també que t.ampoc no es descuiden els festivals i lola mena d'actes musicals, de caràcter internacional, destinats a convertir la Comunitat Valenciana en un autèntic «empori» musical, tot aprofitant l'esdeveniment històric del 1992. 1, dintre d'eixa filosofi a, s'intenta que la «mÚsica antiga» tinguj un paper destacat, malgrat el caràcter «elitista» d'aquest tipus de música, amb una •clientela» més reduïda. Així, acudiran a aquest primer «Cicle» importants i prestigiosos grups de renom internacional, nacional i regional, i continuarà el 1992 amb un •Segon Cicle de Música Antiga i Barroca», on ser<an presents les primeres figures i els conjunts musicals mundials en aquest camp. Les ciutats on tindrà Uoc el primer cicle són València, Castelló, Alacant i El:x. Els mesos d'abril i maig potser siguen els més adequats per dur a terme aquest esdeverumem, ja que els primers an}'s de la darrera dècada dels 80 hi hagué un esdeveniment de característiques similars a la ciutat de València en D Hopkinson Smith eixes dates, que rebé una gran acollida per part del públic. Així mateix, s'ha vetllat molt pels estils musicals, els programes i les nacionalitats dels conjunts musicals i artistes, tot procw·ant un equilibri entre Iu música instrumental i la vocal, entre grups instrumentals i solistes, i abastant un ample període de la Història de la mus•ca europea. Aquest cicle s'inicia amb un recital de l Madrigalisti di Venezía a la sala E del Palau de la M~sica de la ciutat de València, el 2 d'abril, 1 es clou a la mateixa ciutat el 8 de juny, a la mateixa sala del palau de Ja Música, amb un concert a càrrt>c del Clemencic Consort. A més de I Madrigtúisti di Venezill i Clemencic Consort (comptant amb René Clemencic), la representació dels conjunts musicals internacionals es completa amb The ixteen, Jaye Consort of vio/s i Pro Cantione Antiqua. La representació espal'l)'Oia compta amb els grups Al 11yt-e español i Sema (Se- m.inruio de Estudios para la Música Antigua). Tampoc no podia faltar en aquesta especialiwt la presència valenciana: Simll{JmB i\Jusicum, un conjunt fundat al començament dels 80. Els solistes que hi intervindran -dc manera individual- com a actuants són: el clavecinist{t Kenneth Gilbert (un deixeble de Leonhardt, que compta amb una discografia important, especialment al segell Archiv - Deustchc Grarnmophou, juntan1ent amb Trevor Pinnock), el llaütista Hopkinson SmitJ1 (un els rn.illors de tot el món actualment que ha fet importants interpretacions de la música renai..xentista espanyola, enregistrada al segell Auviilis) ~com a solistes valencians, l'organista Vicent Ros i el calvecinista Rodrigo Madrid, que actuaran conjuntament amb un actractiu programa. El nombre total d'actuacions són 19, repartides per les quatre ciutats esmentades, i les despeses d'aquest «Primer Cicle de Música Antiga i Barroca» superen els 24 milions de pesetes. PANORAMA e R r T e A Del quart et a la simfo nia per~YAVE~BECH Decker ofe rí una bona versio d'una obra de Mahler a crònica dels concerts del mes de febrer -no exhaustiva, rú tampoc realitzada amb tm detemúnat criteri estètices pot dir que ha constitwL un panorama que va des de la forma musical més noble, com és el quaneL de corda. fins a la més carismàtica., com és el gènere simfònic, passant, com és lògic, per aspectes tan interessants i impor1anLc; com ha de ser la nova música, la irrenunciable conm1emoració mozarliana, les obres dels nostres compositors. etc. Igualment, i al marge del que és estrictament musical, també cal posar de manifest el fet lamentable que la tos. en totes les seves varietats i imen itats. ha continuat fent acte de presència a les nostres sales. Sense més preàmbuls i seguint l'ordre dels esdeveniments, cal fer referència en primer Uoc a l'actuació al Palau del quartet de corda Arditi. Un concert modèlic, tant pel que fa a la concepció de l'esperit i la naturalesa que ha de presidir el gènere quartetístic, com pel que fa a la projecció irrenunciable L 16 196 històrico-cultural que ha de posseir l'estructura d'un programa. Així, diríem que Arditi va demostrar l'admirable capacitat de cadascun dels seus quatre components per assumir sense cap problema el paper del solista més brillant i temper.unental, per passar després, en un moment donat, a la comesa simple i humil del músic de faristol. Va ser aquesta qualitat , junt amb el caràcter rigoròs i sense concessions fàcils en la lectura de les obres, la que donà una vivacitat extraordinflria a la música. Fins a un cert punt, el discurs del Quartet Arditi va tenir un alt to comunicatiu i una claredat expositiva que només s'assoleix quan un text s'ha assimilat fins a la se\'a arrel. Per altra banda, el seu programa oferia dues obres mestres, al costal de pàgines ben significatives del nostre temps. Així la Gran l<uga de Beethoven i el Quartet núm. 4 de Bartók - creacions modèliques quant a contingut humanístic i veritable criteri especulatiu- emmarcaven històricament el trio lkboor de Xenakis, curull d'audàcia imaginativa i d'apassionada extrawrsió; la partitura contemplativa i més aviat intimista de Música d'Àngel dc Bent Sorensen, i el Qullrtet núm. I dc .Josep Soler; molt líric i expressionista. Malgrat actllilr pocs dies després d'aquest concert magistral. el Quartet Talc 110 va deixar indiferents els pocs melòmans que l'escoltaren. En les seves leetures destacaren: la brillantor virtuosÍslica i la qualitat emotiva del seu discur-s. Sobressoró del programa el Qmu·tct, K. 465, «Les dissonàncies» cJc Mzyzart i els interessants Quartet ntÍm. I de Penclcrccki i Qua1tet d'Albert Sardà, mentre que la música d'Eliasson, i molt més e11cara la de Stenhammar. clifícilrncnt van anar més enUà d'un fred i anificiós construct.ï,;sme. Per la seva banda. l'Orquestra de Cambra Teatre Uiure, dirigida com sempre per .loS('p Pons, ofeó un prog¡ama dedicaI a l'escola de Daonstadt i als seus compositors més sig nificatius: Stockhausen, BouiC'z, Werner-Henze i Bcrio. Un concert veritablementdificil i que el grup del Uiure va resoldre amb resultats desiguals. i ntés no, Pons i els seus músics va semblar que s' identificaven núllor an1b l'estilitzat rwoclassicisme deApo/Jo et Hyuzintlws de Wemer-Henze, una obra molt ben cantada per la mezzo Olga Serra, i amb el joc sonor que sustenta l'acció lírica de Mdodramll de Berio, protagonitzat amb total encert per Josep Benet. En canvi tant a Kreuzspiel de Stockhausen com a Éclat de Boulez. la lectura, tot observant i atenem al màxim les indicacions de maús. va quedar desdibuixada quant als aspectes mètrics i en el de la creació de contrastos entre climes de tensió i de repòs. Naturalment, aquest mes també l'Orquestra Ciutat de Barcelona reclamà l'atenció del melòman amb unes audicions importants, com va ser una versió ben tractada i constniida en el pla orquestral del que podríem anomenar gegantí Calll a la Terra de Malller. amb el quaJ Decker demostrà una vegada més la seva idoneïtat pel muntatge de les creacions del postromanticismc. Igualment, i sota la direcció sempre entusiasta i encoratjadora d'Albert Argudo, el conjunt simfònic estrenà Conflicte entre forces adve1ses de Jordi Cer· velló, partitura d' una maduresa inconfusible, escrita an1h un donúni total del medi orquestral. També en aquest concert el violinista Angel Jesús PANORAMA e .. Garcia va oferir una brillant versió de lïn pirat i líric Concen per a ''iolí dc Rafael Ferrer. Un altre aspecte que cal destacar dins r activitat de rOrquestra Ciutat de Barcelona és la notable qualitat que posst•cixcn molts dels seus components. I \'Critablcment, en aquesta temporada hun estat bastants els concerts en què el públic els ha dedicat una significativa O\'tació. Aix; va ocórrer amb ~lolly Judson (corn anglès) a f-larold a !túlia dc Bcrlioz, o bé amb la violtmcel·lista Suzanc Stefanovic amb una intervenció vcriwblement emotiva en el ~cgon moviment del Concert de piw10 núm. 2 de Brahms. A4ucstt•s i ultres tasques prenen un relleu més gran en parlar del cicle .. ~Júsica d'Avui» que, organitzat conjuntamrnt amb l'Associació Catalana de Compositors. slm celebrat a la Fundació Tapies. Recitals com el prutagonit2at per Iu nautista \lagdalena Martínez i el pianista Patrick Hopper. o el del Crup Instrumental de roc s. dirigit per Ernest ~lrutínez, poden qualificar-se d'esdeveniment. Cal mencionar breument la 1mlcritud \'Írtuosística, així com el toc ernotiu, de ~lagdalena ~ l anÍne't en oferir una versió brillant del Cupriccio de Gerluu·d, i com va donar color i expressió, acompanyada mugnílírament per Hopper, a la int cress~u1t Ariu de Benet Cusablancas, també a la bella frltlsica dc Jolivet i de Blanquer, així com a les audàcies de Marco i a la inspirada Sonam de Brotons. Igualment, Ernest Martínez lzyuierdo va paJesur la lucidesa analítica i la claredat de gest que uefincixen el director de qualitat. Les seves ,·ersions de O King, una obra de Berio escrita en homcnat~c a Luther King. va ser modèlica pel c·ontrol d' intensitats i de plans sonors que hi aplicà, on cal mencionar la labor exacta i adequadament subtilitzada de la soprano Virgínia Parrarnon. Thmbé, amb l'eficàcia brillruu del Grup Instrumental de l'OCS, l'esu·c111.t ue -4° u Allssclnvill, l'obra amb què Jep uix va obtenir el 10è Prt•mi de Joves Compositors, de Joventuts Musicals de Barcelona, va poder ser escollada en una lectura que donava el relleu adequat al joc de les seves ben elaborades textures tímbriques, i l'emotivitat al seu auster discurs. Unes versions d'una notable tensió expressiva de panitures tan interessants con1 les de Rodríguez Picó, PaiSBtge amb ocells R rr e A Francesc Caste lló i Can los del J\llorrón de la noche de To- mas Gar1ido, junt aJ Díptic dc qui signa el present comentari, completaren el programa. No podem pas acabar aquesta crònica sense fer esment d' un concert ben desigual que oferí el cicle ..rvlozartiana... Dos divertiments concebuts per a qualre trompetes. dues flaut es i percussió, que poca cosa mostraven del geni mozartià i que tampoc van entusiasmar l'audiència del Palau, var1 donar ptiS a les més arravatadores i e spectacuJars versions del Concen núm. .3 per a trompa i del Rondó en re major per al matei..x instrument. ja que el soli ta Hcr- La mas importame editorial de publicaciones española de obras musicales de estudio y de concieno #' ~~,,~,.,0 BOILEAU ~ Provecn%a, ll7 · Tc.lifono ~I S s/~ n 0803 7 - BA RCELONA En su propi o interés pida siempre J• ruunn Baurnann va exhibir la més àmplia gamma de matisos i son mitats i el domini absolut d' un instrument tan problemàtic com és l'antiga trompa de mà. El mateix èxit va assolir també l'oboist.u Pnmcesc Castelló amb una interpretació extrovertida, magn;ñcamenl acolorida i d'àgil volada, del Concert per a oboè de Mo7..art. Fins a cert punt, llermann Baumarm i Frru1cesc Castelló van proporcionar singularitat i vitalisme perquè el concert d'un cicle commemoratiu tan important com " lozrutiana» tingués el reUeu adient i no passés com una sessió musical més de les moltes que se celebren a la ciutat. Si t'agrada la música, escolta Akelarre en clau de Sol: un espai de Catalunya Ràdio que dirigeix i presenta Motserrat Puig. De2a 4 Ja matinada del diumenge al dilluns FM102.8 PANORAMA e A e R r T Una cosa rara al Liceu per JOSEP CASANOVAS Una cosa rara, amb M:" Angeles Peters en primer terme n aquests instants, davant d'una versió com aquesta de Una. cosll ram, no s'hauria de plantejar encara la qüestió de les actuals reconstruccions històriques. Però ara no s'ha tractat d'un programa concertAnt o d' un oratori més, sinó de tota una òpera. I això és tota una altra cosa. Fins aquí, Jordi Savall ja no és sorpresa per ningú, quan es responsabilitza exclusivament d' un programa; però aquí hem comptat amb una sèrie de prestigiosos profes- E 18 198 sionals, els Montanyès, Corbella, Craells, Oliva¡; Rosa i Clot units per la producció d'un equivalent visual a l'esmentada tesi de Ja reconstrucció sonora. 1 aquesta és també una experiència distinta i arriscada. Quin dubte hi ha que l'esforç que s'ha fet ara al Liceu és altament meritori i que tots nosaltres hem d'agrair, perquè una producció semblant és veritablement insòlita i plena d'interès! És com penetrar en un dels imaginaris túnels del temps, per tal de retrobar una realitat passada. És com podem escol- tar en els modems museus d'instruments musicals, en els quals en cada sala se'ns fan sentir unes imatges sonores dèls elements allí exposats. El resultat global de tant d'esforç és ja també tota una altra cosa. Perquè, en el «seu» temps, una platea era distinta, des d'un punt de vista sociològic, sense arribar ni de molt a la institució de la tradicional avantllo~a del mateix Liceu, que representa igualment una realitat pericljtada. Ara ens situem rusciplinats a la nostra butaca, disposats a escoltar de PANORAMA e R cap a c·ap dues drudes de vujtanta minuts. dels quals ens sorprendran només eb primers. L escena de f\ lonta nyès és una troballa encantadora quant a color i disseny. Ics sonoritats dc a\'aJI són doctes i insòlites. la dramatització de C.J. Graells es mou entre un gran enginy i ingt•nuïtat, etc. Però, ¿hem pogut gaudir, en delinitiva, del cent per cent de les posibilitats de la partitura de Martín i Soler? La posLUrlt d ogrn~IÚC<I de Savall inclou una inamovible presa de posició quunt a lt's veus i aquestes es veuen obligades a restar en aquella tècnica que el rn tllt'~'< director estipula com «u.n equilibri entre ells i l'orquestra, una emissió i fra.c;seig singulars i sobretot w1 ús moderat del vibruto... I tres hores i mitja cl'aqut'Sl fet sonor resulten tan interc~an ts quant a experiència especulati\'a sonora com perillosament propenses al tedi. La partitura de Mru·tín i olcr és una curiosa mostra d' una escola olicial del seu temps. però no és trunpoc una autèntica íoia musical. La presència de Da Pon te 110 s' hi troba pràcúcament desenvolupada i la peripècia escènictt es més aviat migrada. La reiteració de recitut i úria es també feixuga d'origen. 1 l'execució present, des d' un punt de vista exclusivament musical, l'hem. sentida tumbé com abstreta per una sola preocupació purament espcculativu que, paradoxalment. no ha conu·ibuït dc manera especial a l'èxit coníunt dc l'espectacle escènic. Els cantalii.S del grup de Savall . .1\ lontscrrat F'iguerus i Frnnccsc Cru-rigosa, se'ls ''eié actuant en el seu medi natural. fets a una determinada disciplina tan lírica com lius i tot escènica. Per a la rcsw. l'expt'ri~nria deu haver resultm dilicultosa. ~ I ? Angeles Peters i Gloria Fabuel, magnífiques. ho hru1 degut fer amb una ¡,mm contenció. que, insistim, no ha fet un marcat ,.favo~'>~ a la música de Martín i Soler. Ernesto Palacio. Fernando Bduza. liiaki Fresan i Stefano Palatchi no han demostrat més que una grun réaliwt , la de ser w1s crultunt:s perfccuum:nt qunlilícats per a encurmu· els respectius pupcr-s de l'elenc. En dcfinitivu, ur tu experiència teatral intcrcssan~ potser inohlidablc., segurament memorable., però a111b tma bona dosi d'incògnita quant a les possibilitats reals d'una partitura que ha ronscrvat inèdits més d\m dels seus no abundants encisos. r T e A .I..• ~= ¡: 78 i- l t PANORAMA Memorial Joan XXIII a Cristóbal Halffter per MONTSERRAT ALBET na de les alegries de la meva vida professional ha estat la concessió del Memorial Joan xxm. un papa tan estimat, a un músic tan extraordinari com és Cristóbal Halffter. No és corrent un reconei..'tement humanista a un home d edicat, permeteu-me que ho diguí, a una de les activitats més altes de l'esperit humà. HallTler és una autèntica força musical de Iu naturalesa i no ha renunciat mai a posw- la seva música al servei dels ideals humans: la pau, la just-ícia i la Llibertat. No té res d'estrany que el Memorial Joan XXIII, que prerrúa la trajectòria de les p ersones a favor de la pau en un sentit ampli, no hagi exclòs clonru·-ho tanrbé a artistes, i no únicament a polítics, pacifistes i científics. Cristóbal Halffter nasqué a Madrid el 1930 d'una família que ha clonat U grans mus•cs. El seu avi procedia de Konigsberg, i els seus oncles han estat compositors il·lustres. El més gran, Rodolfo, formà part del Grupo de los Ocho, conegut també com a Generació de la República o Grupo de Madrid. s·exilià a Mèxic. on fou una figura clau de la vida musical del seu país d'adopció. Emesto debutà als vint anys en una obra que li donà la celebritat: Sin!oniett.a (1925), i treballà durant molts anys en wm partitura que Manuel de Falla havia deixat inacabada: I.;Atlàntida . Em sembla oportú recordar que rany 1964 Emesto-Halfftcr estrenà el Canticum in mem orÍlln1 P. P. ]ohannis XXJJI, per a soprano, bw-íwn, cor i orquestra. És lògic que el fet dc pertànyer a aquest nucli fiunilia.r el dotés d'una gran preparació i un ofici que li permeteren buscar la seva pròpia forma d'expressar-se. Estudià al Conservatori de Madrid amb Conrado del Campo, aquest mes- tre providencial pels compositors espanyols de la postguerra; una personalitat única, que orientava en aquest camp tan complex de la composició musical. El mestratge de l'ofici de músic tradicional que posseeí ben aviat Cristóbal Halffter fou molt notable. ~lés tard amplià estudis a París amb Alexander Tansman i amb André Jolivel, i a diferència de la majoria dels compositors hispànics de la seva generació o de les properes, que s'havien format seguint els models germànics o italians, Halffter rebé també una formació francesa en el seu millor aspecte d'ordre i claredat. De molt jove, es dedicà a la direcció d'orquestra, activitat que comparteix amb la de compositor. Després d 'unes primeres obres -Antífona Pascual a la Virgen Regina. Coe/i (1952) i Misa ducal (1952) quan tenia vint-i-dos anys-, Ha.lffter anà assimilant totes les tendències, mètodes i tècniques que s'han anat succeint en PANORAMA el nostre temps. l o pas per arrelar-hi, sinó per aUò que tenien de més vàlid a la seva música. El resultat ha estat un art d'una riquesa i un progrés constants fins a u·obar el seu propi camí cap a la música. Això ho ha po¡,rut fer gritcies a la seva creativitat poderosa i eficaç, que dóna la primaciu al que és sonor, corn a músic nat, sobre el que és estrictament formal. La seva producció simfònica és molt nombrosa, mentre que la dedicada a conjunt de cambra és molt més reduïda. Ell mateix ar.rma que el seu pensament rnusicul troba la millor expressió en un llenguatge basat en Iu micropolifonia, i que aquest requereix d'un mitjà sonor molt nombrós per a poder ser desenvolupat. És impossible ni tan sols enumerar en aque.sta ocasió les composicions més importants de Cristóbal Halffter. En pocs anys apnre.gueren una sèrie d'obres originals que obriren noves possibilitats per a la música espanyola. Es tractava d'assimilar ràpidament no sols Bartók i Stravinsky, sinó també l'atonalisme i el serialisme. El 1960, l'estrena de Cinco Microformas, obra dodecutònica, desencadenà l'escàndol més notable d'aquest procés per desvetllar la crítica i el públic; se'n responsabilitzareu els membres de l'anomenada «Ceneración del 51». Aquesta generació consta de Cristóbal Halffter, que sembla que va ser qui en forjà l'expressió, Luis de Pablo i Carmelo Bernaola. 1bts tres lluitaren per enriquir i clo111tr a la música espanyola unes oportunitats inèdites dins i fora de les fronteres. S'ha de dir, en honor a la veritat, que Cristóbal Halffter encara és més conegut a l'estranger que a Espanya en la seva dobla faceta de compositor i director. Pensem per un moment que HaJJTter té com a casa editora la Universal Eclition, vienesa, una de les més prestigioses del món. Recordo personalment l'efecte que em va fer quan l'any 1963 vaig veure a les jornades de Donuucschingcn Qes fonts de Danubi) un stand dedicut a e.xposar les parlitur'CS de Cristóbal Hal/l'ter. Una primera obra aleatòria fou Formantes (1961); la segueixen In e:fspcctatione resurrC'ctionis (1962}, Sinfonía para tres grupos instromentJJles (1963) on utilitza procediments serials, i J'extraordinruia obra orque.stnll &'nwucias (1964). A partir d'aquest any, a les seves obres hi ha una tendència a l'e:<pressió com és d cas de la cantata Symposium (1966). considerada un dels grans uiomfs de la música jove espan)·ola. ja que arribà a un públic ampli gràcies al domini amb què Cristóbal Hallfter ha tmctat ser npre els grans blocs sonors. Amb Ics cançons de Bertold Brecht Brechtslieder, el compositor aprofundeix la via exprl'SSionjsta, i això tant en la versió de cumbra com en la d'orquestro. Aquest expressionisme és present en bona part de la seva producció. Per encàrrec de l'ONU, i per tal de commemorar el vintè aniversari d(\ la proclamació dels Drets Humans, escrigué una obra de grans proporcions i de nombrosos efectes sonors: li's, speuk 0111 (Sí, pru-la més fort; 1968). per a solistes vocals, dos cors, dues orquestres i dos directors. A partir d'aquest momefll csctigué una sèrie d'obres compromeses IJJ1lb /a hum811ilat. Una obm que resta dins/a línia del misce1i poètic és la oche pliSivn del sentido (1970). d'una bellesa extraordinària. per a veu, dos percussionistel> i cintes mllo"lletofònjques. Segueix el Pltmto por las víctimas de In violencia {1971), per a conjunt i mitjans electroacústics, i assoleix una obra d'una grun força i una perfecció formal: Requiem por la libertad imaginada. Dos anys després compongué Caudiw:n etSpes (Beúnza, 1973), per a cor i cinta magnetofònica sobre el text d'aquest document del Concili Vaticà IIi dedicada a Pcpe Beúnza, el primer objector de consciència de l'Estat espanyol. Una altra realització extraordinària és Elf!oUÍBS a la muert.e de Ires poetas es- pwïolcs (1975), per a gran orquestra; obra fortament dramàtica, que evoca Antonio Machado, ~ liguel Hernandez i Fcderiro Carcía Lorca. VuU esmentar també I'OE1ícium delimctorum (1978). una obra magnífica que actualitza l'ofici litúrgic hispànic de difunts en un reeixit llenguatge contemporani. Lnny següent compongué el magistral Concert. per a violí i orquestra (1979) que parla molt alt de la força creadora del compositor. Ell, a.ntb tot plegat, ha tHtat crelmt un corpus musical que <'onstitueix, n'estic segw·a, una de les produccions més atraients i vives de la música espanyola dd segle XX. La recerca dc Halffter és commovedora. Compositor compromès amb Ics grans causes, el dilema que se li ha presentat ha estat greu: o escrivia una música que, tot i estar inspirada en temes que afecten la majoria de les persones, només podia ser compresa en aquell moment per una minoria, o en rebaixava la qualitat: a la qual cosa. i urnb tota la raó, mai no s'ha doblegat. Crec que fa temps que Halffter, des de la seva jove maduresa, ha resolt aquest dilema: expressa musicalment Ics sevt's creences o ideologia d'una manera valenta i justa, sense que el rigor, i sobretot l'atractiu de la seva música, disminueix en cap moment, i això gràcies a la imaginació i l'entusiasme, que l'han fet arribar a un públic molt més ampli del que es podria esperru· de la seva condició de músic avantguardista o, més ben dit, de músic «lout court». - Porlnmcm pronunciat al Saló de Cent de &rt•elonu el dia 15 dc rebrer de 1991 amb motiu dcllliu~unent a Crisróbal Halfftcr del Memorial Joan XXIII, arorgat per llnsúrur Víctor Seix de Polemologia. _..j ¡: 78 i l t PANORAMA El Palau es converteix en aula de música per T.M. e& de principis d'any, el Palau de la ~ lúsica Catalana s'ha convertit en allò que en podríem dir una classe de música. EntJ'(' els mesos de gener i maig deuen haver pussat per la seva Sala de Conccrl'> més de 30.000 nens i joves que han assistit als dos cicles d'audicions musicals que acull el Palau i a les visites comentades que ja es poden fer des del febl'er passat. D Descobrir l'orquestra Per cinquè any consecutiu. i per iniciativa conjuma de l'Orquestra Ciutat dc Barcelona, els Instituts .Mw1icipals de ~ lúsica i d'Educació i el Consorci del Palau de la ~ l úsica Catalana. es féu el gener passat un cicle dc 8 concertS (durant 4 dies, amb dues sessions diàries). ~ lés dc 10.000 nens entre 8 i 12 anys -concretament 11.025-, del Cicir Mitjà d'EGB, pertanyents a 152 escoles públiques i privades de Barcelona i rodalia, descobriren els secrets d' una orquestra a través d'un probrrama creat pel director titular de l'OCB, Franz-Paul Deckcr. El mateix Decker oferí les explicacions a l'especial auditori, parlant en un peculiar castellà (si més no, resuJtava graciós escoltar «mayoridad.. en comptes de «mayoría..) i mostrà com eren les diferents famnies d'instruments que fom1en rorquestra. Cada explicació fou acompanyada d. una peça musical a la qual l'auditori responia amb expectació i a ,·egades amb picament de mans (s 'interpretaren petites peces de 1Xaikovski, Berlioz i Orff, així com conl\,uudes melodies). No cal dir que els joves espectadors gaudiren al màxim, i el mateix Decker també, sobretot en el moment cuJminant de l'audició, quan Decker demanà voluntaris per a diligir l'orquestra. Aquest moment fou de bogeria, però només quatre afortunats tingueren aquesta mll(,rnÍiíca oportunitat de duigir una orquestra al so de El gegant del pi. La cridòria dels cants i el picament rítmic ajudaren a fer d'aquest moment el millor de tots. Quan acabà l'audició, els nens en dcmanaren més. però no es podien concecür bisos perquè d'altres s'esperaven per passar per la mateixa experiència. Aprendre a estimar la música Valtre cicle d'audicions musicals, organitzat pel Consorci del Palau de la Música Catalana i la Direcció de Serveis Pedagògics de l'Ajuntament de Barcelona, és dirigit als joves d'Ensenyament Mitjà i Formació Professional. El cicle (en la seva cinquena edició) té com a trets més destacables: la realització de concerts dirigits a alumnes de BUP, sobretot els de primer curs (on l'assignatura és obligatòria), i escoles de FP; es- tablir una relació entre l'esquema dels concerts i el programa de Música del primer curs de BUP, i també els interessos més propers a les edats d'aquests alumnes; i mantenir un contacte amb el professorat a base de seminaris de treball para l·lels a tot el d esenvolupament del contingut musical dels concerts. Es tracta d'un cicle de dos conceriS, cadascun dels quals es repeteix sis vegades, amb UJl total de 12 concerts, que ja començaren el mes de gener i acabaran el maig que ve. És previst que els alumnes que hi assisteixin ho facin a tots dos concerts (dues sessions diferents) per tal de poder 5ec,cruir la relació dc continguts que permet fer un seguiment de treball posterior. És previst també que hi assisteixin, a cada sessió, més de 700 joves (de més de 50 centres de BUP i FP), xifra que donarà, aproximadament, UJl total de 8.000 alum11es. El programa consta de 6 concerts dedicats al Barroc (orquestra dc cambra amb vent i clavicèmbal, amb obres de Vivaldi, Pachelbel, Handel i Bach) i 6 concerts dedicats al Classicisme i Romanticisme (orquestra de cambra amb vent, amb obres de Haydn, Mozart, Beethoven i Schubert). Tots els concerts seran protagonitzats per l'Orquestra Simfònica del Vallès (sola la direcció d'Isabel Costes). D'altra banda, des del febrer passat el Palau de la Música Catalana és obert a les escoles de manera estable i continuada, i a partir del mes de març al públic en general. Les visites són concertades i organitzades pel Consorci del Palau de la Música Catalana i l'Institut Municipal d'Educació. Aquestes visites situen el visitant dins el marc històric del Modernisme a través de totes les dependències del Palau. El recorregut és il·lustrat amb explicacions sobre l'arquitectura, l'escuJtura, la pintura i Ics arts aplicades en general i el sentit de tots els elements que conformen l'estructura del Palau. S'espera que en acabar la temporada hagin visitat el Palau uns 15.000 escolars i públic en general. TEM A om conscients que el tema que presentem en principi té uns elements obvis. El títol mateix és d,una obvietat pràcticament absoluta. El domini del repertori anomenat clàssic. o més exactament el que correspon a estètiques no superadores del gran esclat romàntic i amb la seqüela postromàntica i la nacionalista, és gairebé absolut. No es tTacta, doncs, d,insisti:r en allò tan i tan e,~dent, sinó de mostrar i explicar aquesta realitat i Ics seves causes. Escatir el perquè d'una situació que ' . , s ru1·ossega pracucament d'ençà que ratiista romàntic va exaltar la seva pròpia figura i la va situar e11 un pla superior a la de l'home «del caner>>. D'aquesta mancra, la m·úsica va inicmr un proces en què va anar perdent progressivament capacitat d'identificació amb la societat a què anava destinada. Aquest procés no ha sofert elements substancialment rectificadors, i, ben altrament, uns determinats esdeveniments l'han exacerbat. Entre aquests, la deliberada voluntat elitista, marcada pel culte excloent a l'avantguardisme més expe1imental sorgit després de la segona Guena Mundial. És un context en què es banegen factors culturals, formals i també sociològics, conformant una realitat definitiva que es tradueix en últi- S ma instància en el que anuncia el títol del tema. Si alguna rosa bona té el moment actual és que es produei\ un clima concret de confluència entre creadorb i del:ltinataris en què convé trencar aquesta situació. Els piimers són conscients dc la irregularitat històtica que la música d'avui només hipotèticament podria ser gaudida per les generacions posteriors i que, per tant, les generacions actuals couen el risc de perdrc's el gaudi d'tm patrimoni d~un valor artístic potser considerable. És un estat d'angoixa, no ben explíeit., però sí cada cop més perceptible. que es Yoldria trencat~ però que no resulta a la fi ni iacil ni mmlediata..ment còmode. Per la seva banda, els creadors són COllScients que el seu ru11acionisme elitista pot conduir a la incomunicació plena i, per tant, a fer tornar estètilla seva tasca. El benefici del dubte d. una hipotètica posterioritat falaguera constitueix un esquer massa insatisfactori. Cal esperat; doncs, que d'aquesta confluència d'interessos culturals, en pugi sorgir una visió nova de la problemàtica, que aporti solucions més definitivament profundes i al marge de les iniciatives o fórmules qnc fins ara s'han aplicat, caracteritzades sobretot per una superficial dimensió funcional, que no contempladores de la realitat en la seva dimensió més total i implicada. Domini del repertori • r I clàssic TEM A Catalunya Música: El dia de l'oient ••. Digui'm!!! p er CARLES LOBO ue a possibilitat poder sentir a la ràdio una ohra desitjada pels motius que sigui és, sens dubte, una sali$faeció p.er l'oic•nl i. en conseqüència, prr la mateJXH CllliS$01'11. A Cmalunyu Música Ct'(~icm qu<' amb «El dia dc l'oient» cs l>Utisfït a bastament aquest objcetiu. Sobretot si hn jut~1'111 prr la pm1icipacic', cnn:-,tnnt i massiva dels oirnts tfaque~t espai. \bans d'entrar a fer una anàli~i completa dels elements que <'umcteri!Zen Fespai -l'objecte. en definiriYa. d'aquest artide-. \uldrírm exposar bn:wnl'nt què és «El dia de /oient». l':; tracta d'un espai dt• 12 hores que s'ofereix el dissaJJtc a CatfJunya Música entre Ics lO dt•l matí i les 10 del vespre. DullUll aqtll';,te.s 12 hores. un rquip de l'emissora confecciona unu S<'lc'cTiÓ musical a partir de lt>» ¡,ol·licituds que els oients adrecen pc·r viu telefònica. El tciHon. l'ob1irn a les 9 del matí. i dunml dues hores es reben apro,imadwnenL tuUI se-i.~tena de pericion:.. De cada sol·licit11d. se'n fa unu li L'a on consta fobm demanada. el seu autor. el nnm 1el telrf~Jn rle l'oient. la pmcedrnria geogràJíca de la telefonada i. si ral. les preferèncieshoriuil's per progrumar aquella sol·lil'itud. La fitxa en qüest.i1Í es passa u Iu petsoM encm-regada de l\mlinudor que loca~tza el disc concreL Es va corJegint amb Iol el mate•ialla programació d'aquell mateix dia i, paraJ.lelarnenl. l~'> nmfirrnen per telèfon lrs obn·s :.elcccionades. L Cal pensar que. en 12 hure~ de selecció. només hi 1enen c·ahudu entre 30 i -tO obres: per tant. cada c:fu:.sabte quedc>n ~ense sortir per antena entre 20 i :30 sol-licituds. Aquesta la raó que fa que l'espai no pugui reservar les sobres pel dis~able vinent, ja que així se'n prrderia una de les ccu·ac'terístiques princ.ipals: l 'aspecl~ dirr(:le avui-la-demano-nvuila-scnto-a-la-ràdio. Cada un dels responsables de Iu confecció de la progm· mació. tot i tenir una certa llilwrtat. s'ha de cen) ir a uns c-ritl'ris acorda ls. Per exemple. oferir una selecció contra~ta­ da pel que fa al gènere, la instrumentació i l'època de cada una de les obres. El minutatgl' també té un paper important a l'hora de decidir que~ és c•l que es posa. :'1/ormalrnent, ui llarg de les 12 hores, s'indou un rnà.\im de tres obres t¡ut sobrepassin t'ls 60 minuts, i es cunsidera que i5 mjnutJ> fa una obra considerablrmrnt llarga. Prrò, no ens pensem qu<' p11rlcm de matemàtittues. jH que lú ha moll!. altres factors CIU!' esdevenen definitius a rhortJ dc decidir nÚmero d'ordre dc la fitxa. procedència de l'oient. que s'hagi progranutt l'obra aquella setmuna u la programació diària de Ca- rs El disc a través de la ràdio pot ser un gran concert talunya Música o que hi t'::.tigui programada la setmana següent, oients nou \'ingub. oients fidels i constants. etc.) Tipologia de l'oient I ja que parlem de ~di(•nts» fidels del programa_ esmentem com una anècdota nu~~ cJc lrs que aniran sortint al prr:oelll estudi. que ens trobem amb !Jients que encara no hrm arribat a saber com s'l10 fan per agafar línia sempre. indefcc tiblrment. en un telèfon qu<· no para de comunicar. SaLwm que n'hi ha d'altn·s que• gairebé perden la paciènci<J. dPsprés d'estar penjat~ de l'auricular una bona eatoun, o de fi,ar uns torns per a intenwr-hu entre tols els membres dc Iu fumnia, i que quaul pt•r fi senten el desitjat: «Catalunya nlÚsica. Diguï m!». no poden refrenar un: «Ah! Per fi: .\l·leltúa!~!» És e\ident que pn•fi,ar un¡¡ tipologia de la gent que deman<~ que :.e li mlliï unn uhru, t~mb r unic contacte· que hi tenim, reduït u uns s¡•gons dr tonYersa telefònic·u, 1::~ prou arriscat i difíd. Però hi ha ui1•nts que ens justifiquen Iu rac'• de la tmcada, i per aixe'• lliHtl'ix podem establir la segiient divisió. 1. 1-':studiams de músic·u. Aqurlls que s'han d'examinar u'un instrument o d'aqudb. no tan estudiauts. que s'hm1 de presentar a unes opo~icions i 1rue desitgen poder tenir la gmvació d'aquella obm o fragmenl. SovinL en funció drl ni,ell de l'oient, ens trolwm que no podem satisfer aquella llCCessitat ja que PS difÍcil tmbar les graYUCiOJlS COfrl'Sponenl.s. Aquest (·sd tipus dc «clirnt» mé.s jove. Encara que tmnbé existeix aqudl nen n nena (fins i tot de 10 i 11 anys) que usimpktlll'llt» (!) volen senúr una simfouiu dc Mahler dirigida prr Bruno \Valtcr, o unu de Berthuvcn. per Toscanini; i no deixa de ser cutiós... 2 . .\fembres d'~urupacions eorals. AqtLÍ s'e;;tablei..x lm cas interessant, ja que Iu riulio es t·omcrtl'ix momentàniament rn un clement pedagògic So\'int sc' ns demana d'cmetr1· TEM A una ohra dNE'rminada, t:n una hom moll concreta. perqur la majoria dels memhre~ dt> la coral estaran pendents dc ,.ff din de l'oient» per ~enlir-la tolS alhora. 3. Els coJ.Ierrioniste~ de g&nrn·~ rom Òperes. cantates de Bach o wrsions diferenL-; de les !>irnfonies de Beethoven (per citar-ur algun.,). IYaqurst tipus d'oiem. n· aprenem molt, ja qur ens inlo1111rn dc rexistència de documenLc¡ realment curioso,. Dc vegades els tt'nim, i d'altres. no. I é~ qtw n'hi ha moltrs, de coses enregistrades, però no ho són pw; toles. és dar. Aleshores ens adonem que, en tot el gn111 vc·ntall del món discogrúlir, hi manquen certe$ obres que honr 110 s'explica cotn és que no se n'han fet els discos corresponents, i parlem d'algunes simfonies de llaydn. o d'c)prrcs i oratoris de fhindcl! -t. Els ccdcscspt•rats», qur han perdut un disc únic o W18 gra\UCÍÓ irrepetible: ~ue algt'r els ho ha trencat o no ha tor- nat un document roncret. o que a mitja graxació radioIÏulica, un Jia, e;. \tln quedar sense corrent elèctric. ens diuen. per exemple: «Escolti: posi'm. ~i no li fa res. qualseYol co::;a d'W1 tal Respighi. 5. Els «Curiosos,. t]tW que no en se gran cosa». Ara ve un \Cntall d'oients que podríem qualificar de ..els amnntsn Ull gènere. Pt•r e:~.emple: er 6. E.b «aJillliiiS dc la rntrsicn vocnl. J' Òpera, Ja sarsuela, etC.» Aquí s'haurien de fer subdivisions. Pel que fa a l'òpera, ens trobem nrnh aqudl que demana w1a versió concreta, amb un rcpm1iment que en algw1cs ocasions o hê no n'hi ha cap gravuc·ic) o ht~ aquells dos divos no han can1at rnai íunts. '11unLé hi ha en aques1 subgrup els que, per Ics di111ensions dc rò1wra, la demanen «a 1erminis,, eunt :;Í t'S trurtrs d' unn col·len·ió uper fascicles»: així. després d'hU\ er &entir un acte d'una Òpera. al cap de dues o tres .,t•trnru1es em; demanen de radiar el segon, i ens en r('t'unlen la \er.;it) i el repartiment concret. ttna altra subd" i~ió seria la dt'l-. <¡ui prefereixen per drunW1t de tot ahn• gènere la sarsuela. Icai .,uLratnar que aquests oients no~trrs són rnoh li cid~ als ..c.'us gu~tos: fins i tot direm que d'una marwr·a molt rspf't'ial . ..\c¡ue:.l és un punt comú amb ds que C!i decanten guirehé sempre per la música catalana i, en pnrtinrlur. per Iu sardana. 1 pel que fa a la músit'H vocaL cnn\ra hem dP rt•marcar els qui demostTen wm predilecció prr un l'Untant rn concret; un fet que, curiosament, no pm;sn tant amb la mú~ica instrumentaL on ~e'ns dclliHHIII sovint una orquestra, tln director o un pianista en purliculur~ però gairebé ruai d'una forma tan taxativa. 7. Els «amants fidc·l~,. di,·c'r'Sus: u Iu nrt'rsirH contemporània. a l'untigu, u Philip Clus~. o a Iu m~ira de cinema. 8. I per li. c·~tiJblint 11n grup tipològic que engloba tolS aquells mt'llb u t¡ui Iu nostra mr'r ... irn, simplement. el~ fa compan~ ra: i -,c•guranwnt qul' aqtw~t e., el més ampli. ja c¡ue abu;.ta des dd~ nwtge~ que ,•,..tan el!' b""\rdia en un hospital. als qui p<'r 11n mntiu o altre e~tan impos..;ibili11115 i no t's pudt•n moure de l'asa. pru;sant pel<> t¡ui treballc·n t'li ofrrim'"· hurs <• butigut•;. i tenen Catulunyn \hí ... ira ::.inwnitzudu pc•nnum•ntmt•nt PoJrícnr indnurc• també dins d'aque,.,ta tif'n·ió de la tipologia l'uspt•rtt• gco~ri11ír. Pl•rqui- en! comentar que. òbviament. hi hn 1111 pt•rcentntge molt important que en:> u·urn des dc Burtdtmu~ !l\'rÚ uqudls que ho l'an des de fora de la ciutat fumwn un gruí:~. gt•ns llll'liYliJll'euhle, i fa il·lusià realment rebre u11u cot111111d1t des dc poblets u'r11ats o des de l'Ebre o les Balt•urs. Què és el que prefereix l'oient? rs Ull C'upítol que l'S basa en unes estadísti4U('~ \qu('¡,t extrel<'li des dc• Cutalunyu ~lt'rsiea matei'l.. L1n estudi ft•t. i això és impur1unl. 11 partir. de le~ obrrt. que s'han anut seleccionant tot ni llarg dt• ~m tfi:r eh• l'oient .. dels anys 1989 i 1Y90. Rt•rnnrquern. en tnt ras. que no e~ tral't.a de l'estudi del total dc lc~ sol·liC'itud~. ~inc) dt• le;. que 1;han emèb. Per tunl, el marge cl't•rror roC\ idenl: pt•rÒ dins d'w1s lÍmits. que ens fan p<•nsur que Iu realitat global no sc n'allunyarà mas!>a i que, en delínitiva. t•l que e,; programa és prou representatiu del qut• t•s demana. (Oimm un pm·è11trsí per romentar un fet reulrrwrrt curiós. que als membres de l'ccruip responsable de l'esptti cus sorpr(•n sovint: de vegades sembla que els QÍents c•s confl1bulill i <~S posin d'acord a ftr peticions J\m mal<'ix c·aire. lts a dir~ que t·rb trobem en ocusions amh òperes, o obres dc piano, o obres dc Beethoven, ~lozart o Wagner, en unn qruull i tal tan t''\traordinària, que qui fa Iu sclc>cció sÏ10 wu lwn mulnntent per podrr oferir tma programar ió mriacla, no rncuft)nira.) Tancat ri pnrrnte~i. pa~sem a <·umetJtru· les e::;tadístiques. Le~>tudi :>'lm ft't ;.obre el Cèn1·tt·~ musicals més sol·liritats. els lnsmunent.• que més ,·han programat i els Composiwn, més as.~idu., n 78 ~ ~ l ...~ l't·~pui Cul dtr. lambt~. <JUI' durunt ran) 1989 \(:b de 1'1 de gener lins al :~ 1 dl' cle~<·rnbre) es ,·an atendre 1.697 fiL,es de peticions, i t¡UI' dumut ds 1:2. mesos dcl1990 van ser 1.608. És a dir: 89 lítws mt•nys l'any passat que ranterior. Passem ara a les taules comparat ives. GÈNERES 1<>89 Orquestral Vo<"al Instrumental 8:31 1990 737 Cambm Òpera (frngnwnts vocals) Simfonia Sarsuela (+ /-) -9'1- 5~2 538 226 120 181 215 '113 91 -90 178 138 --tO 2:~ 36 + 13 +6 -ll -7 :!0,) TEM A bCI"t'llHtll \als lNSTRU\lE\'TS Piano \ïolí Flauta (inclosa la dt• hec) Cuiturru \'iolonrd -...... E. = -3 e ...=- "' ::¡- 78 ;;J ... ~ Ei ,;_ &.l ~ ¡¡¡- ¡¡:¡- COMPOSJTORS J\lozurt Beethoven Bach 'lxaikovski Sehubcrt Chopin \'e rd i I luydn \lvaldi Wagner Brahm> Handel Puc<:ini o,·oník J. Strauss Rossi ni Debussy Donizetti H. Strauss Liszt AJIJéniz Muhlcr R.imski-Korsakov ShostakoviLx Bruckner \'ives Schonberg Granados o 18 .O 16 275 264 88 66 ;)? 31 3-t 32 28 27 88 75 71 67 85 54 4-8 47 46 38 37 35 30 29 42 28 99 29 25 49 29 34 36 27 25 27 16 8 19 +18 +16 -11 -22 -6 -2 -1 + 11 -4 +18 -12 -19 -22 +3 -9 -3 +3 - 3 - 4 -1 26 23 23 22 22 22 17 - 5 20 19 19 8 25 10 -12 +6 - 9 18 14 -4 18 23 18 +5 18 15 9 o o o 10 10 8 -6 +lO + 10 +8 -lO -15 -4 Conclusions 26 206 Aquestes taule~ comparati\'es són indicati,·es bàsicament de les preferències dels oients que participen a l'espai del dissabte. Però, cal tenir presem també que han anat canviant els responsables de frr la tria de peticions, i aquí entra en joc un altre factor important: el gust subjectiu del «programador>•. T~s clar que cal confegir una selecció amb Ja intenció de satisfer el gust dels oients protagonistes; però és del tot impossible (<~ncara que controlable) deixar de banda les lògiques tendències preferents d'aquell que selecciona. En tot cas, aquest serü un element deósori només en un moment de dubte, quan dues obres diferents opten amb igualtat de condicions a Ja programació definitiva. Dit això, i observant Ics taules comparatives, ens adonem r¡uc en línies grnrrals el «gttSL» no ha canviat substancialment d'tm lUl) a r ah.re. Potser caldrà esperar que la història dc uf.'l clin de /"oient» arribi més enllà per tal de poder temr unn pen;pcctint més àmplia. Dc toUt manera. és curiós de constatar la gran davallada del gran gènere orquestral, amb una certa preferència en augment. no gens proporcional, per la música ,·ocal, o l'aparirió sorprenent, l'any 1990, de les Serenates i el Vals com a subgèneres. A l'apurlllt drls instrumems preferits, notem que el piano sc111pre serà el «rei», que el violí ha baixat subst,ancialment en bcnrfici de l'orgue, el clarinet i la viola (inclosa la de gamba). Potser caldria que els ccnu·r.s d'ensenyament musical i Ics orquestn>s intcnt<·ssin potenciar en les seves programacions els inst.rurnt'nts minoritaris, que prou falta fan a tot arreu, com la viola, ri fagot o el trombó, i no parlem de la percussió, el contrnbaix o l'arpa. Pd que fa uls compositors. i ara no descobrirem res que no se sàpiga sinó que r,implemem ho const.'l.tem. podem dir que Catalunya en general és àmpliament mozartiana i amb un clar augm<·nt drls st'U:. addictes. (Ja ,·curem què ens depara aquest uny 1991. rany ~Iozart per excei-Jència.) De tota manera. el gran gnJi-.; preferencial és marcat per una tendi·nt'ia generalitzada al gust per la música romànlica amb bastant de diferència quant a les altres èpoques Jústòriques. mulgrat Iu curiosa desaparició l'any 90 d'un dels grans romàntics: lléctor Bcrlioz. Per altra banda, 1}aiko,·ski, Scltubert, Chopin i Verdi són els compositors del segle XIX que lllés agraden al!¡ qui pruticipen al 110stre espai. El públic barroc t~s manté ferm sense uns grans alts i baixos, malgrat la pujada considl'rable de .Tohann Sebastian Bach. El període clàssic i pre-romàntJC, amb Mozart i Beethoven al capdavant, rs de bon tros el més sol-licitat. Però també cal esmentar una tendència a la música dels compositors post-romàmics i del primer terç del nostre seglc. amb la notable aparició en escena d'un compositor tan carismàtic com \mold ~chonberg. J els amants de la sarsuela també han pogut veUré t·om la seva preferència es veia bUbslanciaJmcnt millorada amb les aparicions, rru1y 90. d'Amadeu \ in~~ o de \lartínez-Valls. I, per li. es roti fica que el públic dc la música antiga (llegiu r•t•naixenti~ta) i de la contemporània o d'avantguarda és el més miuoritari dels pruticipants a u E/ dia de Foient». Acabem. no sens(· comentar abans que l'equip que con· fccciuna «El ditl dr l'oien/» cada dissabte a Catalunya M,j. sicu se srnt del tot. satisfet per la gran participació que té l'espai; per la fidrlitat dels oicnlB, que no ens deixen mai a l'cstacuc.Ju, i per les relacions immíUorahles entre l'equip i aquest~ oienL~, que en rnoltes ocasions fan gala d'una gran paciència, no sols pel!! intents d'agafar línia, sinó per la seva comprensit), quun de vegadt•s no se'n satisfà la sol·lieitud. TEM A . Woueek no hauria triomfat sense l'interès penonat de Kleiber La difícil difusió de la música d'avui per TOMAs MARCO o Ctl'C qur sigtú fàcil de dir a cap compositor què cal frr perquè una obra s'interpreti. No crec tampoc -nlnwnys aquest és el meu cas-- que sigui aquesta la seva pl'l'ocupació més gran a l'hora de posar-sc a mmpondrt>, si bé a la llarga pot ser w1 t,rran problema. ~:'! rlar que, qmm es t,ruany-.t un prerrú o s'obté un encàrrec, aqurst problrmano existeix. Si m(;S no en a.pariència, ja que els premis i els enctirrecs no acaben d'assegurar mai l'es- N trena, per més que t'Hnqursts dllm.'r.:. temps hagin guanyat n1és seriositat Dc toll.! mm1em, el problema és col·locar l'obra que nif\,UÚ no hH demanat 1 que en u11 ha mlgut esctiure, cosa que arriba a ser dramàt.icu en UJl medi on no existeix la demanda i on fins n'hi ha de nl•gatí,·a. Hcalmcnt. tot i que el problema és greu de debò. estrenar no és lnn dif'ít•tl com la Yida postt>rior de l'obra. A UII cert nivell dc proft•ssionalitat o de persistència en la professió, In majoria dc t'l)mpo~itors veuen estrenada tard o d"hon1 una bona pan dc ln sent ohra. Fins i tot e.s pot dir que la difert•ncia entre un C'ornpositor cèlebre i un altre que no ho és consisteix !lt'nzíllumcnt que aquell uconsrguei.x, bé o malament, í'lWohar tol t'I qut• escriu. E.l problema, i hi tomarem de srguidn, <;s t't'pctír-nc l'audició. La culpa d1~ Ics Jilïcuhnts per escoltar obres noves es dóna sovint ul públic, a Iu críti()a u als organitzadors. La veritnl és que el ptjblít:, sigui entusiasta o 110 (més avial no) dc les novetaL'l, H; puc a dir quant a les obres que li donen. Avui dia, tantpoe Iu crítint no hi lc~ la més núnima Íllfluència, encara que dia 111a1cixH es Cl't'hrui de vrgades el contmri. Prl que fa tús or<hanitzado111. pode11 tenir Ics seves idees, però tmnpot· nu hi infltwixen gaire. El nu., autrnt.ir U{' Iu c¡iic-.1ió és rn mans dels intèrpn'l:>. ;,Hi ha algú que es creu ~riosanwnt que algun u cosa put influir rn què. ~ sembla bé decantar a Plac•do Domingo o eh• dirigir a Claudin .\hhado? I he posat dos noms impot1anL~. pt.•til c~!ò que fms rL~ m~ petits es poden considc•mr f'slrl'll!'s wn aviat t'om comcnct'n a tenir Wl núnim de carwm. Que do; mtèrpn•lb tinguin poque5 ganl's d"oferir obl'f'S nO\·es depèn de din•rsns fuC'Ior.:.. El primer, i el prínripaJ, és que acostuml'n a guanyar molts diners repetim un rept>rtori reduït st~nst' haver dc ft•r cup rsforç per aprendre coses noves. Dl~iòprrs, :-¡obrí'!ol al nostre país, hi ha ellet qtte l't>nc;enyament musírul uo fucili111 pas gens l'interès per les roSt•s noves. Finnlmt'lll, rR lwn writal t¡uc, 11 part el gust bo o dolent que puguíu t<·nít~ els int~rprets no coneixen música i no ten!'n wmp~ (ni ganes) d'anar a courcrts en què no partiC'ipcn. De vrgudl'S, m"hc quedal ben oorprès de poder COJtstatur In poca nní~íru 1¡uc coneixen la maJoria dels díreciOr.; d'orquc:.tra, i no nomrs música nova. De tota manem, una Cl'rta pn~ssíó cultural o, mé:s senztllamenl, una m:úa rwht~irm·iu difw;a. fa que un bon nombn· d'obres arribin en mé:. bones o males condicions a l'es- trena. I ,a n·pccició ju comença a ser rnoh més problemàtica. i qtlt' u nu ohm ctrt~ulí una dot:t.enu de c·op:s {si és orquestral) ja és un ault•nuc miracle. En el món de l'òpem. l'èxit més destacat no garanteix pll'; e¡ ur una ohm es torni a muntar en una uJtra banda. A parer meu, el paper de l'intèrpret és fonunwntal, i no vr d'ara. Tt~ molt probable que \T'oz:t.l.'ck no s'hauríu cstn•nalS<'nse l'interès personal d'Erich Kkíbrr, i potser Muhlrr 110 hauria arribat al repertori sense l'esforç~ dc Bruno Waltcr, ni n•rt<'s obres de Stravinsky no serien populars smsc Ansf•nnet o Monteux. T..n sítuacil) st•rin una alua sí l'I púb~c demanés insistentmeni obres no\~. I tant que sí! l:.i els organi!Y.adors poguessin fer 1mn mica més drl c¡m· ftm. Bt•n segur! Prrò la clau és ('n un altre lloc. I, nu cal dir-ho: t•J tompositor no la té. 27 TEM A Cinema i música, una relació complicada per MIQUEL PORTER I MOIX u similitud d'eslru<"tures tempo-espacials i el fet d'ésst•r, umbdós ensos. expressions basades en Iu romhinutòria d'elements -composició i muntatge- han propiciat la coJ.laboració i fins la intcrpc11elrnció dc la rtliÍHÍca i el cinema contemporanis i, U<' nlllllt.'nt especír.ru, Hquesla íntima relació augmrntà en importància t1uan el cinema esdevingué definitiVIlJHCnt sonor, des de la dècada dels tTenta. Rarament s'imagina uvui u11 111m, sigui quin sigui el tema, que no compti en la seva bnnda sonora amb la presència musical. Aquesta pot ésser implíc·ita -<'incmu argumental o docun1ental-. explícita -cinema anomenat umusical»- o incidental -afenm11ncnt d'tuu.•s ~>slrudures ,·isuaiS{,'l'àcies als elements rnu~icals-. p<>rÒ <'11 tots els casos es tracta d'un sen·ei que la mú~ira fa al cint'lllll. mrs que . no pus un servei que el cinema fa a la rntrsica. Des del nrome11t en què Ricciono Canudo. ubano dt• la primem Guerra ~Iundial, m publicar el seu ,\/¿¡nife.•t dt' lt•5 Set Ans. que conferia al cinema una categoria e~t(•tica tlift•n•neiada. es creà w1 corrent que volia escapar de lo servitud literària. convertir el cinema en alguna cosu difrrent del mer traductor en ímatges d'arguments i anècdotes de basc literària. Per acons~auir aquest alliberament de la literatura s'~urà al film-música o cinema-música., que practicaren arnb delectació els a,·antguardistes dels any¡; vint i dels primers anys trenta. Hi havia, però, un element essencial: el cinema é:> imatge i. com a tal, parent de la pintura í de Iu plàstica en general. D'aquest parentiu, se'n derivà, d'una manera congruent. si bé potser e.xcessiva. una voluntat de cinc-pinhrru-rnt'rsica d'indubtables mèrits però que difícilment podia competir amb el film argumental. a niYcll d'acceptació majoritària. Tots els mo,'Ïtnents de cinema-pur busals en la col·laboració amb la plàstica o an1b la mttsicn fmctl:>o,un•n da,ant l'abRl*-egador èxit del cinemaanècdota. fos aqut>sta narrati,·a. poètica o dramatúrgica. Quun at.jucstes tcrnptative:, encara eren vives, aparegué la sonoritzaeió i. amb ella la paraula en conserTa. els «lc'llkies» o l'inernu purlut, lenne que molt encertadament, des d'un punt de vistu comercial, uti~tzaren els nord-americans. Contra uqucsta realitat, s'hi insu'T,riren un SCf,suit de cineastes que havien comprès fins a quin punt el cinema era una forma expressiva autèmoma, bé que basada en Ueis més antigues. Pcrè) els seus esforços foren inútils ja que, als mateixos Estats Units, IP.!> utilitzucions del sonor per imposar models sonors mixtos i sovint mistificats -els films musicalsvaren trenc ur els esquernrs més normals, creant-ne de nous, amb caràcter amhiYalenl, contra els quak a nivell popular. rra ben difí<·il combatre. L Els músic'> d'una certa anomenada. dins el món dt• la música llita clàssica. no rebutjaren pas col-laborar amb el cinema. ~:sscr re~ponsables d'adaptacions de músiques anl«'riors a lc~ necessitats d'un film determinat o compondre /ei-motive o fins i tot panitures escrites expressament no repre~entuven novetats. ja que unes tasques semblants s'havien exercit en el període del cinema falsament anomenat silent. Era una manera corn una altra de guanyar-se honradament uns calés i que substituïa., en certa mesura, el trauma en usat per la desuparició de petits mesters anteriors. com el de participar «itl vim>~ a la sonorització de cintes sense banda de so pròpia. Es poden donru· exemples d'alguns compositol'l:l qut', més enllà dels a~pectes positius des d'un pm1t de vist.a crematístic, vnrcn cr'\.'ure que el cinema sonor els pochia pennetre r'\.'cerques prolessionals vàlides per elles mateixes. Brn aviat. però, es va ,·eure que el cinema més comercial, aquell c¡u<' Je debò proporcionava beneficis a canvi d'arriscur capitals. no necessitava tant de «creadors inspirats• com de «t~c·nics professiona1tzats». Els productors -la gent del diner- eren rapaços de rebu~ar els esquemes de Ra, el pl'r al Don Quimt de Pabst -per considerar-lo «massa bo»- i pn'ferir una música incidental. feta per encillTeC precís a Jncquc~ lbt>n, ~egon:, els ràno~ que podien ésser admesos per un ptíblie majoritari. Ab Estats Lniu;. hi hllo"Ué una importació massiva de compositors alemanys i Ct'ntreuropeus, ben dotats i hàbils. però prou dúctil~ per ctmforrruu·-se a tma sub-missió als trets argumc11tals i u les pt'ticions derivades de la mirada economicistll dels produc~tors. Hi ha una tendència a disminuir les col·laboracions de compositors destacats amb la indústria de la música D1•ixunt a purt la ('ut~>goria e,pecífica dels autors d"oferies o e!>pcctuclrs fet!> dire<"tament. apareguen els «compositors cinematogràfic:;». 1unb mèrits evidents. però sovint deslliguts dc cap intenció purament musicaL Professionals d'alta volada, eren al mateix temps una mena dc peon!> de brega al servei d'un equip i d'uns resultats i el seu mestratge quedava, voluntàriament, posat uJ servei subordinat d'un.~ resultats. Aquest fet, cada vegada més evident, és uvui acceptat com una realitat nova i seria ben injust no donw· a t!quests compositors, arregladm'S i orquestrudors la categoria que mereixen. El <<compositor cinernatogràlïc .. existeix pels seus mèrits propis i sí les històries de Iu músicu fcllòl>in ben fetes, lluny de menyste1Úr-los, els reconeixt•ria una categoria concreta, tal i com ja es fa amb els escriptors dc guions cinematogràfics. Efectivament. TEM A escriure per ui cint>ma té lt•s 5e\es característiques pròpies i no 101 bon escriptor él> capuç de fer Wl bon guió. De la matc•xa manera. no lot bon (o interessant) compositor és capaç cfcscriure paniture:. «per al cinema». De tolt'b maneres, i sigu• com sigui. mentre el cinema e\·olucionan•. t'ren bastants ds compositors comemporanis que, amb més o uwnys encen, s'aventuraven en lïntem dïntcrvenir en les L!Utdes musicals dels films. Els noms més i!·lustres de Iu música contt•mporàniu han fet alguna incursió en aquest terreny i no élo el nost•·c propòsit fer una llista d'aquestes avcntun~~, multes d't'lles n•petides i fins saldades amb èxits uc.H.ables, en assolir la eonciliació de la millor música amb l'acceptució popular. Sí que voldríem, en canvi, fer notar que, ll'S dtU'I't'J't'S dècndcs, aquestes col·laboracions tendeixrn 11 disminuir i que els noms més il·lustres. segons la crítica i l'opinió musical, no so\'integen pas a les pantalles cinematogràfiques. El fenomen és més lamentable pel fet que precisament per l"e\tensió del púbiJc cinematogràfic:, aquest mitjà podriu tenir un puper especialment actiu com a eol·laborudor d' una mujor acceptació pública de les tendències musirul~ més recenl!>. ¿Quines raons fan que Boulez, Varese o :\ono hagin eludit priwtirarnrnt Iu :;e\ U punicipació en films de ficció? ¿Què C.\plica que Dullapicolu o Serio hagin treballat en més d'una ocasió pel cinema dc t•tu·àcter documental i, en cam·i. no ho hagin pas fl't de munem normal pel cinema de ficció? Si Ics mt1siqucs dc Ligelli vanm ésser utilitzades de manera útil a 2001. Um1 Odisselt el<' f'F:.spui dc Kubrick, ¿per quins set sous no sc l'lm <"ridut en altres cintes posteriors en què e( Seu «SÍdcraiiBmc» podia rsser perfecuunent adequat? D'una banda, els compositors contemporanis citats com u col·lauorndors en <"Ínies d'abans de la segona guerra mundial i als primers anys d<, la postguerra ho feren sovint en cintes que perbmyien nl camp experimental més que no pas a le!; dt>stinade!> a grans públics. D'altra banda, els músics han imcl·lectualitzat cuda n·gada mél> els seus propòsits i tothom sap qtw una bona pun del cinema de consum es dirigeix més ab sentiments que no pas a la raó. Però potser la causa princtpul d"aqut'~t allunyament hagi estat raparició del 'ídt•o i de la tt'lr\ tsió. com a mitjans més idonis i amb una major amplitud de possibilitats. En efecte. l'existència del «YÍdco-tU1» i de la «vídeo-creació,, equivalents actuals del-. experimentali:;mes de la primera cinquantena 1 nquc'>t tipu~ dc produl'lt' é~. pt't'cismnenL majoritari eu la produl't'IÓ nord-aml·rit'anu. Casos t'om el de col·labora.ció de Carles Sunto~ u Pont de l.'ln.Òli/J de Portabella o la ja habuunl dt> \1ichael \) nuu1 ab pel·lícub de Peter Grecnawa) no són r~cudu ...,ers, però tnmpoc ft't'qii.ent:.. i l't'suiIen mé~ si~nificutiu~ d'una \ oluntat rreatiYa panicular que no pas dt• les tend~n<'ics impt'nmt~ a,·ui en l'espectacle majorituri. Fins no fu gnin·. l'l·u ni~ ¡.¡aï~os dc l'Est europPu on sembla\'a mrs filCil i hc¡tll'nt Iu col·laboració entre els principals mt:•~íc~ i t'ls cirlt'astt's. Es tractaw1 de cinematografies <tue. prl ft•t d'é~8t'l' produïdes <•shttalment, podien, i fins volien, prcqcinclir dr In cun•¡wtitivitnt eco1Hll11it:istn del mercat. o nwrcuts. Però s'ha pògut veure qui\ tan bon punt ha desaparegut Iu fèrria disciplina oficial, s'ha entrat en ¡;ami ns dicttJts ¡H~r l'è.xit conwreial, i també en aquells CU!>OS ha començut a bnixaJ·In ¡mrtic•pnció dels grans nomli de la mú~i­ ca eomideradu serin~u i hnn aparegut «compositor.. cinematogràfics•. tal com s1Ín l'lltesos a França, Itàlia o els EL\. \u hi ha duhh' c¡ur It-s indusiom; de purtiturcs interessants a films d'èxit popular podrien contribuir a unn gradual acc«•ptaeic) de la llllhÍt'U contemporània per pun de cenes capes de públtc· però, sorprenentment, mai com dc~ de fa un;, an~s les múw¡ucs barroques, clitssiques o romàntique~ no huvit•n <'stut 11111 presents en les pel·IÍcules que YOIt'n tenir un cert to d'elevació cultural. És a dir que el cine- ma, com u rent•x dt Iu societat, indou les mtjsiques no pu.. !)el fet d'ésser drl seu temps ::.int) segons els suposats gustos del públic. I com c¡uc unu eintu cinematogràlica és regida drs dr Iu producció cronòmim, ris productors ja s'~.>nc:arre· guen, prl t'Unl(JH' q11e ds té, de fer les oportunes prospet:eions de mercat. Només cal veure qui s'ha emportat els «ÜsCHrs» u le11 «millor~» pa11itures dc films en els darrers deu anys per entendre que (•ls productors no s'arrisquen a perdre un ;,ol duro. Per pròpia expenrnciu i tractant amb universitaris de manem continuutla. tmc ri com·enciment que aquest estut de coses no pot pa~ \'anar hi no es comença la casa pels fonament,: si no e.\istf'i'- tma sensibilització en els anys dels primers aprenentatge!> -infància, udolescència-. difícilment es pot e!>pt'rur una admissió en el cinema d'uns producte, que, fins i tot u lrs sales de concett, tenen un públic reduït i reticent. El cinrrna pot col·laborar-hi, però per ell imnwdintt's sobrl'lut, lJU<' d cinema, i rn aquest sentit pol convenir millor a una purt dels compositors actuals. Per ultre cosll\1, es f¡'l difícil pensar que un compositor mutci\ no pot «dec·idir>o res. Hom podria pensiU~ per cxt•mple. en un seguit de films pcdngògirs en «·ls qual~;. ¡,.,·itcics u un joc àudio-visual pensat per a cada edat, es posessin les bascs per a una major admissibilitat poste.ri<>•·; però no sembla possible, avui per seriós vulgui euucionar amh una pnrútma pròpia productes com Ics comedict<·s poen-soltes. tipus «locadèmies policíaqut·s.. , i ultres films, potst•r no tan insubstancials com e;, avui, pensar c¡ue els poders ptjblics hi estiguin interessats. El cinema pot ésser unn ann1:1 educutiva de primera magnitud, però no pas el cinemn comercial. sinó aqueU pensat creu. però que han estat pensats en dau «pop» o «post-pop». per pedagogs i admè:. de plr dret a les aules. del segle, present.u unes cani.ClCJÍstiques més properes, més TEM A Stravinsky manté la primacia e ntre els conte mporanis 78 El gran buit de la música actual a les nostres • programacions per R. R.M.C. I - 30 nll'ntru1'm evitar al màxim de fer judici en la consider.tció de les dades que oferirem . .\frrem només. per tanl. d't·~po~r el fnrit d'u u simple buidat dels programes dels cine gran., m·b• mu~icals cmalans. en base als respectius criteri:. de proh•nunnció. I .es conclusions creiem que sorgeixen prou doqiients de la !>imple constatació d'aquestes dades. Així apurcix <fentruda que .\lozart serà. i de molL el compositor que els nf(·c<'innnt.s tindran ocasió d'escoltar amb més intensitat tot ulli mg de la eumpru1ya present. El bicf'ntenrui malla. VOCB hu pror,rn:unat LU1 toia! dc set obres, més un programa exclusiu. lbcrciuneru PI té prt•scnt en sis oportw1itats, i la Cuixu, en sis, a part quatre pr'Ogrames complets -intc¡,rral de lesSonale!i per li piw1olorte- lhrtes q11e i.nt,erprctarà Paul Badura Skoda-. Prr la !l<'vu handu, Eumconcert el té present en dos conePJ1s. més un pmgramu com pler. més tu1 cicle específic. Finalnwnt. ri Lict•u l111 programutb obrt'S que han inaugurat i que dourun Iu trmpomda actual. La n>sta de cumplhitcus. c.:urrcsponents a estètiques prèvies al se@e X.~. ten1•n ja tul protagonisme men01; encara que globalment runJíguren, umb molttt dili::rència, el bloc majoritàriament pmtugmlititJI 1Ie les programacions dels grru1s cicles bru'Celonins. Així, BrHhms és present cinc vegades als cicles de l'OCS, qua ht• als d'llwrciunen1, més w1 pr0f,'11:lll1a complet, i dues ui cicle· d1· Iu Caixu. Per la seva baJlda, Beethoven apareix dues wgude:. al cicle de rO<..:B, vuít al d'lhcrcàmcra, dues a la Caixa. due~ a F<:uromrwrrt i un pnJI,tr.tma complet del cicle lliercàmem. La pre:;ènria dr \1ahlrr, l'ha sostinguda sobretot ri ciclP de I'OCB, que li ha dedicat dos programes complets, més dues obres u part. II)CUlit' que Ibercàmera al té present en dues obre~; 1111::.. Richard Stmu-.s és un altre compositor força present aJ11b Òuc:; intcrprt>tacion~; de I'OCB. una dlbercàmelèlo una d'Euroconeer1 1 una Òpem ala u~rnporada del Liceu. Bach, ben altrament, tt~ un protagoní~me relatiu. malgral eb dos programes complets que li ha d••dicat la Caixa als quals s'ba d'afegir una presi·neia més al mutcÍ.\ cicle i una altra a lbercàmera. Sengles prugnunr~ complets en els cicles de la Caixa i d'F<:uro(·oncc·rt, dues presències a Ibercàmera i una a Euroconet'rl utorgur r¡ 1111 protagonisme força important a Handel. Altres c.:ornpositors ja ufcreixen presències força menys sovintejudrs; és digna d'esment, però, la doble interpretació del duuès Ni1·l~en als cicles d' Euroconcen i la Caixa. Txaikovski, Ull eompositor sovintejat habitualment, ha desaparegut guirrb~ del panorama: només ha estat convocat a lt·~ pmgramaeinns d'Jbercàmera i EuroconcerL tma wga- TEM A du u cadascun dds cicll's, mentre <¡uc la commemoraci!) del centenari UPI naixl'mcnl dc l\lartinu ha passat gairebé d1>sapercdnHla. amb »<'ngles memòries solitàries als cicles dr fOCS i la Cai,u. Li,zt només apareix una Yegada al cicle d' lbrrt·ànwra. i \lendel:.sohn. dues ,·e.gades més -lhercàmcm i Euroeoneert-. Cn cop sitlmt el bloc de compositors penanyent a l'estètica o les estrtiqurs anteriors al segle X."X. n'hem establert un alu-e d'integmt pt•r c:ornpositon; 11dscrits a t>stètiques que es poden considerar d'alguna munrm a cavall del segle passat i ractual. El seu protugonisnl<' ,:s netament inferim: i els compositors presents ho són poquc., 'cgudes t•nmés d'una ocasió. Entre aquests «pri,~legiats» hi hu Pt~)kofiev, amb dut'S presències al cicle lbereimtcm -sens duhtr ri cidc nté~ sovirtit' de tols-, i amb dues més ui ciclr de l'OC B. Els impressionistes Debussy i Ravel tenen tres prcsèncit•s. El primer uparei.x dues yegades al cicle dc la Ctúxu i una u 8uruconccrt, i d segon una a I'OCB. una a lbercàmem i unn a la Caixa. ShostakoviL\. Elgm· i Waelon apareixen dues vegadt>s; toLS tn.·s als .:icles dt~ rocs i d'Jbercàmera. Despn.~ !leb'Uei.\ 1m l'nfilull de nom~ amb una presència solitària. com am clq de llol~t. l;)iheliw•. Ferrer, Rocbigo -aquests dos t'S podrien inrloun· a l'apanat anterior-, \ lompou. \ ïlla-Lobos. Ponce. Bad)(:r, Pnul!•nc. l-'<:riabm, etc. Cap dels compO:>itors d"uc¡uest hloc compta amb un progmma complet dedíc.aL En el joc inevitublrm!'nt arriseat d'cstabür blocs d'estèriques rer.ta ri que correspon u les del segle .XX. Tal com s'ha esdevin¡.,tul t'li l'apartat anterior, els límits són for~t~ imprecisos, i segons quins siguin ris critrris hom podrà sit11ar un compositor dt'terminutc~n 1m bloc o en un altre. En aquest sentit és repr<'selltativu Itt figura de l'hc,ngarès Béla Bartók, que ha estai s1~11s duLw d compositor contemporani per excrl·lènciu del cic·le d'lbt•reàrrwra, amb cine presències; cal afegir-n'hi una ttlt.ra dels ticbi conceJiÍstics del Teatre del Lieeu. Stravinsky és l'altt\~ wun nom d'aquesta centúria, protagoni~ta de la temporuda harcelonina amb quatre presències, dues al cicle dr I'OCB i dues mrs ni del Liceu. El dodr-catonist~l Amold ~chonherg clou el grup de figures d'aquesl segl<' de;,taeades per Ics preferències programadores amb dues obre~ -OCB i lben:àmrm-, liD privile~ que !'ompartei' amb llindernnh -OCS i la Cai.xa-. Després. la resta es penl <'n l'ls guuri~mes sohtaris d'una obra. Són Bem,.tein, I lulfftcr. ~fureu. Stockhuusen. Penderecki. Ligeti, 1\.odaly, t'te. Cap dels composÍtolb del grup no ha merescut un progmmu complet. I lem deixat a pa11 els composito~;, cutuhtns, onzt' dels quals han aparegut a les progrmnarions lwrcelouincs -vuit als cicles de rocs- amb cine d'ells qu(! ho hunlct dur..s vegades. Es tracta cte Josep Soler -U)erciunem i la Cuixa-, Ccrhru-d -fbt>rcàmera i la Cai..xa-, Guinjoan -OCB i la Cnixa-, Allx-rt Sanlà -OCB i la Caixai MonLSalvatge -OCI'l-. Lh:onard Balada ha cornptat amb un progruma gaireb~ rom plet -OCB-. i la resta de compositors eau~ uns han apan!t,'ut una soln wgudu. Són: Cervelló. Tan•ma, Ca.sahlanrus, Cl'rrlit i fknguerd. _;i.., • ¡: Mozart, l'autor més programat entre els clàssics 78 Com a balatt\' gc·neml c¡ut•den U4llt'liles xifres definitivt>s. Els <·ides dr I'OCB han ofl'rl 1111 total de :37 ol>res de compositors conr·t'IHiurs d'rst~'·tiques pr·èvies a la centúria actual i treS programes c:omplt•ts pertanyents així mateix a aquesta estètica. 11unbr hnn oler1 tret.7.e obres pet1m1yt>nls a compositon¡ d'estèt1qw·s i11terrnèdics, i 19, a estètiquC$ de Iu centúria actuul. lbercàntrra lm ofen 50 obre,; corresponenL'i a compositon; d'estètiqu<'~ dd dinou i anterior.;, i !n's programes complets. 'Ii'l'uc olm·s c·one~poncn 1t t'stèriqm•s imcnnèdie:s i onzP a estrlÍqut·~ eontt•mporànir~. EI balanç dc la programació dels ciclt•s de la Caixa -Fesrival de ~1úsrca Amiga a partés de :~2 ('(l!llposirions r:Úticamcnt amerion. al segle actual. rné~ deu pmgn1111t'~ complrts possibles dïndoure en aquest nwtt•i' bloe t~sti·tic·. \·urt composicions pertanyen a estrriques a canti! dds ~~·gb dinu,è i ,;ntè, i tretze al se.gle artual. Euroeorwt•r1, per IH srm banda, ha ofert 23 obres Mlcriors al segl<• \À -~cmpn' estrticament- i una a períodes intermedis i a Iu. eolttt•mporaneïtal. La programació del Liceu no <·omptu amb cap 1Ítol operÍI:ltic estèticament conwmporalli, tot i qut' cronològicament sí que s'hi pot con:;;id.-rl\1· Cnprlccio dt~ Strnuss. I,a programació simfònica és molt més obt•rtn, nrnb w~s obn•s perfectament contemporànies -Stmvinsky i Btrrtók- i una de període intermedi -Scriabin-, dei~alll a part d~ recit<Js vocals. Elleetor, t'n tíhimn inst:'tneiu, podrà estabür el balanç pr'Opi i personal. 1• 1: I 31 :.!11 TEM A TEM A L'Orquestra de Cambra Teatre Lliure i i el públic del segle XX per CARLES LOBO I motiu d'aquest article no és, rú molt menys, voler fer una anàlisi diferencial del púb~c musical a Barcelona. Ens centrem en la diversitat de les proposte~ estables de les temporades musicals a la ciutat rom tal i, dr totes aque.-,ïes propostes. erúoquem el punt d€' mira t•nla temporada de l'Orquestra de Cambra Teatre Uiure. D'entrudn. donem per sobreentès que d gran gruL"\: dels habitants, no ja solament de Barcelona sinó de totes les ciutats del món, és el (>llblic que prefcrci_"< els programes de concert configurats amb obres de Gran Repertori: i amb ai:<Ò volem dir la música anterior a la del ~gle XX. Per tanL quan es parla del sector de públie que a.,;.istci_x als concerts que proposen produccioru. posterion; al1900, ens referin1 a una gran minoria. Subratllem aquc>sta considcrueió en tant que aspecte diferencial amb el públic musical dc segles amcriotS cp1e, majoritàriament, preferia la mÚ6ÍC8 contemporània. A Barcelona, doncs, l'única possibilitat de sentil: música del segle XX en una programació estable i que dura tota una temporada és la que ens ofereix l'Orquestra de Cambra Teatre Lliure. Les altres possibilitats es traduei."Xen en Mostres i Setmtules de música contemporània que s'ofereixen puntualment un cop l'any. i aquest és motiu d"un comentari diferent del que ens proposem aquí. Prenem. doncs. l'Orquestra del Lliure en un moment en què ja porta cinc anys de iemporades estables presentant ~empre música del nostre segle. Aque:,ta és. en definiti\a. la definició e:,"l.ètica de rorquestra. Els seus responsables creuen 'i és un fet) que aquest tipus d"obres encara no està plenament integrat a les programacions normals d'altre~ propostes, malgrat que el segle X-X s'estigui acabant i moltes de les obres escrites en els darretS norwltu anys ja haurien de ser considerades de «repertori». És a dir: existeix una certa marginació d"aquest «repertori». Així és com l'Orquestra del Lliure ha anat confeccionat els seus prngrornc~ prenent com a base diferents temes monogràfics que puguin despertar l'interès del públic, no tant pel seu CltràcLer comercial (que no ho volen ser), sinó per ser temes o•iginals, poc aprofundits, o massa oblidats. Per aquesta raó, els concert::. de rOrquestra no són mai eclèrtic'i i el pllblic pot descobrir, no solament w1es obres E 78 32 212 Orquestra de Cambra Teatre Lliure concrete:;. ~in(Í aspectes altematius als purament musicals. 1 aquí radica molt probablement el mèrit de l'aventura del Uure. I dit•rn mèrit. perquè al llarg dels cinc anys d·eXJStrnc•a d numhrc d'assistents als seus concerts ha anat en augment. La prrsència de la temporada del Uiure és ja coneguda de tothom i sovint desperta Iu curiositat de persones que desJJrés de la primera experiència passen a engruixir el seu públic fideL o almenys constant. Un alo-e ru.pcctc d'interès de la seva activitat és l'encàrrec d' UJia obra, que cada any I'Orques1ra fa a un compositor català. L:obrn. s'acostuma a presentar en un concert juntament amb ultres obres dc repcrto!Í tot donant, d'aqvesta manera, uu gnm relleu a l'estrena. La t'esposta del púb~c é$ sempre d'expectació i la crítica, normalment, n'lta comentat, convençuda. l'aspecte positiu. En la conversa que hem mantingut amb Josep Pons, el director d~> l'Orquestra del Lliure, li hem preguntat si ha\ ia trobat unn h'l'lill diferència amb el tipus de públic i la seva resposta fora de les parets familiars del Teatre Uiun>: ..Això depèn d"on ntgis. Hi ha ocasions en què els organi12adors no es volen jugar l'èxit i demanen un PI'Oo"rama de repertori. Però en ofertes m~ ago!>l:lnides. com -per exemple- un «Programa Robe11 Gt•rhru-d» fet a Itàlia, la resposta és molt diversa. Des d'omplir unu htran sala a només omplir-ne la meitat en una de mé-~ petita. En gem·raL però, la tipologia del públic no es diferencia massa, u no ser cp1c el concet1 es faci en un poblet de pocs habitants... ; 1~cshorcs és tol el poble que hi assisteix». El públic del Lliure Josep Pons ens comenta que no s·ha portat un contl'ol rigorós de la tipologia del públic que as:;isteix als seus concert~ de temporada. però que sí que es poden fer algunes consideracions. Pous ha remarcat que hi ha un gran sector dd seu públic que pertan) a 1"-\ssociació d"Espectadors del Lliure. Una :\:,sociació que orgarútza acti\ itnts paral·leles a les de la Companyia de Teatre i de l'Orquestro.. mo¡,,udu per un interès real i específic per aquestes dues expres5ions tU1Ístico-c&cèniques. Els estudiants que provenen dels diferents Conservatoris i Escoles de 1\lúsica, o que segueixen cursos d'Anàlisi o Composició. també formen 1m sector imponartt d'c~pecta­ dors nis concerts, encara que menyli deh; que l'Orquestra d<•sitjaria. Hi ha, segons Josep Pons, un nombn• important cl'intel·lcctuals (poetes. escriptors, pintors, etc.) c1ue tmbon ui Lliure un espai i un ambient, no solament conf<:niuble, sinó qut~ ds omple i respon al seu interès per l'urtuulital i l'uvant.gunrdn. Es troben identificats amb ds criteris estt•· tics de la proposta dc l'Orquestra. D'enbe el gran públic de melòmans que prefereix les pmt.•ramacions rullb gnm repertori romàntic, clàssic i bruroc, hi ha aqueU curiós que volumpliar el camp d'interès musirul i el Lliull' li ofereix u bastament aquesta possibilitat i de mica en mica es va com crtint en oient 6del del repertori del no:;trc &>giP. Aquí podríem subratllar la tasca pedagògica de l'Orquestra i no ja solament en el públic, sinó també. en molts ensos, en els mateixos inrèrprets. que -en ocasions- han dt'scobert i acceptat un aspecte de la música (i n'han fruït) qut• els presentava greus problemes d·assimilació. I és que, en definitiva, trobar el caràcter lúdic a la 111ll· sica contemporimia no és altra cosa que el resultat d'un esforç, perfectament comparable a l'invertit per tmbur-lo a In musicn unterior al segle XX. Un esforç complèlament possible i a l'abast. de tothom que hi vol trobar l'interès adequat. A1Tibat~ en aquest punt, cal esmentar l'existència d'ar¡uell esprctndor que repeteix el mateix programa. La primera veguda, hi ha sentit coses que potser no ha entès d'entruda, però la curiositat li ha mostrat la possibilitat d'uns valon. que cal d~obrir. I és que és cla.rb~im que, si bé l'herència històrica ens ha capacitat absolutament per poder assimilar en una sola vegada una simfonia de ~lozart (po~>em per ens). no passa el mateix en sentir per primera vegada el Concert per violí i orquestra ·A la memòria d-un àngel» d.Aiban Berg, per citar una obra del gran repertori del nostre segle. Però si sentim aquesta pàgina de Berg amb interès una segona vegada. no serà estrany que la puguem assimilar perfectament i trobar-hi aqueUaspecte lúdic que la musica ha de tentr en tWlt que activitat d'oci per u l'espectador u!rccionat a la música. IJcxistència de tots aquests sectors del públic del Lliure i del p{•blic potencial que hi ha a Barcelona, \istos els resultats d':;H¡uests cinc anys de presència, justifiquen plenament Iu continuïtat de I'OrquestTa de Cambra Teatre LHure; i no solament In continuïtat, sinó l'ampliació de la seva proposta i Iu recerca d'un arrelament més profund al ventaU musieul en actiu a Barcelona. .t ..I= 78 ll J TEM A Boule:r;, Maderna i Stocldtausen, figures cabdals de l'Escola de Dannstadt L'element formal, condicionant del divorci espectador• música contemporània , per JOSEP PONS E s molt difícil abordar el tema de relació entre la rntÍ:,ica contemponuúa i el públic, \ÍSt estrictamrnt des cJ¡• ròpcira dr l'obra. :'\o és que no sigui po,..ihlr. P''rò t>Í r¡ue. JX'T wmoditat meva. eixamplaré una mi1~ t'I:, par-.l.met:reS fl'.<,pe<.1J' a la petició de l'article que em fa .Qutdunya \lú...lca /JW'Í:>Ia :\lusical Catalana•.làmbé crec que ::.et-à bo de fer-ho per tal d'aclarir, en UJl5 casos. i de recordar, rn altn•s. rcrth u:.pectt':> hi:.tòrics i de temúnologia (que, mal aplicada, confon). En prirnrr llor, crr.c bo de recordar que la situació de la música <•n grnrml, tJ nostre país. no és pas la mateixa que en 34 21-1 bona pmi dr la n''ïla d'Europa; tant en capacitat de mi~ans (ho he IX>f.'Uf comprovar pe!bOnalment dins rà.n>a orquestral a Fmnça i Anglutemt), corn en l"edueació musical i -com a conse<¡üència- en la J rnumda prr part del públic Qu ha llocs en què cal fr l' pmpaganda d'un toncert, i d'al!res en què, simplement, cal anunciar el concert i on Iu pn1ctiru de l'abonament a algun cicle ~s hahitual t>n Iu rnujor part de la població). En segou lloc, crec que és fonamental aclarir el terme repertori i mú~icu contemporània. En el :~egle XX. cal entendre com u repc•rtori Ja producció feta fins la segona gran guerm. ~:..., d1•sprés. HI voltant de l'Escola de Darrnstad~ que hom de~ancom la ~ittuu·ió en què es trobava la música. Oiru; el reperton :.ïndnu. evidentment l'obra de Stravinsky. de Schi:inbrrg. d'Aihun Bcr¿. i fins i tot d'Anton Webem, llindar dc:; d'cm prt•ndru sortida la nova músíca, però estrt'l8· ment x inculat t•ncllrtt a lt>s arrels del postromanticismc, en una condensaticí extrema però pretenen l la mateixa «cxprr· sivitat». (Evidentment, la meva opinió personal és que dama al cel que aquest n•prrtori no estigui encara plenament intcgrttt u les prngrarmu:ions d'orquestres, grups o solistes.) En H'n·<·•· lloc, i com u conseqüència de l'aclariml'nt anterior, crec que ral assenyalar el momenthistò1ic en què sor· ge ix Iu nova música: acabada la segona gran guerra, a par6r de Iu jnve g<·nrració que es fo nna al voltant dels cursos de Oannstadt. cn•ix de manera insistent la qüestió de com de~ncorur Iu mtísica en 1.uruest5 moments: els neoclassicismes dc- btra\ msky 1 St"honherg (diatònic, l'un, i crornitúc. l"altrc. però rcprrs<>ntants. tots dos. d'un retorn al pa:.sut). t'ls sistcmP~ U<' Hindemith i Bartók ... ; i és u partir dels postulats d~\nton \\t'brrn que aquest grup de compositors proposa una sortida. \alom com a més important ressaltar aquest moment Pn què neix la música contemporània perquè af~uí 1'11~ 1ro hem amb un <'lement per l'aniilisi: aquí és produeix un trcnrum<'lll entre públic i obra. Les obres produïdes pPr uqur.sl grup dc joves susciten escàndols (voldria tnmb~ reivinuienr aquest element ja perdut, i que no era pas nou en Iu histÒ1ica de la música: moltes obres havien l'Sial osrnndtllnses en la seva estrena, i després han resultat obrcs mestres de la literatura musical), escàndols que, apa· renlmt·nt, hom jutja deguts ll In incomprensió (no és condició ..sine quu non» per a gaudir d'una obra o comprendrela), però rn lrH quals interv~ un ordre superior que cal no oblidar en rntísica: la comunicació. Aquí crec que hi ha un TEM A la mú~ic-a ~s cultura i. com u Ull. alirnt•nt pt>r a l'intd·lt>ctt\ l'c~perit o dt~'ltrm-li com 'ulè-'1.1l'lll. E,idcntmem que dcnuma e:;forç. però tmnbé ri nodriment és important. i en aque"t sentit la músit·n rontempnràniu no es diferencia en res de Ics ultrt>~>: i, per Ulltl. ptll' dir qut' t'I'<'C ft>mlaJJlent que ri destinatari d'nqut"•IH nHÍsicll pot ser tothom, totl10m que estigui dispossat a volt•r-rw rebre l'I missut~c. un missatge -insititei\.o- no pus prr u especialistes. Podria semblarho, perÒ Sell!\ dubte tJIIC un error, possibfcmeut degut nJ fet que s'ha conegut mussa , pcrC:1 hi ha e.\emplcs de sohres al llarg de Iu història t)llt' ens demostl'<'n qvc obres mestres no han t~stut prt'cisanwut arccpllldcs en el moment en què han vist la llum; i, contrltriautl'nt, d'altres aclamades unànimt~nlelll han tingut unn ,,ida efímera. 1, per acubar, ,•oldria npuntar un Ítlt1m aspecte que és el del testimoniatg<• dt• la n1cvn c>.prriència personal. La meva fonnarió musical nt ser fe1n a l'Escolania de Montserrat. i allí la prlwtica Je la 111Úsica dell>t'gle X.\ és habitual, tant en l'esttl(li c-om en ri caut dins les funcions litt'rrgiqut·s~ done-, hé. haig dc dir qur mai no m representar-nos una ,-isió d<• dos mons opnsals cantar. per un costat. Palestrina o \'ictòrin i. p1•r l'ahrt'. P<•nden'l'ki, Soler o \ •c ;\ie&; és més, fa.nUJiaritt.at'> de ntanrru nutural amb aquests llengua1gcs. ens ~emblam ú'allò més n01malla se\·a co1wi' ència i ambdós ens rcsultmcn d'allò més atractius (és clar que. independentment dc• l'(•poca, hi havia obres que ens agradaven i d'ultr(~r. <¡U(' no). 1, llavors, la meva cKpcric'nC'iu amb !"Orquestra de Cambra Tratre Lliure, on al llarg dc eine anys he pogut treballar de manera puusad~t moltes olm~s d'aquest segle, em fa veure aquesta música ttJmeut com la dc quaJscvol altra època, a diferc\ncia qur aquesta és l'expressió sonora dels nostr·es dies; per tant, erre <~ur -fent extensible aquesta eKprrirncia a d'altt·en pt•rsones- é:. unn qticsíió <.l'exercici habitual, i a \'egnde~ put'icnt, ullò qu<• rettuereix aqucsi.a música per a Bt'r cop,ada rn la seva dimensió. error per part d'aquesta generació, consistent a exhibir unes obres que eren merl> treballs per a la recerca d'un llenguatge i. com a tals. impregnades de grans dosis d'abstracció i no pensades per a la comunic·uci<) amb el públic. En aquest sentit, cl'<'c que és alliçonudora Iu carta que escriu .\lozart aJ 5eu pare i que ve a dir el següent: ... «he fet una obra que agradarà tothom ... : no obstant. hi ha w1a part pensada per a satisfer aquells tan exigents. Ara bé. als altres. sense salJer per què, també els agradarà» ... Evidentment. d'uquesta genemció haJJ sortit graJJs noms amb obrrs realment mt'stres en la producció d'aquest segle i que sí que observen c·om a prioritari el fet de la comunicació. Dc totes men<·~, creia. nrc:essari remarcar aquest mo• ment de úistanr:inmrnt entro obru i públic. Després d'aque~trs observacions, i entrant ja de ple en la qiiestió sobre relació entre obra i ptíblic des de l'aspecte de l'obra, vull dir que estic d'acord amb la generalitzuda cl'<'ença qtH.', d'obres. n'hi ha dc dues menes: les bones i les dolentes (evidentment, amb tota la relaúvització que comp011n l'intcn·cgne). i que en música contemporània la dificultat de l'obra (em reft•rcixo a la difict~tat que comporta per a l'oient) és mé:. gran. però crec que no pas més gran que escoltar Bach. per exemple, en tota la seva dimensió. (A difert>nria, l'obru dc• Bach, com la de tants altres. té la facultat dt> podt•r !.er oïda sense concentració i no molesta; prrò d'ai....¿ a exll't'urc· n tot el missatge, n'hi ha UJl bon tros.) Cito 13ach com podia citar-nc un altre; no obstant, Bach resulta altanwnt rliraç si hom té en compte l'acusació que sovint es fa u la tn\'tsica cottt.cntpc)r~nia de ser lllassa intcHeclttalit.:r.ada (a això, Schoht1rg responia amb ttn «jo tinc un rrrvrll i l'uso»); ¿no {~s Buch, també, un cas d'inteJ.Icctualitzució elevadíssim? Aquc!->ln l'<'lle>.jÓ ens JWt1uriu, com a conseqü~neia, a parlar del sentit dc la mtísica i del paper yue juga en la nostra societat. M'entristeix 'cure com. de rnaJJera generalitzada, hom veu la músira com a exponent de l'oci. quaJJ crec que rs XV CURS JNTERNACIONAL DE CANT, DIRECCIÓ CORAL I DIRECCIÓ ORQUESTRAL A LES BALEARS · . ~;.- '\,~· :.~iPl ' · . .· .•. ·... '.· ·. :., ;'fdmil, del31 de juliol al 9 d'agost de 1991 DIRECCIÓ OR.Q~R.AL ~< Universitat dè les Ules Balears. · Informació: de' 'Miquèl dels Sonts Oliver. 2 - 07()12 Palma Z9 52 00 - Thlèfux: (971) 75 44 45 ~{971) ..i• .; .. ~­ ;:;o· 78 MUSICALIA MUSICALIA R R E T R A T Robbins Landon: l'estu de Mozart convertit en st•seller El musicòler nord· americà Robb1ns Lan• don és una figura cu• riosa que lé el mèril cabdal d'haver ele· val l'assaig musical històric a la cafeJ!oria de besi-seller l1lera• ri. La seva gran aportació a la història de la música universal haurà estat, més que probablement, la seva cabdal tasca de divulgació, centrada en dues figures clau del XVIII: Haydn i Mozart, i en general a fofa aquesta cenfú· ria en el coneixement de la 'fUGI ha apro• lundit 1 li ha dedicat pràcticament fofa la seva existència d'in· vestigador. a com·ersa es desenrotlla en un habitatge ~i tu aLal cor matei>x de Tolosa de Llenguadoc. al casc antic de la capital occitana i u cent metres esca,:¡¡,os en línia recta de la vorera del vast Garona t¡ue truvessu man ·ament la ciutat. Amb una considerable humanitat. generós en Yerb i en ge.'>ticulació, al llarg de la conversa ha aprolïtat qualsevol pretext -anar a cercar un llibn', o un disc, o el que sigui- per mourc's i per canviar de posició i seure, si cul, damunt una taulctB. El S<'U parlar abassega de tan vital i convençut, i fu l'efecte que si no s'acostés l' hora d'emprendre alguna ttltra tasca compromesa - en aquest cus la irrenunciable de dinaraguanuaríu unu nutènticu marató d'hores parlant dels seus I Jaydn i ~IO'tart. L 36 216 T R A T i ho he publicat en cinc gnws llibres. S'ha aixecat per en&·nyur-mc'n un. Aquesta obra va quedar completa l'any 1980. - Després -continua- he publicat els Trios per a corda i piano i les Misses. Aquesta lw e¡,fat la me1•a feina Fins wTibar LI ToloS/1. Després, per accident, m'he abocat en MoZJtrt. Landon va purticipur en el recull de tot. l'opus mozartià, una empresa ge· gantina iniciada c11 955 i uellhudu l'any passat. per JAUME COMILLAS 78 E -Ha duml 8.5 l!llys, ef.r; 1111/ICixos que va viure Mozart -subrutJia Nnfàticament el musicòleg-. .lo he fet Ics tres WtlmCS ,9imfonies. I-fo he fet Cll Ull apw·t del meu trebu/1 gt'rwral sobre Haydn. Ma, des del 1987. estic dedicat plenament a 1\loxlU'l. -Heu dit que vn ser per accident que us veu dedicnr a ~lozart. ..? ~ascut als Estats Units, a l'estat de Carolina del ~ord. ell es ronsident oriünd de França. La SC\'a residència occitana. però. no té res a veun· umh els seus presumptes ancestrcs, ni tampoc amb interessos acadèmics que el vinculin a Tolosa. -CastJ mem es troba entre Albi i aquí, a w1a zona molt ricn en cacem. Hi resideiv.o del 198'1 ençà. 1-/ovin visitat aquest zona fent turisme unes dues o tres vegades a111b umics d'Àustrin. ''Ílig conèixCI·Ia. història dels càtars, que em va apassionar: He visitnt el cnstell de J\-lontsegw: f-Ie llegit moll ... ¿sn beu de què es tracta? - Sí, és clar. És una història 111olt Uiga da a Catalunya... -Oh, sí. és clw; i lwrlf Tot això dc la li de la croada contn:r els càtars. I l'ltig trobar In gent d'aquí una mica com els càtm-:,. ubrrta. acollidora. simpàtica com els italians i els espanyols. ;vo hi hm·i11 wri;,tes aquí. No són com els nòrdics. El senyor Robbins Landon va acon&eguir vendre una casa que tenia prop dr Cnrdifl on residia; una casa del XVIII, diu. i amb els diners va adquirir la que ara té. - l'l1tj:,r l'Cure que aquí, a casa. jo twnbt; podiu mw1tw· el que en podríem dir LIIIIJ petita indústria manual on poder treb¿JftJr amb mriquines l'otocopiad01·es, amh els w-xius... Tinc piscimt i culcfacció soiEII. 1àmbé és w1a CétSil del X V/11 en ple camp. Aquí puc fer tota Iu feina que hi ha., tot és més fàcil de comunicw: 11-eba/lru· ha esde~·ingut més còmode. Recordo que abaus, en el temps cic Frwtco, ha1'iu vingut a Espanyu, i necessitaves iot de visats. I per e11tnu· als w-:<ius, un certificat dels capelltms. I jo sóc protestnm. ¿sabeu? Sort que wiÍg trobur un capellà, bon anúc meu, qul' va certificar que jo era un hon cristili. Hobbins Landon va esdevenir nmhicòlcg perquè el seu professor de piano li va pronosticar que mai no seria un bon pianista, i que més li valia dedicar-sen la musicologia. El mestratge de Cnrl Ct··iringer a la universitat¿,. Bostou li vu marcar una forta empremta i Iu dcclienció a la figura de Franz Joscph Huycln nwrca els primers anys dc Iu seva carrera d'investigador, iniciada j<l als c¡uaranta. -Als tmys cinquanta vaig fer les (•c/icions dc toles les simfonies de Haydn -Un bon amic meu. l'editor anglès de la rnevll ohm sobre Haydn, m'ho va suggerÍJ: Érem a Pmgn, qwm es feia el rodatge del film «Amadeu~,.. 1 em va suggerir que 111 'hi dediqués. .To havia fet ja el 1981 ulgun11 cosn sobre els últims lUlJS de Iu vida dc Mo7,u¡·t. I així va ser com vnig COIIWIIÇfiJ' 11 estudiur la vida de Mozart. I vaig escriure una obra empru111 COlli 11 ¡·ccut'S l'I «flash bach cineuwtogrtilic, ¿sabeu? \l[¡jg /ICOIISCguiJ· IJ·ohur IIOVfl cJOCI1111CII· ll:~ció tús Lu~~ius de Vicm1 sobre el domicili del músic. 1el llibre que wlig puhlicw· va ser un bcst seller. Ln priml'nt. eclició es va exhaurir en sis sctmnncs. \'Í/. ser trocluït u deu 1/engiies, compreSl/ la japonesa. Se ·n van vendre 500.000 e,~emphus només a In Gran Bret.an_ya. Recemmentlw publicnt The Mozart Compendious Dictiouary, on figura tot allò que eni saber sobre Mo· za1t. \asortir al CllJ'I'('r el mes de novembre passat, i en dos mesos jn se n'bw1 l'etJUt 20.000 exemplnn>. Sí, sí, és un llibre de divulgació. però és w1 llibre cm: No és precism11ent un llibre de .lanws Banc/. Lu gent vol co11èixer la ligunJ de Mozurt. Perwt um·u se'n parla. Qunisevol clinri o publicnció que mai no trocfll dc mtÍsicu w·n porta l'Scrits sobre Mozart. Estem bombardejats per imutges... In telrvisió, el crnema. - Vosté ¿ha desmitificat Mozart? -Jo he parlllt del/ extcnsanu•nt hRSlwt-rne en documc11t:; poc ('Oneguts. Eren coses no publict1des. He escrit sobre Constw12a. la sem esposa, i he publicat molta documentm.:ió que ajacin a crew· una opÍ11ÍÓ de tot d que m succeir. És una cosa democrúticn publict1r tot el que hi ha. I he donut m o /111 infonnació sobre la 1ida quotidiuna del segle x vm a ' 'ïena, que és el com e ~t en què es mo\'Ía A.fozart. -¿Fins a quin punt Iu pcn;onalitut, tan especial, es diu que fins i tot estúpida, de Mozart va condicionar la seva obra? ¿O és que, ben altnuncnt , nquesta vn anar fent via ui murgc d'aquella personalitat peculiur? -Es difícil d'escnti1: Mitt•u. el Concert per a piano en re menor w1 st•r compost e/188.5, en una èpocu t'fi què vivia feliç a Viena. Si ('Orttr•mpl<'ll Iu partilllra. obse1Yareu que no hi lm gens d'histèria ni de new-o i. És cert que J\loZJut 1'11 estar sotmès a moltes pressions. Sis setm;mes juste.s abwts de morir., el príucep LipkO\'Sk)' li va obrir un pro· cés de 1.600 Dorins. 1 era el príncep amb qui havia viatjat a Berlín. AqueiJI fet explica moltes coses. Se l'ncu.sal'll d'haver-se apropiat diners de i'eBwt. Potser Mouut ja va ser pre~io nut pel fet mateix d'haver estat un nen prodigi, amb tot el que això podia comportAr. -Cal tenÍJ· present que en 85 twys de vidu Vél escriure més c¡ue 1-luydn e11 77. Mireu, si no, el que Vll compondre en el seu últim any només de vidu. Vu tJ"ebtdlf1J· com un ruc. -¿Fins a quin punt la personalitut de Moz~u1 era tan vulgar coau s'hu volgut fer entendre? - Cal tenir present que ens uubcm a/ segle X l'III. en què tothom ho crll. de l'lligar. Els mateixos aristòcrates ho eren. Lli ~·ulgariwt de les coMen.es nis salons cie París era considerable. No em> n'hem estranyar pm;. clones. -¿~o creieu que encaru hi ha massa desinformació sobre lo7...:ut, malgrat que s'escriu molt sobre eUi que se'n parla? ¿Que encara hi hu mussa tòpic? - St', és cert que hi ha moltu desinformació. És com la gucrm del Golf. Si ohseL·veu les informacions que lmmeten les cadenes de televisió no us nssabentm-eu de res. F11 Lres setmanes que dUJ'a la guerra , i no en sabem res. Primer es l 'a dir que duraria una seitmwa i ja mieu... Amb Mozart pttSS8 wmbé que se'n parla molt i que 11 la fi 110 se·, MUSICA LIA MUSIC ALIA R snp t1111t, i t•s crrt'll imatges deformades. Crec. però, que li buse de resituar petit.~ detalls dc Iu seva existència ajudnrem 11 prrlilur bé- Iu seva dimensió fwnWflll. fo;s ti'IICtll, li bllst' de petits deli/liS, d'anur perliluut una nova imatge globul . . \ixò é;, el que col fer. -¿Fins a quin punt un film com «Amndcus» més nviat hu ajudat a deformar Iu realitat que u divulgar-la realment ? -Mireu, jo crec que «Amadeus» es un film cxcel·lent, però no és prtS 1ma biogmfitJ de Mozltrl. é s com el film «Vnlmont», que JH'I'IIlel ww reconstrucció e.o:ceJ./ent de In vida del segle X\1111. Però l:s que el dirt'clor nwleix, Milos J.ò mwn, jn vn nd1'ertir que ell pretenia fer un film sob1'f' Ifi mediocritat i la ge/u:,ia, 110 sobre Moza11 . El protagonista del film en ro11liruc 110 és Mozart, sinó Salieri. Però pllSSll que hi ha necessitat de mites, d'establir nllò dels bons i els dolents. -El musicòleg Paumgartner. que durant tants anys va ser considerat un estudiós cabdal dc Mo7..art, ¿continua essent vulid encara? -7òt cruwia. Am mateix, El Salzbwg. s'!nUl reunit 200 f'SpcciaiÍSiffl que han Uegit les seves ponències sobre Mozcut. Amb tot el que lw evoluciomu el coneúremenl de In figura i l'abm de MozJJJ1, 110 es pol dir que Puumgw'ITlor sigui enra.ra una 1-elerèncin definitiva. Sí, sí, podnem dir que allò que vu escriure és 1·alid. però tampoc no és ben bc nixò... -¿Va ser realment un innovador musicalment? -En realitnt. el gran innomdor en el pla fom111l va ser I luydn, i Mozart. ,.a fer aportRcions sobre Ics coses conegudes o donades o conèixer per Haydn. Aquest 1'8 treballar sobre allò desconegw. més que no pns Mozart. Aquest Wi agafar les idees dc Haydn i les va transformar en llenguatge seu. -¿Pins a quin pwtt Mozart és un autèntic pont entre Haydn i Beethoven? I em rclercixo ni fet que, si bé a un afeccionat li pot resultar difícil desx:i(rar si una determinada simfonia és dc HaydJ1 o dc Mozart, tlqucstu confusió és impossible amb Beethoven. -Ccnamcnt és nixí. Vegeu. Mozart vn compondre 54 simfonies i Haydn .10Z En cmwi BeE•tJ¡oi'Cil només 9. Això vol dir que cada simfonia de Beetbo''en era completament diferent de les E T R A R T altres. El temps de BectlJOI't'n CJ'll ja el dC'I culte a la personali/111. Sí, realment teniu raó. Beethoven va ser el primer romàntic. Amb ell ja es busca l'expressió personal. Mozart era diferent. Ell no lenin neç~i­ tat de mostrar allò que fei11. Són j11 dul's èpoques diferents. M07..art era gnw sense tenir consciència de ser-ho. EI senyor Robbins no !>embla oposar-se a l c~ revisions interpreLatives de l'obra mozartianu basades en molts casos en criteris arqueologitzants, com ara la recuperació dels instruments antics. -Ara John El/iot Gardincr ucnha d'enregi.strw· ldomenco i Ln clcmcuza di Tito amb inst1·ument.s amics. És fantàstic. He e.srat a Londres u la presentació que n'ha l'et la casa Te/dec. És realment una cosa extruordimirin. Dóna un èmfasi especial a aquesta expressió última i afegeix: Quan has escoltat això, es fa difícil accep- «Va ser amb el romanticisme que la música es va comencara , distanciar de la comprens•o popular» . ; 111r Ics versions amb orquestres modemes. -¿Creu, com s'ha dit, que si molts músics bunocs o clàssics haguessin pogut cornpU!r amb les innovacions tècniques sofertes pel~ instruments creats posterionnent a la seva època, els haurien emprat i sc n''hawien servit? -A ixò 110 es pot sube1: Beethoven mai no va tenir ocltSiÓ d'escoltar un grun pim10. D'haver-ho fet , potser haurin compost obres completament diferents. Betdwven tenia un sentit molt prag¡mitic, i probablement hauria compost d'acord amb l'instrumental de què hagués disposat. Però això és molt difícil d'escatir. Costa endevinar què llauria fet Bach amb uns altres instruments. De Clll'll 11 In posterioritat, és molt interessam l'existència del disc. Els instruments muics han desaparegut i am només se'n poden fer aproximacions. Mireu el clavecí de ~Vanda Landowsku , 110 cn1pas el de Bach. Era una al11'8 concepció de ttJll romàntic. El elaveo/ dc Bach era u11a altra cosa. 1 al mntcix temps 110 eren el mnteix els instruments francesos que els alemanys . Interpretar música ano'ga ofereix resulfllls diferents segons les orientacions interpretatives, o segons com es visqui E T R A T aquest tipus de miÍsiCll. -En termes genc,·als. ¿creu que avui dia s'interpreta millor IH música? -Els últims vim-i-cinc anys s nan produït molts ctmvi en els criteris d'interpretació. Arn tot és molt més lleuger; tor dnmm. f..:orc¡uestm é-s molt menys pesada. Sí, sí. scgw:.. és unu evolució molt positiva. -¿Que en queda, doncs, de les interpretacions mítir¡uc~:., eorn per excmpla les de Bolim ... ? - Allò eSiliVII bé, és c/w; perÒ ja (a trent11 anys. Les coses cw1vien. Am muteix, a Salzbwg, s 'acnben de lèr La clcmenza di Tito i Dic Zauberllottc nmb Gardine1: I ha est.tll Ullll cosa impressionant. No és només per Iu rosa dels instruments orit;imds, sinó per Iu concepció global. Es com cscoltw· uvui per exemple un Orfco dc Monteverdi cnregistrnL l'any 1950. Oh. és terrible! Am tampoc no hi ha problemes des del pwlt de vista tècnic. - El Requiem ¿continua essent encara un misteri? - No, no hi ha cap misteri wub el Requiem. Bé, .sí que hi ha l'I mistl'ri que no sabem amb e:wctitud quin dels deixebles dc Mozm·t vn fer il1 reconstrucció de l'ohm cronològiclllnrnt, què hi va fer i qmm. No és pns Susnwyer qui va començar abuns. Encwn hi ha un tercer deixebk·, que vu CIJIIIt>/JÇill' nbuns que ell. Hi hFJ Susmayc1; hi ha Eidlcr i hi lw Freiscluenter. Últinwment, w1 musicòleg. Moueder; n'ha fet w111 110va edició per a l'Oxford Unii'Crsity Prcs.s, que ha enrr15istrat Christopher 1-fogwood. i hi ha eliminat el S811ctus i el Benedictus perquè ha dit que no eren obra de Moz.'lrt. - ¿Coincideixen encant en ~lozart sentit popular i senriL culte dc la música? -Sí, hi estic d'acord. També la música de Haydn ero populur. La seva música era coneguda arreu d'Europa en el seu moml'nt. 7lunbé passava el mateix a la primera èpoc11 de Beethoven. La seva música cm popuil1r. Va ser a pmti1· d'aquf que la músictl va començar a resultar difícil per l~ la mujoria de persones. També la nHÍsica de Mmtín i Soler era popular en el seu moment. Va. ser amb el rormmticisme que la música es va començar n dis11111cim· de la comprensió populm: La cita de Martín i Soler ha estat completament espontània, sense la més lleu insinuació pro,·ocadora per pru1 seva. I al mateix temps que l'hu anomenat, ha cantussejat un tcmn musical del compo itor vnlcncià, ara d'actualitat a Barcelona amb motiu de Iu reposició de la SC\'a òpera més important Um1 cosa rara. - ¿Fins a quin punt era Mozn11 un rnú ic «engagé», compromès urnb 1•l seu temps? ¿O bé era tan sols una simple força de la naturalesa? - No, Mozart no em només um1 fr.>rça de la Il<ltwale.sa. Ell l'il'itJ els probll'mes socials del seu temps i .se n'ocupnvn. El preocupaven e.l<: b'T'IIIl!> te111e$ intel·lectwJ.s del moment. Si obsen -eu Ics Sl'\'U~ Òperes, ~·ew-eu com hi és pre..'M·m sempre el lema de l'em811cipació femenina; hi presta w1a atenció molt especi11l. 1::11 tm una personu ideològicnment pro¿pt•ssistJI, sens dubte. Però al mateix temps trebnllaVll per la con de l'emperador }OSt'p Jl i. per tant, això ml dir que no esta/Ja en conlrB del sistema. 1Jeba0al'll dins del sir;tema. per descomptat. Això 110 l'Ol dir pus que ''stigués motivat políticament. Això és um1 altra cosa. En realitat no sabem quines idees polítiques tenia, però sí que imhem que eslava vinculat 11 /'establishment polític i social austríac. Ellli'Cbll1/ava per la Cort. Va a·ebttllar pd que podrfem anomenar el sistNnH globtú dc la monarquia. -Aquesta dimensió progressista en el pla ideològic ¿té res a veure amb Iu seva vinculució a la maçoneria? -Sens dubte que sí. Obsen'eu, si no, per ex.emple, la dec/a.roció d'independència dels Eswts Units escrita per Jefferson. també maçó. Totes les idees de Uibenat i de fraternitat eren tllin.s u lïdeari de Ja. maçoneria. Twnbé Haydn i BeedJol·en. i en general la «cri:me de la crème» de la intel·lectualitat delmoment, eren maçons. -Després d'aquest «Any Mozart» que estem vivint ¿què creieu que en sortirà? ¿Es coneixerà millor la imatge real del músic? ¿Servirà per alguna cosa aquest esclat? -Ara mateix, a Salzburg, podeu trobar Mozart pertot arrev; en cartells, en figures de xocolata ... No es pot evitar aquest ambient de comercialitzJu:ió que tot ho envaeix. No hi ha. res a fe1: Per mi, allò m és important que pot quedar és el fet que per primeru vegada s'enregistri tota l'obro de Mozart. Ho i .; IY -I= 78 MUSICALIA R E T R A T li• lt• cusn Philips. Fins i tot els esbossos de les obres. I li lw un musicòleg nnglt:s qur hi lw e:,tnt /J'f'hEJiant. Snbeu, el Compuct Disc és unn cosn mt'rtwe1/o~. I poc/rem elegir emre ''int-i-cinc ''cn;ions de Dic Zuuht•rflotte i de Cosi fan tutlr. 78 Com ja hem dit alums, el senyor Hohhins Luntlon serà u Barcelona aquest mutcix m<•s d'abril. Els lectors d'aqucsw c••u·t•vistu tindnm ocasió, si ho voleu, d'upropnr-sc fl aquesta fïguru vital i ulhom físicament feixuga, des de Iu scvu enorme envergadura i humanitat. Tindran l'oportunitat de contugiar-sc d<•l seu enLUsiusmc i la seva capacitat dc comunicació, que el fa viure, més que 110 pus explicar, les coses qut• diu. ~~ Ull autèntic gran comunícudol; que ha fet dels seus profw1ds colleixemems dels dos grans músics del segle "VIII germànic - Haydn i ~ l ozart- u11u devoció absoluta. En acabar la conversa. una conversa que els imperatius dels seus compromisos i de l'hora de dinar escurcen, dóna molt la sensació que li dol encara més a ell que no pas a mi l'cstroncamem obligat Que, per ell, podríem continuar conversant hores i més hores scntie fitriga i, ben altrament, umb un entusiasme progressiu. La seva condició d'enciclopèdia mozartiana i haydniana el convertei.xen en una esponja gegantina. capaç de destil·lar informació inlinitamenl, sense fatiga i sense límit A Iu li, li plantejo si en el context d"una societat com l'actual, en el si d'una cribi com la de la guerra del Col f, etc., serveix per res pensar en la música i aprofundir en el coneixement de l'obra dels grans mestres... - Jo he tingut la fortuna de treballar Mozart i Haydn, així com fer coneixement del segle XVIII. Sóc realment un privi/~oiat. Mireu. jo crec que si hi ha una bona raó perquè el món continuí; aquesta és Mozart. 1 la seva obro s 'escolla massa poc. Podríem dir: «Fès Mowt i no /a guerra ... Aquesw podria ser una expressió important. Durant rot l'any 1991, Àustria celebrarà el bicentenari de La mort de W.A. Mozart. ALLEGRO AUSTRIA es constituí per facilitar al melòman l'elecció de Les múltiples ofertes, des de petites i exquisides representacions fins als festivals més coneguts. En fer la reserva des de qualsevol agència de viatges, l'interessat té assegurada tant l'entrada als concerts com l'allotjament. !BERlA, Uneas Aéreas de España, amb els seus 21 vols setmanals directes des de Barcelona a Viena, Munic i Zuric, ofereix la millor manera de gaudir de la música a Àustria. Per a tenir més informació, dirigiu-vos a la vostra agència de viatges o a: Oficina Nacional Austríaca del Turisme, Pl. Dr. Letamendi, 37, 7è, 3a. 080(JJ Barcelona. Telèfon (93) 451 27 49 - Fax (93) 451 23 83 Yiajes musica/es 40 220 en.Austrla ISERIAI J.rJd~ ... Al ..lA• ,. IOAI!iiA "' MUSIC ALIA PRE-CR(TICA CATALUNYA MÚSICA PROPOSA Música oblidada per CONXA TRALLERO i repussem els programes dc concerts o els catàlegs discogruJics, hi podrem observar la reiteració ue ceris compositors i dc certes obr·es que han esdevingut predilectes per pari dels melòmans i dels intèrprets. Però, al costul d'aquesta música, n' hi ha una ahru 9ue no es coneix·, que no s' interpreta. Es la Música oblidada. De vegades, es tracta d'obres dc compositors que s' han fet famosos per un gèner·e mu~ical i, en can,·i. no nïw transcendit l'aportació feta en altres gèneres. Aquest és el cas dels Quw1e1s de corda de Puccini i de Chcn•bini. de la imfonia en do mnjor de W'ahrner o dc l'obra orquestral de Catalani . Alguns composiloi"S s' han fet famosos amb obres de gran repertori, com ara Hespighi amb Fonts de Roma o Pins de Rorm1 , però la resta dc la seva producció gairebé no s'interpreta. Al- S tres compositoi"S han quedat eclipsub pels seus contemporanis, com t'I francès Étienne Méhul. que vn viur't' u l'època de Beethoven i de qui no ens ha anibat gaire música, o l'ungli-s Thomas Arne, que va viure u l'època en què Handel era a Londres i, 10 1 i nt·o•lseguir tma gran eclcbritut, ttm 110 és conegut. El nom de Miklós Hozsa s'associa generalment a la n1úsit t1 de pcl·lícules; la seva producció dc música simfònica i de cambra no ha tingui gaire ressó. Beethoven va fer una tranl>cripció per a piano i orquestra del seu cèlebre concen per a violí, unu vci"SiÓ poc con0oauda. Seguint amb les uduplacions. cal destacar la que va fr r chonberg dels Lieder eines fahrenden Gesellen de ~lahler. per a veu. fl aula. clarinet, harmònium. piano, pc rcus~ió i quintet de corda. Per tal de poder recuperar i rt:'descob•·ir aquestes i allres obres que constitueixen una part imponant delreper- tori mu¡,ical que •·e;:.ta a l'ombra. Catalunya ~ h'•siC"a ha configurat un espui, nnon1r nat justament .. r.1úsica obliduda» i que s'emetrà cada dia, de dilluns u divrndrel1, a les 18 hores, on podrem scutir una bona quantitat dc llll'•sicu que generalment només fïgum als diccionaris especialitzats més extensos. Dins el cHpÍtol d'aniversaris imporlunts destncnr·em el primer centenari del naixement de Prokoficv, cir c¡tú podrem !>tnlir la se\'a ,)pera C ut'rra í pllu (diumenge 21, a Ics 17 hores) i d ballet Íntegre La \ enwfocs (dia 23, a les 9 hores). La )>etmana del 22 al 26. els espaib monogràfit·s sl)n dedicats als Composiwn, cawlans (u lrs 11 i a les 17 hores). El dia dc Sant Jordi hem programat un concert extmordinari {a les 12 del migdia), enregistrat a Banyoles, sota el nom dc Festa de Iu ;\lúsica per a Cobla. Joaquim Moms: ara són els records de la seva memòria • •• per C.L. la pròxim11 producció de concens dc l'Orquestra de Cambra Tcmre Lliure, que dirigeix Josep Pons, s"esl.renarà una obra de Joaquim Homs: és rencàrrec a w1 compositor català que aquesta formació de cambra ja prestigiosa de Barcelona fa en cada una de les seves temporades. Hem anat a visitar Joaquim Homs a casa seva perqt1è ens informés d'aquesl nou encò.rrec i, ens ha rebut com sempre, amb una infinita simpalia i una 6midesa a flor dc pell que el fa passar, com qui no ho vol, pels temes de més transcendència amb una indiferència soterTada. LJobra que Homs ha escrit per a l'Orquestra del A Lliure és Derú•acions. Els seus antecedents. els hem de buscar en lc úhimcs obres, que recopilen d'alguna manera material que el compositor ha tractat al llarg de la seva dilatadíssima carrera compositiva. La memòria. avui per avui, juga un paper molt imorlant en la vida quotidiana d'Homs. i aquesla mateixa memòria, per cen extraordinària als seus gairebé 85 anys, s'ha convertit en motor compositiu. Transcrivim tot seguit la informació de Joaquim Homs com a comentari u e Derivacions. «La idea inicial d'aquesta peça prové del darrer dels nou apunts per a piano que vaig ccmpondre l'any 1925, sobre divei"Sos poemes breus de 1àgore, Salvat-Papasseit i Sànchez-Juan. El que clou el cicle és ·Convalescència'. En el transcurs de la meva vida_ he tingut moltes ocasíons de recordar aquells vei"Sos en el seu aspecte positiu. i algunes. per desgràcia, molt doloroses en què la convalescència esdevingué impossible. Derivacions tracta d'evocar les unes i les altres, derivant-les del tema inicial i enllaçant-les amb breus referències d'obres meves posteriors dels anys 42, 43, 56. 67 i 72. Uobra ha estat concebuda en un so.l moviment polimòrfic d'uns onze minuts de durada.» OllQ UE:b1'HA DF:. CAMBRA TEATRE LLI UHE dir. JO EP PQ!I;S OERm \C/01\'S de Joaquim Homs (estrenu) (Obm d'encàrrec de I'OGrLL) dies per determinar encara. MUSICALIA PRE-CRrTICA XIV FESTIVAL DE MÚSICA ANTIGA La nova Supercaixa es manté fidel a la seva cita primaveral amb la música antiga p er JOAN VIVES 78 litzats per músics i especialistes en música antiga de casa nostra. Fem tot seguit un petit repàs dels 9 concens que imegren la proposta. tot remarcant alguns aspectes hjstòricoimerpretat-ius, a tall d'agenda. que poden resultar d' interès a l'hora de decidir l'assitènóa. l. Ensemble 415; director: Chjara Banchini. Declicat Íntegrament a Vi valdi. Dimecres, 24 d'abril. Concert inaugural del cid e, nornés amb obres de Vivalcli; concretament dos Concerts (R. 114 j 564) i la Serenllla Gloria e Imeneo R. 867, testimoni de la producció vocal profana de «il Pr<'le Rosso", poc coneguda encara de molt:> melòmans dels nostres dies. Lexcusa. immillorable. és la commemoració del 250è ani,·ersari de la mort de \'ivaldi a \'iena. Una commemor<.tció ofegada pel bicentenari mozartià. però que en aquest concert tindrà un testimoni d' interès gràcies al Ensemble -t15, fundat el1981 per la seva directora. la violinista Chiara Banchini . 2/3. Monica Hugget (viol~ i Ton Koopman (clavicèmbal). Integral de Sonates per a violí dc .J.S. Bach. Dimecres, 1 de maig, i dijous, 2 de rlllllg. Monica Hugget eguint una !.radició ja arrelada, la Fundació Caixa de Pensions, dc Barcelona, ens torna a proposar una nova eclició del Festival de Mtísica Antiga d'aquesta ciutat dins el programa general de la Temporada Musical 90/91. Vorganització es manté fidel als principis que han caracteritzat la pràctica totalitat cl'eclicions d'aquest cicle lOt al Llarg de la seva història; en destaquen S 42 222 la inclusió sempre d' intèrprets «amb critèris històrics» i també la participació de músics catalans. Dos preceptes que, com ja hem dit, es mantenen plenament enguany. El que també es manté és la uLicació dels concerts al Centre Cultural de la Fundació, al passeig de Sant Joan núm. 108. i l'hora de la cita ... les 21 h. Mitja hora abans... si teniu interès d'assistir als comentaris explicatius rea- Dos en un. Dos concerts dedicats a oferir la integral de les 6 sonates per a violí i clavicèmbal obligat de Johann Sebastian Bach. Recordem, pels discòfils, c1ue aquests mateixos intèrprets ,.an enregistrar el juny del 1983 un doble compact-disc (Philips) amb aquest mateix programa. Un concert del tot recomanable als aficionat:. a la música del ..Vell Bach» i també a qui gaudeixi amb la contundència i l'expressivitat de les interpretacions que caracteritzen el clavicembal·lista holandès. al costat de la violinista anglesa Monica Hugget. 4. 1rompeten Consort Friedeman lmmcr. Obres de Scheidt, Mourel, Biber, Bach, Handel... Dimecres, 8 dc ma1g. Una proposta interessant, la d'aquest grup alemany, per apropar-nos a la música de trompeta del bru.Toc, des de principis del segle XVII (Scheidt) a la culminació del període (Bach i Handel), passant per la música versallesca (Mouret) i d'altres autors centreuropeus. MUSICA LIA PRE - CR(TICA ...Una visió de la utilització que es feia a l'època d'aquest instrument. Una '"isió en certa forma desfigurada actualment per la gran quantitat de transcripcions per trompeta moderna fetes de concerts barrocs escrits originalment per a uns altres instrurnems. 5. Romà Escalas (flauta dc bec), Josep Borràs (baixó i fagot) i R.inaldo Alessandrini (clavicèmbal). «Els extrems del Barroc» (obres de Castelló, Selma, Frescobaldi, Merula, Telemann, Bach, F'asch i Royer). Dimarts, 14 dc maig. Un programa COI)OltStat, amb obres del començament i del final del ban-oc. És la primera proposta amb músics de casa tan coneguts com Romà Escalas, un gran impulsor a Catalunya de la nauta de bec, i Josep Borràs, baixonista i fagotista terrassenc, que ha col·laborat amb Concertus Musicus de \'iena, la Crande Ecurie de J.C. ~ l algoire i d'ahres. Amb ells, el clavicernbaJ·Iista italià Rinaldo Allessandrini, conegut entre el públic català per les seves col·laboracions com a «continuista» al costat de .Jordi Savall. 6. Claude Maury (trompa natural), Guy Penson (piu.nofortc) i Creta de Reyghere (soprano). Obres de Haydn, Ries, Beethoven, Mozart i Schubert. Divendres, 17 dc maig. Aquest és el concert amb la proposta més moderna del cicle, que inclou un repertori situat entre la segona meitat del segle XVI Ui el romanticisme incipient d' inicis del segle XIX, amb la ciutat de Viena com a intersecció comuna. Entre els factors de més interès del concert d'aquests intèrprets francesos hi ha ratractiu de poder sentir en viu un instrument de la dificultat tècnica i la iJJUSualitat de la trompa natural; també la distribució poc habitual de soprano, trompa i piano, i, per què no, un repertori integrat per noms corn els que i11tegren aquest programa. 7. Solistes vocals: M.C. Klehr, C. Gavina, .1. Benet, J. Cabré. Jnstrumentistes: A. Romaní, E. Ferré ... Dirigits per Sergi Casademunt. Obres de «Compositors de l'Escolania de Montserrat» (Lópt.oz, Casanovas, Martí, pare oler i Sors). Dimecres, 22 de maig. La segona proposta a càrrec de músics de casa amb prestigi internacional ens porta un programa formut per compositors catalans del segle XVIII i principis del XIX. anlb la caracterí Lica d'haver estat relacionuts, en alguna ocasió durant la seva vida, amb el Monestir de Montserrat. És una aproximació al nostre patrimoni musica], tot recordant que tl l'època d'aquests compositors, i abans, les capelles musicals castellanes estnvcn farcides de músics catalans, formats majoritàriament al Monestir de Montserrat. Val la pena aprofitar aquesta op01tunitat per sentir obres certament inèdites o, si més no, gairebé desconegudes. 8. Cor del Festival de Música Antiga; direcció: 'lanuel Valdivieso. «Música vocal de Josquin Des Prez... Dimarts, 28 de maig. Un altre concert monogràfic, dedicat aquest a la figura de Josquin Des Prez, rma de les figures més rellevants de la cèlebre escola Bamenca del renaixement, a part de ser-ne tanlbé un dels pioners. Fou un compositor prestigiós que va despertar l'admiració fins de les generacions posteriors a la seva, com ho testimonia Ch. Bw·ney ui segle xvm. Tot plegat, w1 al·licient per anar a sentir, sobretot si no es coneix, la música de Des Prez, interpretada pel Cor del Festival mateix, dirigit pel seu titular... Manuel Valdivieso. 9. His Majesties Sagbutts & Cornetts, amb Nigel Rogers (tenor); direcció: Jeremy West. Obres de Gabrieli, Grandi, Bassano. Marini. Johnson. Rossi. Buonamente i Monteverdi . El cicle s'acaba amb un retorn a la música dels irúcis del barroc. Es tracta d'un concert bàsicament de música italiana, de l'anomenat «Manierisme», rma etapa en què, al costat de l' òpera, van aparèixer les primeres obres per a les agrupacions instrumentals antecessores de les orquestres modernes; se' n donen unes que antes mostres. Sempre amb la sonoritat de l'època, pròpia d'instrwnents tan usuals aleshores com els sacabutxos i els «comett1». La vessant vocal, la protagonitzarà el tenor anglès igel Rogers. Ara, només cal agafar ragenda. Martinu: amb poques paraules ens ofereix el concer per a oboè pe r C. L. I 8 de desembre de l'any passat celebràvem el centenrui del naixement de Bohuslav Martinu, i a la revislu li dedicàvem un perfil prou e..'< tens. Arn tornem a centrar-nos en aquest compositor bohemi, del nostTe segle, perquè sentirem d'ell el Concert per lJ oboè i pelita orquestra. Un concert de~ciós, per la sonoritat deliciosa dc l'insoument solista. que Marrinu va compondre durant els anys que va \~urc runb la seva esposa a Niça (19531955) entre les dues estades als E.U.A. cgons el testimoni del matrimoni ~ lartinu , a 1 iça s'estava molt bé. l:anlbicnt era tranquil i Bohu (així ranomenava la seva dona) podria escrittre amb pau. Daten d'aqueUs anys el principi de l'òpera còmica Mirandolina i l'oratori Cuilgames, a més del concert que ens ocupa. No seria dillcil relacionar aquesta obra amb els elements que van caracteritzar l'estètica n·ancesa del primer terç del segle. El Concert per a oboè ens pot recordar Milhaud, lbert o Poulenc, però s'ha de subratllar la tendència habitual de Martinu a citar nacionalment la seva Bohèmia natal, sobretot al primer moviment. Caldria remarcar potser la incorpomció d'un piano a la petita orquestra. el tractament del qual és patent i present al Uarg dels 15 minuts i escaig que dura el concert Aquesta és tma altra obm de Mart.inu que malda en tma Uuita per explicar-se musicalment amb un Llenguatge propi enfomL de la disbauxa harmònica i tonal que es vivia a r Europa de la dècada dels 50. Ben segur que Mariinu ens contagiarà, però, la calma ambiental de iça, que el va embolcallar aquell 1955. E Bohuslov _I -"' •~= 78 ~ e •i- !!!. f ~lartinu C(llwcrr pt•r R olm~ i petitn orqucst:ro Caycln no CasUlño, oboè Orquestrtl Ciumt de Barcelona Franz·Paul Dccker, director Pnluu de l!t Música Cotulana Divendres, 3 maig. 21 hores Dissabte, i muig, 19 hores Diumenge. 5 maig, 11 hores 43 22.'J MUSIC ALIA PRE-CRfTICA Benet Casablancas 78 El Postludi de Casablancas i la il•lusió real d'un • encarrec p er CARLES LOBO entre Benet Casablancas ens parla del Postludi •Fresc simfònic en un moviment•, no pot amagar, i ens la contagia, la il-lusió que ha posat en la composició d'uquesta obra destinada, dedicada i escrita expressament per u I'Orqueslra Simfònica del Vallès. És una comanda d'una iniciativa que tot just es posa en marxa i és digna de ser comentada: biennal ment es farà un encàrrec a un compositor català (preferentment del Vallès), des de l'Orquestra Simfònica del Vallès, l'Ajuntament de Sabadell i l'Associació CataJana de Compositors. •El Postludi -ens diu Casablan- M 44 224 cas- clou una etapa de LrcbaJI amb obres per a orqueslra. L'he escrit immediatament després dc I'Adngio i de les Set Escenes de Hamlet. D"aquí el ótol de Postludi. El subtítol, amb el mot •Fresc•. indica el seu caràcter rapsòdic. ,·ebement. d'expressió molt directa. El discurs hi és impuJsiu i impactant emocionalment, i penso que els amics de l'orquestra s'hi podran lluir sense que això signifiqui que cerco l'erectisme orquestral; caructerística que no va gens amb mi .» La conversa que hem mantingut amb l'autor se centra bàsicament en una anàlisi ràpida de l'estructura del Postludi. Benet Casublancus ens comenta, primer, que hi ha una gran atenció en el discurs harmònic. De fet, ell defensa que ocla forma d 'una obra va, o hauria d'anar. eslretament lliga- da amb Lma evolució harmònica, sigui quina sigui•. «A Postludi. hi ha dos grans acords que són el punt de referència harmònic de tot el fresc. Dos acords que ja he fet servir en altres obres. com ara Epigrames per a sextet de corda. composta al mateix temps que Postludi.» Pel que fa a l'estructura, doncs, hi ha una gran introducció, prou extenst~, que presenta el que és el moriu melòdic generador de tota la temàtica de l'obra; quatre semicorxeres, que representeu la gran economia de material que caractetitza les últimes obres de Casablancas. Una economia u·actacla, però, d' una manera enormement generosa i exuberant, que potser «farà passar inadv<-rtil. precisament, l'escàs material amb què treballo». egueixen r àmplia introducció tres grans seccions segons resquema A-B-A ("no descobrim res. aquÍ•. ironitza !"autor). La primera és un gran «Adagio» extrovertit i d'tm gran dramatisme. Després, la secció central és un ..AJiegro» que arriba de cop; inclou dos temes ben diferenciats i elaborats, amb un intermedi líric que prepara el clímax vetit.able de l'obra. Un clímax que «haurà de resoldre a poc a poc, sense presses» Ja som a la tercera secció, que és, de fet, la recapitulació paral·lela de les dues anteriors, amb un tractament tímbtic que proporciona l'equilibri adient en aquest camp a l'obra. La «baixada» de l'obra, després d"aquell ptmt culminant, inclou encara alguns aJtres pics d'una gran tensió: és condwda cap a la "Coda», que clou l'obra sobre el segon gran acord, punl de referència harmònic que abans esmentavem. Tot aquest discurs es descriu en uns 18 minuts aproximadament. Uns minuLS de música feta amb tota Ja iJ.Jusió de què és capaç Benet Casablancas, esctit.a amb tota mena de detalls, durant tres mesos de feina intensa, i que hauran d'estrenar els membres de l'Orquestra Simfònica del Vallés, gràcies a la bona iniciativa a què fèiem referència al començament del comentari. ORQUESTRA SIMFÒi\'ICA DEL VALLÈS dir. invirnt: JOSEP PONS POSTLUDI. fresc sinfònic en UII moviment dc Benet Casablancas (EsLrena absoluta) (obro en· còrrec de l' OS\) Teatre Municipnl La Faràndula, de Sabadell divendres, 12 d"abril, 21.30 hores MUSICALIA PRE-CRfTICA 11 campanello i I pagliacci, un duo suggestiu al Liceu per R. R.M.C. a programació dc I Pagliacci, atesa Iu seva curta durada, imposa el complement inevitable d' un altre rítol. lòt i que molt sovint aquest complement ha estat Cuv111lcriu msticl!lw, conformant aíxí una imatge absolutament ideal de programació verista, també UlleS altres colllbinucions ofereixen al·licients substancials. F..s el cas d'aquesd/ CumpLmello de Caetano Donizetti. esu-enat l'any 1836. que ofereix Wl context dc contrast molt acusat. ben altrament del que s'esdevé amb l'obra de Mascagni. Entre el di,•ertiment buf donizettià i la rotunditat verista de 1 pagliacci hi ha un fossat considerable de contrastos, que obligaran l'espectador a un exercici intens de «descompressiÓ» per passar d'una obra a l'altra. Donaetti havia compost ja Lucrezia Borgia (1832) i Lucia di Lammermoor (1835), entJ·e altres títols cabdals, quan va escriu1·c uquest 11 camp<mello menor. El seu opus encara havia d'il·luminru; entre d'ultres, títols importants com La favorita i Don PllSquale. És una mena de parèntesi, escrit en un moment de greus problemes personals d'arrel familiar, amb la pèrdua de parents pròxims. 11 campanella pertany a un gènere d'obres curtes d'arrel còmica que té Ulla gran tradició a l'escola napolitana i que parteix del model creat per Cimarosa.. i que va conrear el mateix Rossinj, entre d'altres. L'estructura argumental se centra una vegada més en el triangle home gran; casat o 1unl> ganes de casar-sc amb una noia molt més jove, enamorada d' un home de la seva edat. En aquest cas la variru1t és que l'obra comença amb el casament de l' home gran amb la noiH , i continua amb els problemes que una rralitul oixi comporta tot al Llarg precisament de la njt de noces. En aquest sentit, és un llfb'tlment que trenca força amb la convenció i que es desenrotlla a un ritme d'autèntic vodevil, amb situacions far- L cicles de gràcia, marcades per Iu insistència del jove arnant que no es resisteix a acceptar la realitat dels fets i inventru·à mil facècies per fer impossible allò inevitable. És w1a Òpera fru·citlu de teatre, amb la inclusió lins d' una brillant escena d'òpera tlins l'òpera, la qual el nervi melodista dc Donizeui i el seu mestratge per bastiJ· conjunts atorguen un atractiu deúniliu. En serà intèrpret principal, i ben segur que ideal, el baríton itaJjà Enzo Dara., un cantrull destacat, i sobretot un actor excepcional, el' una vis còmica digna de la millor tradició italiana del gran pallasso. Recordem per exemple la saga del De Filippo. Recordem també. corn a referència immediata, Iu sen1 versió excepcional de Don Pasc¡wde al Teatre Grec fa dues temporades. Ell serà el vell Annibale, impossibilitat de gaudir de les delícies de la nit dc noces per Enrico, personatge co-prot.agonistu, que serà incorporat per w1 altre excel·lent actor-cantant, el bru·celoní Enric Serra, cosa que pot constituir un duo excepcional. La jove Serafina serà la soprano Verònica Villarroel, ja ben coneguda a Barcelona per la seva versió recent de Gosi fan tutte; la sogra ser~L Graciela Alperyn, i el fidel piridione, el barceloní Josep Ruiz. Dirigirà Enrique Ricci. . Com ja s'ha apuntat, 1PBr:,oÜacci constitueix una de les grans colw1mes del verisme. És també pràcticament rúnica obra de Ruggiero Leoncavallo que ha fet història; la va estrenar fa exactament norantanou anys a1 Teatro del Venne, de til~ de la mà de l'editor Sonwgno, rival del lotpoderós Ricordi. Potser no cal insistir en les característiques del verisme, en aquesta voluntat de remarcar la intensitat clrarnàlica de la quotidianitat, en la dimensió exacerbadarnent naturalista, que cerca mostrar que els grans dran1es «també" es troben a Ja vida real, en personutges normals, en J>entom irmuediat, i que, per tant, no són l'exclusiva d'històries descontextualitzades de la immediatesa. Al servei d'aquest ideari, els compo:.itors sitmwen una sèrie de recursos com el ~ lt•it motiv», que permetia rcferenciar moments i estais d'ànim, i sobretot In creació d' una sincroni11 pcrft•rta entre clímax musical i clímax HnÍmic, 1111r atorgava a l'obra una imatge de rcHiisme absolut. Leoncuvallo va basar la seva obra en uns fets reals, centrats en la peripèciu dels integrants d' una companyia de teatre ambulant. És una tràgica -histÒ· ria dc gelosies i dc venjança, en què juguen quatre protagonistes: el matrimoni l'\edda -l'actriu- i Canio -el pal(u~o-: 'Tonio. J'acLOr deforme enamorat d'ella, i el camperol Silvio. de qui :;'enamora Nedda. Les maquinacions de Toni o descabdellaran la crisi, que es resoldrà a r cscena final en què Canio ha de representar en escena la mort de Nadda, i viu finalm ent l'escena de forma real i no sols figurada. Després matarà trunbé Silvio, per a anunciar tot seguir al pt1blic sorprès que «la comèdia s'ha acabat», en el que consütueix una dc les expressions d'efecte més rotund de la història de l'òpera. Entre el pròleg brillant, en què el baríton anuncia la representació, i la «Vestí la giubba». la bellíssima ària en què el pallasso Canio mostra la crueltat de la professió -fer riure amb el cor trist-. l'obra conté un seguit dens de moments brillan!S centrats en la no menys densa intensitat del seu contingut argumental, en què els esde,·eniment~> es succeeixen amb una gran rapidesa en un encadenat implacable i de considerable tensió dramàtica. Ciuseppe Giacomini serà Canio, mentre Dmitri HvrosLOvsky interpretarà el pròleg i el paper de Silvio. Verònica Villaroel i Ana María Goozúlez s'~Jt ernaran t'O el paper de edda. La direcció musical anirà a càrrec d'w1 veterà il·lustre, Jrmos Kulka; Ernilio Sagi sen't el director escènic, i l'escenografia serà de Llorenç Corbella, de qui hem vist recentment la bella escenografia dc Una cosa rara. Hcprcsenutrions: 17, 19. 21, 23 i 25 d'abriL ~ ..;.... -11 ~¡;: 78 ;¡ i • ~- !!. f 45 225 MUSICALIA PRE-CR(TICA Bernard Haitink, una batuta critica al Palau per JOSEP CASANOVAS quest important director va néixer a Amsterdam el 4 de murç dc 1929. Forma part, per tunt , d' una generació qut' es troba uru en plena maduresa i que ~~tolts dels alcccionals catalans hem pogut um1r St'guint des que sorgí als escenaris dc concert europeus. Ha estat estretar11ent relacionat amb la vida muical holandesa, ja que va fer en aquest país tota la seva formació i fou també on ha estat desenvolupant una tasca professional més seguida. Com molts dels direcwrs, es va iniciar també en el camp instrumental, en aquest cas amb el violí. Fou. efectivament. violinista a la Filharmònica de la Ràdio Neerlandesa, mentre seguia. ja, cursos dc direcció amb F'elix Hupka, que va perfeccionar després amb Ferdinund Lcilller. Comença lot seguit una carrem de les anomenades «meteòriques,, ja que als 27 anys era nomenat director principal de l'esmentat conjunt simfònic de la Ràdio. A i •e - .. .; .. ~­ 78 ...... ,.. ·~ ~~1Yi.T1 :.u Com en el cas de Toscanini i de tants altres conductors, l'atzar d' una substitució a darrera hora en un Requiem de Cherubini amb l'Orquestra del Conzertgebouw, forní l'avinentesa per la seva revelació, el 1956. Aquest èxit motivà, en efecte, que, després dc successives ÍJwitacions, fos nomenat el 1961 director principal del Concertgcbouw (el més jove que mai havia tingut aquesta formació). Primer, junlument amb el veUtitular Eugen Jorhum i, a la mort d'aquest, com a director uruc. Aquest «tandem" de directors e tà estretament Lligat a la història de la vidu musical barcelonina. perquè justamclll amb ells es presentà el Concertgebouw a Barcelona l'octubre del 1967, en el curs del V Festival Internacional de ~lú­ sica. En aquella avinentesa. l laiònk va ~oir dos concerts i Jochum un, en el qual, per cert, actuà com a solista de la Burlesca de Strauss la pianista Rosa Sabater en una interprctució memorable. Pràcticament desconegut encara, Haitink va sorprendre tol seguit, sobre- Direcció: Manuel Cabero i Mireia Barrera ~. Davant de la represa de les seves activitats, el Cor Madrigal necessita completar la plantilla de cantaires, en les quatre cordes. Es recomana un bon nivell de lectura musical , i veu -educada en la pràctica de cantar o potencialment idònia. Els interessats poden telefonar a Mariona Ardèvol, tel. 212 ff/ 94, de 2 a 4 h . de la tarda, o a Salvador Teis, tel. 253 34 34 de 8 a 9 h. del vespre. tot pel contrast evident que mostraren les dues escoles respectives de direcció. Jochum era l'exemple de la personalitat del conductor d'escola germànica tradicional, severa i de gest ample. Haitink es convertia, en canvi, en el model de director portador d'allò que ja començava a ésser estimat com l'efecte ccmà esquerra». Efectivament, les seves versions són sempre plenes de constants esdeveniments sonors, segons una rica fenomenologia sempre inwcada amatenonent. Es tracta del músic que fa en cada cas un coneixement exhaustiu de les partitures i, per tant, assolei:< una preparació minuciosa i puntual fins a assolir una realització pràcticament total. Són qualitats que.. a yegades, poden restar no del tot aparents en una primera auwció cara al públic, consideram únicament la sola coreografia de la conducció. Però podem donar fe del gran nivell a què ha arribat Haitink en una impressionant simfonia de Mahler escoltada fa w1s anys al Festival de Granada. Acabat materialment el concert públic, reprenien orquestra i director l'assaig darrer d' un altra gran producció mahleriana amb una cura i amb un detall insuperables. En efecte, els grans cicles de Mahler, i també de Bruckner, amb el Concertgebouw són una fita en la seva discografia. Al marge de gires ocasionals, ha esun un direcLOr amant de col·laborar de manera estable amb un conjunt (o. màxim. dos). Duram els anys setanta fou wrector aróst:ic de la London Filharmonia i fruit aquest primer contacte amb la capital britànica fou la intensificació en l'especialitat escènica. Actuà intensament primer al Festival de Glyndeboume, on va fer versions de Mozart amb el segell de producció pròpia. Cap a la fi de l'esmentada dècada va ésser nomenat director artístic del Covent Carden. És posseïdor d' un repertori clàssic ampli, però es molt conegut igualment en l' àmbit anglo-sa.x:Ó per la promoció de molta de la música contemporània anglesa i del seu país natal. MUSICALIA PRE-CRfTICA Gustav Mahler o el culte a la nit Kouroi i l'eclecticisme vital d'Albert Sardà p er C.L. o és dilícil de pronosticar que, en un futur { ( pròxim, les simfonies de Mahler arrihuran a ser consideJ'tlc.les pel grnn p•jblic les simf(mir.s pt'r excel·lènciu, fins al punt -molt probabl('mem- de c.lesplaçar les de Beet·hoven» (Lu A·flísicn ff . .losc.p Soler). És cert que el simlonismc dc Mahler ha estat objecte de discussió durant molts anys i punta de llança entre defensors aferrissats i els enemics cruels. Però. ks paraules liUt' encapçalen aquest cs<'rit ~,)n ja pst•udo-profètiques. Cada ''egada són mé ris addictt'l> a les simfonies de ~lahler. De tota manem. la 'etens simfonia. que és la que ara e!ll> ocupa, és. per molLS. de Ics mr~ inaccessibles de les nou de completes que va escriure ~ l ahler. Això es deu probablement al fet qut\ al costat de fragments exrntordinàriamem profunds. plens d'un intimisme que embolcall:• l'oient, hi hu pussatgcs una mica \'ulgars u primcru vistu; aparentment. amb una texwm mclt)dica frívola i sense gaire interès. Però, a parC'!' dc qui escriu rl comentari. uc¡uestu camcterístiea es veu com¡wnsudu absolutament amb dos aspectes fonamentals: d'una banda, l'orquestració interessa•HÍssima d'aquests passatges melòdics (uSdtCJ"lO» del tercer mo,·iment, per exemple). i de l'altra, el sentiment no gen.~ vulgar que drsH~IIIa l'audició global de l'obra. ~lahler escriu sempre d~ de dins. [ inlima ~ubjecti,ritat del material escolli1 només pot &orgir d'tm home vital. espiritual. amb una gran ac1ivi1at imcrior i d·un rigor personal i una t'xigència que no para de bu;car la perfecció. Caràc1er. aque.sL. que li va ocasionar molts problemes en el tmcte amb els nHÍsies i t•ls cantants que havien d'uclllar soltl la st•vu hatutu u les temporades d'òpera de Viena, d' Hamburg i d'altrf•s ciutats Puro p<'e~. lJnmbit'nt nocwrn plana per sobre de toia la Sl:tena. Muhlt·r es va srnt ir atret IOla la vida per Iu nocturnitat, i així és t'lm durant Ics va<·am·t•s d'1•stiu del190-+ \ 'H esbossar clos moviments del tipus serenata nocLUrna c¡ue vu unonacnar M!Ísil'll de nit I i ff. Aquestc:, dues pàgines es N convertirien en el segon i en el quan moviment de la Sete1111. Després de l'estiu, va tornar com sempre a la temporada dc feinn ~:om a direcior d'orquestra, que no li pcnnctia abocar-se a la composició. L'cstiu st~­ güent, Mal1ler no aca.bavu de trobar 1'0111 començar l'obra; quin havia de ser el motiu del primer moviment. La musa el va inspirar durant un passeig en barca per un llac. El ritme i d so dels rems li van oferir el material que necessitava. Tenint fet el primer pas, l\lahler es va posar a treballar aferrissadament i en un mes escàs ' 'a acabar els alu·es tres moviments que configuren la etcna . 'i els rems d' una barca nm inspirar el primer moviment (· AUt'gro riw luto,.). el quadre ..La ronde dc nuit» dc Rcmbrandt sembla que ho va fer pel srgon (•MÚsica de nit l»). El mo,~ment central (•De la natura dc l'ombra». Scherzo). en canvi, va st•r t•l motiu inspirador del vals dc Wozzeck d'un jove Alban Berg que va assistir a l'r.strena de la Setena Simfonia de Mahler, a Praga, el 19 de setembre de 1908. El quart moviment («Música dc nit !In) és cèlebre per l'ús cl'ins1runwnts por habituals (o gens!) en una obm d'aquest gènere. l\laluer inclou a l'orquc.5tració Iu mandolina i la guitarra. que confereixen al rnoYimcnt un <·ari1cter molt particular. La simfonia s'acaba amb el cinquè movimem (Rondó. Final), que pt•r molt'> estudiosos és una de le pàginr.. men~ :. aconseguides dc ~Iai1Jer a cau a de la seYa gmndiloqüència i pompositat. més ¡wiat aròfícials i gratuïtes. A cada un dels qui s'arribaran al PuJau de la Música Catalana per l>entir-hi aquesta obra., li toca decidir personalment si :Mahler peca o no de «vulgari131. sublim» al cinquè moviment de Iu simfonia. clt• Gu,tu\' i\ lalol~r On1ues1rn Ciutat dc• Burn•luuu dir. Fmnz-Puul Decker Palau de la Mtioica Catalana Di.sabte. 27 d ·abril. 19 hures Diumenge. 28 d·abril. 11 hon·~ Seren11 Simftmiu per CARLES LOBO I_] r~tar \'ital d'Albert urdà es rmdueix. dc ~et. rn algunes de Ics SC\'CS creacions més recents com ara Kouroi. Crdrct icisnw u què fem referència a l'enl'apc;ulamrnt no és altre que fer conviure plt•nament t' li una m11tcixa obra dos llcnguutg('S p(•r a molts COIItradictoris. Dos llengua¡gcs f¡ur, ~egu ns el compositor, podrieu rcprcseutur el seu estat vital actual. D'una banda. un rlenwnt rxtremadament lliure. al\'atori. amb formants i anells. Per l'altra. la melodia. uquí modal, que ardà ha trnr13t >empre t'Om la mé:. ínúma amant. La pt'Mnali!al dt• l'autor es com·cneÍX arn amb la se' a mtÍ ira: ardà ,·iu &'mpre immer, en el de1>0rdrc 10131. amb 3ClÏ\itatS profl'SSÏOnal. clifcrcJII• 1aspec1e aleatori). però amb una recrrea con;;tam dc !equilibri i de l'ordenamcul lògic eula oc\'a ,ida (aspecte melòdic). espumrjuda dïmro\'crsió en la comcmplació del pas del lt'mps amb la tranquil·litat més gnm possible. !::ls dos llengumges. lliure i modal, conviuen u Koui'Oi pt•r tul de crear di,·ersos episodis d'uuu gruu tensió que es resolen en UJlS altrt's d'unu calmn serena. Episodis, uqtwsts. que configuren el discurs formal dc l'obra, amil tres clímax principals, i tot al llarg d'un sui moviment d'uns 12 minuts de durada aproximoda. El títol de l'obra pro\'é de •kouros•, una r.¡,•uru dt• la Grècia antiga realitzada ru una t'PIH'U en què una expressivitat incipient en la mirada i en la figura en general s'obria pas des de la fredor e ·tàtica anterior de l'escultura grt•ga. Koui'Oi ha e~wl concebuda per a una pelitu orqul'•lra de cambra amb la participació dt'l piano. o,emblantment al planter orquestm! dc l'i-poca dc ~lozan . i és fruit d'un encàrrec del Centro pam la Difusión de la ,\hí~ica Contemporanea. escrita emre el no,·embre dell988 i el maig dell989. Es va l'Sirt'IUJr al \' Fe~ti,·a l de ~lúsica Contemporània d'Alacant el mateix 1989, i d'aquí a pocs dics en sc111 irem la 11rimero audició a Barrl'lonn. lfnu obra que ens servirà per endinsar-nos cncarn m é~ a la pcrso11alitat prou coneguda d'Albert Sardit. mr Or·qtH'Sirn Ciuuu d<' Burct:lr111a Frnm~·Pmrl Det·ker 1\mrrui d ' \ lbcrt Snrdir dir. o;, endre,, 19 nbri1, 2t hores l)i,,abJ(', 20 nbril, 19 hores Diurnt'O¡!I'. 21 abril. 11 hores _:.. • ... ~­ ¡:;¡- MUSICALIA B A L L E T Dansa-Valèn cia, punt d'encontre ;: ~ .; -... IÚ • .. ~ 78 Solos, amb Gracel Menéu (foto Hemcíndez) Margarita Gue rgué a Tlme to go per MONTSE Ga. OTZET n any més, Valericia ha esun el pum d'encontre dels profCbSionals de la dansa. Les jornades Dansa-\'alència 91, organitzades el passat mes de febrer, han reunit al voltant de duescemcs persones que han acudit a la capital del Túria per eslllblir contactes i mantenir converses sobre tol allò que s'esdevé en el món de la dansa. La Generalitat Valenciana ha organitzat, amb la col·laboració del Ministeri de CultLu·a, de l'institut Valencià d'Arts Escèniques, Cinematografia i Música, i de la Generalitat de Catalunya, la quarta edició de DansaValència, que aquest any ha disposat d' uns dinou milions per dur a terme un ventall d'activitats. Dins l'apartl.ll «Programa de cuiSOs•, U 48 228 se n'han impartit qualrc, a càrrec dels coreògrafs valencians: Maria .Muñoz. Yicente Saez. Cracel renéu i Rosangeles Valls. Amb la Yoluntat dc descentralitzar les acri\'itats de la capiml i amb la intenció d'aLendre l'afecció que genera València per la dansa, els curso~ s'han impartit, a més dc la capital, a Quart de Poblet i a Elx. Una particularitat que es detecta aJ llarg de les jornades és la relació estreta que hi ha entre València i Barcelona pel que fa a ballarins i coreògrafs. Es a dir, la majoria de coreògrafs valencians han desenvolupat a Barcelona una part importam dc la seva formació i inicis professionals. Un bon excmple el trobem en Maria Muñoz, que formà a Barcelona la «Dux.. , junt amb M. Antònia Oliver; en Vicente Saez, que estudià a l'Institut del Tearre i a la Fàbrica i sïmegrà a les companyies Metros i Gelabert/Azzopardi. i en Gracel ~l enéu que del 80 al 83 estudià també a l'Institut del Teatre. La inauguració del certamen tingué lloc als salons de l'Ateneu Mercantil, amb l'exposició fotogràfi ca «¿Bailas?» de Pedro Pablo Hermindez, que oferí una multi visió sobre vint anys de dansa a València. «Les dues arts antípodes: la fotografia i la dansa, que es busquen, es desitgen, s'estimen sense saber-ho. Són arts que es troben a molts anys llum i que potser per això estan condemnades a necessitar-se»; «La Dansa busca la fotografia per tal de deixar memòria impresa d'allò que fou passió fugissera, parpelleig, oratge. Per vèncer el MUSICA LlA B càstig de la seva temporalitat», són dues frases extretes del programa de l'exposició que denoten la interrelació emranvable de les dues ru1s. Un pas endavant Cada a ny o~UlSa-València ha inclòs l'organitl,ació d'uns debuts, ponències i xerrades sobre alguns dels vessants en què es desenvolupa la dansa. D'aquesta manera, any reru any, escampàvem uns milers dc paraules que quedaven en l'aire, i que més d 'un cop no reflectien la realitat lamentnblr en què es troba la dansa arTeu de l'estat espanyol. Perquè, com diu molt bé Hudolf Sirera en un escrit, en el nostre país, «la dansa té w1 mercat qur encara és molt més hipotètic que no pas reíJ ». Sense u·encar la tradició. aquest any també s lm e tablert un debat, que tingué Uoc sota el títol dc •La gestió i la producció en la dansa. Què fem amb el que tenim?,. u na lli la de creador . integrada pels coreògrafs dc les c·ompanyies dc dansa. Lanònima Imperial. 13lanca Calvo. Ananda Dansa i ~ludtmccs; de gestors, formada per Beatriu Dnniel, lVlanu Aguilar i Marta Oliveres, i dr persones representants d 'institucions, com Andreu JVlortc, de l'Ajuntament de Barcelona; Luis Quiruntc, de la Generalitat Valenciana, i Laura Kumin. de laComunidad de Madrid, entre d'altres, integraren la mesa, i dcsprrs d'una intensa sessió redactaren un nwnifCst adreçat u les administracions públiques. central. autonòmique i municipals, amb unes conclusions que foren aprobadcs prr unanimitat. Ordenades en set punts, s'hi reivindica la cr'fució d'un departament de dansa al ~linisteri dc Cultura i a tots els Go,·erns Autonòmirs, de centres co~eogràfics i sales altt'rnat ives. d'un organisme nacional amb dutacions pròpies i adequades per a promocionru· i distribuir les creacions espanyoles en el lltercat interior i exterior, i d'una co· missió interministerial per tal d'estudiru· la protecció legBJ i fiscal del sector. El manifest su~erei x ttunbé d'establir un diàleg amb els responsables dels teatres públics per sensibilitzar-hi Iu programació dc dansa per tots els circuits espanyols; que la concessió dc subvencions sigui per període més llargs de temps A L L E T que el simple exercici anual. i que hi hagi una participació directa dels professionals de la dansa en els consells de caràcter cultural. Però. aquest an)'· no tot ha quedat en paraules escanlpades a raiw o illlpreses en un paper que acabru·à ar:\ivat entremig d'altres. Aquest any s'ha passat a l'acció. Perquè, finalitwt el d<'bat.. van sorgir i s'han orgtLIIitzat uns grups de 1Teball que, tot al llarg d 'un ru1y, investigaran i aprofundiran cada un dels apartats, amb el compromís d'aportar els resultats obtinguts a Ics properes jomades de Dansa-València. Tot un pas endavant. Plataforma pels ioves coreògrafs Una de les acti,·itats més suggerent:, de Dansa-Yalència és. sen~ dubte. Iu programació d'obres de jo\'t's coreò¡,rras de dansa contemporània que esperen iJ.Iusionats que el seu producte despertl l'interès del públic i, d'una maneru especial, el dels programadors que ompliren les sales Rialto, Odeón i el Teatre Olympia. Segons dades dc Toni Pastor; director de les Jornades. a Dansa-Valènciu 91 un set:a:nta-cinc per cent dels programadors eren estrangers, fet t¡ue constata que el cerüunen estit prenent una difusió important cap al merwt intemacional. La presència dels directors i programadors del festival Eurodanse. de Mulhouse: del \\atermans Ar1s Centre. de Londres: de la Biennale dc la Danse de L\·on: dellntemational 'ummer Theatre Festival d'Hamburg: del Festival de Reggio Emília; del Jacob's Festival de Massachussetts, i de l'Ameri can Danse Festi,·al. entre d 'altres, donava la possibilitat que ala"tln dels <·atorze coreògrafs participans pogués e.xportar la seva producció a re tranger. Dw·ant tres dies i mig, i després d'una assistència maratoniana als teatres, s'an·ibà a la conclusió que la <.lmlsa contemporània està u·avessant un període creatiu estèril, si es té en compte la mediocritat i la falta d'innovació en molts dels treballs presentats. Per no caure en un veredicte radieu! que vagi del bo al dolent, cal citru· unes peces que incloïen algun concepte interessant. Aixi anomenaré Ribera de Santiago empc~ in pirada en l'obra del pintor, i que malgrat pecar de u·ossos massa allargassat;,. aconsegueix uns bell!> fragment.s cercats més enllà de la litt'u·gia del símbol i de raprofundiment de- l'e-!>piritualitat. Oc So rs toc/o met.al de Frru1cesc Bravo, unn peça coreogràficament i.nsulicirnt i que nrcessita un sòlid fil conductor. cal destacar Ja força que desprèn el coreògraf com a ballarí, i el segell grlabert.ià que hi ha en les seves t'XCC'UCions. Basta dc• Dun21.r demostrà la professiunalitu( del grup Ananda Danza a l' hom dc posar un treball en escena, si bé la peça tocava el tema dels orígens dc la comunitat humana d'una mancra massa didàctica i poc engrescadora. Julln Bernru·do Pinea aportà al treball La mecànica Cf11Èll11icn el mo,iment ge!>tual que el caracte•·itza. i el coreògraf \ '8 tenir l'encert. d'equilibrar la durada de l'obra, una qualitat. aquesta. absent en una immensa majoria de les coreogrofies ofertes, exceptuada la de lllargnrita Cuergué Time togo. on Ja coreògrafa té la capacitat d'apuntar en on1.c minuts diferents estats emocionals. Quant a les obres que despcrt~u·en w1 interès incondicional, cal citar Kronos y Kromos dc 'lb meu Vergés, que des dt• l'inici de la seva.escenilicació hom va intuir que resultaria una u·oballa molt interessant per prut de tothom; Jet que es confirmà a la sortida de l'espectacle i pels comentaris que en feien la majoria de programadors. que ressaltaven l'enginr i la manera teatral runb què era elaborada la peça. Gra cel ~ lenéu demoStrà amb els seus olos que no fa cap falta caure en les modes ni rodejar-se d'escenografies aparatoses per fer que el públic s'emocioni i bCnri a\:,ouna cosa. La qualitat del seu moviment, junt amb la visceralitat dc la intrrpretació, originaren w1 cabal de càlids aplaudiments. Dansa-València no podia finalitzar d'una mru1era millor: programant RaptiJ de Vieente Saez. El tractament que fa el coreògraf de la relació entre dos homes és excel·lcnt, com també ho és el desenvolup~'ment i l'evolució en el temps i l'espai. A tot això cal afegir que Vicemc lÍez capti va també ],espectador per la seva manera peculiar de moure's en escena. El pttblic. dempeus. aixi ho constatà. i -§ -7-•8 !;: MUSICA LIA B A L L E T Margot Fonteyn, fins a sempre Margot Fonteyn amb Rudolf Nureyev perM.G .O. 78 l i· i E 50 E I passat dia :21 de febrer el món dc la dansa va patir una gran p~rdua: ~!argot Fonteyn ens deixà per volar cap a un 111Ón eteri, dcixum darrera una aurèola que mai ningú podrà esborrar. Aquella nena t¡ue la seva mare un dia va inscriure, sense saber molt bé per què, en una escola de dansa. poc podiu endevinar que un dia es conveniria en la ballarina mé irnporwnt d'Anglaterra. Però va st·r Ninette de Valois. fundadora de Sadlcr'¡, '\\ell:, Ballet, qui pronosticà. desprè~ de veure-la ballar Rio Crande. que aquella nena seria una gran ballarina. I així sueeeí. perquè la tenacit.aL disciplina i profc ionalitat contribuïren que. el 19:35, ~I argot Fomeyn fos elegida per reemplaçar el lloc que deixà Alía ~larkova dins la compllll)ria de dansa anglesa, i ros la intèrpret principal dc Rendez vous de Frcclerick Ashton. Fou u partir d'aquest moment que s'inicià la línia nscenclenl d' una ballarina que, sense que r i seu b~:~ll fos cap rnostru tic virtuosisme, tenia una línia impecable i una musicalitat exceprional. La conjugació d'aquestes qualitats, juntament amb una elegància innata. van fer tic ~!argot Fontt•yn rhonor i Ja glòtia del ballet britànic. ense cap gala d"ostentució. Iu petita i inquieta figura de ~I argot Fonteyn sobresortí de la resta de les ballarines llllglese.s de l'època i va contribuir d'una manera molt. directa a fer que el ballet anglès presentés d' una mwwru impecable les obres clàssiques de rcpl't·tori. amb lot el purisme que ('(s ungirsos són capaços de dt•fcnsar. Com tota gran ballarina, Margot Fon ter n va incloure en el ~c u repertori les més importants obre del ballet romàntic. tals com Le.s :vlpltidc•:, u Cist'lle. de les quals sempre ha fet una admirable representació. Però un dels factors més imponltllls en la carn• ra dc la fomeyn ha estat r estreta col·laboració que \ 'U mantenir amb Frederick Ashton. coreògraf i animador. amb 1 inette de \'alois, del ,'adlrr·s \X'elb Ball(•!. Ashton va ser el primer a crear un clàssic eslil coreogràfic anglès diferent de r escola russa, cJe la mateixa 111t\llera que Balanchine ha desenvolupat un estil genuú1ament nord-anwricu original a la matei.~a font. En Ics obres d'A.~hlon existeix una g ran tnusiculitut , una prioritat de la inlensiwt. emocional, així com la consideració que r i bull és relement més important d' un haller. Ashwn trobà en Mur<¿ot Ponteyn la ballruina ideal per clonar rpiJeu a lot allò que eU s'imaginava; el cinutl de la compenetració arribà amb la realització dels passos a dos inclosos en els 25 balleLS que el coreògraf 1deà per a la ballarina. La sensibilitat i tendresa de la Ponteyn impregnaren els rols de Mllrgarida i Armand: Ondine; l'tmt.afocs; COce/1 de Foc, i 8_¡-/via., per citar algunes de les peces més reDevants i fruit de la gran entesa que hi h~~oaué emre els dos grans artistes, i sobre la qual comenta rescriptor i crític A. 1-1. Fro.nks: «Ashton és capaç de produir una sètie d'obres de primera qualitat en una varietal d'estils, i de compondre una pat1 que realci la grandesa de la més gn.u1 de 1otes les ball~uines de ballet Mrugot Fonteyn». Però la F'ontcyn no es va limitru· cu exclusiva a les obres de repertori clàssic, ni a Ics de Frederick Ashton, sinó que va tenir la suficient inquietud corn per ballar peces d'altres coreògrafs que. a més d'enriquir-la tècnicament. resultaren ser tot un encert en la seva carrera artÍstica. Per exemple. de Rolllllcl Petit ballà Pelléas et Mélisa.nde: de John Cranko. Poema de l'èxt11Si, i de Kenneth ~l cMillan. Dimrtimento. i la cèlebre versió de Romeu i Julieta , on la ballarina com pruna el protagonisme amb Rudolf Nureyev, el ballarí que reanimú la carrera dc la ballruina d'una manera espectacular. El màgic encontre es produí quan Murgot tenia 42 a nys i Nureyev 23, i la unió professional cl"aquests dos artistes quedarà com un dels esdeveniments més explosius de la història de la dansa. El magnetisme que es produïa en veure' ls ballar junts era impressionant. i queda una mica reflectit en les paraules escrites al " 1ew York Times•, que ran referència a una representació que feren de Romeu i ltúieta . •El taló es va ha,·er de pujar i baixar 30 vegadc:.. i. després de 36 minuts d'aplaudiments. el públic, dempeus davant dc rorquestra. encara cridava: j ureyev! Margot! 0lureyev! 1\'largot!» Barcelona va poder gaudir dc l'art i dc la persona dc Margot Ponteyn l'any 1966, e n què la ballru:ina actuà al Teatre del Liceu, i l'any 1968, que ho féu en un marc insòlit: la plaça de braus «Las Arenas», ballant juntament amb Rudolf Nureyev Giselle i El Corsaú Aquelles niLS varen ser màgiques per a molts de nosaltres. i part d'aquesta màgia, ens l'oferia esplènclidamrnt la gran dltllla Margot Fonteyn. SCHERZANDO ' t.\.i.(. : l • ....~= -~ - 78 ;;¡ !* -• ~- !!!.. .... f DISCOS rstudi substancial dc la situació de les pruducrion~ discogr~tlique!'. autèwton~. en el món dr ranomcnada música euhu (o rlit~:-ira), en desigual compl·trncia (comercial i dc tllitjans tècnics, ('Conòmies i promocionals) amb el:. productes !>Oii-ticats i de gcnrral clifusió de les grdnS multinacionals discogràJíqucs, sl'riu un tema adient per u ser lr<tCtal en profunditat, en una altra ocasió. deli tir lt•s pàgines dc la no¡.uu publicació. Breument. a mh totr lr;, mancances pròpir!l de Iu nostra situació partirulur, no podem pas minimitzar la funció, ni c1ue sigui modrMa, d'umt sèric de reulitzacion!> que són fniÏt d'ailludcs iniciaüves individuals o pri' ades. amb un parcial suport instiwcíonal i qut·, si semblen respondre, de vegudes, u un impcraüu purantt'llllc,limonial. restaran com una aportació documental nece;,sàriu i un material bà!>ic dr divulgació. compartit pels enregistraments radiofònics que compten :u11b ds propis mitjans de difusió. Va4,:rui aquest curt proemi per introduir algunes edicions dels dnrrers temps. sobre repertori exclusiu de ~:om positotb catalans del nostre segle. U ~ 11 - - •• • ,-; -- ~- ·-- . I9$:l abans cl't•migrnr a I'Amrric:a del Sud i. po,H·riurmem. als F:UA, on fou concrrtino i sots-dircetor dc Iu Birmingham Sympltony Or<'he,tn.t (Aiabama) i profl'~Or al Bitmingham Southern College i a la LniH•ibilat dc ~ lontevallo. D'aquesta etapa nordalltcriC"ana daten les obrt'S tl'nqucsl cnref_ristran acnt , l'I Com·crt per a 1·iolí i orqm·slm. que compta amb Iu pn:•;,(·nria del compositor com a !>olibla, el Conct•rt per 11 sn.n il'on i orquesw i el 71-io pt>r 11 trompeta. saxòf'nn i piww, interpretades les dues primeres pt>r la Bin11inghtu11 S) mphony Orchestro.. En dt>linitivu. hom ha reeditat amics enregistraments que presenten una im<~ tge prou il·lustr~c~­ tiva d'un compositor IJIJ,icamcm efusiu. el qual integra hithilment al seu llenguatgr algun, elemenb moderndament moderns de r(•sti•tieu dc mitjan segle i és capaç d'inserir-los en una HÒiida truma fonnal i una realització instrumental que uc:rediUt una notable experii•ncia. * * * * * * Eu primer lloc, ÀudioVisuals de Sun·iu (referència 25.1452) ha editat un monogràlic dedicat a Lluís Benejantl191-t-1968). una personalitat rnuhical, típic fruit de la tnúltiple dedi~:ació pròpia dels elements més inquiets dels quatlt·es professionals de la nostra postguerra. En efecte, Bencjam ha,·ia estat ''iolinista u rOrque t.ra ~lu­ nicipal dc r època d'Eduard Toldrà i guanyador del Premi Ciutat dc Barcelona, l'any .. - -':. COMP-OSITORS:_CATA.~!&NS . Per la seva bnnda, PDT (80.2:329) ha pre:.enun un munogràlic alvador Pueyo. integrat a rAntologia lliMÒ· rira de la Música Catalana. l'antiga realització d'Edigsa. erninenuncnt possibili~t a i ,oluntarista. que ara continua de manera intemtitl'lll. AqueSUl. panoràmica dc la producció de Salvador _.. .. - . y' .-- .. .· ··: :' ~-- .L:-t. Pueyo abraça un períodt· que ,·a dd 197.5 al 1984 i emmaren dut·:. ohrcs clàssiques en la srva producció (Iu tan divulgada Simfonia Barroca i el Quintet per u Instrument:. dim·, de fusta i cluvicèmbtú obligat, entremig de dues d'arrel més estàtjca i especulat iva (Quintet per a instruwct1ts eh· l't•nt i Pantnsia '11-io). Són dos aspectes d. una pc..,onulitat que. sensc dogmati!>lllt'!>. s'aplica a quabt•,·ol llenguatge. w1 pt>tit univt'tb laboriosament controlat t'li l'tt!>pecte lumnònic i, en t•l Quintet per a instnJments de l 't'lli i la FaJJ/.;1sia Trio. també en el tímbric. A pat1 la Camenua dc France (que t:s rrspon al)ll' de la vet ió de la imfonia Ba.rrocu), Iu resta de l'enregistrumcnt t:s ¡·onliut a intèrprets catalan<; (Quintet de \'ent Ciutat de Barcelona. Gmp Bartók i membres del Quartet Sonor). T.'lmbé cul rsmentar, ni que sigui amb un notable retard r~pecll' tic la seva aparició, el disc compacte dedicat a una panoràmica de robra d1• B<·att·t Casablru1cas, del períoclt• comprés entre 1975 i 198:3, confegit a partir dc divcr~os cnregistnlments ('11 \'iu (dc I'Euler Quartet. Jo~cp Colom. Jordi Codina , Xavier Joaquín. Carles Santo~. Crup Banók. Albert Nieto, CIC) i realit.zat a pwiir d' un projecte d'edició premiat en el Concur& per a l'adjudicació de sub,·encions <'conòmiques per la realitzaci<) d<· programe::. d.act uació sòcio-cultural 1987-88, que va puo·ocinar l'Obra Social de la Cai~u d'Estalvib dr SabadeU. Le!> vuit obres que presenta renrcgi~tramem responen bàsicament a les arrels estètiques de què va prutir l'activitat compositiva ric Casablancas. influïda per la Sego un Escola dc Viena i Iu ~C\'a rt'cepció a través dc JoM'p Soler i Friedrirh Ccrhaj. l'il·luwe compositor vicnrs que dóna, en la docunl('nlació d'aquesta publicació, un valuós testimoni de sincera C!>tima cm·ers robra ÚC Bcnt•l Casablancu::.. * * * Finalment, rú qut· sigui umb un salt a un món molt diferent del que hem tractat lín:. ara, hem dc fer e ment dP la publicació, promoguda p(·r la Polifònictt de Puigreig (1-\udio-Visuals cl(• Sanià, 2-l.H61). sota rcpígruf de \lúsica Catalru1a drl segle XX. E::. tmcta d'un u fllttologia rnajoritàrirunenl conrrhuda a pru1"ir de 12 pt'ccs del ill'stiw·i de Pen' Quurt, rnu:.ieades per Manud Ol11·a amb una exemplar ade<luacic) al i>('U contingut litrrari i una seguretat infal·liblc del llenguatge coral. i l'Ompletadu tunb alu-es obres dc Francesc Civil, Joaquim erra. Lluí;, M. ~lillet. Cri~tòfor 'fitita bulL Joru1 .\I. Thomlli. i Ramon Xogueru (director <lt·l cor i de renrrgiJ;tranwnt). En termes generals. hem dc llom· l'elícàcia de l'uetitud emprenedom i rcaiÍ!>tic-ument ¡wrfrccionista (un fel que no t• ...dou alguna limitarió) de rcntiial coral que ha promogut l'cnregistramnt ; una acI iwd que és cl' unu ut ilih1t indiscutible en els mitjans comarcals on la seva net uaeió t's desenvolupa ltabiwalmcnt i que. pos:.iblrmcnt. és poc compresa per atJIU'IIs que, conceptualment , limiten la nostra vida musical, i Iu seva problemàtica, u tol allò que Ca referència a les manife taciones barcelonines. Aquest és també un tema del que caldria parlar llargamcnl •tL.M. CONCERTS BARCELONA (BARCELONÈS) ·: -·" - -:'~-- - , ~- ;·.·_o.;:_:, . . - _ _ , ..-, _ 2 ABRIL 21 h. Teatre Uiure On:¡ue~tm de Cambm 1hur..• Lliu"'· Oir.: Jo:.ep Pons. HistÒri11 del sold111. dc Sml\•in.,kv/Rnmuz. 3 ABRIL 21 h . 21 h. Liceu Teatre Uiurc li 811rbicn• di s;, i~lia, dc Ro~ini. Dir.: Paolo Ol mi. Orque.'itm dc Camhru 'Tl•atl'(' Lliul'('. Oir.: Josep Pons. Històri11 del1>0ldat. dr Struvin-,ky/Ru mut.. 4 ABRIL 21 h. Palau 21 h. Teatre Lliure Orquchtm Solistr., cir Cutalunyu. Jorg Demus. piano. Dir.: James Blair. ~lm.art. (JH I~I. dr Ban:·rlona). Orquc:,tra dc Ca111hrn 1hul'(' Lliure. Dir.: .lo:.ep Pons. Històriu d<·l ;,oldllt. dr Strm in~ky/Humuz. 21 h. 21 h. Centre CuiLUraJ Cai~xa de Pensio us rlèa Lr'!' LI iu re 11·io 1hlin. tllnza n, Dcbusby, Sui111-Sucus. (Fundació Ca i.~a dc Pt•usions). Orqucstru de C:tunhru 'lèntrc Lliure. Dir.: Jc>se p Pons. Històril1 del soldat. dc Struvinsky/Hurnuz. 19 h. Auditori ONCE 21 h. 21 h . Liceu Teatrt' Lliure 21 h. Centre Cultural Caixa de Pensions Eduard ~ l aním•1., davr. Byrd, Couprrin, Bach. (JUlM. dc Cutalunyu). 11 8Mbicrl' di éJi,•iglill. dt• Rol>-,ini. Dir.: Paolo Olmi. Orquestra dr Cambru 'll.·u trc Lliure. Oir.: Josep Pons. H.isLÒri11 dt'l ;,oh/111. dc Smwin.,ky/Ramuz. Orqucstm Barrot·n hulianu. Cnr del Festival dc l\lúsicu Antiga. J<>:>ep Benet. tenor. Josep Cubré. bnríton. Oir.: i\lanurl Valdivic,o. Ca111uu·~ dc Bu~lC'hudt• i Bach. (Fundació Cai~u dc 5 ABRIL 6 ABRIL Pen~ion~). 7 ABRIL 11, 30 h. CoL~crc,; de San~ Banda ~lunicipal dt• Barcdonu. Dir.: Jo:.~.·p ~ lut. Lunccn. Orff, Kutxaturiun. Orquc:,tra dt• Cambr-a Te111re Lli nre. Dir.: Josep Pons. ffistòria del soldat. dr Stru' insky/Hnrnuz. T"~caikovski. 8 ABRIL 21 h. Teatre Lliure 20 h . .\uditori ONCE 21 h . 21 h . Lireu 'lèatre Lliure Curmen Bet•t•rru. guiturru. Elcnu Sentís, nau UI Lmvessera. Jorge Romero. piuno. Pructorius. nnz. Ciuliani, ainz de la ,\ lw-<r, 'larrcga. Toldrà. Poulcnc, llindcrnith. (JHL\1. de Catalunya). 11 Barbiere di Siviglin, cic llossini. Oir.: Puolo Olmi. Orqurstrn de Ctunbm1h rlrc Lliru•r'. Dir.: Josep Pons. Història del ...oir/ut. dc Stravinsky/Hurnnz. 9 ABRIL 21 h . 'lèalrc Lliure Orqucstru dc Cun1bru 1èatrc Llinn•. Dir.: Josep Pons. Històri11 del solc/111. dc Rtmvinsky/Hn rnnz. 10 ABRIL 21 h. Palau 21 h. Teatre Lliure Thc King's Con~nrt. Cilliun Fischcr, sopruno. Michael Chance, corHratenor. Dir.: Hoberl King. Pcrgolesi, Corelli, Scarlatti. (Euroconccrt). Orque~tra dc C:umbro Temrc Lliure. Dir.: Josep Pons. Història del so/dm. dc StnwinskyfHanutz. 21 h . 21 h . Centre Culrural Caixa de Pension 'lèatrc Uiurc 19,30 h. C<lhU 11 ABRIL 12 ABRIL Eli7~1de ...e -! 11 ... !;: 78 !:! ~ liil !;. ...e!. -J Jochcn Kowubki, corn nuenor. Schcllry Katz, piano. Bclliui, Beethovl'n. .\lo1Nt. (Fundació Caixa dc Pensions). Orquc;,tra dc Cumbru 'lèULI'(' Uiure. Dir.: Josep Pons. Hi,tòriu del soldat. dt• 'trtl\•in~ky/Hamuz. Xuvier Relab. nauta. Jordi ~ l a,ó. piano. Oonizetú. Reinecke.. de Barcelona). Kcnin~. Broton~. (JJ.~I).I. 15 ABRIL 20 h . Auditori ONCE ~ liriam Bi()'.('u, pinno. David !liba. Rauta trn\-cssera. Josep ~l as'iolí. ,\nnn Cornella;,, violoncel. Scarlatt:i. Beethoven. Bmhms, Suunitz, Bach. \lartinu. (JJ.~I~ I. dc Catalunya). :-«~nu. 17 ABRIL 19,30 h. Casa Elizalde 20 h. Catedral 21 h. Pal uu 21 h. Liceu 21 h. Centre Cultural Caixa dc Pensions Església de Santa Anna 22 h. Xavier Reluts, Ouuut. Jordi ~~~~~ó. piano. Donizetti, Rcinecke.. Kenins, Bro10us. (JJ.MM. de Barcelona). ~1. 'll·resa ~ lurtím·:r. Cnrhuncll. orgue. Alain, Bw<tehudc. Bach. (J::umronccrt). Acudrmy of St. Martin-in-the-Ficlds. Dimitri Sitkovetsky, violi. Dir.: Sir Nt'vilk MurririC'r. Bcrlio:r., Bruhms, Stravinsky. (Iberciuucnr). /1 Cl!lupmwllo, dc Doni:tclti. Dir.: Enriq ue Hicci. I Pagliacci, de Lcounrvu llo. Dir. : .lúnos Kulku. Paul Budum-. kodu, piunofortc. Mozart. (Fund nció Caixa de Pensions). Cor dc Curnbra del Pnlau dc Iu Música Catalana. Dir.: Jordi Casas. Bach, Smrlnui. 53 23!J CONCERTS 18 ABRIL 19 ABRIL 20 ABRIL 21 ABRIL .t; . 19,30 h. Paraninf Uni\'cn,iuu de Barcelona 20 h. Saló de Cent 20 h. 20 h. Conservatori de Sant Anurl'u Fundació Miró 19,30 h. Casa Elizalde 21 h. Palau 21 h. Liceu 21 h. Centre Cultural Cai.xa de Pensions 18 h. 19 h. 19 h. Centre Cultural Caixa de Pcusious Palau Auditori ONCE Diatessaron. Concerti úu Cumeru. dc Vivaldi. (Funda(·ió Cili· xa dc Pensions). Orquesll"íl Ciutat de Burcdona. (S<'gona audició). Anna Roma. sopmno. lgnn i X. Adicgo, piano. Bach. Debu >· Hahn. Roma. Respighi. \'erdi, Cilea, ~lassenet. (JJ.,\L\1. de Calalunya). 11 h. 11,30 h. Palau Cotxeres de Sant& 17 h. Liceu Orquestra Ciutat de Barcelona. (fcrcer.J audició). Banda l\lunicipal dc Burcclc)lla. Uma lsamut, soprano. Dir.: Albert Argudo. Conct,rt d<· , unt Jordi. Serra, Ferrer, J. Lun1t1· te de Crignon, Can-ciu. 11 Cump1JJ1ello. dc Donizctti. Dir.: EnriquJ! Hicci. I Puglincci de Leoncavallo. Dir. : Jtu1os Kulka. Olvido LariUI. violí. llisnkn Hiseki, piano. Tartini. Mozart. Bral1ms. (Associació Mru.:.iü-Carhonell). 18,30 h. Ateneu Barcelonr:. i!. 78 22 ABRIL 23 ABRIL 24 ABRIL 25 ABRIL 26 ABRIL 27 ABRIL 20 h. Auditori O~CE 21 h. Palau 21 h. Liceu 21 h. Biblioteca de Catuluuyu 21,30 h Església Sant Vicenç dc ama 19,30 h. Casa Elizaldc 21 h. Palau 21 h. Centre Cultural CaL"<a de Pensions 20 h. 20 h. Conservatori dc Sam Andreu wó de Cent 21 h. Palau 21 h. Liceu 19,30 h. Casa Elizadc 21 h. Pillau 19 h. 21 h. Palau Liceu 22 h. Palau Orqucsll"íl del Conscrvmori uperior Mw1icipal de Barcelona. Dir. : .Juli Pan) ella. Buguer, Schubert. (TV Cicle de Música a Iu Universitat). Quintet de t.rornpcs. Rossini, Dwbay, Civil, Daupart, Mo:~.art , Hindernitll, Debussy, Williums. Xavier Relats, llaulu. Jordi Musó, piano. Donizelli, Reineckc, Kcnins, Brotons. (JJ.l\11M. dc Barcelona). Paròdies. Andrús Ke!'skés, puntomima. Cannen Ros, guitnrra. Sor, \ lertz. Turina, Brower, Banios i\lungore. Mompou. Castelnuovo TcdeM:o. (JJ.l\TM. de Barcelona). Orquesll"íl Ciutut de Barcelonu. José Feghali. piano. Dir.: Fnul'l.Pnul Decker. urdà. Ha)d n, trauss. 11 Campanello, de Donizrtti. Dir.: Enrique Ricci. 1 Pagliucci, de Leoncuvnllo. Dir.: Jtínos Kulka. Paul Badura-Skodu, piunofortc. Mozart (Fundació Cuixu tle Pensions). Esperanza Muiio.t. pmno. t. lircia Pimó. sovrdflO. t\1. Pilar Pla. piano. Bach. Ra,·el. Ral..lununinov, Wolf. Berg. trau , De•liucs. (J.f.:IL\1. dc CutaiUil)U). Hadu Lupu. piano. Bruhnh, ~lozart. Schumann. (lberciurwm). 11 Cmnpanello. de Donizt•ui. Dir.: Enrique Hicci. Pagliacd, dc Lconcavallo. Dir.: Jtínos Kulku. Orquestm de Cambra cJ¡•IPaluu dc la Música CatHiana (putrociml· da Epson). Orfeó C!llulú. Dir.: .fonli Casas. Mlb"TTilicnr. dt• Bach. Comi Baluern. Dir.: Ric·nnl Gimeno. Coral Sant Jordi. Dir.: Orioll\lartorell. Concert de Sant Jordi. ~ lo:t.art i auton. cutalanl>. Cannen Ros. guita.ITII. Sor. \lcrtz. Turina. Brov:er, Banios l\lungore. t\lompou. Cru.tc-lmw'o Tedcsco. (JHL\1. de Barct•lona). Sl8atskapelle Dre.sdi'<L Dir.: Bernard Hait.ink. ~lo7.art, tmuss, Brahms. (lbercàmrra). Enscmblc 415. Vivwdi. (X IV Festival de Música Amigu. Fundació Caixa de P<'nsion•). Cannen Ros. guita.n11. Sor, Mrrt~, Turina. Browcr, Burrios Mun· gorc. Mompou. Cu.~teluuovo 'lèdrsco. (JJ.MM. de Barcelona). Quartet de trompet<'"· CtJrclli, Vemc Reynolds. Jan Vicrdunk. \'ivaldi. Haendel. Royul Philhannonic Orcht••tnl. Kurt :'-likkar1cn. '·iolí. Dir.: VIu· dimir Ashkenazy. Prokolicv, \VaiLOn. (lbcrcàmera). 17 Campandlo. de Donizeui. Dir.: Enrique Ricci. I Paglincci. dc Leoncavallo. Dir.: Jónos Kulka. Mirt'ia Pimó, ~ovrano. M. Pilar Pla, piano. Wolr, Berg, Struus~, Hameau, l lahn, List, Delibes. (.JJ.MM. de Barcelo na). Orquestra Ciutat dc Burcd ona. Emanucl Ax, piano. Dir.: Fran;,Paul Decker. Mo1.an, Mahler. Orquestro Ciutat de Barceloua. (Segona audició). Concen Cor del Cmu Temrc del Liceu. Dir.: Romano Can· dolli. Schubert. Brahrns, Strovin ky. I Musici. Mozart. (Eurofoncen). CONCERTS 28 ABRIL 29 ABRIL 1 MAIG 2MAIG 11 h. 11,30 h. Palau Cotxeres de Sants 17 h . Liceu 19 h. Caja dc Madrid 20 h. Auditori ONCE 21 h. Palau 21 h. Centre Cultural Cai)(u dc Pensions 21 h . Pal uu 21 h. Centre Cultura.! Caixa de Pensions Església de Santa Annu 22 h. Orquestra Ciutat dc Barcelona. (Tercem audició). Banda Municipal de B11reelona. Dir.: Albert Argudo, Verdi, De· bus.,]', Chabricr, Mozart, Schmitt. Concert Cor del Crun Teatre del Liceu. Dir.: Romano C~tndolfi. Schubert, Brahm . U'8.vinsL.1·· Isabel Aragón, soprano. Josep M. Bosch, ll'nor. l\lanuel Cabcro, pi~tno. Albert Ciméncz Cervera, piano. Roben l\luiioz, tenor. Carles Puig, piano. Chopin. PurceU, Haendel, 'lbldrà, Fauré, Txaikovski. (JJ.MM. de Catalunya). Orquestrn Filhannònica 'L-<eca. LluÍ¡, Claret, violí. Dir.: Vaclav Neumann. Dvoník. ~bcrciLmcra) . l\lonica Hugget, violí. Ton Koopman, clavicèmbal. Bach. (XlV F'estival de Músicu Antiga. Fundació Caixa dc Pensions). Orquestra Filhannònica 'TXeca. lvan Klan~ky, piano. Dir.: Jiri Bclohlavek. Dvorak. ~bcrcàmem) . Monica Hugget, violí. 'lòn Koopman, clavicèmbal. Bach. (XlV F'estival de Músicn Antiga. Fundació Cai)(a de Pensions). Coral Sant Jordi. Dir.: Oriol MarLorcll. Mo1..art. (Euroconcert). 3MAIG 21 h . Palau Orquestra Ciutat de Barcelona. Felicity Loll, soprano. Cayewno Castaño, oboè. Dir.: Franz-Paul Decker. Martinu, Mozart. U'8.USS. 4MAIG 19 h . Palau Orquestra Ciutat de Barcelona. (Segona audició). S MAIG 11 h . 22 h . Palau Teatre Lliure Orquestra Ciutat de Barcelona. (ferceru audició). Orquestra de Cambru Teatre Lliure. Dir.: George Benjamín. 6MAIG 20 h. Auditori ONCE 21 h . Teatre Lliure Marc Garcia Calce nin, guitarra. M. LuiStl Bcltn:ín, piano. Ann M. Carro, piano. Ciuliani, Ponce. Sainz dc In Maza, Bach. Schubcrt. (JJ.MM. de Catalunya). Orquestra de Cambra Teatre Lliure. Dir.: George Benjamin. 7MAIG 21 h . Liceu S MAIG 19,30 h. Casa 2 1 h. Centre Cultural Caixa dc Pensions 20 h. 20 h. Conservatori de Sant Andreu Saló de Cent 21 h. Liceu 10 MAIG 21 h. Palau Orfeó Català. Orquestra de la RTVE. Dir.: Sergiu Comissiona . .Rcquiem alcrmwy, de Brahms. 11 MAIG 19 h. Palau 19 h. Auditori ONCE 21 h . Palau 21 h. 21,30 h. Liceu Església Sant Martí del Clot Orquestra Ciutat de Barcelona. Justus Fnmtz, piano. Dir.: FrnnzPaul Decker. Mo1..8rt, Bruckner. Carme Vil~ piano. Bach, Debussy, Listz, Mussorgski. (D.MM. de Catalunya). Orfeó Català. Orquestra de la RTVE. Dir.: Sergiu Comissiona . .Requiem alemany, dc Brahms. 7òsca. de Puccini. Dir.: Theo Alcéntara. Coral Sant Jordi (Dir.: Oriol Martorell). Orfeó Martinenc. []Espurna-Cor Infantil. Concert •in memoriam• d'Antoni Santandreu. 11 h. 19,30 h. Palau Palau 9MAIG 12 MAIG Recital Lella Cuberli. Robert Kettelson, piano. Rossini, Poulenc, Ravel. Eli~alde Mireia Pintó, soprano. M. Pilar Pla. piano. Wolf, Berg, Strauss, Rameau, Hahn, Liszt, Delibes. (JJ.M~I. dc Barcelona). 'úompeten Consort . F'riedmann lmmer, hcidt, Biber. T~ernohorsky, Sto7~1, Handel, Bach, Mouret. (XIV 1-èstival de Música Antiga. Fundació Caixa de Pensions). l ·i ¡: 78 l• l J Mireia Pimó, soprano. M. Pilar Pla, piano. Wolf, Berg, Strnuss, Hameau, Hahn, List, Delibes. (JJ.MM. de Barcelona). QuarLet 'Ilumbons. Speer. 1èlemann, Dufay, aim-Saens. Bach, Brahms, B<Ya.a. Tosca, de Puccini. Dir.: Theo Alcúmara. Orquestra Ciutat de Barcelona. (Segona audició). Zoltún Kócsis, piano. Beethoven, Bartók, Liszt. (lbercàmera). 55 2.'J5 CONCER TS . ARENYS DE MAR (MARESME) 20 ABRIL 22 h. Església parroquial Cor de Cambrn dPI Palau dc Iu ~! tísica Catulunu. Dir.: Jordi Casas. Badi, Sctu·latti. CIUTAT DE MALLORCA (MALLORCA) 25 ABRIL 21,30 h. 'lèalrc Principal Aidtr, de Verdi. 28 ABRIL 21,30 h. Tt:atre Prirwipul Aida_ dc Verdi. 1 MAIG 21,30 h. Teatre Prinripal rlida. dt- Verdi. 4MAIG 21,30 h. Tea1re Principal Aida- dc 6MAIG 21,30 h. Tealre Prineipal .lida. de Verd i. 15 MAI G 21 h. Teatre Principal \lessa di Vcr~J i . Rt'CJIIÍt'lll. dc \'ertli. ESPARREGUERA (BAIX LLOBREGAT) i .;... • ¡:· ~l utkintosh La Locomotoru .:\egra. 6 ABRIL 22, 30 h. Discoteca 20 ABRIL 22 h. Església Parroquial 26 ABRIL 22,30 h. Discoteca 4MAIG 22 h. Cemrc Dual Alben Cuinontrt. piano. Mown. Cuinovan. Ral.hmanino\'. Teatre Jardí La Tnwiaw. de \'crdi. (ASl>Ociarió Amics de I'Ò1>cru de Sabaddl). ~ l urkinlosh Coral l o Vt• De ~ lig To. Ort¡u<·>lra dc Cambru dt• Sant Cugat. Requiem, dt' Mozart. Lucky Çury Trio. ~- 78 ~ • FIGUERES (ALT EMPORDÀ) 2MAIG 22 h. 1: t GIRONA (GIRONÈS) 9 ABRIL 22 h. Auditori . an·í~ de Carrcrus Gerard Clun•t, violí. Bach. {Fundació Caixa de Pcn&ions). 22 ABRIL 19, 30 h. Audi1ori , 11rCÍ¡., de Carrem• Diatcssamn . \'ivuldi. (Funda!'iÓ Caixa de Pensions). 27 ABRIL 21,30 h. Teatre ~lnnicipal GRANOLLERS (VALLÉS ORIENTAL) 21 ABRIL 18 h. Cercle Cuhural Caixa t.le Pt•n,ions I.AJ Tnwialu. dt· \'crdi. (As.wciació Amics dc I'Òpt•m de Sa· budell}. · . ' Dintessuron. Vivttldi. (Fundació CRixn de Pcnsinus). L'HOSPITALET DE LLOBREGAT (BARCELONÉS 56 2.'36 13 ABRIL 22 h. Església dl' ama Eulitlia Cor de Cambra del Palau dc la Música Calalanu. Dir.: Jordi Casas. Bach. Scurlatli. 23 ABRIL 17, 30 h. Centre Cultural Caixa de Pen~ions Diatessaron. Vivaldi. (Fundació Caixa de Pensions). 12 MAIG 20 h. Centre Cultural Caixa dc Pensions Ccrarc..l Clurcl, vioiL Bach. {Fundació Caixu dc Pensions). CONCER TS LLEIDA (SEGRIÀ) . . 6 ABRIL 20 h. Ceutrc Cultural Cui.xu dt• Pcusions Trio Assui. Bt•elhovcn, BI'O iuus, Brahms. (Fuudarió Cuixa dt• Pen ions). 19 ABRIL 1B h. Centre Cultural Cai.xa dc Pen·ions Diates:,anm. \'ivaldi. (Fundm·ió Cai.xa dc Pt•usious). S MAIG 21,30 h. Teatre Principal La Tnwi11111. de \'erdi. (.\-.,,uciueió .\mir:. dt• I'Òpent de Sabadell}. 11 MAIG 21 h. Esgli-siu dr Sani .fulii1 Coral Cau1iga. Dir.: Josep Prats. Música ¡•digiosn i popultu·. MATARÓ (MARESME) 4MAIG 21,30 . h. 1ènlre Monumental La Travintn, de Verdi. (Associació J\111 i c~ dc l'Òpera dc Subadell). 1èatn.: La Passió La '/hwitllll , de Verdi. (A!>Sut•iació Amic::. de l'Òpera dc Sabadell). OLESA (BAIX LLOBREGAT) 11 MAIG 22 h. PAÍS VALENCIÀ • I CICLE MÚSICA ANTIGA I BARROCA 2 ABRIL València - Palau dc Iu ~ hísica 3 ABRIL Alacant - Aula de la CAM Cu!>tclló - Teatre Print ipul I .Madrigulisti di Vencziu. glcs X\'1-XVII). ~h'rsica de I"Escolu \'cneciana Vicent Rol>, orgue. Rodrigo ~ ladrid, clave. Piuzza, Balbastrt', Cnsnnoves, Cookc, Mozart. . I Madrigulisti di Veneziu. 6 ABRIL Vnlèneia - Palau de Iu Música Thc Sixtccn. Taverner. Slrcppnrd. Tallis. 11 ABRtL Castelló - Teatre Prim·ipal Jaye Con!>On or viols. 13 ABRI L València - Palau de la 19 ABRIL Alacant - Aula de la CAM Sintagma Musicum. ~lúsica (~­ .laye Consort of viols. 26 ABRIL Elx - Cran Teatre 28 ABRIL \'alència - Palau dc la .\hisica Kenneth Cilhcn. clave. Couprrin, Anglcberl, Bach, Scarlatti. Kenneth Gilbert, da\'e. Couperin, Anglebert. Bach. carlaLti. 3MAIG Castelló - Basilica del Lledó Sintagma 9MAIG Alucnnt - Aula de la CAM Hopkinson Smith, llaüt. 10 MAIG Cuslt:lló - Teatre Principal Hopkinson Smith, llaüt. Milún. Mudarra. Nurvúez. 11 MAIG València - Palau dc la :'l lúsica Hopkin!>On 14 MAIG Custelló - Teatre PrincipuJ Al ayre cspañol. 15 MAIG Alacunt - Aula de Iu CAM Al ayn> cspni1ol. ~lusicum. ~mith, ~ l ilún , Mudarra, NuNÚcz. llaüt. Milan . .\ludarru, 1 arwíez. REUS (BAIX CAMP) 30 ABRIL 21 h. 'Thatrc Forluny La 7Juvil!18, dc Verdi. (Associació Amics dc l'Òpera de Sabadell). Monestir Cor de Cambra del Palau dc la Música Cutulana. Dír.: Jordi Casus. Buch, Scarlatti. RIPOLL (RIPOLLÈS 21 ABRIL 18 h. 57 237 CONCE RTS SABADELL (VALLÈS.OCCÍDÉNTAL) . :·· , 12 ABRIL 21,30 h. l èatrc La Faràndula Orqut>stra Simfònica del Vallès. Xavier Joaquín, percussió. Dir.: Josep Pons. RaveL Lepak. Ca~1blancas. tmvinsky. 23 ABRIL 21 h. TeaLre La Faràndula l...n '/f¡winta, de Verdi. (Associució Amics dc l'Òpera de Sabadell). 26 ABRIL 21 h. Teatre La Faràndula La Tm,•iala. de Verdi. (Associació Amics dc l'Òpera de ubadeU). SANTA COLOMA DE GRAMANE T (BARCELONÈS) 12 ABRIL 21,30 h. Auditori Conservatori Josep Fuster, clarinet. Àngel Puig, piano. Schumann, Saint· Sucns. Milhaud. 19 ABRIL 21,30 h. Auditori Conservatori Cor de Veus Blanques del Conservatori. Dir. : Jordi Parramón. ~ IIYtart, populars. 3MAIG 21,30 h. Auditori Conservatori Viccnc; Prunés, piuno. Mozart, Brahms, Porter. . SANT BOl DE LLOBREGAT (BAIX LLOBREGAT) 18 ABRIL 21,30 h . Coral ant Jordi. Dir.: Oriol Església de Sant Baldiri ~llll'ton.'ll. Mozart. autors catalans. TERRASSA VALLES OCCIDENTAL) Ca~ino del Comerç Defunk. (X Festival de Jazz). 3 ABRIL 22 h. EPIC 6 ABRIL 22 h. EPIC Casino del Comt•rç 18 ABRIL 21 h. Centre Cultural Caixa dc l èrrassa Ou.is Crand and Thc Dru1ee Kings. {X Festival dc Jazz). Qulll'let Sonor i .\liqucl Farré. piano. Beethoven. Bmhms. Schu· mann. (Caixa d' Estalvis de Tcrras:,a). 20 ABRIL 22,15 h. Conservatori At·n¡1ldur Arnarson. guitarra. 27 ABRIL 21 h. Centre Cultural Caixa de Terrassa BaLqhe'a Dance Company. (C11ixa d'Estalvis dc Terrassa). 28 ABRIL 18 h. Cemrc Cultural Caixa dc Terrassa BaiSheva Dancc Company. (Cuixa d'Estalvis de Terrassa). 1 TORROELLA DE MONTGRÍ (BAIX EMPORDAj: J,fr.~~~~~:- : ;-:-.. : •.:~ ·· .. ,... , l\lozar~ : . BceLhoven, Liszt. (Diucon- 7 ABRIL 19 h. Auditori Caixa de Pen,ions Brcnno Ambrosini, piano. ccrts 91). 21 ABRIL 19 h. Auditori Caixa de Pensions Carmen Ros, guilarm. Sor, Mcrtz, Turina, Brower, 1\lornpou, Castelnuovo Tedesco. (Diuconccru; 91). 13 ABRIL 21, 30 h. Centre Cultural Caixa de Pensions Ccmrd Claret. violí. Bach. (Fundació Caixa de Pensions). 27 ABRIL 21,30 h. Cenrrc Cultural Ca.ixa de Pensions Trio Caldara. Shostakovitx, Fauré, Arcnsky. (Fundació Cai:.a de Pensions). Barrio~. VIC (OSONA) VILAFRANCA DEL PENEDÈS (ALT PENEDÈS) 14 ABRIL 58 238 19 h. Església de Sant F'mncesc Cor de Cambra del Palau de la Música Catalana. Dir.: Jordi Casu&. Bach, Scarlau.i. ALCA NAL33 , , LA MUSIC A APASSIONA. Ouan al Canal 33 realitzem un programa musical sentim, com vostè, passió per la música . Triï el Canal 33, i apassioni's amb la música.