Revista Musical Catalana. Núm. 89 Març 1992
Editorial: Tutto per Una furtiva lacrina / PANORAMA La Casa-Museu Pau Casals. Un centre evocador i dinamitzador del Vendrell. Jaume Carbonell i Guberna / Claudi Arimany. La veu solista catalana de flauta. Jaume Comellas / Adéu a la Cova del Drac (1965 - 1991). Ricard Gili / Activitat musical a Reus. Actualitat i perspectives. Gabriel Ferré i Puig / La complexa adscripció nacionalista de La Dueña. Josep Casanovas / La Capella Simfònica de l'Estat Rus i l'Orfeó Català. Josep Casanovas / Dos concerts de nefro spirituals. Ricard Gili / TEMA Els concursos internacionals en el camí de la professionalitat / Una visió crítica dels concursos. Monique Deschaussées / Instrumentistes: un camí no ideal cap a la professionalitat. Teresa Martínez / Cantants: una experiència important però no decisiva. Mònica Montoriol / MUSICALIA Heinz Hölliger. La veu universal de l'oboè. Jaume Comellas / L'OCB interpreta Memoràlia d'Homs. Carles Lobo / El virtuosisme infernal de Gaspard de la nuit. Carles Lobo / Joaquín Rodrigo: 90 anys de culte a la tradició. Carles Lobo / La Traviata. L'adéu als anys de galera de Verdi. Jaume Comellas / Ballet d'Euskadi. A la consolidació d'un important espai propi. Montse G. Otzet / SCHERZANDO Cesc / LLIBRES / DISCOS
Centre de documentació de l'Orfeó Català
Còpia permesa amb finalitat d'estudi o recerca, citant la font "Centre de Documentació de l’Orfeó Català". Per a qualsevol altre ús cal demanar autorització.
MARÇ 1992 NOV A PRODUCCIÓ ~~ PER A 11 LA TRA VIA TA'' ~ ALL ICEU ~~ SUMARI revista musical catalana EDITORIAL PANORAMA •o o •• "'fullo" per ''Unu fu rtiva Iac rimo" La Cct.~u-Mnscu Pau Casals. Un ret!Lt'l' t>vocador i dinamitzador dell 1l'lltft·el/ per Jaume Carbonell i Guberna Cl111uli Jlrimany. La ueu Jc, jlowa soti.~ta rnudtllw per Jaume Conellas 11d6u niu Covo del Drac ( 1965-1991) per Ricard Gili 1\tlitlitaL /1/USicol (I neus. Actunlitat i pPrspectit•es per Gabriel Ferré i Puig to complexa atL~cripci.ó nacionalista ¡/p La Dut•ñu per Josep Casanovas La Capella Simfònica de I'Esl<lt Rus i l'Orfeó Cutalà perJ.Casanovas Vos CoucPrts de negro s¡Jiritua[,, per Ricard Gili Els cotlctu·sos iuternociouuls eu c>l camí de Iu proj(•.vsionali.tat Urw. visió rrít.ica dels concut-.sos per Monique Deschaussées lustrumcnt.isles: un camí no i.deul cap rJ. lr.t professionalitat per Teresa Martínez MUSICALIA •• • CcmiOnts: una experiència importrwt però no decisiva per Mònica Montoriol lleinz 1-lêilüger. La oou urúvcrsal de l'obt)l• per J.C• L'OCB iuLerpreta Memoràlia d'llom$ per Carles Lobo El virtuosisme infernal dc Gaspa nJ d1• la mút perC.L. Joaquín Rodrigo: 90 anys de culte a la tradició per Carles Lobo La Trnviala. L'etdén als anys de galer(t SCHERZANDO LLIBRES DISCOS • • de Verdi perJ.C • Ballet. d'Euskadi. A la consolidació d'un important espo.i propi per Montse G. Otzet per Cesc 000 (.\ !!. e. --..... e:: El e~· f.r 89 ::;1 i... El êl. ~ ;.¡ f ~ v o TRAFALGAR, 4, 1n. B , e o T EL. (93) 268 35 oo 1 FAx (93) 268 48 29 o .. 1 !~s actuacion d el ten ot· allau d'expectació provocada per italià Luciano Pavarotti el proper mes de n1aig creie1n que exigeix unes considera cions 1nínünes. Els mitjans de comunicació s 'han fet ressò dels esforços quasi numantins de desenes d'afeccionats -a la música?, a la lírica?, a què?-enderiats i entossudits a adquirir com fos, i al preu dc l 'esforç que fos, el dret de gaudir d'uns minuts de presència del cantant italià. Una vegada més, i és la segona en poc ten1ps, l 'actuació a Barcelona d'aquest tenor de Mòdena ha superat tota mena d'expectatives respecte a l'adhesió a casa nostra a la seva figura. I en aquest sentit, el matís de la repetició dels esdevenim ents no fa sinó reforçar-ne la importància. Davant de fets com aquests, hon1 es troba superat a l 'hora endegar una anàlisi objectiva, perquè és conscient que superen els límits més generosos dels viaranys I racionals. No es tracta de considerar els fets en si, sinó -també- de relativitzar-los en la seva relació a diversos paràmetres que in11 cideixen en el context. Paràn1etres, per exemple, del tipus que Barcelona és una plaça sovintejadament molt ben servida de grans figures de la lírica, en força casos de ni vell de qualitat només discutiblement no parells als de] tenor de Mòdena. Paràmetres, també, com el fet que, en realitat, tot l'aldarull que promou ara la seva presència es concentra pràcticarrtent en uns minuts comptats de la seva actuació. Concretament, els que dura 1'arxiconeguda ària' 'Una furtiva lacri ma" de l'òpera L 'elisir d'antore, que interpreta el personatge Nemorino, incorporat en aquesta ocasió per Pavarotti. A partir d'aquí, hom ha de recórrer, per justificar o per explicar-se tot allò que pugui ser justificat o explicat, a elements o factors molt específics, com són, en primer lloc, la supremacia quasi màgica que, com a instrument musical, té la veu sobre cap altre instrtunent, i que històricament li ha atorgat unes dosis de capacitat catàrtica excepcionals . Però, en última instància i, en definitiva, per damunt de tot, hi ha la força d'uns imperatius comunicacionals i mercadològics, d'una eficàcia implacable, que actuen en una perfecta relació el' osmosi. Imperatius que, agradi o no, resulten nuclearment determinants a 1'hora d'entendre fets com els que ens ocupen. Fets que, en definitiva, no tenen res de representatius pel que fa a la identificació precisa d'una autèntica sensibilitat cultural i més específicament musi cal. IITUffO' per 89 . Una furtiva lacri ma'' 89 LA CASA-MU SEU PAU CASALS Un centre evoca dor i dinam itzado r a l Vendr ell per JAUME CARBONELL I GUBERNA N o creiem q ue sigui necessa ri -ni aquest el momen t- d e consider ar la valuosa aportació que el mestre Pau Casals representa per a la música catalana a tots els nivc1ls . Cal sola ment esmentaJ·la seva personalitat artística i ètica, cl ' inciclè:ncia decisiva en el panor·ama Cl'eatiu del seu moment, que ser ví per por·tar el nom i la música d e Ca ta- lunya aJ coneixement del món i q ue posà alhora els fonaments pedagògi<'s com a difusor d ' una determinada cultu r·a musical a Catalunya. L'Orquestra Pau Casals o l'Assoeiació Obrera de Concerts, funda(lcs el 1920 i el 1925 respectivamen t, així com els Festivals dc Pr·ada , iniciats el 1950 -algunes dc les concrecions en praxi musical del trebaU difusor d e Pau Casa ls-, han constituït no tan sols un servei a la música i a la cultu r a, sinó també un set·vei al país, un conjunt de r efer ènrics bàsiques d e la nostr·a història contemporània. De la mateixa manera que anem exposant breument el ta ra nn à mu sical i la voluntat d e p t·oj ccció del patrimoni cu1tnral que man tingué sem pre el mestre Pau Casals , podem corrobo•·at· , en el cas de la CasaMu s('U a què ens refet·im en aquc L at·ticle, com respon a ls mateixos paràmetres : la Fundació Pau Casals, entitat recto r a i PANORAMA -o tll tll CI ID .. i tll Ilo propiriuclo•·a d el fun cionament del Muse u. fo u ex plícita vo luntat testamcntà.-ia d el mes tre. L'objectiu ct·a co mplir dues funcio ns bà siques; pe r una banda, la rc1·o pila ció i la conservació d'obj ec tes perso nals, r ecord s i patrimoni d€'1 músic; per un a altt·a, d c nou la cons tant pt·eocupació dc Casals per la difusió de la músiea chlssica. El prime •· d'aquests punts, el veurem con creta t en el Museu; el segon s' aconsegueix gràcies a la tasca dt~ la Fu ndació, pe•· mitjà de l'organitza ció dc concerts tant al Vend rcll com a Barcelona , amb Ja cr eació d ' una beca d'ampliació d 'es tudis per a joves violoncel· lis tes, amb la constt·ucció dc l'Auditor·i Pau Casals a Sant Salvador d el Vendrell (tema aq uest que tornarem a comentar més enda va nt), ctcèter·a. El Museu en si, la Casa-Museu Pau Casals, és ubicat a la casa que fou d'estiueig del músic des dell9ll (const•·ti."da el1909 i ampliada el 1931 ), i s' inaugurà el 1974, sota el patt·onatge de la Fundació Pau Casals, a la població de Sant Salvador del Vendrell. El Museu s'organitza en diver ses sales d'exposició permanent del fon s d e les col·leccion s, en les quals es juga amb objectes, material gràfic, documentació i fin s i tot retalls d c pt·emsa, cosa crue permet una Iectut·a aproflmdida , parcial i general alhora, del món d c Pau Casals. Trobem també en algunes sales la r epr·oducció escenogr·àiica d 'ambients lligats a les vivències íntimes d el mestre. El reconegut és cronològic, de fot·ma que a cad a sala i a cada vitt·ina es tracta exhaustivament un per·iode de la vida d e Pau Casals. A més , el Museu compta amb la col·lecció d'art •·ecollida pel músic, amb interès propi , afegit al fet dc ser vir alhora dc •·efct·èneia per completar la informació sobre Casals i la seva època. El Museu compta també amb un a.-xiu zelosament guardat, amb documentació valuosa i abundant sobre el músic i la seva obra, i que es vol dirigit· especialment als estudiosos i i n vestigadors, els quals , per tal d ' a<:eedirhi, han d e concertar la visita i obtenir el permís de la Fundació; r esta, doncs, tancat al públic en general. Creiem que acruesta scria la clau de la importància d 'aquesta institució de cara alfutur·: ser un veritable i pt·eciós centre de documentació de la música catalana del nostre segle . Podem trobar al Museu un servei d'àudio-visuals, concretat en una sala per a aquesta activitat, així com material per a la venda (vídeos i cintes magnetofòniques). Es poden adqujrir igualment fotografies i llibres referents al contingut del Museu i al músic . El Museu resta ober t al públic d eforma regular, mcn tt·c que els grups i les escoles han de concertar les visites prèviament. Pel que fa al contingut, del qual ja hem fet algun esment, un dels aspectes complementaris que crida més l'atenció és la imporlan L col·lecció d 'art (pintuJ·a i escultura) que s'lú conserva, i que fou aplegada per Pau Casals tol a] llarg d e la seva vida. Segons ens explicava el sen yor J oan-Anton Maragall , de la Fundació , Pau Casals era un gran amant de les at·ts plàstiques, però no hi entenia massa, i es deixava aconsellar, alhora que la compra et·a signe o mostra d 'amistat amb l' a •·tista. L'obra d'art per a Pau Casals tenia un valor sentimental , evocador d ' uns r ecords viscuts i d ' una relació per sonal. Entre les pintures conservades a les sales 9 i ll , hi trobem un bon nombre de djbuix:os de Ramon Casas (sala 9), amb un esbós de la pintut·a L 'automòbil, realitzada per Casas per a la Rotonda del Cer·cle d el Liceu de Barcelona . Hi trobem també obres de Martí Alsina , Joaquim Mir, Rusiñol, Zuloaga, Ricard Canals, Oleguer Junyent, Francesc Labarta , Opisso, Sunyer o Joan Vila Puig, PANORAMA bar als nostr·es dies. És con!wt·vada d ins d'una vitrina i di~nifi­ c·mla amb un drap cic vell ut V(' l'lll t'll. q ue (üficulta r ObSCI"VHt·iÓ de detalls de la seva constt·ucció. A la mateixa sala trobem ta mbé altt·es instruments d ' intt•r(·s, e: om a t·a el primet· mig violon¡·('1 que compeà el pare d<' Pau Casals per al seu fill, al ("aJTct· \mple de Barcelona, el 1888, o una viola d e gamba construïda el 17ó2 al tallet· d 'An tonio Guliano, així l: Olll el piano que féu sci"Vit· a Prada pet· a la composició de Pessebre. Entre altres e]enwu ts, hi ha nna vitrina qu e coJllé tlivc• •·sos obj ectes de ceràmica popula•·, esmalt , etc. Les sa les 5, 6, 7 i 8 són reconstrnc<'ÍOllS de djvcrscs estanci:'S utilitzades pet· P au Casals al llarg dc la seva ,;da, amb molt bona part del mobiliari i d·objectes diversos conservats . Són objectes qnc no figuren detallats al ca tàleg-guia del Museu, pet·ò que són moll intt>ressants des del punt de vista etnogràfic. A Ja sala 7, menjador de la casa, destaquen una gr amola i un aparell de ràdio , dos bodegons i altres pintureo, i fon; a cl<·ments de ceràmica popnlat·: pols, rajoles, plats blaus, plats d 'ús domèstic, també amb cleconwió policroma del segle XIX. El p as a la sala 8, sala d 'estar , en s és barrat pet· un cordó. Des del llindar , hi podem distingit·, malgrat la dis tància i la poca llum, un piano, un harmònium. frabrments d'un r etaule batTOC i una vitrina amh la col·lecció, rica i completa , d e figures d e pcsseb r·e del vell Matines, que malau•·adament no podem apreciar en detall. Hi ha també u n dibuix d' un castell d els Xiquets de Valls i una imatge d ' una Dolorosa vestida , d e gran s dimen sions, a m és del mobiliari propi d ' una sa la el 'aquestes cat·acterís tiques . Les sales 5 i 6 són els dormitoris de Molig i de Sant Sal vad ot·. La sala 13 és l'anomenada dels obj ectes per sonals . S'hi conserven objectes tan íntims com les pipes que utilitzava el mestre, estris d 'escriure, cordes d els instmments (també hi ha objectes m cntt·e d 'ahres. fïn s a un total de 66 pe<"<· • La sala 10 és la r <'construcció d ' un saló del palau dels man¡ue~os d <' Moià. al ca rrer de la Portafrrrissa. dc Barcelona. Pau Casals comprà les nou pintuL"<'S mut·als i el sos tre, realitzades per Fnmccse Pla el 1790, i féu cons tnur un saló d e les mateixes climensions d 'aquell d 'on provenien. En ac1ues ta sala hi ha poc mobiliari i es fa servir normalmen t, i de forma permanent, per a l'exhibició d el material àudiovisual dcJ Museu. La secció escultòt·ica és al jardí i a la galeria que d óna a la platja. Novament t•·ob em els noms més representatius d el món a•·tís tic d e la primer a meitat del nostre segle: Llimona, C ia r à, Quer ol, entre d·a1tt·es, formen la col·lecció de 12 escultures; n 'és potser la més espectacular per les seves dimensions, l'Apol· lo de marbre realitzat ell934 per Josep Ciarà, que presideix el j ardí interior. La sala 9 conjuga les ducs formes d 'or ganització del patrimoni, és a dir , l'artís tic, l' histò•·ic i l'etnogràfic. AJ centre de l'a bsis format per la col·lccció d c d ibuixos de Ramon Casas hi ha la cc>neguda "carabasseta " : el primer instrument de corda que tocà Pau Casals. És certament una d e les formes d ' instrument tradicional més inter essant, i pocs exemplars han pogut aui- p<·rM>nals a la ¡.,ala I ), una gt·alla r n n·<·onl d1· "Les '1alinade:, •· del\ <•nd n ·IJ , ai'í <·om a ltt·e~ obM•qui.,: t•ot·f¡ale:.. hatute~>. c lt· . La r·¡•sta el<· ft•., ¡,a les <·ontenen t•ls d o nuH<'nls i <·I malrr·ial n ecessa ri . cl<•gndanwnt onlcnat i r nvitr·inul. lll' r '-'C llt'l' i e ntendre la v id a i l'obra d t• lmú~> i e detall a dl'tall. El n •c·o n·<·gut hiogdfic. l' ini<·iem a Iu sa la 1 a mb f'ls pr·imt·r·s dor•nJIH' nls ( l883- 1889).les prinu•r'I'S pur·tilun•s i manu s<·rit s. A Ira vés dl'lrTtonegul p e r· les dil'en~ nls sali-s i v itr·inc•s anem tr·ohanl<•l¡.; m onwnts íntim¡s i JWI'so n a l ~. i lambl- t'ls d e rn(·s s ignifieac ii) C'OI·I('(·ti\ a. qur formaren la traj <•C' t!'.r·ia a rtís tira i per!"lonal tl<>l mestre. Le~; estades a Pal'Ís i a Madrid, l'a mis tat a mh la familia n•iaiPspanyola, la seva r elació amb a ltr·rs músics . •\ tra vfs de la eor·r·r;..pondf.neia p odem ana r '-'<'icnt i \Í\int la 'ida d e Pau Casa ls. rom plE"mentant-la amb les im ;.rtgrs i Pl:, ohjectt's que s'hi apleguE"n. Com Í's de s uposar, també s ' hi t·o n M·r·, r n t•f., programes dels t·orwr r·ts q ur r ealitzà . :\o podem acahar sense dedicat· unes ratlles a l' \udito•·i Pau Casals. segon s projrcl<' dt• l"m·quitecte Jor·di Borwt i Annt•ngol. L'Auditor·i , ;.i tuat enfr ont del "Museu, d e termina e l conjunt c·um a centre d'atc-nriú musieal dt•l VendreU, a Sant S alvador i completa la p e r sp ecti va sobre t'I passa t (el Museu ) amb l' aeti vilal dc•l prcsent(cl desc-nvolufHIIIH'IIIIIIUsical a l 'AudiLtn·i ). La tntdi<"iÓ i t'I futul'. sempre sobr·t· el c·amí dt• la hist ò da. Aquest auditori IIHI!ilru , cet·tanwnt, una sonoritat (''('Ppcional ; com a sc.>n yt•t·a, s ' hu Ct'lltt·at en l 'organ it?.aC'iÓ , pi'ÍrH'ipulment. dels c idt•s clr Cmwerl s de Pl'imavera i del F Psi i\ a l l ntrnlUcional dc }fúsica Pau Casals, pt·•· on han pas~>at solis tr11 i fm·ma cions que han p•·cslibria t <·I Fc•;.tival , l'Auditori i r olwa. en defini- th a, dt• la Fundac·ió . talt•om fon la 'ohm tal <I<' Pau Casals. La din·c·ri6 üctnal tlt• 1'.\uditor·i ~' ha proposat aprofitar a queo;t nHll't' fm orahle per tal d ·ei,amplar lt•:-> arliYilat:< musicals i l' U!tural.... de}' \ndit ori i el SCU eniOI'Il , pl'l' anihm· a ft•t· d<' Sant Sah atlur· un punt de r·t>f<.>rl-neia impt·c•s<·indihlc• en f'lmapa c ultural ea tal;l. Dt·finitivamenl, la pn~sl- n (' i u dl• Pau Casals h a ma r·ca Lla vida rk Sant Sah ador· i dt>l Vend r·ell , d ' una ge nt <tue !'lC sent<'n i Ht' sa lwn hen·us dl' la sc.>va o bra i qu1• fan IWVH l' ohligació dC' perpetuar-In i djfondn·-la. sigu·i a lrn\'{>s clt' l'Associ<H'iÓ Musica l P au Casals, d l' J'E¡.,eola dc Músiea qtw lamb._'. pm·ta d nom del mestrP, o d e l't•stima pc•l Museu. Poes dt'ttt'n ser· el mu;:eus q1re . eonr a qut•¡.,t , ,·i::.quin tau iut egrats i amh tanta consonància amh la pohla<·ió, fins amb la se" a intimilat qu otidiana. d es d e la 'etila d'un patt·imoni. !! e. . -~ .... ~: í3 89 XXXVill CONCURS INTERNACIONAL D'EXECUCIÓ MUSICAL MARIA CANALS DE BARCELONA Membre de la «Fédération Mondiale des Concours Intcrnationaux de Musique» Del 23 de març al 7 d'abril de 1992 PIANO - GUITARRA Patrocinat per 111111 Generalitat de Catalunya IIWI Departament de Cultura 1( - .rn_ Diputació 1\Ja da Barcelona Col· labora Fundadó "la Caixa" 150 concursants inscrits, dels països: Alemanya, Àfrica del Sud, Armènia, Austràlia, Àustria, Azerbaidjan, Bielorússia, Bulgària, Canadà, Corea, Cuba, Espanya, EUA, França, Grècia, Hongria, Irlanda, Islàndia, Itàlia, Iugoslàvia, Japó, Letònia, Lituània, Nova Zelanda, Perú, Polònia, Romania, Rússia, Suècia, Txecoslovàquia, Ucraïna, Uruguai, Xina (R.P.), Xipre. PROVES ELIMINATÒRIES CASAL DEL METGE Del23 de març al3 d'abril (inclòs) PROVA FINAL PALAU DELA MÚSICA CATALANA Diumenge, 5 d'abril, a les 17.30 h. CONCERT DE CLAUSURA I ENTREGA DE RECOMPENSES SALÓ DE CENT DE L 'EXCEL·LENTÍSSIM AJUNTAMENT DE BARCELONA Dimarts, 7 d'abril, a les 19.00 h. CLAUDI AR IM AN Y La ve u so lis ta ca tal an a de fla uta p e r JAUME COMELLA$ E .. í3 E: ·~ • f 89 I n a u tista gm n olkr í Claudi Arimany s ' ha t·om ertit en la que poti dem considerar veu solis ta catalana de fla uta. E Ués el p rotagonil\ta obligat dl' bona pm·t clt' les manife~tacion s l'Oncer lísti q ues q m' lt>n en el <'l'n t•·e en aquest ins u·ument, gl'ltcies a un prt>stigi a ~sol it a través d'un hlstOI' ial s ub~ tant i oht'rt a per sp ectives àmplies . De temperamen t cxt 1·overtit , li agrada nu:•s parlar del seu futur q ue d el seu pas a t; dt'ls projecte> c¡ue omplf'n rada dia més la seva agenda que no d'un anys "de ga lera·· , p er a ltra part n o exce sivament problemàtic s. ense anteceden ts a rtístics en t'I seu àmhit f a miliar. es va inicia ,. a la mú ica de forma naturaL ~en se cap predisp osició ni molt men ys planifica ci ó esp e cífica . l' escola s'ensen yava música i eU n 'estudiava juntament amb la resta d e companys . st'nse ale~ b o­ r es preten:-ions ulterior s. De mica en mic·a, lri v a an ar fican t en e abandonar ma i els qu e a lesbor e.. ert>n el eus estu dis principal i en els qua l va arl'Íbar a cursar uns any:. d 'ESADE . carrera que va abandonar a Ja meitat qua n. a la fi.la músi ca h avia ennüt. quasi sen se adonarsc·n , bona p art d e le& h or es i les energies del jove estudiant. olfeig amb aquelJa columna central d e la música granollerina que va ser el mestre J osep Ma ria Ruera i fl a uta amb Salvador Gratacòs marquen fitf' . significatÏ\ e:.. p erò no defmíti vc~, del seu aprenentatg e fms a arribar a un moment t•la u. Els cursos d 'estiu p rofes a tf> a mb Alain 1\tarion a Niçu i en la b ran ca d e m úsica d e camlwa amh Gco•·gy Sébok a Suïssa. L'any 1980 es desplaça a Pal'is, on es tudia durant dos anys al Consc•·vato ri 1 léctor Bcdioz amll Ray mon G niot. Dos an ys closos amb el P r·e mi Ext r aordinari ar on. eguit pe•· u nanimitat del j ut·at. Aquest serà el punt de partida <.l'una oa l'l'cra p rofe ~ss io­ nal que , des d ' a lcs bor·es, no b a parat dt• desenrotlla 1·-se sobr e la base d'una decid ida i pràc~ tic a­ ment excloen t dedicació a l ' activitat solista. - He tingut poc rodatge com a membre d 'una orquestra. No m 'hi sento, no va amb la m eva p ersonalitat . No sóc g aire " bon creient· ·. No m 'ho he plantejat, cosa que no vol pas dir que no ho faci mai. A més, lw considero una activ itat molr difícil i molt dura. I sovint p oc reconeguda . R eblarà el clau d e les seves conviccions en el paràgntf següent en què es r eferma en la primacia d el solis ta a 1' h ora de la valoració del fet concer tístic. fin s i tot p et· damunt de la figura del director. - Fa poc he interpretat el Concert p er a flauta de Carl Nielsen amb la Simfònica de Palma. És un dels grans concerts del segle XX. 1 t 'adones que tot i que la part solista és molt difícil, també ho són les parts de fagot, trombó i clarinet. Hi ha molts diàlegs amb diversos inst raments i les seves parts són realment difu;ils. Però a /.a fi allò que dóna per.~ o­ nalitat musical d 'un concert és el solista, no el director. Reconegut amb tots els seus mestre<;, situa. p erò, en un lloc d ' honor· l a figura de J eru1 P icrre Rarnpal, amh q u i ha tingut oportunitat de trcba Uar nomlwoses vegades i d c q ui diu q ue és el .flautis ta q ue més ]i agrada. Després ampliarà el testimoniatge de la seva estima. E l fet d ' opta•· decididamen t i exclusiva pe •· la via solis ta ofereix, j mlla mcn t amb l' avantatge fon amental de la llibcr·ta t d ' acrió , alguna con trap artida no gens insignifican t. - Fer-se u11a carrera - i aquestn paraula no m!acaba d'agradar- un mateix sempre és difícil. Depens de representan ts per als quals també resulta difícil vendre m úsica. Tot i que les possibilitats tíltimament s 'han eixamplat molt, sempre són. petites. El meu procés ha estat laboriós i lent. En aquesta f eifla mai no s'acaba d'aprendre . Jo treballo fo rça aquí, p e rò també a fora. Fora tens més fa cilitats, p er exemple, per enregistrar discos. Aquí és molt difícil. Només en el.s prime rs quatre m esos de l'any passat vaig enregistrar-n-e dos. Aix ò, aquí, és impossible. T reballo p er a una fi rma alemanya. El primer v a ser g ravat a Varsòvia amb l 'orquestra de cambra d 'aquesta ciutat. Cornprèn quatre concerts p er a flauta i orquest1·a de François Devienne i és el primer de la integral d 'aquests concerts, que comprendr à quatre CD que comprenen els tretze concerts d'aquest compositor. És la primera vegada que s'enregistren i per a mi és un proj ecte molt important. El segon disc q1te vaig enregistrar al-eshores comprèn els concerts per a flauta i orquestra de Moz art. Ho vaig grav ar runb la famosa Orquestra de Cambra de Moscou i sortirà per Ensayo. És el meu. primer disc amb un segell d'aquí. Feta aq uesta rugrcssió en h1 parcel ·la discogt·àfica , pa rceJ.la a la q ua l Claucü Ariman y ha .. PANORAMA - tt mi això no em crea t·a¡J 111(' d ecil rrec d e consciència. La flauta és ILII instrum ent ontiquíssim , qu e sempre lw estat sotmès a processos d 'et·olu rió. El model a ctual data cfp mitjan del segle passat. en qnè es va a con seguir· trobar ollò qu e es busraea. Per alt ra p art, t>s P l'id t>ll t que f? s millor f e r mtísica amb un instrument qu e pot tocar m és ll Otes que no amb llit quP en pot tocar menys . Tot oixò d els instrume11ts antics és una cosa interessant , p erò no per nquPst motiu s 'ha d e limittll' el repe rtori. l/ i fia ta n tes ('O S P S que !tan ca tw iat , que l 'illstrum ent és nom és una anècdota . t 'instrument és un mítjcl, no 1111 fi. /,a música , lafan els mLÍsil's. 11 0 els i11 strnments . La c-onver~:~ a s'ha produït t' li eJ t o m Í's d is tès [J nssihl <• . En !HflH ' HI to qut> a fa voreix, s oh t·c·tot , l' I c·a t·à C'tt> r i la human it a t nhs olu luuwnt lliure i rela\.ada d f' l ' inl t• t·loeuto r , no gen s clonat a aft·i,uga t· co nccplt'S a mb t•lu e u h nH· i o n s d el i b c ra el a mc· n t lnlll !>CC'ndt•nts o a mb ft·as c·s JH·cl(•n s iOM'!> fi t' l' a J' an t ologia. En ac¡LH'Sl t o que fa poH:. ihl t' tamb(· Ja s eva con crp r i ó poclt·ícm dir "'esportiva ", no gl'lHi fot·nt<tlis ta ni e nervant d e lc•s c-oses , que té l ' inte rlocutot·. l':n aqu es t to, f'n<' ara. pro pi d ' un artis ta que> . s i b é viu a mb s a ti !>fat·<·ió t'ls importants atol" "11pe t·ats t•n la :-.eva p e r altra p a t·t pui xa nt <·an·era , toca df' p e u!> u l<'JTa i no preté n d e cap dt• It-s lll<tn e t·cs t•s tir ar més el hra«; <Jll<' la mà tH'~a a I ' hora dt• I' a ut oco ns id e ració p e r sonal. En a qut'!i l to , a la fi , qu f' p e nnr l una fo t·ça dila tada i còmoda r <·la ció ¡w r .,o n a l i una à mplia gamma d e <'Omplir itats. La prr!'lon aJitat d e C la udi Ar·ima n y. e n lot c a ~, n o quNJu ri a s ufi('.Ít'nlment perfilada ... i oblid fss im un detall Jwn o;igni fi catiu. En el seu currículum no fi gu nl ni tan sols un d is nt>t títol a<' IHiilmit . Ni. p e t· d escomptat. St'mbla importar-H gen s ni mi ca. Lna altra rialla fran ca cic les qu(' ha pt·odigat alllug d t> la con' ers a h o confirma plt>na nH'nt. tW . Je an Plerre Rampal i Claudi Arimany, amb l'Orquestra Josef Suk de Praga, al Festival de Lllvla l'estiu de l'any passat pt·c>slat u na aten ció espee.ial, reprenem el diàleg en el St•guimcnt dc la seva t t·ajectòria pt·of<·ssional, en la qual se li fa difícil d e trobat· albruna fita esp ecialme nt decisiva. A mh prou f<'lllf'S li arranquem el sen debut a l P alau dc la Mllsica Catalana amb la inle t·pre tació , juntament amb Madrona Elias, d e la integt·al tle l'ohm de Bach per a flauta i Ot'qtwstra. També el concert ccle bnH a la Sal a T xaikovski amb l' Orquestra N acional dc l'U RSS i <'I que va f er m és r ecentme nt, el mat·ç de l'any passat, amh la mateixa formació i amb la qual va enregistrat· els Conce rt.~ en Re i f'n Sol d e Mozat·t. El salt de l'Atlàntic, conc re tat en dos concerts que va n tenit· lloc l' any passat a D e troit .i Chicago , també cons titueixen p e r a c U r·efc·rèn cies importants el<· la st>va carno:t·a. - En guardo un record molt bo. Vaig tenir crítiques molt fa vorables. Confio tornar-hi aviat. P er a Claudi Ariman y la llauta és un instrument que oc·npa ja u n ll oc des tacat entre el s s o li s tes . l remet a la t asca endegada p er l'esmentat Rampal en aquest sentit: en el de donar protagonisme univer sal a l ' instrumcnl. - És Rampal qui ho va a conseguir, recorda Arimany . Ell és el primer gran instrumentista de vent feu nós cuTett del món. I això t,ots els solistes cie vent li ho h em d 'agrair. Va aconseguir que lct flauta entrés, juntament amb el violí, el piano i el l'ioloncel. a .formar part d els g rans instruments solistes, en ig ualtat de condicions . Ell va ser el qui va donar el gran tomb. S'h o va proposar des del primer moment i ho va a conseguir grc'tcies (t la seva manera d'interpretar i també gràcies rL la .seva personalitat. A Claudi Ar·imany, li agrada la vida de rodamón que compor·ta la seva prof('ssió i la seva mane r a concr e ta de viUJ·c-la ... -Estableixes contacte amb mrísics que tenen una v isió diferent de les coses i tot plegat enriqlLe/,x. - La flauta , té ¡u·ohlc mes de t'epCI·tori'? -Després del violí i del pia no és l 'instrument que compw amb un repertori més a mpli. Una altra cosa és qu~ tot ting ui una gran qualitat i que sig ui ben conegut. Per altra part , resta molta cosa per editar. -Compta tarnbé amh un I·ep e rtori contemporani? -Sí, p erqnè és un instrument molt dríctil. } això és justament el que bw>quen molts comp ositors. Sobre la inteqlre tació de música pre-clàssica amb ins truments modet·ns, obst>r va: Ad éu a La Co va de l Dr ac (1 96 5- 19 91 ) per RICARD GI LI A questa fi dl' 199 1. als ulï•·ionals al jazz t' li s ha aJTihat la nolÍ1·ia dt•l ta nl'anwnt d t' La CO\ a dt·l Dnll'. t'I lo<·<d dl' Bar<'t'lona <(lli' dt·s d<· fa m(•s nnys oferia rq;ularnwn t aetnal'ions de m(J!>Í<·a de jazz. La raó deltancamt 'llt !wmbla qu<' Í's la imp<lssibilit al , JH'J' man<:u dt· c:ol·lalwrac ió dt·ls Yt'Ïil!> dt· l' immohh·. d 'cfccluu• · 1 1'~ r efor·ntt'!'. que la normativa dt· s <·~ m·etal at·lual C'\igei:-.. Cal qut• t•ns avanc·ent a cJj¡· qne t•l JII'Opit•tar·i tic J' es tablime nt ha u11untiut l'oiH'rtm·a, d' UIJ LÚ a pne temps. d ' un nou local dt· lt•s matei~•·s caraGL<·r·ísti q ues, t•l qual portartltam hé t•lnom eh- La Co, a df'l Drae. És obügu t , peL·ò. ft•r· una mic·a d'his tòria cJp) que ha t'!'ila t atJUt>Sl local e n la' ida CLLltural barcdollina i. <' 11 pm' tic ular. <'11 l'amhii'Lll del jazz. f'l1 e ls darre •·s ,·inti-t'ine a n ) s. Hcculcm, doncs, en .-I temps . Eus tl'Oh<'m a mitjan df'ls an~ !'. !'l<'ixanta. Fa poc lt'lllp:. qm• h a stwgit el fcnonw11 de la o va Canç6, el qual ha ting ut una b o na acollida en molts estaments d e la !-.Ocie tal ca tal ana. \lh'liDS dt•ls promoton d 'aquest moviment . r·o m Ennen¡.(ol Passoh1 i Josep M. Es pinàs, tll'ganitzen una socif'tat ( IJ t\CSA) c·om a ins lnnnenl de s uport i promoció dels nous ca ntants . Sor gl'iX així l'••ditot·a diseogrà1ïea Con cènti'Íc que. a l' i{-.rual qut· EDIGS,\ , l' s dedi('a exclusivanw nt a l'edició d e diseos e n català. Gls })I'OjN·Lc•s d ' aquesta soeiclat , però, no s'a cabt> n aquí. Amh molt bon critet'i. consid<'ren qui' conv€- intt·oduir la c:wnçó e n la v ida quotidiana dc•ls c·atalans i no limitar-la n omés a ls r·<•citaJ aïllats. CfllC b O\ int agaft>n <•I caire tit·w nt a seriós, una mita t•nca r carat, d e la lit(u·gia reivi n dicativa. P e r· popular·itza t· la eançó e n to ts e l secto r·s d e la so- ciet u I <·a tala na . no nom{•¡, en mPs con M·ie nts. cal donm·- li lamhé un tn més informal. més frí vol. D ' aquí &or·geix la idea d e <'l'N il ' un lot·al no<'tu nt on hi hat,ri . naturalmc·n t . ea n ~6 ('a lalana , ¡wrò tamhÍ' hali i <>sp<·c·tade. Així IH·ix La CoHt del Untr' el 1965. ~o c••.l insistit· c•11 Ics ¡.wL·ipl·cies per l<·s quals passà aquest local dtt ru 111 nq u e lls anys difíC'i ls . Les COat•t•ionS, Ull11'11 a<'<'S dC' la IICHmenl i. <'n alguna oc·asió. ella ncament t•ft·etiu. l'orf' n dific·ultats l(llt' llOIIlÚS l'c•nlus iasme i l' abJH•gaciÓ clels promoi(H'S de la Cova poguc•t't'n superar. -vtalgrat aque~ls <'ntrebaru·s . la tasca diària anÀ ft·nt foral i, així, la eanç;ó <·omt'JH;a, t• n certa nwsura. a " normalitzar -se ... .\mh <•I temps, la pJatafor·ma cuit u ral rle l a Cnva s· ami eixamplant. Així. a<·ollí expos ieio ns d c pintu 1·a. indoguÍ' PI •• teatre de caban·t·· en la st•va pl'ognunaci ó i, tamhé, ohrí]ps portes a la música d C' jazz. En ac¡u ell mo mt'n t vai~ 'illl·e molt dt' prop aqu<'!-.La entrada d el jazz c•n La Cova dd Dra c . Elmc•u parP. l"a rqnitcelC' .J oaquim Gil i i Moros. gt·an afi1·ionat al j azz. Ot'ganitzava des de come n \·a mcnls dds a n ys Sl' ixa nta unes uudicions I'Otl1entadc·s d e cliscos amb la finalitat de donar· a conèi'\.t't' aquesta mú ·ica . .\quPstcs ses!-.ions, qu e <'s fei en Pis diumeng¡•s al matí a casa nos tra. s · anomt'nave n a udicions de La Locomotora .\('gr·a' atesa r altra gl'Hn aft'cció dC'I me u pan•: el fe nocarTil. Va al'l'ibat· un mome nt. però . qu<· a casa ja no hi cabíc•m . A.leshon•s e l m eu pare . soci d ' HACS·\ i a mic (>ersonal d ' Ernwngol Passola , comentà a aquest la possibilitat d e ec'l<'hrar Ics Sl'!-sions de La Locomoto1·a Ne¡.,r¡·a a la Cova cit-I Drac. La pr·op osla fou hcn rt•buda i, d 'uquesta ma rw r·a, la tanlor del1966 tingué lloc la pt·imera élllllició aq u e ll ~ matinal dt' d is<'OS dt' jazz a la Cova . A part d c les audicions de rlisc·os. s'o q~anitzaven a lg un es scs!'.i tHI~> excepcional s amh l'actuac·ió el e músic· s c•n 'iu. com la que 'a (H'Otagonitz ar d trio d c] p ianis ta fra•w<'·s .Jimm y Hena. Mrs tan!. J' all) 1971. en Ull d 'aquests I'O ll ('C J'tS matinals, l'S JH'CSent à pC'r· pl'iment ve¡;ada en púhlie l' orquestra dc La Loeomoton t N('gra. De tota manera. t'n aquella è poea , t'lmo n opoli dd jazz en vi u a les nits ],mTe lonii1C'S e l tenja el .Jmnboret'. aquella mítica cava situada en uu n tcó d l' la Plaça Ht•ial. Duranl aqul'lls a n ys pogué r·em con f' ixc•· personuhne nt i f,.,. amistat antb els ja;:;;:;men de gra n catego ria que a llí aetu aYen: Bill Coleman . [Jal Si ngc•r, Albert N ic holas, Guy Lafille , t.•lc . Ant b(·. ell969 el J amhon •c• tancà les !>eves portei.. i es pL·oduí, a ixí. un h uit important e n la vid a jazzísti- <·a dc Barl'dnna . D espr·és dt· rumiur·-ho un tt•mps. J oaquim Cili Jli'Oposà al S<' ll) or Rumon Tonlc•ra (qut• s ' havia e· on Vt•rtit e n el pr·opietari dt·la Cova e n dt•sfer -St' la socie tat lJACSA) la possibilitat d'inte ntar omplir aques t buit deixat pd .lambor ee t'n dcsa pad·ixcr. Ramon Torde ra l'acce pt~t. Nasque1'!'11 així lc¡, ~il 'i d e Jazz el<- LaCo' a d e l Drac . na set ma na al mes hi hauria jazz a la Co va, JH'Otago nitzat p e •· un solis ta dl' talla int<·•·naciona l i acompa nyat per músics d el país. La prime ra arluaciÍ> fou la d t'l sn xofon is la rwgre nor·d-ameri cà lla I Singrr·. ri mes de frhrer de 1972 . Durant aquell an) i els scgii<'nls ar·tu an•n a La Cova del Dn.w grans fi gures dC'I jazz , com Bill Colt>nUln , B enn y Watet·s, \Ib ert rj('holas . Gu y Lafittf> . Memphis Slim , etc. Cal fer esnwnt de ]a me ritòria feina cl' a ('Otnpanyam rnt que dugueL'en a ter·mc alguns dels nost1·cs ruillot·s Darrer concert oficial a la Cova del Drac, el passat 3 1 de desembre, amb el grup d e Tete Montoliu (al piano) ja::::::mPn, com el p ia n ista Lleó Bone ll , t'I hatf't·ia Josep FatTcrt>s, i aquell t'x<·cl· lent eonlt·ahaixjsta !>UÍS rl'sicl<'n l a Castelldefels . E ric Peter·. Dc tota mant>ra. no era sempre fàcil trobar· músies disponibles pt'r aeompan) èll' d s solistes que acltHI\ e n a la e ( ) \ a. Re¡·onlo q ue en una ocaHiÓ e l' e tt't'à saxofonista B(•nny \Vatcr·s haguf> d 'afrontar u na scssió amh l'{mic- a<·ompan ya nwnt de half't·ia i eontruhaix, per nuuwa dc pianis ta. Donant mosln'A d'u n gran prol'cs;¡Íonalisnw i dc <·om¡H·ensió d e Ics nos tres dil'ic·ultuts, dectn à una ac:twwiíJ lll(' morable , multiplirant t'ls SI' II S solos, tant a l saxo trnm· com al S<l'-O al t i al darinN. sense t·onc·cd i t·-sc ni un r·espir . Com a M'Ss ió nwmor·ahle, r«.>co r·do una attuac·ió d<' Bill Coleman , a la qual s'afcgí de forma espontà nia el s a xof(lnista Pony Poindexter·. S'or ganitzà alcshot'C!I una formidable jam session en què e ls do:; :;olistes ri valitzar e n. no tan so ls l'n el domini dels inSti'UilWillS I'PS(H'I'liu s, SlDO, sobr·etot , e n uns d i àlegs vocals rn seat qur, p el seu humor· i el seu swing, f<' r·en t•sc latar d 'entu sia snH• t•ls afieionals a llí prl'sents. E n aqnc·st punt, cal dir que La Cova del Drac, eom a eava d e jazz, tingu(.. tant aJeshores com <'l1 els a n ys següents, Lm raràetcr méos avia t a típi<·. o r esponia a la imatge· qut' la g<•nt h a bituahne nt es fa d ' un C'lub d e jazz. En això el'a tot el conlt·ari el el .J am ho n 't'. t'I quaL amb la S{'\ a anrui t<•c·tur·a de voltes baixt's, la molt c•sc·a:.sa iHuminació i a que ll púhlir lwterogeni. p t·opi dt' le:. nit:. el<· la Rambla hareC'lonina. clona' a molt més la imatge c•st<•r·cotipada que hom té d'una rm a dt· jazz. La Cova d1·l OnH' , t•n ea nvi , amb la seva d ec·m·aeiÍJ i mohilitll'i inspirats en els ea f'ès dc• prim· i pis de segle, la disposic-ió dd públie al voltant cic 1\~s c·cmu·i , i Iu mateixa qualitat el' a ques t p{rhlic·, tl'nia un to més fonnal i , a vcgad e¡;, nn a mica rígid. No obstan t uix<) , sempre fou d 'agr·air· <'I s ilrnci q~tc· generalment r egnava durant lt·¡.¡ actuacions. D<• vegadC's era ci nta teix pí1blir el que fe ia eallar· c•ls esporàdics xcrrain·s que ai,.N·nvcn massa la veu . En getH'r·al., rwr a l púhlic de la Cova, la m(rsic·a era allò primer·. Em S<'mhla <fil<' els músics la valo r·ar·en. aquesta actitud. Quan e l meu pat·e, cap al1975, es retirà d"aqueslt";, aeti d t at~ tan mogudes . La Cova del DnH· S('guí oferint. amh més o menys r·¡•gu la l'itat, actuacions de m{rs ic:s importants . Fou l'època t•n qui' h•s nits de jazz eren ani madc•s t'('gularment per un conjun t a no mPnat The Preache r s ( I~! s Pr·cdic:arlor s) que diribria el vctenl lJatrt·ia Josep Fan·cres , el qn al, voltat d<' músics locals, aconsegu ia comunicar a l públic el seu rnt usiasmc i amor per a a qu <'Sta m úsic-a. A finals d e ls setanta la programació dc músics de jazz a La Co- 'u dt'l DnH' agafa 11na nm u l'lll Jit' llt a ~ràl•it·~ a la t'OI· Ia hor:wi!1 qtH' oft' l't'i"\. r a~sol'Ïa<· i ú dt•l:. \mies dt•l Jau. ' ïnit-ia aksho,.,.~ una noHll'Lapa. tan hrillant , o nH''"· qut• la tlt• lt·~ \ its de .l nzz m·igin a l;.,. De~ tlt' 1979. i a l llarg del~ Ull)~' uitanta. passa Jll'l' Ln CO\ u del Dnte umt molt impor·tant q11antitat òe :.o li s te~ i t'Oli junt~ dt• la mí·~ ~ran eatt>guriu. En a qu ..s ta i>po<·a ac·ttwr·c n s ut•c·t•ss i' ament Pis tt·nmrwtc•s '\ ulla C't' Ü<l\ t'11JHH't, rla tTy ''SWP!'lS'' Edison , .J o•• t'WIIlllll , lt-ving S tok.-s. Bill B!'rry: c·ls saxol'onistt•s B11dd y ' l'ate. Ecldit• " Lcwkja w" Oa vi~>, Billy Mitdwll , C lifl'ord Sc·oll. Tc•dtl ) Edwards, Pt•t·t•y Fntn<·<·, J immy Powell , Ead \Varn·n, C u ) Lafi tte, llal Singt•r·. , pilH• Robill!>Oil: <'ls tro lll honi!>tt•!-1 \I Gr·q, Gt'rw '· Mi~hty Flt·n" Connor s, Lmt Bl tu· khtll'll ~ ¡•I:. piani~ te~> Rt·d Ric·h anls, Ralph Su tton, S ir C hadc·s Thompson . Ra ndy Wetson , C liff Small:.; l'I:. m·ganis tt•s Wilcl Uili D fl\ is. Lonnir Smith: t>ls guiturri..,te:. .J olm Cnllins, Dic-I<) 'l' hompson , M eh in pa l'I<s. a I han Pagt•. Raphai'l Fay s~ l'ls <'on tr·abaixis t<·s Jimmy Wood t•, Lt'O nar·d Gaskin ; l'ls batt•t·it•H Oliv<'t' .J ac·kson, Miehacl S il va, Gt•o¡·gp G r·ecn; lt>s ca nt a nts CutTit· S mith , Adrie nnc Wes l , Li z M1· Co mb , C lt•nwntine J <m< ~s, i , naluntlmt'nt, m úsi<·s locals <·om Tt>lf' Monto liu , Benjamin Leon , La Locomotora egra, l'ls gnrps d(~ T <· tTassa, etc . Aq11esta llis ta r esulta impn•ssionan t i ¡;;itua La Cova dt'l Dni<', durant aq uesta èpoc·a . a l ni vell dP lt>s millor·s ca' es de jazz ew·oJWt'S. DatT!'ramt'nl. a par·t de lc;, <H'tua<·ions dt> músics intt>rnacion <ds. st> celt'braven st>lmanalmE'n l jam sessions, e n lt>s quals qualsevol mítsic pndia actuat· d<• matH't·a espontà nja, j um·s altres sc•s!iions d ed icades a l'estil t'W O rl('ans, que tl'nien un públie lïd<•l i t>n lusia!ita. A•¡ues ta és, t·esumida , la història dc La Cova d el Drac com a C'ava d t> jazz a l llarg d e tols aqtws ts anys. Esperem qu e amb l'obertnr·a d e l no u local aquesta història es p11gui p<'r!Jongar encar·a molt m ~s. PANORAM A Concurs permane nt de joves . ' Interpre ts Bastià i Bastiana, o un bell exercici d'alta escola j oventuts Musicals d'Espanya convoca per als dies 23, 24, 25 i 26 d'abril, a la ciutat de Codis, el seu Concurs permanent de joves intèrprets en les foses següents: violí, viola, violoncel i contrabaix; guitarra, vihuela, llaüt i resto d' instruments d'oquesto família, i arpo . S'estableix un primer premi dotat amb 200.000 pessetes i la participació en el concert de guardonats o l'Auditori Nocional de Música de Madrid, així com uno giro de concerts. Tom bé s'atorgarà un segon premi dotat amb 100.000 ptes., i diferents beques d'estudis dotades amb 50.000 ptes. Els participants han de tenir 25 anys el 31 de desembre de 1992. lo dato límit per o inscriure' s és el dia 26 de març. Tom bé s' anuncio uno convocatòria extraordinària preparatòria al Concurs Europeu que se celebrarà o Espanyo el novembre d'aquest any. Els instruments que inclou aquesta convocatòria són violí i flauta, i s'estableixen dues categories de participants: categoria infantil - nascuts el1975 o després-, i categoria juvenil - nascuts entre 1971 i 1974. D'altra banda, el passat mes de novembre se celebrà uno altra edició del Concurs permanent de joves intèrprets o Bilbao, dedicat o les especialitats de música de cambra i cant. El jurat, presidit per Xavier Montsalvotge, atorgà els premis següents: Fase de cant: dos segons premis per o Olga Pitarch Mom pel i Anna Cors Borrell. Fase de música de cambra: primer premi per o Asier Polo Bilbao (violoncel) i Alfonso Rodríguez de Moribona (piano); dos segons premis per a Ano Briones Rodrígues (tlouto) i luis Rodríguez Martínez (piano), i per al Quartet de Saxòfons de Còrdova. Lo beco d'estudis fou atorgada o Poblo de Noverón Urrutio (violoncel). • N o st>mprc els gnms hip<·rconsa g•·a ts i hipe t·valot·ats fornei xen ) ('S manifestacio ns musicals mc-s itTe nunciablcs. En un sentit be n oposat , a vegades propostes de p<'lit forma l pt·otagonitzadcs per a r tistes no t~ n c im ­ bellats, o m<-s concreta ment c·n aques t ('as "en car a" no t·n eimbellats, pod<>n oferir r esultats altament n~co n fortants . Les representacions qm• c·s tà oferint l'Aula d 'Òp era del Conser vato i'Ï ."' upe rior del Lic·eu d c· l'òpet·a Bastià i Bastia n et, con sl itueix clins el<> l<>s limitac·ions pt·òpies d ' un món escassíssim d<• r ecursos, un a fJ t'Opos ta d ' nn considera ble in tet·ès i d ' u ns r esultats absolutament esplè ndids . Hom pat·teix d"una partitlll'a molt simple, composta p er Muza rt essent t'ncara un infa nt pn·adolescenl, <:entrada en una fa cècia amorosa e ntre dos jovl's camperols enamorats . amb el contrapunt d ' un tet'ce r pe rsonatge que? fa d e savi mitj ancer en el con nïc tc . Tot és scnzi l, dat· i transparent i al mateix l~mps farc it dc g•·àcia i d'ingenuïtal. La vet·sió que comentem lt'nia e l segeJJ explícit d ' un tre ball "escola r·" en e l sentit que els seus p r·otagonis les són joves estudiants dc t~ant , encara ftuccn fas e avançada. dir·igits en la part musical p e t· la r·esponsablc d e l' Attla d'Òpe ra d e l Liceu , Ca rme l3us tamantc. En tot ca s, la dimen sió escolar va q ued ar L•·anscen dida en el ni vell dc> trchaU d ' alta I'Scola. De ven!ió impor·t<tnt en si mateixa, d 'una to tal idoneïtat t'nll'C ohje ctius i n •suJtats. I e n aquest concep te d ' icloneïtat cal situa r no so lament la eabdal par·ccl·la vocal s inó 1umhé I' escènica, r esp on sa bilitat del jove dir<>c lot· d 'escena, J oan Antoni Sane hez , que va f<' l' <>lmit,acle de, a mb molt escassos •·c·c·ut·sos de producció, bas tirunmu ntatge r ic en matisos i s ubti lt:ses . Tot plega t va al'l'odonir un produNI' d ' una gran va lidesa dins de la seva delibenda manca de pre t('nsió. D e coh er è ncia intf'rna, d<' fluïd esa i d e conseqiiència . Hl's no hi e r a de més ni dc men ys; tol obeï a a una cont·c¡wió glo bal fid e lment seguida. I e n aques l st'ntit del tt'e hall lligat i al mateix lt' mps mancat d ' afanys exhillic·ionistcs, tamb~ l1i lra via lloc pe r· a la mostrac ió nu clc liherada , ¡.¡c t·ò inevitable, de ls dctalls d 'excepcionalitat c r eativa individualitzats en l' aportació d c la sopnmo Rosa Mate u , un nom que ca l r etenir inevita blement. e J unmc Comcllru; PANORAMA Cursos de W outer Moller al Conservatori Municipal MIKROKOSMOS En la mort de Daniel Gautier E I Palau de lo Música Catalana està de dol. Sobtadament, ens ho deixat, el proppassat 23 de gener, fulminat per uno crisi cardíaca, Daniel Goutier. Al gran públic, aquest nom, probablement, no li dirà res. Però els qui freqüentem el Palau per raons vocacionals o professionals, i molt principolmentels intèrprets habituals, sentim i senten lo punyida d'uno mort inesperada: lo d'un home bo, amatent sempre o l servei exigit per lo seva condició de tècnic de llums de la solo de concerts, amic lleial i franc. No. Els projectes, na reïxen només per lo capacitat de lideratge d'uns directius, ni per lo correcció d'una planificació global. Reïxen, també, per la disposició personal dels qui han de traslladar en fets uno opció acordada; uno disposició que, quan és aplicada o alguna cosa profundament estimodo, va sovint més enllà d'allò que, estrictament, li correspon. Aquesta disposició singular, Daniel Goutier la tingué en grau eminent; i l'exercí generosament durant trenta anys com o tècnic electricista, a les mans del qual era dipositada uno port no pas petita de la bona imatge del Palau -en allò que afecta la normalitat de les sessions de la sala. Daniel Gautier (en Daniel, com era anomenat col·loquiolment) fou pres, com tants d'altres, per l'aura del Palau. I no hi escatimà esforços, ol seu servei. Els seus sòlids coneixements professionals, enriquits per uno dilatada experiència, eren doblats d'unes insòlites habilitats que deixaven admirats els profans. I des del seu quadre de comandament al darrera de l'hemicicle, en les sessions públiques, i en tots els treballs de manteniment, ve~là sempre perquè tot anés llis; i ho aconseguí. Amic dels seus amics, respectuós sempre amb tothom, es complaïa en el caliu de l'amistat, amb aquells detalls que pinten lo bonhomia d'uno persona: l'interès pels altres, els acudits de bona llei o (quan s'esqueia) lo demostració de les seves habilitats culinàries ... Daniel Goutier es féu estimar. En acomiadar la seva despulla, tots -amics, companys de treball, representants qualificats dels organitzadors musicals i dels intèrprets- érem conscients que dèiem l'adéu terrenal a un home íntegre i honest; a un home bo, que ha deixat una petja exemplar. PereArtís O rganitzat pel Oepartunu•n t de Músiea Antiga del Conser va tori Superior l\1unic·ipal dt' Música de Barcelona , el c·ont>gut violoncel·lista holand~s i espN·ialis ta en violoncel barnw Woutt·•· Moller va im partit· un e· u n i de violoncel en aq uest ec·ntre, Pis dies 13, 14 i lS del p assat me¡; d!' gener, u n cun; que tindrà t~o n ti­ nuïtat els dies 6, 7 i 8 dt•l fH·oper mes d'abril. Woutet· MoUer és actu alment membre de l 'Ams terdam Fo•·tt•piano 1\-io i violoncel solis ta cie la cèlebre Or·qucs tra del egle XVIII, que dirigeix Ft·anz Bdiggen. Ha format part d c conjunts tan importants com el Quadre Hotteter e o el Quartet E te•·hazy, ha r ealitzat innombt·ahles enregis traments discogt·àfics, í ha estat distingit amh el P r-emi Ed ison per la seva gmvació dels Trios de Haydn. És especialista en la inter·pretació dc Ics Suites per a violoncel sol dc .J. S. Bach i ba donat con certs pet· tot el món, com a solista amb orqucs tt·a o, esp ecialment , amb el clavecinista Bob van Asperen. Realitza activitats docents al Conservalot·i d 'Amsterdam i a la Universitat de Salaman ca. Darrerament ha gravat per a Emi Internacional les Sonates de violoncel de Vivaldi i els Concerts de Bocche.-ini. En aques ts cursos (centra ts en les Suites per a violoncel sol de Bach), Moller ha acreditat uns dots pedagògics notables i una visió àmplia dels problemes intct·pretatius inherents a Ja música antiga. -Instruments originals versus instruments moderns? -Evidentment, no és el mateix un Steinway que tm clavicèmbal; darrerament ha aparegut un interès generalitzat pels instruments originals, però això no vol dir pas que el.s instruments moderns no siguin bons; és clar que són bons! Però un tipu-S especial de mrí~~icu pot ser (dic, so/amPli f , '·pot ser") mh interessant si s 'interpreta amb instruments original.~ . Per exemple, penso que els Conrt'rts per a ela vi cèmbal de 11aclr són més interessants toc11ts ftmb Ull clatJicèmbal que amb nn pia11o; però hi ha piani.~tes (un exponent del qne dic és Clen Cou/el) que poden ser m és intere.ssants qne un ela uicembal·li.sto senst> c"p idea. La interpretació depèn de la idea de la música que aporta, de quina cosa volia dir el compositor. Amb l 'instrument original tenim més facilitat per arribar a aconseg uir expressar la voluntat de l 'autor i encertar, a més, el color veritable. Però amb un instrument modern hom pot arribar també a obtenir aquest color, aquesta idea de la música. Jo mateix vaig tenir una educació amb el violoncel modent. - Quins violonceJ.listes admh·a més? -Sempre responc el rnatcix: Boccherini; perquè ha estat l'únic viol.oncel·lista que ha escrit música interessant; els seus Quintets de co1·da són d'una qualitat extraordinària. Entre altres intèrprets que m'agraden, destaca Pau Casals , per la seva reintroducció de les Suites de violoncel solde Bach. En l'intèrpret, la tècnica és nwlt important, però la tècnica no serveix absolutament de 1'es si s 'obliden les in.tenci.ortS del compositor. Casals va trobar una interpretació molt acttra.da de les idees de Ba~h. El proper "sLage" d e Wouter Moller al Conservatori (6, 7 i 8 d 'alH·il) se1·à dedicat a l a música violoncel· lística d e Boccberini. E l curs és dedicat als alumnes oficials d'aquest centre, però també és obert a estudiants de violoncel d'altra procedència. e Carlos GerviUa 89 PANORAMA Càtedres P. Vallribera i Lamote de Grignon al Conservatori del Liceu A - 16 136 quest curs 1991-92 es caracteritzo per la consolidació de la línia pedagògica que segueix el Conservatori Superior de Música del Liceu un cop estructurada la nova Junta Directiva que es formà ja fa més d'un any (amb Manuel Vallribera com o president i Anna M. Albors com a directora}. La seva línia pedagògica es pot resumir en dos grans blocs: incidir en el llenguatge musical des dels inicis i treballar a fons la música de cambra. A aquests dos objectius principals, s'hi afegeix la tosca de limitar, en el futur, el nombre d'alumnes oficials (mesura que, ara per ara, no afecta els qui es troben en cursos avançats) amb la finalitat de millorar la mitjana de temps entre professor i alumne. Així, aquest curs compta amb uns 2.000 alumnes oficials (un 1O% menys de nous alumnes}, una vuitantena de professors i una dotzena d'escoles de música filials a tot Catalunya. Cal destacar, també, l' existència de les càtedres d'instruments de pua, d'arpa i d'instruments de cobla. El Conservatori del Liceu té també una orquestro de cambra, dirigida per Jaume Francesch, i formacions corals. D'altra banda, és previst que el mes d'abril es presenti una cobla amb la finalitat de potenciar les audicions de música genuïnament catalana per a aquest tipus de formació orquestral. També, el passat febrer, el Conservatori del Liceu adjudicà la càtedra del mestre Pere Vallribera a la pianista Anna M. Cardona (professora titular d'una càtedra de piano d'aquest ConservatoriL i la càtedra de Joan Lamote de Grignon a la pianista Anna M. Albors (directora del Conservatori). • Nova política musical de la Fundació ''la Caixa'' n ('ÍcJ(> dt> (jll<lll't' I'OIH't>l't S relaeionats amb l't''- pusic·ió de víntur·a declic·adu a \1od<·s t Urgell inieia la nova polític·a musica] de la Fundació la Caixu. E ls tr·¡·ts principal¡, s<· l't'lllr·t•n Pn la realització de c·idc·s virwnlaLs a algunes cie les <~xposieion s d c plàs tica que ¡H·omon l't·snwntada Fundació, i l' itH'J'I'IIII'Il l rle les activitats formatives, 1a11L Jll'l' a intèrprets t·om I~~''' a p{rhli!· en geueral. Al m ah•i" t<•mps , t·s mantindrà el 1•'estival dc Mús ica Antiga, t¡ue t>nguan) a ssoleix la quinzena edició i qu<' sÏnl'erirà clins del F<"stival ell' ll's \rts i tamb é el F estival dc F la11wnc•. que· el> di posa a 'iur·e la Sl' \ a c·attu·z<·na convocatòria. Per a ltra par·t. <·s diversificaran els marcs d ·actuació al1euget·int així el protagonisme central que a ssolia Bat·e ~·lo­ na dins dt>l hloc tl(> l'a<·tivitat musieal de Ja Funda<· ió la Caixa. P el que fa a l ' activitat fol'lnativa, en e l núme r o anter·io•· jues va informar del Prognuna cie Música 1992 e ndega t juntarnrnl umh la Fundac ió O rfeó Cat alà- P a lau de la Música Catalana. Així ma te ix, s · anuncia la cd t•IH'al'iÓ dl' I (} III tagc llltcrnacional de Músira d<' Cambra. Tamhé s · anuncia la cn•ació d ' un nou stage, qut> tindrà lloc a Santiago dc ComJI()Sic l·la, d<"dicat a la música barroca i que ditigirà Hclmuth Rilling. Aqu est stage PS realitzarà <'n eol ·laboració an1b el Minis te ri de Cultm·a i l'Ajuntament dc 1\·smt' ntada ciutat gallega. El Fes tival de Música Antiga tindrà Lloc a la Basílica de Santa Maria del Pi i entre els intèrprets més dt'stacats c al a ssenyalat· f' l eqi.it'ntia Koln i l ' En e mblc Or·ganum. Hom manté la tradic ió dels toneet·ts d e Setmana Santa amb la 'er·sió de la Passi.ó segons sant llateu de Bach, i d e ~a dal amh El JJessies de Handel. El pl'ime r·, a c ura del CoiJegium Vocale i la Chapt'lle Ro yale dirigits per· Philippc H en-eweghe. i el segon. e n u na ve•·sió del Cot· dc València i la Scottish Chamh er Or·chestr·a dirigits per Antoni Ros-Marbà. Assenyalem, finalment, eJ putroeini de la versió de l'òpera de Viva lcü L 'Olimpiade, dirigida per René Clcme ocic, que s'oferirà dins d e l Fes tival de les Ar·ts . • Curs de Composició i Instrumentació per a Cobla fl!l Con:.er·valori dt• \1ús ica de J; Girona desenvolupa dc's d e l passat febrer i fins a l¡JJ·oper mes de maig el Curs de Composició i Instrumentaeió pt'r a Cobla , Rotu la direcció de Joan Lluís Moralcda. P e l que• J'CS JH~f: ta a la c·ornposició d e mÍlsiea pc1· a eohln <'11 conc•·c t , a to t Cata lun ya no hi ha cap lloc on t•ls estudiants pugui11 r ebre uns mínims com·ixemeuts d'aquesta especia litat. Ates a aquesta sitnació i el ft' t que t'Vide ncia , el Conse t'\'atori d l:' Giro- na hi vol donar m1 impuls per· mitjà fi' aquest Curs . Aquest Conservatori t Í' una llarga tr·aj<'ctòria de Lt·chatl per a la co bl a . .Ta e n els an ys seixanta , e l claust•·c dc professors comptava amb un professor de tenor·a i tilile; des de llavors, ::;'hi ban incorpor·at professors ins trumentistes de les més acr·etütades cobles gironint•s . Aquest Curs és dirigit a alumnes amb un nivell de 2n . c u t'S d'harmonia i s 'imparteix cn un total d e set sessions . • PANORAMA Ressons a cinc ciutats catalanes nguany, la Sf'~ona edició clf·l c· id•• ••stable dc can çó <'atalana 4{U«' o•·ganitza el Ccutt·e d e Pt·omo<'ÏÓ MuAic·al Ressons (d<'l Ocpm·tunwnt d c Cultura d e la Ccnt'l'tllitnt), dirigit per Ramon Muntant••·, NI d t•scnvolupa simultlmialllt'IIL a C'illf' ciutats catalanes dunmt •·inc dies. E l cicle• <'Omcnçà c i passat 13 d e fcIH'e t· a Cit·ona, ViC', Mam·esa, Fib'ueres i Sabn4lc ll i acaha mruest 12 dc nuu·ç. E ls t·ccituls, els ofer·eixcn.Jmm Amèrit', Joan Isaac, Ü\'idi MoutU01·, TomNt Penya i Rosa Zur·agoza. D'acJucsla nuHlet·a es conlplei.x l'ohj<'c·tiu d'a l'l'iha t· a dife¡·ents Jnmts dc Catalunya i no només monopolitzar el cicle de can \'Ó a la ciuta t cie Barcelona. En prope•·es cclicious és p•·emt d 'ampliat· d nomlw<' de ciutats que pode n at'olli•· e l ddc i també <-s pn'vist condi4' iomu·l'antic local d c la Filmotec'a, a Ban·elona, p e •· co•n•c•·ti•·-lo <'11 un espai que acollf'ixi futures JU'og •·amucions estahlc¡.¡ cic c:an çó, així eom :wtivitals csN,}ars o •·ic utad cs a aquest ter•·<· n y musical. D'ulll·a b a nda, (>s t- n cm·te ra el [U'oje<·tc' dt• tt·obat· un lloc adetJUat p et· a d<'sC'nvolupat· un c icle de t'Ot'k. La lcmporada pns!lada , Resson s 01·ganitzà el cicle Dijous al Regina a l <Jual assistit·e n 1111 total dc 8.156 espec tadors. • E VIl Concurs de Piano de Berga E I Cc>n tr(• d'l~stuclis Mus i<·als dl' I Bt' rgt~t'chl "L'Espill" convoca <'I V IJ Conc·urs de P iano Ci uln l cito Bt•r¡;a a l qual poden partic·ipar d s pin nistt'S nasc·uts a ls P aïsos C<t ta la n s - o qui hi p o r tin t'<'Hidint uté-s d ' un any- amb una rclat no supc•t·ior als 29 anys el elia :3 1 dt' d ('sc>mlrrc dc 199 1. El cone ur;, t'S dividc' ix t• n tt·es categories: A, fin s a 28 a n ys; B, fin s a 19 <lll}s; i C, lïns a 13 an ys . Cada C'Ult•gtll'ia té estipu lat tr t>s li PòdiumsConcerts de Música de Ca1nbra i Joves Intèrprets ~ 'Escola Municipal de Música de Sant Joan de Vilatorra· convoca els 11 Pòdiums·Con· certs de Música de Cambra i Jo· ves Intèrprets, en els quals poden P,Orticipar tots els joves músics CI' edat no superior als 30 anys. La participaciÓ pot ser individual o bé de grups de cambra. Es convoca una prova per tal de seleccionar: 2 intèrP,rets solistes, 2 grups de cambra de més de dos components, i 2 duets de piano. Els seleccionats faran un concert a l'Escola de Música. La remunera· ció del concerts serà de 20.000 ptes., a les quals s'afegiran 10.000 ptes. sempre que s' 1nter· preti una obra d un compositor !1Ue pertanyi a l'Associoci o Cota· lona de Compositors i hagi estat escrita des pres del l 9 50. La prova selectiva es realitzarà el dia 14 de març i cal que els in· tèrprets preparin dues obres de diterents èpoques. El jurat serà compo,st per Albert Sardà, Lluís Claret, Angel Soler, Josep Padró i M. Dolors Aldea. La data límit d'inscripció és el dia 7 de març. Per a més informació i inscrip· cions: Escola Municipal de Músi· ca de Sant Joan de Vilatorrada. C/ Alzines, s/n. Mas Sant Joan. 08250 Sant Joan de Vilatorrada. Tel.: 872 47 25. • p r enús. mfs un dl' r \ ss(l(·iac·iú Catalana d e Compositnt·s i un dc·l Centre Musiral ·'L'Espill' ". La quantitat del premis osc·il·lu t•ntJ't' les 200.000 i lf's 10.000 p<'s!wtt>s. El Jm·at és <:om posat p<'t': Antoni Besses (pr esident), An¡;c•ls Alabert, An n a M. Ca nlnna, Liliuna Maffiotte, Mon lscn a l J>erayre, i com a president d ' h onor l'A i f~a l ­ cle de Berga, Jau111l' Farguell. El termini ri ' ins{'l'i¡wió s' aC'aha t•l 30 d e març. Pet· a m(•s inf'ortllació : Centre d ' E s tudis Musieuls del Berguedà " L'Espill ". Conc urs dC' Piano. <'/Ciutat 16, Lt·. pis. 08600 Berga. T.: 821 :39 53. • Concurs de ¡oves intèrprets organitzat P~f ~aper de Mus1ca fl mh la finnlitul clt" pt·omom·t• Ics tH'lÏ\ itul¡;¡ clds jove!'~ inli'-a·- pn•t,.,, J>apt•a·d<' 1\'hísiea th• Capt•llntlt's cou' oca \ma uovn ctlidó d ' un c·ont·m·" (soht la pa·csidè uda cl'houm· dc•la sc' n yo•·nl\lurta Fca·nu;uln) clt•stinul u gmu·clnn:w soli~:~h•s o ga·ups cic f•nmhnt <'11 vista u ¡m>~tt•­ riOJ·s u<·tuawions c u f<'stivnhl i c· ic·lc•s cic c·o n ct.~ t·ts (el~:~ o r gauitzudoa·s clt•J¡,; c¡unl:-~ se•·~m presents nJs con <·c•t·ts dt• pt't'!'lt'nlnc·ió cl ..t t.ruan yudoa·). Lc!-1 btL'it'"i ¡u·im·ipals tlc•l c·t•a·tu111C' ll ~ón : 1) El con curs és aclt·t•\'uln soli.,tt·~ i a gntps d c cruuhru. El:. :-olio.,tes hum· au tle ser na ts u pnt·tia· dt' 1967; quant al., grup,., de c·umlll'u, <·ni que la mitjmlll d 'edat n o ;;upe a·i f'ls tJ·enta m1yà. 2) El coucm·s consta a·à cie dtws fuses i conu.>n~·m·à Iu ;;c•gon u HClllUU IU dt' J p l'O!)f> l' IIICt'l d ' ul)l'il a Barcelona; els conc m·emnts <rne passin u la pa·ovu Li nul S<·•·an <'onvocnts u uua única H<'SHÍ Ó, <¡tw titula·à Ilo<' <'I dia 13 d 'aiiJ'il u )u Snlu Pup<•t· d e Mt'1sicn de Cupdlucl<•s. :l) Eltm·uúui d 'in~:~ct·ipció fullllüznt·à f'l dia 25 d c nuu·\'· iJ.) Attoil fill<' Papc l'(lt~ Músi<-a lm pa·omo(·ionut e n convo<'atò r·ics antcl'iot·s un u SO (II':UJO , un duo cic clal'incls i 1111 ti'Ïo dc' violí, violoncel i piano, f'll aqu<'st u nova c 4Üció querlcn t'xcloSI'" uque.,tcs modalitat~:~. 5) El ~ua­ nyador d e l COilClU'S es COUI(II'OIIlCl u o fct·h· h·es audieions c ou:.et•utivc•t>, uo remunc•·ades, del m a tcb.. con cer·t u la Sala Papct· de Música. 6) Es compronwt , dm·ant un may, n pru·tif•ipar, runb car àcter r·emwte•·nt, t•n tots e l, fe.,ti vals i cicles dc c·onccrts <fil<' e l sol·licitin, a pm·tit· d(' la pre...,cntal'ió inicial. 7) El junt I !'lf't'à pt'C!'idit p e t· Antoni Ros-M~u·­ hà i intcg•·at, junlaruf'nl amb c U, pt••· Claudi Arimuny, Elías A•·izcu•·cn, .Josep M. Colom , Benet Casublaucns i E nl'i<fuela TatTés; actuue n qualitat de secl't~tàt·in, Gt'nm•a Romanyà. Pe•· a tota classe d ' iuformució c·omplcmcutàr·ia, e ls i.ntet•essats podf"n udt·eçat·-se a: Papct· de Música, e/ dc•l Fossar, 2 , 08786 Cupelludes, tel. 801 20 11. (de 12 a 1 J. h . i dc 16 a 18 h. ) e •·u PANORAMA Activitat musical a Reus Actualitat i perspectiv es per GABRIIL FERR* I PUIG L a <·iutal dc Rt•us és pr·otagonista d ' un seguit d \•sclcvcniments que ohrt>n noves perspecti' t•s pt·r· al ft>tmu sical a les comarqut>s nwridionals del Principat dc Cutalunya i que corlfirmcn la seva capitalitat cu ltur·al. Em r·cfcreixo, conct·etament, a tres realitzacions: Iu nova seu d e Ja Delegació u Reus del Conserva tot'i Pr·ofessionul dc Mt'isica de la Dipulu<'ió dc TatTagona, la creació de l' on¡uestr·a dc cambra Camet·ata XXI i la instal·lació de la fonott~ca - vidcoleca del Ccntr·e de Lectura de Reus. De ft't , a banda d'aquests tt·es aspectes nous, a Reus es desenvolupa amb constància una activitat musical que abraça tant l'ensenyament com l'audirió. Pel que fa a l'ensenyament, cal desla(·ar· la intensa activitat que desenvolupa l'Escola de Música del Centre de Lectura de Reus, dirigida per Antoni Colom i afiüada al Conservatori d e Granollers . La seva atenció especial ala r·enovació pedagògica i, doncs, a centrar la finalitat dels estudis a sabet· fet· música i a saber gaudirne amb criteri pr·opi fa dir al di rector·, amb to ct'Ític evident, que "molta gent va a u.n concert sense cap criteri musical i amb les mans a punt per aplaudir" i que "per viure la música i fruir-ne s 'ha, d 'entendre i això no s 'ha potencutt en els ensenyaments tradicionals " . Per això I' escola opta per un plantejament diferent: no es tracta, només, dc desxifrat· pat·Litut·t's sinó que L'alumne entengui el llenguatge i t'L ft't musieaJ globalment. El Cen tr·c de Lcetw·a , a través dc la S('(·rió el<' Música i d c la matf'i-xa Escola, també acull formacion s musicals cüverses: d C01· Mestral, la Cor·al de Colors o el grup Conrrr·tarc, que interpreta t·epertori ban·oc i clàssic amb instruments històrics . La ciutat posseeix, a més, dnf's filials del Conser·vatori d<'l Liceu ; i perquè Ja músiea és un fet di vers també hi ha una escola de música moderna, Actua músit's, dirigiòa per Pere Bayona i conva lidada amh el Taller dc Músics de Barcelona , que ofereix un mètode per aprendre les tècniques dc la música actual (hlues, funky , t·ock, jazz, pop i salsa) i que eompta amb una àrea de noves ternologies i d'infants. Encara en l'àmbit de l'ensenyament. cal esmentar l' a<'li vital de la Cooperativa de Música a l'Escola , SCL. la qual, en conveni amb la Regidoria d 'Ensen yament de l'Ajuntament de Reus, dóna classes d e música als a lumnes del cicle inicial d e primària de les escoles públiques dc la ciutat, en espera que la posada en pràctica d e la LOGSE not·malitzi aquesta situació. El Premi Ciutat de R eus de Cançó per· a Infants és una actuació de l'Institut Municipal d 'Acció Cultm·al (lMAC) dr Reus , dc la qual cal fer esment especial pel seu valot· pedagògic atès que, amb l'edició d ' un cançoner que conté les millor·s obres presentades en cada convocatòria i la posterior distribuc·ió a Ics escoles dc mírsica i corals infantils, constitueix una doble aportació a favor de la neació i la fonnació musicals . En lLn altt·e ot·dre, cal esmcnlat·la música folklòrica , que té en el Centre de Documentació sobt·e Cultura Popular/Carrutxa (amb l' Ar·xiu rle Cançoner i Música Tt·adicional i les Trobades d e Música Tt·adicional), en la cobla Reus i en les diverses colles d e grallers locals (d e les quals destaquem l'Escola de Graller s d e la Colla Castellera Xiquets de Reus) els seus r eprcsentants·més significats. 1 quant a la programació de concerts, cal dir que gràcies a l'activitat de l'Associació de Concerts, de l' IMAC, del Tcatl·c Fortuny -e] crual ha impulsat la creació i el ~esenvolupament de l'Escola d ' Opera-, del Teatt·e Bartrina del Centre d e Lectura, de l'Associació per la Música Creativa i Actual (AMCA) i mitjan çant la valuosa tasca de l' organista Josep M. Mas Bonet-des d e l'església prioral de Sant Pere- el vúblic d 'aquestes comarques pot assistir amb certa r egularitat a manifestacions musicals de nivell prou digne i de qualitat diversa . Vist , doncs, a grans trets el panorama, recuperem i ampliem les notícies amb què iniciàvem la nostra informació. Certament, la inauguru ció r ecent de la rehabilitació de cal Bofar·ull, el gran casal del segle XVIII que compta amb un excellent saló noble amb frescos de Pere Pau Montanyà, era llargament esperada per· mohs motius . Un .. PANORAMA .. La sala de Teatre Fortuny de Reus vista des de l'escenari d'aquf>sts Í's que pt~op era m ent s'hi ha d'ubicar la Delegació a Reus dd Co ns«.'r va tori Professional de Música de la Diputació de Tarragona. Les novC's aules, situades a les anti¡:,rucs golfes, són espais heu dissen yats i acollidors, on es podran desenvolupar còmodament les ta sques musicals docents. Alhora, s'hi ha ins ta]lattUl auditori especialment adient pt' r a audicions d e música de ramJJl'a. 'fot j aquestes millores. rnanqtH' n cncat·a algunes qüestions pendents per poder parlat· d'un ConsC't·vatot·i plenament <'onsolidat: la manca de recursos humans i elf' mitjans econòmics e n són algunes, dc les ra uses. Com també n'és una a ltra dc paral·le la: la falta d el necessar i r econe i.xt>mcnt d ' una major capacitat dc gC'sLió autònoma del rentre dc Reus . n· altra banda , I'ot·questra de cambra Camcrata XXI neix gràcies a la iniciativa d ' un col·lectiu de mes tt·es dc música pet· ct·ear una ins titr~<·ió dc naturalesa eminentment pedagògica. La institució té e l Ru port in frastl'llctural dd Centre de Lectura i l 'ajut econòmic d e l ' lMAC. L'agrupació musical , dit'igida per Xavier Ballester, és, de fe t, la pi'Ïmera for- mació ins tl'llmental estable s<·miprofessional de Ics comat·qucs m eridionals i té nn doble olJjec·tiu: d ' una handa, t>l ¡wda¡.;ògic i formatiu , i, d'altnt haucla , l'u•·tístic i cu ltm·al. L'orques Ira <•sl arà integrada p e t· proCesso l's i s'unirà ampliant amb e l¡¡ Ciltudianl s que cursen el grau professional de música, que hi entntran en qualitat d e becat·is . En el futtu·, amb la t·ealització de f•onc·erts l'agrupació pot arribar a aconseguir uns ingressos pt·opis que la farien més autosuficient. Ara, e l conveni signat entt·e els tt·es e ns garanteix la posada en marxa i la continuïtatde la seva tasca. L'excel·lent concert d e presentació pública oficial q ue ens va ofcl'ir per la Diada dc R e is a l Tcatt·e Bartrina ens fa ser optimistes sobre el seu futur. Finalment, la fonoteca-videoteca del Centre de Lec tura de Reus posarà la lècnjca al servei de la música i s'hi podt·à escolta r i veure tota mena de mús ica. Aquest nou servei de l 'entitat s'obrirà durant aquest a ny, un cop enllestides les obt·es de rehabili tació de les sales i ins tal·lats els aparells d'àudio i vídeo. El funcionament de la fonoteca-videoteca es regirà peJs mateixos c ri- tcl'Ïs <Jlll' t'ls de la bihliolt'CH i lwmcr·ott'<'U dc l"enlÍtat. \mh uque~l non srn ei. la <·iu tal complaru per· primrt· <'<)() amh la possibilitat de con ultat· mitjun~ant pror t•dimt' Hi s cic t't'JH'CHill c'rió modc n1s la mús ic·a CJlH' clrs it~ri. Pt·ogramacions pm·al ·lc• les i c·ic·ll•s d 'audit'ions I'OIIH'llhtoc's :-wran altt'f>S actiYita ls que ¡;'hi a 11 llll<'il' ll. Cc•t·Lunwn l , aquestes novt•s n·alilzacions, impulsatlf's dc·s elf• la acH·ic'lal civil o d es dt' I'Adminis tnH•ió , p oden eou tt·i lwi ,. c·not·llH' IIlt'nt a endquir l' ac·tivitalnllts ical a la eiutat i a les t·oman¡ttt•s propnes. Però és evident que·, s i hom no posa l'èmfas i t'Illa forma eió musical i en la seva qu a litat , cn lrs inft·as tnlctm·es ru hu nt lt~ i en tol allò que ajudi u l'aixc•!'anwnt dt'Í' d e la base del nh ell el<' la e ultm·a mus ical de la pohlaC"ió , de poc servirà f'l fomen t indis{'l'iminat que hom vulgu i emprendr·c· a ftl\ or dd fet mus ical. Es tem massa avesa ts a actu aeions <flit> amaguen, al darret·a d ' 11n vistós castell d e foes d ' artifiei , una con s ide t·ablt> manca de c·onlingut. I e l teixit musical i eulluntl d el país no s' ho pot perm••lt'('. Si volem vertebra r també des d c eoma t·ques, des de R e us, dns del Baix Camp, una a c livilalmus ica l n·alment viva i profitosa, no t' ns he m de deixar impressionar g•·atuïlament pd so de corneu•s i timbals o de bombo i plateret. Heali tzacions com les cru(· l'eJi~·­ ment hem anunciat aquí mat·quc n un camí en principi ben pensat, atTelat en una actitud r rf1cxiva . que pot p ermetr e, polser, com ençar a constr llir l'arquitec tm·a d el fe t mus ical d es dels fonam ents, no d es de la fa~ ana d'una política cultur al centralista i efectista . P e rquè el Baix Camp pugui continuar donant mítsic:s i musicòlegs tan prestibriosos al país, als Països Catalans, com Mateu Flct.xa e l Vell i el.l o ve, Higini Anglès o Joan Guinjoan cal que la societat civil segncixi viva i amaten t i crue l'Administració d ' aquestes terres sàpiga crear les condicions necessàries p e r· fer-ho possihle: amh formació, infrastructm·es i públic informat i crític. PANORAMA 7.500 cantaires aplegats al 11 Catalunya Canta'' per P.A. s .., ..•e:. -! f 89 ' 20 ot u uquestlema , i organitzutlu pet· Iu Fedt>ració Cutuluua d'Entitats Coa·uls (FCEC) en commeanoa·ació dol tnmtè univcrsari dc la ereut·ió del Sc<m :turiut dels OdeonR d ~ Catalunya , d proppassat 19 de gener tinguí: lloc al PaJau Sant Jor·di d<l Burenlonu uml magna manifestació coa·al. Hi par ticipat·en, per primet· cop en lu històriu del moviment coral t>n uctt>s semhlants, agrupacions pt!rtanyrnts a totes les branques en què fundonalnwnt és organitzat el cant roa·al al nostt·e país, amb tm total de 7.500 cantaires. CoJ.labomt·en a l'acte, també, la Cobla Sant Jm·di i l' Ot·questra Ghmioans (aquesta darrera, sota la dit·ecció d' Isnbel Costes) . La prescntució, fou a càn ec de Sílvia Còppulo. El concct·t fou pt·esidit pel Molt Honorable Pa·esident del Parlament de Catalunya , Joaquim Xicoy, ptlt" I' HouOt·able Conseller de Cultua·a de la Generalitat de Catalunya, Joun Gt1itut , pel pa·esident de Ja FCEC , Lluís Gómez, pel president d 'Eur·opa Cantat, Marcel Cot·neloup, i pel vice-pt·esident de la lntcrnational Fcdet·ation for Choral Music, Claude Tagger ; en lloc prcfea·ent, hi assistiren , també, per sonaUtats significades del món coral català i peninsular i representants d ' instàncies poütiques i cuJtm·als catalanes. Despr·és de la introducció musical a càt·t·ec de la Cobla Sant J 01·di (La santn espina de Morera), el Cor multitudinari integrat pels miler·s d ' intèt·pt·ets enardí els assis tents amb unes vibrants versions pet· a Cot· i cobla (degudes a Prenafcta) de El cant de La senyera cie MiiJet (dit·.: Lluís Virgili), ~arinada de P érez Moya (dir.: Angcl Columca·) i S uite ca.tala.na - obr·es de P érez Moya, Cumellas Rihó, Oltt·a, Ribó i Mot·era- (dir.: Ramon Noguea·a). A continuació, el pt·esident de la FCEC, Lluís Gómez, glossà el lema dc la jot·nada , "Catahmya Canta ", i remarcà el valor at·tístic i de projecció nacional i internacional del cant coral , tot fent vots per un major expandiment i potenciació de la r ealitat present. Les seves paraules foren conta·apuntadcs per les de Marc••l Corncloup i Claude Tagger , els quals expressaren la seva profunda admit·ació pels resultats artís tics assolits i per la vitalitat que l'acte demostrava. La pat·t central fou vertebrada en actuacions particulars de la Federació de Cors de Clavé, de les Corals Juvenils de Catalunya, de les Delegacions Territorials de la FCEC i del Secretariat de Corals Infantils de Catalunya; es succeïren en la direcció Isabel Costes (en totes les obres -la majoria- que tenien el suport instrumental de l' Orquestt·a Gèrminans), Miquel García, P oire Vallvé, Conxita García, J osep Viader i P ere Sellarès. El progt·ama comprenia cançons tradicionals catalanes i composicions originals (E. Grieg, F . Vila, z. Kodaly, J. Saderra, R. Martínez Valls, E. Mor·er·a, Raimon, A. Guinovart, A. Nicolau .i W.A. Mozat·t). El con cert finalitzà amb la interpretació col-lectiva, amb l' acompanyament de l'Orquestt·a Gèrminans, de l'Al·leluiade Handel, sota la direcció d' Oriol Martorell , el qual condm també l'himne nacional Els segadors, cantat pm· tol el públic assistent. Fins aqu], la menció de les dades. Més enllà , però, s'imposa una reflexió. Sense renunciar , en un futur, a una glossa més extensa sobre el moment actual del cant coral, ací voldríem d ei xar constància d ' uns simples enunciats, tots ells suggeridors de considet·acions ulterior s: e La constatació de la puixança numèrica del moviment coral. Mai - ni en les èpoques més mitificades de la Germanot· dels Orfeons de Catalunya o del r esistencialisme substitutori- no havia estat assolida una pat·ticipació com la de "Catalunya Canta " . e La possibilitatd' integr·at· en un organisme unitari totes les associacions que tenen el ca nt coral com a base; una possibilitat de transcendèn cia innegable en oa·- dre a una verte bració coh ere nt em·iquidora. e La manifestació pública d ' un digmssim nivell at·tístic (admeses totes les limitacions inherents a un acte d'aquesta naturalesa i a un recinte com el Palau Sant Jordi). e La puixança palpable, numèricament i en voluntat participativa, de les corporacions joves. e L'existència d 'un esplet de directors solvents, d ' un divers espectre generacional (que ha assolit de superar possibles t·uptures cronològiques), de notables condicions p edagògiques en ordre a guiar col· lectius generals o específics (infants i joves). e La r·ealitat d ' uns moviments infantil i juvenil que són més, molt més, que esperances . e La validesa del fet coral com a manifestació exclusivament musical. e Les possibilitats immenses que pot encloure un moviment coral seriós, coherent i vertebrat (possibilitats musicals, formatives, huntanes, cíviques, etc.). "Catalunya Canta " podt·ia ser un punt d'inflexió profunda del moviment cor·al del nostre país, a tots nivells, sobre la base d'una reflexió sedosa : des de la projecció futura partint d'allò exi stent, fins a les reivindicacions de maj or s uport institucional (¿és prou valorada, la tasca coral, p els responsables culturals i poliries del p aís?), tot passant pel convenciment que allò que hom té entre mans cal que sigui conegut (¡quina oportunitat desaprofitada, aquest "Catalunya Canta" - pràcticament , ni anunciat ni comentat als mitjans de comunicació-, p er fer una bona promoció del fet coral!) Rectifico : no és que "Catalunya Canta'' pugui ser un punt d'inflexió; caldria que ho fos! P erquè cal estar amatents als signes d els temps; i , p er molts motius, no som pas pocs els qui cr eiem que el cant coral és en una cruïlla decisiva ; i que les opcions que hom adopti, o les omissions de què h om es faci còmplice, haur·an de condicionar decisivament el present i el futut· d'una faceta transcendent del panorama musical i cultural de Catalun ya. PANORAMA La veu, un instrument perenne? pe r JAUME COMELLA$ D espr f.s d ' h avea· escol tat el recital q ue van ofedr la soprano Vic·tòria dels Àngds i el tenor Nieolai Ccdda el passat 26 de gener , es p resenta de forma pHtirulut·mc·nt viva la ((iiesLió sobre la tcmpOJ·alilal o la inLemporalilat dc l' instnLmcnt veu. 11om pa r tc•ix, en aques t cas, del fet objt'c·tiu q ue <:'nlre els dos ins ignt'S at·t is tcs su maven quasi 90 anys d e d l.'d icació professional. l..a sopra no eatalana va debutat· l'any 1945 al mateix Palau i la pt·imt·r·a actua('ió pública de Cedda sc s itua l'an) 1952. Són gual'ismt•s, dom·s. d'una t·otunditat tan absoluta que afavoreixen r cstahlinH'nt d'hipòtes is o considt'nwions amb un e levat gt·au dc fiabi litat. Cal ins is tir , d'an tuvi , c·n les excel· lè ncics rlt>l n·eital. En l'esplendidesa ¡wl c¡m' fa a elegància , sen tit exp ressiu i mus ic·aü tat de lo versió de sl't temes de Mussorgsl<i q ue va l't'l' Nicolai Cedda. O e n la cap;H·ilat p er arribat· a ls nivc·lls d ' a ll <'1 s ublim en la inte rpt·Nac·ió cic c an~·om; tt·adicionals catalan<•s de Victòt·ia dels À11gcls. 1 tambt'- cal parlar dels duos, prinwr sobre l('mes de Schumann i pos tc•t·io t·nwn t sobre repertori ft·and~s. en els quals ambdós artis lt'S lent' n u n a pt·i, ilegiada tt·adició dc fiddi tat en t'I més elevat n ivell cic catc•godu i nterpretativa. La scva 't't'sió dt' l..t> trébouchet dil e<'lot· Bt•rlioz quedarà en el reconl dt' ls a ssistent-. com uns moments d'una p lt>nitud expressiva inigualable. Manifestacions com aquc'-;lt'!'. inviten, si m és no, a posar en <Jiit•t-.tió deternúnats tòpies sohn• t>ls límüs del que podt·Ít' lll anonwnar "ús artístic dc lïnslt·unwnt vt•u". Tòpics recolzats, en bona mesunl , en la consider af'iÓ dt•ls lligams imme(Üats, excloents i eomwqüc•ncials de la veu en la seva dinwn~oi {, física i "atlètica". Con siclet·adc) que, immecUatamt'nt, dc•splac;a a un lloc secundari altn•s aspcc·tt>s fonamental s de l'ofic·i fic cantar. Justament els que tenen r e lació arnh la p a r cel· la expn•ssiva. Pc·r tant, la m és intdnsecanwnt c·t·C'ativa de l'ofici en qü<'stió. No pt·etcnc l'au re en la bajana- 8è CONCURS MUNDIAL MADAME BUTTERFLY PER A JOVES CANTANTS LÍRICS DE TOTES LES CATEGORIES VOCALS Amb la col·laboració de IITl1l Generalitat de Catalunya IIWI Departament do Cultura ® COJ\SORCI DEL C IIAN TEATRE DEL LICEU da de negat· la importància, tan i tan t•lenwnta l, dc la c·omponen t fisica del fet cantat·. Tanmutci, , e· t't'<' qut~ hi ha una f'M'CssiHI Illt'n t JH'Otagònic·n tt·ad ic·ió d'i nsis tl'nc·ia f'n aquesta c'OillJHinen t . ulinw n tad a Hobt·etot des cl<·l c·u mp dt• l'òpt•rn en el q ual juga u 11 p aJWr c lt'mt•n ta lmt' n l im¡Hwta nl. Pt•t'Ò l' b¡wnt n omés Í>s una cic· lt•s pc>ss ibi lit ats forma ls d 't>,p r·essi{l a t·títltÏ<'u de Iu VC'U. 1. en tot e· a H, també aq uí t•l bubr·ed imcnsion umenl de la c·onsid <'t·adú df'l mu tí., físic· ha pm·tat a t·es ultatt- 'alorutius t' qui\ ot·ats. En uquf'-;t c·onll''\ l , hom ha bandejat mf¡., d el <fiH' .,wria rwc·c·H.,ari un món dt• valor·<; c1· u na' a lidt·<,a absoluta. que han maldat víc·time-. de l'esmt>ntacla t rad idc). I qut• t>n c·~otar· vim·uJah. eom .,·ha apuntat. a la dinwnsió més gt•nui'nament CTt>ativa, han provcH'U I. JWl' vi a tàcita , uns huits mÍ>s CJU<' lanwn tahles . L'C"xlraorclinàt-ia act uació d c Victòria dt>ls ~ngf'J.., i Nicolai Ct·dda constitue ix. a ixí. u na impec·ahle l li~ó d 'cstètir·a music·al. Un disc·nrs fat·ci1 el(> I'Ïgo r. l(UC s itua les cose~ t>n e l -,c•u lloc més prei'Ís i que estableix la d rcisiva di' is ió entre cantar· i ct·t•ar·. l aquí. en el tc rre n} dc• Iu <'l't'ació. en el dt> la tt·an,<·encl?nt·ia. é.., on s · en~o rren t"<,Lrepi to<;ament e ls tòpic·, sobrf' el ... límit... tt•mporab. d e l'Ofici -ai.xí. e n majú.,cult>-,- d e cantar. Barcelona, 29 d'abril I 7 de maig 1992 Concert dels Finalistes Gran Teatre del Liceu 7 de maig ORQUESTRA SIMfÒ~'lCA DEL. GRAL'\ TEATRE DEL JJCE.ll DireCLor: Enrique Ricci e PANORAMA T e A R La comple xa adscrip ció naciona lista de La Dueña • " -~ • ~: .. íi1: 89 per JOSEP CAS.A NOVAS I La partitura P et· {i ht' m ting11t Iu possibili Lat d' c•st:olt ar aquesta c1¡wnt dr GN·hard , incx¡>lit-ablemcnt inèdita fms ara en la versió tcatt·al completa i només di vulgada , fa anys, per una audició t·adiofònica efímera. Estem tan acostumats al compositor posterior als an ys cinquanta i, en un ~tiLrc sentit, a les parli turcs anlct·ios a la guerra civil espanyola , que sempre s' havia crc>at, fin s i tot, una certa temença pe>t' tot allò que es podria tt·ohat· e>n les obres d'aquest prinwt' pcd:ode anglès , durant la dècada dels quar·anta. Amb tota la confianç·a que calia també rett·e a Gedlat·d , àdhuc pet· aq·uest pedod<:, t·estava una certa n~cança basada en uns anys en què el compositor hauria pogut explotar més a la Lleugera tota la temàti<:a espanyola. Con eixíem , només, la suil C' del ballet Don Quixot ; però una òpera de dues hores de durad a er·a Ltl1a incògnita •·eaJ. Al cap i a la fi sempre hi havia Ja t·t>alital del canvi tan radi('al operat a partir dels esmt.> ntats cinquanta. P erò, finalm ent, podem donar fe q ue estem en v•·csència d'una obra , no solament important, sin ó literalnwnt cahdal en tota la literatura musit·al a<'tual. Si d es de la seva ct·eació han passat ja més de quaranta anys, no són tants els que el scparc•n dels de la seva adscripció a l'es<:ola de Pedrell, que durà fin ~ al 1922. Es pot endevinar ja, pe•· tant, que en s cal al·ludir, en gran part, a una maj or o menor presència pedrelliana en aquesta è•pcra. De Pedrell , se'n parla sovint, sobretot arran de les obres dels seus d eixebles, però gairebé sempre corn un ideal mític in assolit en la seva for·mulació genuïna. Val a d it' que, la seva definició d ' idcalnacionalista per a la música, no scmpt'e r esulta del tot clara , per no dir , fin s i tot, contradictòl'ia. J són , precisam ent, els deixehlcs, els qtri amb el pas dels anys acaben confirmant aquesta ambigüitat. Aix-í, s'han aixecat ja les primer·es veus en d efen sa i admiració del pretès missatge nacionalista en La. Due1ïa. Gerhard no oblid à mai les referencies tt.> mà tiqucs que va apr·endt·e dt.> Pcdrell ; però ens sembla que allò que fa e n La Dueíia no és més que una ÍJ1tcnsifil'al'ió d 'aquesta actitud. Es a cli1·. allJarg i a l' ample de toLf'S Ics ex tenses dues h ores q ue compot·ta l'a udició, les t·eferèn cies de temàtica hispànica hi són consta nts, pero bigarradt>s. Un eslucli, que demanaria l'extensió d ' una tesi do<:toral, podr·ia dassificar totes aquestes rcferèn('ics en folkl òriq ues, històl'iques, autòctones o ultt'amarincs, e t t' ... ; pe'!rÒ (>s ben cert que es tracta d' una sc\rie dc r eminiscèn cies bàsicament hetet·ogènies . Es traeta , per tant . d ' un fenomen més semblant al Falla del Concert que no al d el Tri~orni; però d ' un Concert el<'vat a una potència quantiosa. En línies generals, i dc forma p t·ovisional , diríem que !t'S referències més episòdiques són ]es elf• cat·àcter folklòric (faudangos, seguidillas ) o històric (tonctdillas d el seglexvm) . P erò hi ha, en canvi, unes altres apel·lacions que cmpr·a més extensament pet· bastit· escenes sen ceres; Jlavot·s es tracta del record textual de la PANORAMA e . inifonia espanyola de Lalo o. ¡wr dues vegades molt patent s al primer i ter·cet· actes, a l'Stereotips ultramarins. Llavors Get·hanl an·iha fin s i tol a " huvu nejcu·" d eseat·allamenl. Com 1'11 l' altre estereotip '·espa n) ol .. arnh què es clou rescena lïn al. En rc•..,um. una sèrie d e t·efe t·t~ n til·~. ¡·c11n aptllltàvem. higatTades, sense una unitat dt' J>t"O(>Òbit c•stilísli(' p <'r aquesta banda. Penso que, la intensitat d'ac¡ut•ot<'R, segueix essent més accidental i d'una gt·~"' habilitat oporlunis t a que no pas un model a pt·C'ndt·c com una fita en aquella cvolucic) df'l nacionalisme que . abans dc La lhte1ïa. ha,'ia esb ossat j n SaJaza t·. Diria. com lma hipòtc•si ahsolutament provi sional i pat·Lieular, que el gran modt•l de C<'t'huJ"CI ha estat ara eJ Co 11c:ert de Falla; només que pt·ojcctal. rom d<•iu , a tres actes d 'òpen1 , ¡;(• nsc~ que aquesta darrera ¡.¡igui sus¡•cplihle d 'ésser JH"C!HI com un mociPI de nacionalism<:' <:'voluc·ionat en si mateixa. El que paH!W l-s que. en La Dueíïa . hi ha molt mfs que aqu e ta sola temà tica, i aquí :;í que es pot parlar d'allò més inC'S perat, que fins i Lot ll·rn<'a amb la idea anterior de la brusca t·onvtwsió a la fe dodeca tònica de 1950. Perquè tota La DtteiÏa és " ja" una òpera q·uc està ¡wnsada i t•scrita en llengua tge d(' Sc·honherg i B erg. Hi ha molt. ja. d <' !Uoses zmd Aron, i dc la matt· i ~a Lulú; només cr,.tc dins d ' una luu·monia tonal. Es a dit·, a<'C'<'pta i utilitza plenament la forma i C'l desem·otllament st-rials st-nsc fer ulonalisme pur. Això comporta ducs f6nnules c·ompositives bàsiques . Per una handa, el r-ecitatiu melòdic absolutament reeixit i origin al, arompanya t sense treva pet· una ot·<flii'Stra glossadm·a omnipn•sent. Per una altt·a.la creació d'espais el(' grans ft·escos o rques tt·al · (gennalment. els esmentats obstinats dtmics d 'aire uhnt marí eolodstic) sobre d s qua ls cmergt'ixrn els gr·ans concertants o algunes dc les millors pàgines lírit¡ues a sol o. Això obliga u insis tir C'n aquesta gran vel"ilal d<' /..a Due ñu: la d e la seva orq ues tt·a omnipresent. pr·otagonista absoluta de tota l 'obra. Es tt·acta el' una orquestració i ins lnmwntació R T e A formidahle1-, al ni' c'll màxim del llenguatge simfònic· twcülentaJ de la datTet·a pos t ~lH' ITtt . lli podem idenlifkat·,ja, Iol u la tímbrica d e les darrere¡, ~ imfunie s clt' l'autor , singularnwnl per lt's sonoritats de la pcr r ussiú i dt·l metall. Efectivament. nna audil'i6 c·ompantda amb el moclt•l sin¡wlai"Íssim del Rake 's Progress cie Stnn insky sïndinat·à sens duhle en faYor de Gerhard. Aquesta pn•st'.ncia eons ta nt i abas~egado1'a cic· I'<"'<J tH'RI n1 (és a die, s impl cnll'nt, d<' la m(• sica), en Gct·hard s i ~nifica una e~hilii­ ció important tl ' idees musicals. un repet·tori itHH'tthable de r·ecix.i des intuïcjons que lH·oll<•n sense tt·eva. Es, doncs. un pont d. enlla ç dat· res¡u•ete dt• la pt·etesa nova e~ IH' t' (H'i Í> cll'ls an)S cinquanta. Es la proela mació d'un estil pn>pi i molt p ersonal que r esolia , a hans d ' hoea, la fu tm·a crisi dr•l doct'I"Hlonismc put·. Aquestes Rolu<·ions que Pmpra Get·harcl porh'n, clon<·s, a un llenguatge prt·sonalíssÍIII i singular que, r uriosanw nt , passen t'pisòdicamcnl p('t" ahn•s t·emembrances, com p()(l<·n ésHcr, lïns i lot, les nnr<'iiam•!;. lli ha molt d e la seva ot·quc•stnr <·n clt·ct·a fons i 1:'11 d tractamc·nl d<'ls rilmt's més caden ciosos. Tot realitzat sempre amb un bon gust exquisit , que, potser, s'inli'ITomp <'n l'escena final , qu e> t·endt'ix Lt·ibut a un quas i clesear·at eft>ctisme . En s uma: u n a òp er a importantíssi ma , c-abdal, més en r·el ació amb tol(') pan ot·ama d t' la mús ica del segl<' XJ\ que resp ecte d'una troballa a ut ~ nti ca e n el camp dt-1 Haeionali sme mus ical, altt·amt•ut depas~a l, ja. Obra p er a €·sscr· ohligatòl"iament c>scoiLada amb una pt'rs pc>cliva global. bàsicament on¡ueslral. 11. La producció Dos noms importants comparteixen també el pt·otagonisme d e l'esdeveniment. Antoni Ros Marhà en una diree1·ió m·questral memorable i JosÍ' Cm·Jos Plaza en r eseènicu ' d ' 11 n l' ll('C'l'l pràcticamen t total. Aqul'sl ha copsat magis tr·almcnl la pc)ssibilitat de convet·tit· una òpera de caire expr·essiouibta en una repr esentació gaireb é popular, d e \'Ívacitat total. tal t'om, (H..•t· altt·a hancla, l'\.UI'lUII!t'tll la pat·tiiUI'H. RI'~ m í·~ oposa t a qualRC\ ol hit•t'll tis nl(• qnt• no af;n or<·h.. ~~· n ~ un eompos itur tt<"lnal. 'i la pnrtitu t·a 1!i:,rnifil'a una t'l't'<H'ÏÚ ori~inul :;c·mw pt·c•t•t•d<'llts, tam hp ,.·c,sdt•\ í• <'l mah•i' nmb l'es¡wrll.H'Il• c·n •n l ¡wt· Plazn, 1'\.a<·tamt>ttl t-it11ut t•n una Sc•-. illa post- han-ora. Qua l st'\ ol C'\.I'Í':-; l'll t'I 1110\ inwnt c•;.¡•\o ni<·, lHIIl(HW no p odrà Sl' r- li atri huïtju qu<', tal <'om s'ha apu111u 1, l-H In mut¡•i' a pnrtilut·a la qnc· 1·l murr·a nmh algum's Hl' IIH in<"ursiniiH t•n <•I l'amp cle Iu sa rs JH•Iu gra n. Ros Marlullta assumit la put·ti tunt totalment i in tensi' a i 11 Ïut fetunu <Tc'nriéJ litt>J·alnw nt l•istòl"ic-a, e· nm només dl podia ft•r . 'l( ' gunllllt'nt , c•n aqut•st ins tant. Cu l st•t· un expt•rt dit·cctor d 'òpc•rn pl't" poder IIH'tlat" sens(' clc-fnllc •n\'11 lllJIIc'stt•s més de duc·~ hot'eH ll' 11na m(Js ic·u imparable. Quallwvol u o va prod uer ió no pod ni pt·t•sc· intlir d 't'Jl en un futlll". Tol!-> t•l¡. pt·otagonistCl-1 angii'M>S dt" la produ<"eió t•stt"<'ttada a Ma d rid, C'tH'II(l\"U)at;. per la lllUf,'llÍfit•a l•'eli<·it) Palm<'t· , han estat lambí· pn•st•nt¡, an1 al Liceu en aqueHtu vpr·si6 ol"igi11a I, que el sis tema nwd!'l"ll d1· sohrctitulat resol a la (H'I"fc:r"l'ic'J (H'r a I't~sper tndor. ('\. (10 1->H AKELARRE en clau de Sol La rc\ista setmanal dc la música clàssica [ . -- ~ -r.r..:.rfr-cr~JJJ 6J ""JJ i tiLJ&l - I DIUM ENGE, dc lOa li de la NIT Un espai amb guió, presentació i realització dc Montserrat Puig e PANORAMA R T e A La Capella Simfònica de l'Estat rus i I'Orfe6 Català per J. CASANOVAS c·nthla qtw , a pm·ti•· d ' a •·u, t'liS visiluran at¡u eslt·s novPs '' c·apdlcs" s intl'l'llliqllt's q11e, amb ul~tlllt'H t'X('tlp<"ions por tt·adirió i a sst•ntanu•nt locm l, r·mn on ri cas d e J.c•ningrad-Sun l Pt•tprslnu·g, <'s lun Sllt't'einl 1.-s cli vt•rsc•s plantillt·H t'HtatniH dt•l rt•gim sovi ~ LÍf~ . Ami¡ t•l St'll ait•t• c•n•·aro mí-s t•ntristitqut• uhuns, <I(JIIC'SII'S ()I'CJlH'Sll'CS l' liS (' 0111('11 ('(' 11 lll't'(' OJ'(IHI'IIIlS a n ys t'li qu(o fn•qiit•ntaH' n Barcelona <·ls <·oujunl!> cic• c·tuuhnt l '(Ces, sovint il·lus lt·t•s, <¡tt<' <'s llogavt"n a bou pn•u a I'O<·<·idf'nl. At·a lwm pog ul t'S('Oltar, sota una nova d cnominal'iél , la clàssi('a Filhannòni<"a Sm i(otira qm•, sense cstwcials mC'n·ixt•mt•nts u lmtu ·g<' d(' la sc>va dusst' habit ual, t•ns proporciona J't' lltJxionH quant u ln~s aspectes notuhks: t•l pror,.,·ama interpt·elut, la dit't'<TiÍJ i la col·laboraeió a mb I'Orft•él C atulà. Quant a IH programació, un pt·iuwr t•onlu••tt· sm·pt·tment amb Iu Si11(/'o11io 111Ím. I de Sa int-Sae ns, <¡Ut' pol'ln PI s ignificatiu n(tm. 2 d 'op11s. Ele¡·¡·ió v<"rituhlf'ment irwsp et·adu, que e n eaixa - no ohlltanl- tiP fonna admit·ahle muh r l'bpl'ri l d (' l'exposició d ·uns Ull) s ja t't'mots. que l'Ot·ft'ó e n s mostra aetualnwnl a l scuj'o)'er. Enn•alitat. molt ahans jH d e l<>s dalt'S que• mostr·t• n aquells f'Sgroguc>ïls doc·urnc·n ts fundacionals, h avia esta tja C'SC'I'ila aquesta SimJo11io ¡H•t· un Saint-Sacn s de 18 anys, t•ll853 . P rimt•ra manifPsbwió d ' un composito r· que malc>rialm<"nl t•stà f'nc·at·a treballant a l Cons<'rvatori <lc París amb llalí-vy i c ut·sant ('] piano amb S tanJHt y, deixeb le dir·ecte d c Mendc·lssohn. Som e n car·a en els temps dt' B<·rlioz i LiRzl, que reslanm adminlls t' n l'es tl'(ma d ' a qu<'s ta fHJ I'lÍiura l'I J 855. Una mtts int c·ur·iosa, n •mota , c•stt·anyanwnt pr·c•nwnitòria d c molts d<'ls esdcwnim<·nls dc Iu França S Gennady Rozhdestvenski de la segona nwi I aL d<'l s¡·glt• dinou. P e t· la data d c la composició i r edat de l'a ulOl', Jïntf'I'(>S formal de la Simfollia en q LÍt'stió Í's molt limitat , amb un ni vt>ll al'ad èmic gairebé rutinari; pe t·ò r esulta, en canvi, molt inte r essa nt i sorprèn agradahlcnwnt p e r una orqnestt·ació int>s pt:t·ada. Aquesta és aprimormla, flonja i quasi iridiscent. Amb uns materiuls lPmàtics tan supcrfiC"ials, ins ub ~­ tancials, i uns dl-'sPn volupanwnts sense sígnüïrar·íó esp eeial , obtÍ' LLOa textura sonor·a lite ralrnt•nt avançada. És la manift>~lat'ÍÓ d ar a de l'eclosió d' un missatgt' p<·•·sonal important. Rozhdest venski va f<'1'-11(' LI na d e les seves r làssiq ues ll't't LI res, en les quals d estaea una info rmació precisa. amb 1:'1 sl:' u gt•st tu n avariciós com exartc>. Són l t>('lllr es estranyes. plenes sempt·t• dt• molt eontingut fc nome nològit·, amh una t{ocnil'a fJIIt' Sl'nthl a rnÍ's adient a les partitur1·s a<·tuals. Això fa que Hmh ell tingu¡•m sovint, com ara, la sen Hac·ió qtu• s'ü1hibeixi d ' un inLt• nL dt• pt·t·sp ectiva es tt·uctural d n la Himfo- uia. Potser el '"S dwr:~.o" pn•n- gu é una esp('(:ial inlt•rH·ió en aquest Sl'ntit , sohrelot !'I moviment final. amb una in<'vituhk fuga acad(omi<·a qut• uc·usava d manual d e C h c nrbini , amh t') qual estuiliava Saint-Saens el contrap un t. U n a partitura , dom·s, ben cul'iosa, e:xpressada amb un a fecte sincer i honest. Quant al Stabat Ma ter de Poulene , f'n què els intèrpre ts esm en ta ts havien de coJ.laborar amb I' Ot·feó CatRià, hem d ' anotar un cert d esencís . AqLú sí que no potkm amagar la impr('ssió que la " leetura" ot·questral quedava r!'duïda a l sentit m és cüt·ecte dd tl'rme . Això, comhinat amb el fe l que la tasca d e compaginació d e 1l' S dues agr·upacions degué fer -sc d <• manet·a superficial, féu q u f' tot prengués aquell c os tan car·actei'Ístic que I' expet·iència ens mos tra com una con c t·eci.ó sòlida per· part dds compone nts. però 1''\ccutada, diríem, m és aviat a la ciC'fcnsi' a. Les composicions de P oult:>nc de caü·e religiós d 'aquf'sts anys m ostren una p t'r sonalitaL difíl'il. distant d e les més fresq ues o iròniques. Hi és pt·csenl , com en tots els compositors fran cesos, la tradició m és alta , un S t'll timt'n L reJjgiós s in cet· , que tanl en s l't'Cot·da, fïns i tol, el nostre Mom pou. El r esultat de tot això fon qu e l'orques tra va •·otnandt·e en un d a tTe r tenne molt gt·is . mentr·c que l' Orfeó paJesa va l'exhaus tiva la b o r d e Jordi Casas. La soprano S u sa n Robet·ts, quasi i n sign ifica11 t. PANORAMA e R T e A Dos conce rts de negro -spiri tuals per RICARD GI LI E 1 passat dia J8 dc dcsembre, t'i h~m¡.> l í• de San ta Ma t·ia d<·l Ma r es tornà a omplir tol donant cabuda a un eon¡·ert dt' ml1siea vocal nl'gro-alllt't'ieana. El conjunt Los A.ngele:; .lubilt•e ingcrs ens oferí un prognuna nodt·it l~sica ment dc m•gi'O-spirituals i , com a complt•mt•n t , algu n es composicions dt• Duke Ellingtm1. L'aelc estava organitzat p<'r la Comissió Amt'-rica i Cata l u n y a, la fin alitat dc la qual (•s fomc•ntat· el c·oneixement mut11 ('n tn• aquestes ducs cuJtures. D'ac-on! amb aquesta finalitat. r orga 11 i tza(·ió d 'un concert de cant:; r:;pit·ituals nrgrcs. intcrpt·etats JWI' un •·onjunt n <'gt·e amel'Í('à d' anonlC'nada , pol. semblar tma itlt>a ~•hsolu ­ tanwnt encertada. Don1·s b(>, lll a lgt·at les aparences, és h e n 1·m·t qu<• aquest concert t·nn tri buí molt poc aJ coneixt•mcnt dc la música nt>gt·o-americana; {•s més, als assistcnts poc informals t'ls donà una irlC'a absolutament falsa d'allò que l-s aquesta músi1·a. t: c •·ror •·au, t>vid cn t mcnl, t•n l' l'kcció dd conjunt, és u dir , Los Angdes Juhilee Sing4'1'S. Aquest grup, malgrat que inlerprelu ncgro-spirüuaJs i temes tk jazz, ho l'a 1l'una mane ra absolutanwnt acadènúra, edulcorada i a l ~u s t del públic h lanc amerieà. Novol<>m dit·, amb això. que els l>t'Us inti'-qH·cts no siguin cantan t!> amh una cxccl·lent prrpat·at·ió, que l4•s h armonitzacions no tin~'11in riqtwsa i que la ff' ina rlel C'Onjnnl no sigui molt acurada. EJ problema és que aques ts cantunts han abandonat complctanwnl els prorcdiments vo('als, rítmics i rx¡H·css ius propis tlel poblt' negr e nonl-amet·icà. El que fan és una total mistificació de r autè ntica m Ltsiea n egro-am crica na. És com LosAngeles Jubilee Slngers oferl bàsicament negro· splrltuals sí per donat· u ¡·onèixt•t· a ls amet·icans la mús ica t·ataluna els oferíssim un cOJICf'rl dC' sa rdanes int·erptelades, no pet· una eobla , si no p e r un t4Hljun t d1• c·onla (a 111h músics catalans, això sí !), executant t•nsucTats atTanjamcnts del mestt·e August Alguct·ó (que també és català). Fou, n·almC'nt, una oportunitat perduda. Espet·cm que en e l futur els sen yo •·s dC' la Comissió Amèrica i Catalunya s'assC'ssorin amb més bon t'l'ill'ri . Con tn1stant totalment amh aquest com·c•rt, t•l dia :30 de dcsembre, a l' cRglí•sia pm·t·oquia I de Santa Coloma dl' Gramenet. actuaren els .lohnn) Thompson S ingers, un alt r1• c·onjunt que interpr cta nt·gro-~>p i rituals. Fou tm acte modt•st , amh pn·tensions d 'abast estric·tamc•nt local, que aconseguí, però , ompli r el Lemplt" de Santa Coloma, OH, p er cert, d es de fa alguns a n ys <'S vénen organitzant C'OIH't't·ts dl' jazz, blues i spirituals amh molt bon critct·i en 1" elt><·ció dds intè t·prets. E ls Johnny Thompson Sin ge1·s són ben b é tol e l t·ontnu·i tle Los Angt'l es Jnhilce S ingcr s. Interpret en la música rl'ligiosa ddR ncgr cs americans {'O lu seva forma mf.s pura i autèntica. Í~s un quintet format pl't' Lt'l's d ones i dos homes. EllídC'r cl<·l ronjnnt. John n y Thompson. canta i. a la ' 'cgada . acompan) a al piano. El ritme ve refor~a l per lt•¡, panclcr·etes ([Ut' dos dels compotwnts dt•l g•·up fan anur· umh gt·a n habilitat i Sll'ing. L' c•mcH·i6 , la força expn•ssiva i el iiWÏII~ fJ Ut' I'ODLÍJlllallll' lll l'S d m;p1·èn d e lc:; inte•·pn•t uc·ion s d' aq u••s 1 t•onj unt són n•a lnll'nl l't' Jll<l l'l'U hl1•s. Entn· altt·es tC'mcs, l'Sct·its c·nlu M'' a majoria per .John n y ThompMm, ':'trem poder gaudit· dt• la inll'l'JH'I'ltH'iÚ d' algunes ca n çon :; nadal<'n<¡nt•s - la data h o ft·ia ohligu t- c·om Silent Nig ht (Sant u N it) i una origi n al vc••·siú dc·l Ades/e .fit!ele.s que, to t i l'er- nos evi.d en t1 ' 4'llOrme distància qtu• hi l1a t•ntt·t• la lllÍtHi('a r C'Ügiosa negr a i In nost r·u. c•n s d emostt·a, lamhí·, la irn•sistihlt· fot·ça comuniC'at iva qu<' pot lt> nir aquella pe•· a la st·n:-.ibilitat em·opea. Ve tol u manera, C'l monwn t eulminant ch•l concert es pt·od uí quan , t•n un gosp el d<' C'IÚ t'4' molt rítmi4·, la ('an t.an t Not·a FiH iwr pa ssà n un pi'Ïm~r pla i , portudn pct· 1\•xci taf·ió d e la intc q~t·c·ta ­ t·ió. buixtl ui passadís eC'nLt·al, on (:ontinuà c·anlanl i ballant a mh u n f<•J'\ 01'. 1111 swing i un f'Htu~>Üu, mc que impt·essionat·<·n l'auditnt·i. II C'm assistit a ha 'ltant:, c·otwt•rls clt• s pit·ituals i gospp/¡¡ d4• g ran nivt'll. Poques vc•gHdc•H, ¡wrt..lwm gaudiLd ' uns mo11wnt s en <Jlll'- la neg ritud es numifes tí•s d'una IIHIIH'ra més aut<:·ntica i rotunda. Com a exemple d clq1w {•s Iu músic·a \'Ocal n egr·o-arnct·ic·ana 110 t'S pot demanat· més. El:, qui hi hem no oblidarem mai la JJj\'Ó! M w GENERALITAT DE CATALUNYA TEM A oltes vegades la perpe- ca t que molt:-; 'alors eonsiderats com a tuació d'unes inèrcies molt segurs trontollin profundamt•nt i pot portar a la pèrdua que, cu ddiniti\a. :-'obrin \Íes pron sol- de reft>rència de 1' o1·i- vt•nts al qüestionamcnl del fet conrut·s. gen motor· i també dels autèntics objec- La vonlC'itat dels mecanisme de promo- tius . eió de nous valors i el eada dia més a has- A 1'hora de considerar el fet concurs segador jor d 'intet·cRsos mercantils qnt' musical, hom tem que es produeixi una envolte11 el pt·ogrcssivamcnt més engn•i - cosa semblant. La dilatada història d'al- xa l negoc i musical, són elements qu<' inC'i- guns d 'eHs, i també la considerable proli- deix<~n feració eu (•J si dels c·mwursos i arris<pu•n de d ' uquest malm<~ trc profunda- torbar tipus de manifes- o per- del ment els seus 'Valot·s món, sembla que més autèntics: en de- hagi ser vit per fer fïnitiva. perdrf' l'autènti- ment de la promoció ca referència dels professional dels ar- seus vah)l's més ti8tcs. Hem estruc tu- Del rat aquest tema en seu origen i justi- dos aspectes moll di- ficació i dels seus ferenciats. Per una objectius més ge- part, hem donat veu müns . als tació arr<•u essencials. r afavori- protagonist<'s El tema que proposem aquí no pretén més dire<'Les dels concursos -parti<'ipant. altra cosa que donar una visió glohal, i al i organitzadors- i, per l ' altra~ a una figu- més àmplia possible, d ' aquest fet. Vol ra senyera de la pedagogia. Són dos mons ser, per tant, una mena de punt i a part o ducs visions no necessàriament con- reflexiu que p ermeti allunyar-nos del traposa<les, remolí o de l'ull de l'huracà que devora zones no sempre clares del món que ens principis i idees en el seu ímpetu impa- ocupa. Així mateix, les opinions d e des- rable. tacats membres de jurats ajuden a com- f{Ue permeten il·luminar L'evolució en e]s últims anys del con- pletar una visió, pensem que suficient, cep te con curs, i sobre tot la de 1'entorn i la sobre el tema de referència. Cadascú cünànuca de promoció musical, ha provo- establirà les pròpies conclusions. TEM A Visi6 crítica dels concursos per MONI QUE DESCHAUSSÉES I Puhlio·nt nlltihro· el wth/)rt•le y la música. Lihrus tlt• ~1{,,j<·a Haulp) E ntn· eh; lr'tTt·nys 1wr·illosos, n 'hi ha un el pndt•r cle dPstrncc ió del qual no valor em <'11 Iu IH'Va justa mesut·a: el dds con cnrsm; iutcrnuC'ionnls. La st•vu <·n•ueió cs basa rn una bona in tenció : aj udm· els ut·tistt•s joves J><'rquè rlonin les p ri mcn~s JHI SSI'H d ' una c·atTr't'u difícil. Al princip i. quan eren poc· no mbrosos, potser assoliren el seu objectiu; i dir '"pols<'t'" fH't'qu i\ la realitat ens obliga a t·e"-isar dett•rmimHI<-s dadt·s i ci rcumstàn<·ies per conclom·e q ue cap títol - finl-ï i lot el més prestigiós- no pot IIUllltt'llit· molt t<'mps u n artista en un nivell alt si l'at·tisla no duu u Lt•t'llH'. pat·al·lclament. una evolució a t·Listi<•a, humanu i espit'Ïtual. Ha de ser més sol·li<·itat als quat·anta a nys que als ,;ut! Tanmatl'Í"\., un gr an nombre dc primers premis d els con cursot~ m (•s famosos hau desaparegut de r escena inl<'ma('ional amb força rapidesa, malgrat que h avien iniciat una ra tT<'t·a pt·omctedot·a. Un premi inlf'nuu· ionaJ pot aj udat· a destacar, a sobresortir , pl'rÒ no a manlt~nir-»~'; pl'r això sovint alimenten il·lusions l'ntn• ~·l s llon~j ats, q ue desemboquen en dcce¡Jciono dramàtiques. P er aitna part , la pt·olifl'ració d 'aquests concursos, que t'S propaguen amb la cclet·itat d 'una epidèmia, eontribt~e ix a deva luar el valor inicial que haurien pogut tenir. Com sol esdevenir sempre, Ja qua nli talJH't'judica la qualüat; la seva multiplicaci() no ha OjJtH'<tl un increment semblant d el nombt·e d' artistcs vet'Ïtables, per l a senzilla raó que no es poden fab t· i<~ar, mitjançant comanda. éssers excepeionals dotals d'una sensibilita t profunda, d ' una fina p ercepció i d·una capacitat r eal de cr eació. Què és el q ue ha succeït? Els concursos esmentats han obct·t les portes a una munió d'instrumentistes d ' alt nivell tècnic· q ue, dissol'tadament, n o tenen grau cosa a dit· i que <'Onfonen art i esport en allò qm• tem·n d<• comp<'titiu. P et·ò arriben a conquerir els merca ts perquè sempre hi ha qui els contracta. amh la scgw ·ctat que no fa llaran, que cap gra de sorna no farà xerri car la màquina. La sobrevalorac·ió tèc·nic·a. <lc què j a h em parlat, troba en ells la seva més atractiva motivació p er estar presents en la t·ompelició i, així, ens donen ocasió d 'assistit· a curses de Fórmula-i en les q uals els ne1·vis ben tem.pet·ats i la t'eRistè>ncia física s 'imposen al do musical i a l'expre!Ssió d c• l'ànima. La música no surt engt·andida d'aquests fets, sinó morta, perquè I ' assassinen en Ja H<'V a matr•ixa <'Ssència. La caricatura dc la velocitat i de la forlia reunides assoleix , d'aquesta mant•t·a, el pa roxil>me. La ll·lusló de guanyar pot estroncar-se en un futur no llunyà I o t'S gens l'Viden t que, al fi nal d'aquests concm·sos, se' ns descob reixi un músic autèntic, un futur mestt"('. P er un Hadu Lupu o un Murray Perahia qn c sorgcixC'n , quants robots oficialitzats! Els qtti posscch.cn autrntira fusta d'artista solen ser eliminats abans de la fi nal perquè la seva sensibilitat els fa mé-s 'uln<'rahles i el seu sistema nerviós difícilment suporta una atmos[era depriment de comp etició. L'eJ iminac:ió natural. com a Esparta, fa la se'\. a elecció; p <'rquè els ron cur sos. que duren dues setmancs, o mé-s, cn nn ambient que no té res a veure amb l'ar·t, scl<'cc:ion en els q ui estan entt·enats per a les maratons, els crui ten en un sistema físic, n erviós i psíq u ir capa~ dc t·esistir Ics pressions m és inhumanes. L' intèt-pret que té possibilitat de commom·e, fin s i tol d ' impression ar, d estacarà sen s dubte en e)s primers dics , per ò no aguantar à gaire temps un ambim1t bw divot·cial del que s uposa el ferment cle la músicH i dc la vida. Aquests co ncut·sos l'Cp t·csenten, doncs, un per ill t·onsidet·ab le . i en ca r·a més per a aqu ells artistes p otencials que consta ten que, p er "an·ibar". és indi s pe nsable tocar a l m és ràpid i a l m és fort possible. E ntt·en , així, en un m ecanisme que els fa perdt·e de vista l a meta i l'ideal q ue s'havien fixat. Molts j o' es qu<' haut·ien pogut desenvolupat·-se hat·moniosamcnt i madurar a un ritme normal són VÍCtÏnl<'S cJ' aquestes màquines de triturar els talents i la música. Si decideixen continuar aquest ca mí -que, event ualment, pot aj udar-los, però que allò mé~ segur és que cls r r emi- és llrgent posar-los en guàt·dia <'On lra els pcl'ills que els esp eren i aj udarlos a protegit· els valors essencials que p ermeten fer b1·ollar els veritables artistes. Esta•· en possessió d e premis internacionals no és un ct"iteri segur ~n el camp musical, creatiu, imagina tiu i artístic. Es, solament, indici d ' un cert nivell tèc:nir ... Tcom que n ' l1i ha a milers, arreu clelplanetu, tJUC blasnwn de tenit·-ne un , o di versos, d'aqn('sts gmu·dons, això n o prova absolutamm1l r es, CXC'l~pt c un a ni vcllamcnt oper at gràcies a la tècnica . L'esnobisme i l'a bet-ració consistents a atorgar a aquests eonrursos internacionals més valor e[('I que tenE'n en t·ca litat haurien d'acabar d'una vegada. TEM A , ¡w n¡ul> la idea inicia l .,· h a d es\Íat d e ll1u-s ohj «"ctiu..,: h a tr·aït la mÚ!>Ïra i h a desen cadenat ro n~r­ q ü èn eit's d cl>a!>trost·~ . T inguem el coratge dc den u nc·im·-les . És. c•n rfN· tt', i ruiH'n~a hlf' i in accep table que u n ent]H'l'sat·i c·,igt•i'\ i a un ar·tista un historia l de p n~­ mis int<>rrHH'icm a ls rom a ro ntlíció p er contract ar lo. L'{mic· c· r·ite r·i a plir ablc h a u ria de ser que l'eseolti, sense• to nè i,e r el St'll "cu n ·ículum " : i q u e e l jutgi en fun c·ió d 'a llò qu e t>scolti . dc l'opinió qut> li rnen •ix i la seva exrr uC'iÓ. Aquests premis C'On s titue ixcn un p a r·apl'l d a n-c t·a d el qual es prot cgci)l.en cls r·esponsa hles: t' n t•l supòsit d e contest ació sobri." el vt~ l o nl' un intèrpre t , sempre p odra n esgrimir-los com a jus til'iea c ió ... Un clcls més grans mestr es d e la n ostra èp oca compa n lVa a qu ests C'O n cursos internacio n als amb els cotH' ur·sos d c h c·llt~sa; miss F r ança. miss An gla1t>t'l'a, miss Ità lia ... Les candidates es presentt>n en b ikin i p erq uè <'ls mesurin llm·s form es: r altura, t'I ton to rn , t'I p it .la ei ntur·a . . . ¿Me r eix r ealment Ja recompensa l' l'legida afor·tunada'? ¿P o tser se sotmete n a U<Jl.U'Stf'l:i exhib icion s les noies m és boniques de F r·aru; a . An gla te rr·a o d ' Ità lia? ¿:\o és certqu t> sovint es c¡ut>d('n a cal:>a'? I a quest mestre conclou que "'els ' eritahles m úsi<'s . els fu tu rs gr ans a rtistes r o maneu l' n t'I Sf'U p r·opi a mbient m a d u r·ant en e l r esp ecte i l'a ute nticita t d e la mús ica i d 'ells m ateixos'' . Cons id <•r·o que els con cursos inte rnacionals, tal eom prolifcn•n e n l'a('tua lita t , han sign a t la p en a d e m o t·t d e la rnúsic:a . Com rnéA sc>u sihl<' és un a p er sona , m és gnu1 és la sev a capac itat c n :ativ a i men ys podt·à d efen sar Les seves possihilita ts e n compe ticions crue són als antípodes dc>l seu m·t. Caldria reYisat· d'arrel la mateix a fó t·mula d ' aquests conctu·sos : d esprés d ' una sevc:r u climiJ1atò ria que tingu és com a objectiu a v alua r· t'I ni vell tècnic i ins trumental d els candida ts, ]'t'inic c r·itt·t·i d c judic i h a ur·ia d e fon am entat·-se s obre la músiC'a en la seva m a teixa essència : tale nt mus it-a l. srntil nratiu. cap acita t d l." commoure . respecte a r estil. als tempi. b ellesa son ora. i que la tècnica n om és es tingui en com p te p er situar-la en el llo (' que li eor..-espon com a mitjà d 'expr essió . Del quadre prceed e nt, és fàcil endevina r que r estil és, una vegada m ~s, Ja víctima primer a d 'aquest gènt>re d r {'Ompc tició, fet que t·esulta indignant; p erquè la m(tsica és un llen gu a tge i cada obra té el seu llen gu a tge propi. ¿Com p o d en ato r gar-se premis inter n acionals i els títols més aduladors a tè cnics que no ten e n la 111en o r ide a d c l'estil i , p er tant, tampoc no te ne n la menor idea d ' aUò que toquen i d ' allò que han dt' tn\11smctrc? És corn fet· concursar màquines d ' escriu•·c•! Ai xò és inconcebible . AJs conc ursos esmentats (i <>I mateix s'esd evé en d ' altres de nivellinf r l'ior) es pot tocar mús ica de Scarlatti com si fos d e Chabrie•·, o dr C hopin eom si fos d e Rachmaninov, o d e Schumann corn si l' hagués escrit Prokofiev : no tf cup importà n cia, absolutament cap. Ha arrill at el mome nt dc do n m· <>l c rit d ' alm·ma. si volem que la mú:.icu no~; 'enfonsi en Ulla me na d e t errorisme . Pa- er tit· la inllul>n c·ia d ' una è p nl'a fins a tal ahet'l'al'i{l in <'ita a lla nç:u· u n SOS a mh m·¡:!i'n t'ia. 'e•·ia In ~t·a n IH·u-.iú pt' J'<tu(· e l.. pa't'... us ci' ilit ~a t~ d ' Eut'OIHl, d' \mè t·iC'a o tl' \ -.ia uni:'sin (').., sl'lls t's fo r·ços pt•r ..,o rli•· d ·aqtu•st t'amí infern a l i to nut r a d o n a r· l a~<' ' u u por·tunit a t a ls qui t' u cant <'t't' lll'll t' ll d "ulo1· i t•n t•l peu lt•r· ll u rnin{¡.., d t> la mús i<•a. St•J·in un g r a n mo rní'n 1 pt' J' I" l't' a J' fm1<hwions la fina li Ia t d<• lt•s qu a l ~ c·onsisl Ís u a j udnr t'ls j o ' es rn úsit•s qut• d t• mo~ lr<'ssin un t•lt•' u t nh dl ins tnunental i un aut{•utic· ' a lm· hum à <(Ut' e•I.- impt'dÍs dt> t'O il\ c r·Lit'-M' l'li lu'-;;lit>s o c·n autò mat s : Iu lHII'attla Jll,tQUIN \ i Iu MORT són c·n <·amí el<• !òttbslituir la MÚSICA i la I'J DA . Di s:-~ m·tudum t' lll JWI' a Ics víc tirut'S d'aques lu s itu ac•ió, mtr(•torn u la normalita t f' ls p o t st>mblur un mira tg1•. E l ron Ata nl C'lwa lc; ti>eni<' que ÍrnJJI)SI' II ,•ls eo nc•ur·so¡, t(· un PfeC'LC' dc• boom era ng dramàtic· d allllllll d t' mo lt s j O\ t's <[lli' h o Hssunw i'\.en st•n st· n~st•t·­ ves. se n ~><' ra p J'<'SJlf't'te per lt•s lle is físiques més elt•111e nt a ls. La C'OillJH'tÍ<'iÍt gcnc r·a vÍ<"time<, . eft•c· l ivame nl.JWrqut· ln igmn·à nc·iu f'ís ka amb què trelw lh•n la ma jor· p a rt d<•ls ins tnun t>ntis tt'S provm•a ¡.r,n•us IJ'ttsi<H' ns 11111!-i!'lllat·s i d e l:- l('ndo ns . La im·' i ta hlt• st.•qiit•la de tt>ndinitis. epieonililitil-i i infla ma C'Ïons de di'Ví'r sa índolí' fa n la M'' a a parir iÍI. fins al punt dt• fr·c>n a r· i a tnr·a t· dt•finili' a ment molt<•~> (·aITCt't'S . Aqt wsts pia nis tes Yén t>n a \ C Ut'P' m , m Í's o IIH'n ys aft•<•la l-; . lll'egunl a nt-sr si f.s n o t·mal <¡tH' s'h agi d e p a ti•· ta nt pc r· toC'ar nn ins tn11nc n1 a un ni vt•ll a lt , i s i és inevitable havt>r d e p osar-se inj e<~­ cions a ls tc' JIClons ... Eu d os llihn•s a ntct·inrs m ' h e oc upat d 'aqut'SI<'H qüestions i dels mitjans p er I'Vitur Hqu est<:>s pro ve~:~ d osa gntduhles a joves pletòr·ics d c fe i d 'entusias111 ('. Qunn , a l' arr·ibad u el(• cada alumne nou , veig In mcvn l'asa con ve•·ticla e n un h ospital , sento qu e <·allu és una c·o va•·dia a què>, p <>r d escompta t , no c m sotnwtt·é . P<·r·què> é>s p c rfC' r la mc nt a ssolihlt' u11 nivell tècnic irn¡u·essionant sense h aver· d e pagar e l trihnt d ' algun perjudic i físic . S i imposo als lll(" ttS a lumnf."s qu r anihin a í'nC'a d enar els EMudis dc• C h o pi n -dut' s o t•·cs ' egad es seguides s i ho tle~> i tgen- . sense el me n o r es for~ és p N· d emos trar que C'> p ocl<-n to<·ar· fà C'ilm<'nl i a mb alegria obres que exigci'\e n un gr a n domini fís ic . No o bsta nt a ixò, C'On vf s ahí'r que r entr·en a ment rralitza l SC'I1Sf' eo nè-L~C'r profundament un a tè-cnic a fís ic:. prc'> "ia <'ondueh ft'f'((Ü e nlme nl al desa str·c. ¡Quants premis internacionals han acahat at"ollínt-sr a tm lloC' d c Jn·ofessor e n un con ser vatot·i pt>rquè no va n pode r a ssumir Ja carre t·a d e con cer·tis ta o , simple ment, p e rquè no podien tocar d seu ins trumc>nt! ¡Quants amb nn braç inutilitzable ! ¡Quant s inFIIt·umentis lcs s'oriente n ver s la direcc ió d ' onJtt<'SLt·a p<'l' motius no sempre ponder·ats ! Si Ics <'Sf'oles Òí' m(rsiC'a m és importants es transform e n en viver·s d c t<'ndinitis en apr·opar-se als concursos internacio nals, i s i aquests maten la mús ica i la vida , r al ¡w nsa•· ut·gentmeut en altres mitjans pe•· ajudt~r· l'ls j oves i p <'r s ah ar el seu futur, <:om a b om es i com a artis tes . TEM A Instrumentistes : un camí no ideal cap a la professionalitat _, per TERESA MARTINIZ E s t'\ iclt·nt qu<' t>xistcixen moltes opinions n•spt•t•lt• al l't·l <1<- si guanyut· un conrnt·s intt•t•n at·ionul cic música ajtidn el llorejat u fm• <•I f.ln lt dt•fini tiu ('ap allò que (Ücm una c·ut·a·eru prol'c•ssional a nivell mumlial. PPrt•, ¡, q uv n•pn•st·ntn, a·t·a lnwnl, gu aHyat· LUl concurs intf'ruuc·ional dc• m(ts ica , c·n aquest cas, cl'intct·prt>hu·it.'? Pt•t• intt•ntar ol'c·t·ir 1111 H'ntall d'opinions sobre t•ls t•lt•JIH'II Ls q nc• e' l i ' oltt•n els ('Oil('ursos internacional-. lwm padat amb difl'rl'nt~ persones directatm·nt n•lac·ionadc•s amh t•l món d e la música. que conei'\t'n prnu hí· t>l tt·mu i !JII<' :-oón heu coneguts dc toh. no.,altt·c·-.. l¡wr ¡n ançar un xic. podem dir que lu lllHjOJ'Ïil tfl'fs ('l)llSUJtats I'OÍllC'Ídeixen prou a rhoI 'H dt• manift>..,lar--.c· ;.,obre els tlifet·ents aspectes que t'ls lwm plantejat. Pen) mirem quins són els seus matisos. Catapulta immediata flocll'lll t•s luhlir <pH' la pm·aula clau tfLle determina pr·oft•sAional t"n la interpretació nml.i Ïcal Í's cor11ençar. J sc•mhla que guan yar un concut·s inll·r·nut·ional ajuda Ul'tnalment , si més no. a començar; u ohrir el c·umí. un canú que pot continuar ft•liçnr c•ut, o no. Aqnc•slu \iu no {os l 'ími ra, però. Efectivament, hi ha altf'rnaliH'H qu<>. €'11 tot cas, no són de r esLLltat tan ÍlllllH'dial rom guanyar tm rmlctu·s internacioual. La pianista i pedagoga \1 ari a Canals -creadora i impuls or·a, juntanwnt amb el seu marit Rossend l,)al(·~. rlt•l Concur~ Internacion a l d'Execució )1usic·al Ma l'i a Cana llot. l'l't'al l' an) 1954 (el primet· concm·., intf'l'IHH'ÍOnaf Ò(' música que existí a rEstat)opina: Per experiènria , a uui dia, a un músic jove una l'at'l'('t'H que 110 1ingui cap recompensa en cap concurs internacional, f! I/l'CI ra que sigui un segon o tercer prerni o, .fins i tot , ulla medalla , és molt difícil que se'l preng ui seriosr1111ent, almenys de manera immediata. lli ha wr buit que s'ha de passar: el començw·, i pfs cOII('Lll'sos ajuden a passar-lo. Maria Can uls afegei\. un cleme n t q ue s ' ha de tenir· e n compte : lli hawt./(tctor molt important en la vida, que és el trac/f' personal, elcariicter. Si es té un caràcter difícil , 110 s'arrilm enlloc. I si no es té Wl valor real, a més a més. ja 110 es por iniciar una carrera important mnsicoluumt. Miquel FaJTÍ', pianista i pedagog-guanyador de la pl'inwt·a edic·ió clt•l Con<·m·s Canals. juntament amh Mat·ia I\1•us Miró (a leshores es distingia la calegoríu masl'ulina i l'emeuiua)-, manifes ta: En reu- fitat , el concurs l>s ttna plataforma immediata de llwlÇOI1U'111 a escala mcwdial, sobretot per al gual/ yador del primer premi. Perqu.è guanyc~r un primer premi c·omporra una sèrie de prestaçion.s n centrps mnsit·nls imporUtnts n tot el món. Es clar, ~;em¡we (jllP ps tracti d'un concurs acreditat. Però el concurs tampoc no és cup garantia de continu.ïtat d'una carrer·a com a intèrpret. Hi lw grans intèrprets que no han gucmyCLt mai un con curs ... Però mentre 110 hi hagifórmules alternatives als concursos. cH¡uesls són vàlids. Miqut•l Farr(• l'ontinua el seu raonament dient: L'ideal ~eria que hi haguessin més oportunitats per als nu't:;ic.\ jO l'PS. ,1ixò vol dir lligar una sèrie d'aspectes que inclouriPn, entre d'altres, que el.s plÍlJ/ics estiguessin disposats a escoltarel.sjoves intèrprets. tixí. ronsidero els concur.sos com una espècie de mal menor, perquè veig que el preu que es paga és molt efet•at. La gent està molt imbuïda per L'afany de competir, l'afany d'impactar costi el que cost i, perquè, en el.fons, el que guanya és el que impacta mh. La competició Miquel Funé- t'IIHintroduC'ix, amb les seves tlmTeres paraules, u un Hspecte important dels concurt'os: la competició. Manut>l Capd evila , profund corH'iM·dot· d e ls c·otwm·sos musirals -un dels pr·intipa ll> r·esponsablcs del Concm·s P ermane nt de Joves Jnthpn•ts dt' JoH•ntuts .Musicals d 'Espa11) a-, es l'onfcssa un enemic dels concursos, però ma ti..,a: Sóc enemic de tot allò que representa com- petició. En tots els aspertes de la vida, crec que la competició és ww cosa nefasta. Però, ja que els concursos e;rist eixen. hem de trobar-hi els aspectes p ositius. Manu<>l Capdevila els anomena: Per a mi, els aspectes més positius d'un concurs són que obliga el Jove participant a treballar i a preparar un pro13 rama seriosament, i a conviure amb una colin de músics dr- la set1amateixa especialitat. Si, a més a més, guanya , fantàstic. Però allò important és participar, participar i prepetra.r-se bé. Per la seva h anda, Maria Canal s veu l 'aspecte eompt•t il iu <r ixí: Crec qnè la. persona que uitt cú'lla- clo és molt difícil qne pu.gni arribar massa lluny. En el terreny musical, l'instnunenti.sta es passa bona part de la seva vida havent d'actuar davant cle la gent , de comnnicur allò que és cctpacÇ de fer i de sentir. Com a pedagoga, recordo l'èpocn en què PS parloua d'eliminar els exclmens i penso que si no exi$1Ïssins 'lratu·ien d'inventar. Quan a l'acculèmia TEM A t que dirigeixo s 'acoste n els exc'Lmens trimestrals. els alumllc>S mé.~ jot·Ps e~tudien el doble del normal quinze dies aba11s, amb el mateix temps del que disposen I!Ormalmc~nt. 1ixò és un estímul. Per tant, no veig malament la competició en la rmísica. Si (•ornpet ir estimula i l'estímul és un element positiu , e l contac·te amb altres aspirants també ho és. Així ho c·otTohm·a la musiròloga Montserrat Alht't. mcmbt·e del jurat de l Concurs Canals des d e fu aproximudauwnt 12 anys: En un concurs internacioncd, els concursants entren en contacte amb [ps dij'ere11ts e.scofps 1111111dials, l'Ol i que les millors s 'assemblen molt , úé que hi lw twa g ran diversit.at. EL jove mLÍsic que hi participe~, encara qne no g u.cm yi, té contacte amb col·legnes de tot el món. Això també és ww experiència e nriquidora, tant a nivell musical com humà, i és Ull gra n avantutge dels COnCLtn;os. Tots <Hlllt'Hts l~Htímu l s també sún vàlids per als aspirants dl' les (·at<·goriC's "júnior". Què representa per a un r·ont'tll'aant dc 12 anys guanyar u n concurs? \lli(fUt>l Fal'l'é opina: Significa, efectit•ament. un Pstímul per continuar. mentre no perdi el món de l'Ísta. \o s 'ha de deixar enlluernar. ni el guanyador ni els pares. Jurats iustos Pa rlar ci<• la justícia dels jlll·ats en els concursos intt>rnueionals fa sospitar. int>' itablement, en les possihl(•s injustíf•ies i impareialitats que es poclen rometre. Apu nt ant aq uesta possibilitat. eJ rebuig d'at¡ucstu teoria és à mpliament general. El composi tor Xav if't' Monlsalvatgf' -participant en nombro~ sos jura ts d'inlt•rpretaeió (i composic ió), eom el Premi lnt enHwiona l de Piano de Santancler i el Conf'ut·s Pr·rmtmf'tll' flf' Jo ves Intèrprets dEl Joventuts Mu~i1·als- expl ica: S'ha purlat molt d'!tquesL tema, però la gent és molt noble. En els concursos internacionals d'interpretació es dóna el cus que si Wl concunwnt és deixeble d'w1 membre del jurat, aquest no t•ota . Són concurs prou sincers. ~<nier ~lon tsalvutgc c·onlinua dient: És clar que és difícil que PS coincideixi en els gustos. però això s 'observu més en els collcursos de composició. En els d'interpretació hi h a més coincidència. Jlolts premis s 'atorguen pPr ltii(I11Ímitat. P e r la st•va banda , Mat·ia Canals, que ja implantà des dl' I pi'Ïmer Concur s Canals <'1 nombre de jurats a set prt·sotH's (abans {{U<' e"istis la Fedet·ació Mundial de Concursos dc Músieu -es ct·eà l'any 195ï i el Canals hi in ~t·essà l'any següent-), r ecorda q u e foren Sf'l ]JCI'què 110 hi lwguessin maniobres ni i.njustícies, qu.e aque.st no e ra el cas, en previsió de possibles problt>mes. Des del prime r concurs utilitzem. el sistema cle votació J) f!r xifres, que es donen abans que e/•., membres del jurat ¡mg u.in parlar entre eUs. Són xifres serretes i signades . Segons el nostre r eglcune nl , si hom puntLta molt pl'r sota o p er sobre de la mitjana general, el president clel jurat té lufucultca de de nuuwr explicacion s. que poden convèncer o no. Maria Canals conti nua explicant: He assistit a 59 ju- rats et l'c•stniiJ~('r· i la t'I'I'Ïiat (!$ que mai 110 Iu• t'Í.'it u11tt sit uae ió clc•sca radCI. Monh<'l't'al \lhet etmft>s~u: En els co11curso... als quals he estat cc>m a ju rat no lrP l'ist mai cap wtnmalia, ni lre sentit mai cap pressi<> a Jlt t·or d'un o altre. Segons la met·a experiència, t'OIIC'I'etament . el sistema rlP l'Otació dc>/ Co ncurs Cww l.~ e m dóna molw prtu ¡)('rquè sé que si m'equit·oco és tnn poca la cl(ferència amb t•l.~ altres t•ots que 110 pet:jfl(/ica els resultats. Manue l Capdev ila ~t·twt·<tlit za m és i mnnifl's lu: No tots els rollcw·sos són iguals. lli ha concursos itW• rllaciollal.~ cont•~uts t¡11e 110 tenell cap prestig i i el jumt t•.~tcl it~f1u enciat. Mii.fia ? No necC'.~silria ­ m ellt , però n 'hi pot lwm•r. Miquel FarrÍ' opina: Forçosa ment hem rle crew·e e ll l'lwllesft>chtt d'un jurat; si no, a leshores, SPria absurd participar en un concurs. M a i~·Ta l Iol , Miqu t·l Fan·í• m auiJPsla: Cada vegada detesto més SC' I' membre rl'un jurat. perquè crec que és una tast·a ingrat a. f ~eni tam bé crec e¡ u e. com Ct ser ve• i, s 'lw de fer sense inhibicions. ol>jt>rtivament. si un creu tflll' pot donar rttW opinió prqfe.,sional. I és in¡;(ml e n el :;en t it e¡ u e e(I( la t•egada m ·agrada men y ... t•eurc• la gent competir: allò que m'agrada és l'eurP la ~c>nt fent mú.,ica. L'art no és cap ciència exacta i amb tota hone¡;tetfar pots emetre 1111 reredicte que no .~e ni ben rebut, cosa amb la qual ja comptes. Com més r•let'ttl {>s pfnit•e/1 d'rm concurs. més es pr('sta rt la coti I rm•(~rsia. Busunt-nos l'll l'honesll•dat del jurat. introduïm ulla c¡iif'sti6 prou lllati sa hle C'n última i n s tà twia: guunya el •·ont·u•·s el millor o qui h o fa millor? Moria Can a ls o pi nu: G 110 n ya el t·a ndi dat gu.e arriba al tiÏ'V(•ll dC'gu f. Un COTH'll.r.s rom en ça amb la primera nota i acaba amb l"Mtima, i el deixes emportar p e r la darrera impressió. El que ha tingutl(J. sort de ser millor al.fi11al, guanya. Mouls<'tTat i\ llwl diu: 4lmenys, jo no dic el miLlor, sinó el qu<• està millor. Això és importo ni. Finahn•·nt. Miqud Farré manifesta: Crec que és impos.~iúll' c¡twnt~ficar el terme "millor". En el fons. simplement. gruwya el candidat que ha obtingut més l'OlS. Guanyar o perdre són termes més esportius que artístic:.;. és rnolt relatiu. Tècnica i musicalitat Tè-('nif'a i lllUSÍ('ulita l fonn en part de r e-xf'CUf'iÓ mus ieal i s6n ei{'IIH'nts que es jutgen en un concur~>. Aqtu•sLs dos lf' rm es són difícils de separar a priori , p<'n): un p o L deslaC'Hr més que l'altre? Si mfs no , l'expel'iètH'ia dels cons ultats e ns dóna un ventall d 'opinions a IPnir en compte . Xuvic1· MonlRa lva tge cliu: Es valoren les dues r·oses . La tècnica es ver lora, però, en definitiva , e.s dó IUL molt valor, a l'hora de jutjcu·. o la musícalital. Perquè es vow sobrl• ww base cie concursants que ja tenen una tècnica molt bona o acceptable . Llavors, el que decanta el concurs és la musicalitat. l'esperit que es dóna a C(l(la obra. TEM A Mnrin Cu nais 1'\.plícitu: g, (•I r'OIICUrs c¡ue e.~ pPrst>gtu•ix lo musicalitat, La t{>cnÍ('(t hi lw de ser. Pel'c¡uè/(1/¡,('lli('(t és 1111 mitjii; si 110 la tPns, no es pot fer res. Sense 1111a tècni<:ct, CH' IIi dia 110 es pot fer res de ¡JOsitiu din.~ la música. \ra , mai no ha de serl'objertin}illal. W r¡tu> pensi això, mai 110 serà tUl artÍ!ita 11i mai g twll yltrà u11 oonc•tlf'S acreditat. Sl> fl se una gran Sl'llsibilirat musical, crec r¡ue no es pot orribar o ser 11i 1/ll gran intèrpret ni un gran pedagog. Si tw mtísic no posseeix 1111a bona tècnica. mai no arribarii dt'l tot a la meta dPsitjada. Tot està compleml'lltat. Pe•· la sc·vn bunda, Monts<'rt·ut Aluct és c·ontundf· nt: No els clis.wcio moi. Si tw hi ha una.gra ntèrnif·tt, <'l se11 timent musical ('flit. I si només hi lw tècnica. tw 111 'i11teressa. D'altra hundn. po<lem lli~m·la ti'rnica i la musiraUtat alllh l'a¡,perle pcdagc)gi<'. Cosa que dcsrmho<"a a esbrínur si, efeçiÍHmwnt , e:xisteix la fi gura del prof<•ssor c•specialüzal a prc•parar almmws pc•r c·oJH'lll'Sa r. I s í, per ('Onlra, PXiRLPixen els alu1nneR C'Sperialít:t:uls u participar t'n enJH'UI'Sos, i guanyarlos. La fi~ura del professot· (•!-~ molt important. }lmwrl Capclrvila r"pJic·a: 1/unmes especialit::;ats a participar en concursos, n'hi ha molts. De guanyar-los, ja és més excepcionol. Professors espt>ciolitzats :-'No ho sé. Però sí que hi ha professors especialist<>s perquè els seus deixebles no g twuy in concursos, cosa, però, que no es produeix d'una manera deliberada. El que passa és que molts concursants són eliminats perquè no han tocat w1 repertori adequat. Miqn<'l Fan·é diu: En realitat, el professor ho el 'aconseguir imbuir al deixeble respecte a la quo litat de la música , al marge dels concursos. Professors especiali.~tes a preparar alumnes per concursar , n '/ri lw. Però jo diria que l'autèntic professor és el que prepara el deixeble perquè sigui un músic d'acord amb La capacitat que tingui. A la vicio s 'Ira cle concursar per a tot. Xavier Montsalvatge manifesta que coneix pot aquest tema, prrò: Sí qne tint nquesta sensació. Quan un professor té un alumne que va a u11 concurs. ell sap el tarannà del concurs i l'enfoca cap aquí. Ara bé. si això es produeix d'una manera mecànica. és 1111 aspecte negatiu. També, i per acabar, em·etem la qüestió següent: per què , per •·<'gla general, e-ls músics del país no es presclltcn als l'Oncm·sos iulernacionals del país i preferci.M·n anar a l'eslntn~<·r·? És, _potser, una qüestió ¡wclagò{,rica? Sembla c¡uc no. Es una qüc>stíó C(llt' a fre· ta més J' ego })<'l'SOlla) que 110 pas una altt·a tosa. María Canals ho té molt clar: lli ha casos i casos. Existeix la m entalitat equivocada que qui 110 gll(trtya el prime1· premi fa el ridícul. 1 això no té res a veure amb la realitat. La gent s 'hauria de mentalitzar que el fet de passar la primera prova ja és una cosa molt important i molt difícil. El ridícul no elfa ningú, perquè presentar-se a un concurs internacional vol dir que aquesta persona és seriosa i lw I reballat molt, pn ssi el que passi. Anar a un concurs demostra un e.~pe- rit de uoler anar enclouant i 1111 esperit de /n'ball. Per <t MonlserratAlhPt lamhé és moll clar: /~s té por de concursar a casa i fer el ridícul. Es presenten a l'estranger essent igual de bons, i guanyen. Fer el ridícul a casa és pitjor. Ja ho crec! i\'o es té cot~fiall.<'a, però suposo que això pas.5a arreli. Protagonist es Aqtú '-Oic-m rcçollir el testimoniatge de tres IH'n.onf's qu<' han guanyat ilo parlif'ipal en concu •·sos internacionals de música. l~s L•·acta d el violinista Gonçal \.omcllas, el jove pianista de 26 anys Llorenç Heboncl , i el directot· Salvador Mas. Ells f'ns expos~n difc•·cnts aspectes que envolten l'ambient que recollim en aques t article segons la seva p•·òpia cxpet·if.n('ia. Gonçal Comellas, nasrul el 1945, guanyà als 13 anys (u11 any després quç (:omcnçés a esludia•· el v iolí) c·l Concurs clc Jov('nluls Musica1s, a Bareolona. AJs 16 anys guanyà el desapar egut Conc·u•·s Edum·d Boequet. a Badalona. S'afegeixen a la lüsta molls d · altJ'<'S a njvplJnacional. A niYell intei'Tlacional, en destaca el primer pt·emi de violí i el premi del púhlie al Concurs Cari Flcscb de Lomh·es, el 1972. Tamhf ha estat premiat als concurso~ Jucqlles Thiband, a París (1975); Reina Elisabcth, a Brussel·les (J976); i Viña del Mar. a Xile. Pf'r a Gonçal Comellas guanyar un f'Oncurs al¡.; 13 any¡.; significà: Desenvolupar un treball molt concret, disciplinat i enfocat. A aquella edat jo 110 decidia res, decidia el meu mestre, amb grun criteri, et ntés . Cnanyar el concnrs serví ta.tnbé per donarme et conèixer . .Encara que guanyar el Concurs Cari Flesc•h no li obrí les portes, professionalmrnL, perquè ja ha via fet molts concerts prclcticcunen t a tot Espan)'a. sí que li obrí les pot·tes a l'estnmger: D'aquí s 'inicià unn col·laboració, que durà. molts anys i encara dura, amb Yehudi Menuhin, una relació qne ha estat valuosíssima. Comellas afegeix: Guanyar el Carl Fleschj'ou pe1· et mi tma g rcw satisfacció; mentiria si digués el contrari. Va tenir una importància, no decisiva, però sí que Jou un reconeixement al meu treball. Però no crec que guanyar un concur s sigui tlll fet detenninant en la, carrera d'tm verita.ble músic. La carrera es guanya a. pol.s, i de públic en públic. Con~~at Comellas assenyala: No estic en contra dels concursos, però no hi estic especialment a favor, malgrat l'experiència, viscuda. Perquè els concursos no són, i s 'ha demostrat en moltes ocasions i en molts llocs, entorns on es jutgi d'una manera positiva Les diferents facetes de l 'art is ta. Entren en joc molts criteris, alguns dttbtosos, i és molt difícil que aquests criteris s 'unifiquin en el tcdent musical del concw·sa nt. cosa que per a mi té mol tu importàncin. Comellas no nega que guanya•· un concu•·s intel'nacional sibrui una via ràpida per ser considerat, sinó que, matisa, és un altre tema: El guanyeu/or el 'un concurs important, pot ser un magnífic violinista i pot ser nn pèssim nuísic. 1 pot TEM A :_ -~ ... Iii fà: Maria Canals, en primer terme, en l'entrega del 3r. premi de la branca Plano·.lúnlors del XXX Concurs Canals, el 1984. L'Alcalde de Barcelona en fa el lliurament ser que el que no l'lwgigtUtn)'at sigui, des del punt de vista artístic, molt més interessar~t que el guanyador. I això passa; i crec que en aques~s moments els concursos van ttna mica de baixa. Es una opinió personal, és clar. Però vull insistir que g u.anyar un concurs no det:ermina. la qualitat musical de l'int.èrpret, ni tan sols la. carrera. Però, almenys, momentàniament, o cl'una manera. més o menys pròxima,.fa que elgucwyador sigui conegut. A la llarga. el públic jutja millor que un jurat. Gonçal Comt>llas continua dient: Quan un jove té veritable talent, crec que aquest, en principi, sobrepassa per si sol. 'aturalment, hi ha factors que determinen que el reconeixement d'aquest artista vingui més tard o més d'hora. Però jo no calibro la qualitat d'un intèrpret per la quantitat de persones que el coneixen. No és aquest, el veritable baròmetre de la qualitat; és la capacitat d'emocionar, elUtlent musical i artístic. Per Ja seva banda, el jove pianista Ll01·enç Reboud començà a pat"LiC'ipar C'n concursos fa 6 anys i ha obtingut diversos guardons a nivell estatal (Vilafranca del Pt•nedès, lr. premi; Albacete, 3r. premi; Cr:auada, 2n . premi; Conctu·s Permanent dc Joves fntèrpr ets, 2n. premi ... ). Fa dos anys es presentà al Concurs [nternacional de Piano d e Santandm·, Oli no paRsà de la prova de currículum. Llor·enç Rchoud explica : Aquest concurs és un dels més prestigiosos del món. El si.stema de pre-selecció passa per twa prova de currículwn i una prova de vídeo. Si les Sltperes, accedei.:res al concurs . Ara tinc en previsió de tornar-hi, i ja hi he fet la inscripf'ió. Espero que podré concursnr. Malgt"at CJUI' no tf· nna I'XJ>el'iència dil'ecta en els eoncu r·sos intPt'll<lC'ional!l, Llot·cnç Reboud està en condieionH d 'opinur sohr·e els aspectes que els t•nvohcn. Si me'ls no, els seus n10naments restJten pr·ou cnr·iquidorH. Llorenç Reboud manifesta: En e}s concur.ws, el sentit esport in ésgairebésulvatge. Es inevitable passar per aquesta competicil>, la qual crec que és relativmnenl justa i relativament lògica. Llorenç Reboud considet·a 1' aspecte C'om peti liu positiu fins al punt que no arribi a ser una obsessió en alguns a.spectes, com podeu ser la tècnica i la competició en si mCLteixos. Perquè no té res d'CLItruista i d'artístic ser w1 monstre de la competició i anar pel món amb agressivitat i amb neguit. Això no servirà per esdevenir un Ctrtista. 1 continua t>l raonament dicnl: Concursar pot servir per formar-te professionalment en certs aspectes. Per exemple, tenir un rigor a l'hora de tocar a Lm nivell determinat i ser capaç de muntar obre.s ràpidament, f'Osa molt important en la carrera professional. T 'acostume.5 al que és la pressió, aspecte que et trobaràs a In vida professional, sobretot en el sentit d'anar ràpid i de tenir .sempre un cert nivell. Crec que el.s concm·sos són positius. Segur que concursar fa ptt}ar el nivell de moltes maneres i ta.mbé permet V(>W'f' ('Om toquPn els aspü·ants d'altres pa.i:sos i les diferents tendències. Pel que respet~la aJs jut·ats. Llorenç Rebouu diu: Tothom. té la .seva opinió, depèn de qui guanya i de qui 110. Però, en general, un concurs no és gran si el jurat 110 és grCLn. Un concurs és prestigiós pel nivell i3 89 TEM A .t.. ra: a ¡j.l 89 Montserrat Albet Salvador Mas dels que concurseu i pel jurat que té. Pt'l que fa al p()ssihlc pn~domini dc la ti'·cnica soh1·e la musicalitat a l'h01·a dc jnljar, Llon~nç Rrboud és coHluuclenl: Avni elia, només amb tècniclt no vas enlloc; , no C'S g uanya cap conc11r.~ internacional. El que s[ pot ¡)(tssru· és que e.~ perdi Wlfl mica el caràcter individual. la cosa genial, perquè en un concurs es tracta d'agradar tothom i no desagradar ning ú. LloJ'<'IlÇ Reboud ('l'('ll qtH' la por al ridícul c'\Ïl;I{'Ï>. pel ft>t dt> no c·oncursa1· a ls certàmens de] propi ¡nús: Passa molt i és 11na bestiesa. Tothom té aquesUt por, que no acabo d'entendre. Crec que. si vas a 1111 concurs, t'has d'aco.~tumar a tocar tal com ets tu mat,eix CL qU,a[sevollloc. S'ha d'oblidar l'orgull personal. No impo1·ta. Sit 'eliminen aquí, gunnyanls allà . Amb tot uixf., LlorPnç Reboud diu: '/'enir accés al piÍblic d 'ww manera normal, i com més públic millor, s 'aconsegueix a base de concursos. És per això que són un ajut, una obertura molt important i la via més ràpida per començar una carrera com a solista, però no l'única. Després, malltenir-te o no, ja és 1111a nitra his tòria. 1 continua dient: lli !ut alternatives professioncd,~ que no clonen el nuHeix. Per exemple. tocar grans concert s cunú orquPstra; no crec que avui dia hi hagi cap més a lternativa que guanyar wt concurs. a part de ser el protegit d'una personalitat o ser bastcmt excepcional. Però si no et coneix ningú, JW hi alternativa per a un nlt nivell. Llorenç R ehotHl es plantt•ja el fe t de concur·sa r t'n un concu1·s int('J'JHt<'Ïonal així: Arriba un tno- ment que és quasi una obligació intentar-ho, perquè hi ha persones qnP 110 ho fan i sempre queda el regust el e 110 lw ver-ho fet. Es c6m un repte ¡>Pr.~ ona!: si ho puc intentar, ho haig de fer. flúnns o després pots guanyar 1111 premi. D'altra banda, una cosa que sol passar, i sobretot als pianistes, és que si no vas de solista et consideres ltrtfracassal. És una postura absolutament ridícula. perquè hi ha moltes maneres de fer miÍsicn i desenr•olupar-se musicctlment i personalment sense ser solista i sense haver gurmyrct cap concurs. lli ha com una. ansietat pels concursos , cosa no g(( ire sana. No ha de ser una dèria, sinó una coso a més a més de les r¡uefas , que està.s obligat més o menys a fer i que és positiu que.focis. Però no fw d'obses sionar ningú. Finalment. hem vol¡:,rut deixar per al final l'opinió dc Sah·ador Mas , guanyador del U Com· urs Internacional de Dirt't'<·ió Swarowsky. a Viena. La s<'va opinió trenca amb lot el que s'ha dit fms ara. J aquesta: Tots els COIICIII'SOS del món són nefastos i impossibles, encaro que els d'instruments són mé.s disctLLibles. Per exemple, no es pot valorar la labor d 'un director davant Ull jurat. Els ju,rats acostnmen a ser pitjors jutg(?S qu.e el¡níblic, i els seus criteris es basen et vew·p qui é.s més "guapo" i no qui en sap més. Bé, tot són opinions, però totes tenen el seu valor· i ens han ajudat a f<'t·- nos una àmplia idea ch•ls cl<'mcnls que es hatTcgen en cls con cursos intcrnaC'io- rs nals d e música. TEM A Canta nts: una expe riènc ia impo rtant però no decis iva per MÒNICA MONTORIOL D ut·ant la primera Generalitat, l'abril de l 931, el doc tot· Vil ardell, gen d t·<' ll<'l l<lnor Francesf' Vií'ías i ¡;t·an aficiona t a la música, juutamettt amb Vent unl Gassol, destacat polític català i ••ncanegat de la cartera de C ultut·a. va voler d ur a terme m1 projec·tc que facili ti-s la sortida pn>f<'ssional dels jo' l'S eantants. El projf'cle no tirada <'tul avant perqnl-la guerra eslt·on ca l"ia una idea que va néixer d e l ma tei..x Franees<' Vi iías. El tenor d'origen moümès va treballar en una cereria d'uns parents, i anaYa a l Liceu p er encendre els ciris del tcatn•. Després' indrien alguns ¡H·ofessors de cant equi,·ocats que' att dificultar i endarrerir molt la seva carr era . Més endavant va cntnll· al Consenalol"Ï del Liceu, on va estudiar amb Gonçal Tinlorec Donat· nna opor tunitat als jov(•S era la idea que el tenor wagnerià volia transmctr<' i desenvolupar , pt>rÒ no seria fins anys despt·t's clc la Guerra Civil Espanyola. i de la mà -una vegada més- d el doctor VilardelL que es materialitzaria aquest tímid projt~c te embrionari de Francesc Viñas. L 'any 1962 va sorgir , al cap dP gait·ebé teenta anys de la mort d e F t·ancesc Viñas, el concuxs q ue portaria el seu nom. A t·a ha celebrat la XXIX edició, i darrera el concurs hi ha noms com Maria Viludell i Miquel Lerín, nf ta i besnét. rf'SpectivanienL. dt>l gran t enor. P erò la finalitat primera que que va sorgir de Ft·anc••sc Viñas s'h a ampliat, segon s que va explicar Miquel Lerín: "S'hfln creat cursos d 'interpretar-ió, premis al marge dels oficials i borses d'estudi" . La qües tió financera del con curs, la mou la néta de Francesc Viñas. Maria vila rdell. L'engranatge del con curs gira al' oltant d'uns dos-cen ts col· laboradors, que, srgons Miquel Lerín, "treballen per amor a l'art, sPnse cap meno de benefici". El principaJ 1n·oblcm a que afronten com un r epte, cada any, és la qües tió financera , tot i comptar amb la col ·lahoració de di,·er·ses ins titucions , entre les quals hi ha la Generalitat de Catalunya, J'AjnntamentdeBa•·celona, la Diputa<'ió ... Ara. a molts mesos de marge dc la propet·a t'di eió dd Concurs Viñas~ j a podc·m avançar una prinúcia : Joan Sutherl and hi participarà com a uwmbredeljura1. cat· el hctmÍ't d<• France::~c· Viíim; Í'H l't'slreta n·lueií1 amh t'I Lin•u: "/!.'/ Concur.~. sc•mw el Uceu. no Pxi.-Hiriet". \i"í mall•i". nl destac·m·la importàneiu qnt• tÍ' per als c·a11t an 1s enfronta •·-,¡• a l'c~n'nat·i el t'I Lic·•·u ; sobretot, vu matisa t·. ·'pel ressò populn r que ai n) snposa •·. E11 uqut•st m at•· i ~ 1Wnt i 1, .l 01·di M alnqu.,,·, Presid rn l d•· lu Comissió Art ístic·a dd Li ec' I! i 1111'111bl·e del j u t•a t , ' a afinnar q lli' parlic·ipa t· 1•n un c·otJcur s com el \ iñas Í's una CH'n"ió JH'J" ul cantant ..,)(>t · eeure el seu propi ni vell i per ce u re si queda bt>11 classificat··. Pet· a uqtwlls <¡11e van patit· c•n la !\l' \ a pròpia ¡wll els Hf't'vi;; del Cuncurs, eom Í's t•l cas el<' Iu eanlmtl uruguaiana l{ncpwl Picroll i -guall) lHlora •'I I <JHO del segon p n• mi oficial-. el C01wurs és sem pn· ··ulla oportunitat". ja q ue ··econbmicament pot !if'rt•ir per pagm·-se les lliçons. perfer t'iatges. per./(•r 1111 clicions ... ". P 1't"Ò per a lñaki Fn·~ún, h'llall) ~u lor t'I 1987 del h' t'<·er Pt·cmi O!ït·iul Ft·anct•sc Viiíus i c-1 Premi al Millo•· IntèqlrC't dt• Mm..a rt , l'exp eri{•nc·ia no Li va supo:-.a 1· un canvi c·on sid et·able en In Hf'Va trajeetòt·ia a t·tístic:a: "En el meu cas, no puc par/or d'un abans i d'un després del Co~tcurs; ~tomés recOt·clo hrwar pctssat molts nen•is a cada novu cou vocalòria •·. Ai."í mateix. <'I t·u utant navarrès va ~~ · •· molt t·otmul en la seva res pos ta sobre les o ft•rtm; despré-s dc· I ,CQ n ~m·s: "Només vaig fer el paper de Ffgaro a l'Opera de SabadPII i després no vaig tenir cctp oferta clel Liceu". Al mar~1' de les opinions i <''-JJt'riències pt·òpies dels protagonistes del CotH'Itrs, hem volgut tnmh(> inclou t·e en uquest article els comentaris d f' la sopt·ano E nriqm•tu Tarrés, ja qut' •·onside t·em inltwt>ssanls lt•s aportacions que hi pu~u i fer. La sopnwo catalana no va pru:Licipar mai a l ConcLu·s Viií a~>, j a que, quan r lla c·omem;ava a f t•t· (')s primers pas;;oH <'n el mÓll del •·ant. aques t em·a •·a no <'Xistia. Dt· tol<J mane1·a, la ¡,eva trajectòria pmfc"ísional inclou pn•mis a diversos concursos, com t•l de Tolosa de Llenguadoc, I'Tsabel Castelo, i <'I .J oan Mare. i\ 111h aquests pn·mis c•n la seva eurla d1• p res<•ntac:ib, J<:uriqueta Tanés va afirmat·: "1~1 Co11curs és un camí, una ajuda", però tamb~ qw' c·a.lia ''jèr audicio11.~ i invertir els diners guanyats a estudiar''. Ahí mateix. Ya apu ntar que tot i podt•r-1-t' pt·oduir "algun tipus de favoritisme per part deljurat'', els c-on cun,os "semp_re són positius ", ja que són " una bona maneret el'a t•esn l'- .Se (I experiènf'ies SPIILbfantS''. Com és el Concurs Francesc Viñas? Prestigi del Concurs Per als organitzadot·s, i en aques t cas per a \liquelLerín, E' I Coneurs suposa una manera cle f<'t·-sc cm1 èi..~er, P•'rÒ t'I principal al·lic-icnt que va remar- Per fer una t·adiogt·afiu mfs apr oximada del Con<·m·s Ft·ancesc Viñas c-ra imprescindible c·on:¡idei·ar <'I seu prestigi. Així, i arribats a ac¡uest punt, TEM A TEM A hi va hil\ t'l' ('IIÍJH'idt•JH'ia l'll la t't>sposta: lot <, van t·on ..,idt·ru•· qut' , t•l fll 't•stigi. <'I dóna la se•·iclat. lna "''rÍI ' tat qtu•, fll'l' u .Jordi Malnquer, Pt·l's idt>nt d t' In Comi..,siÍJ \rt í..,t it•a dc•I Lict•u i m t>mbt·c del jurat. ... ïnst'l'ÍII 1'11 la lrajt•¡· t l'~t·ia maLr i' del Conrun, i f'n t•ls t't•sullal !>. I)(' la mat1' Í'\a nJaJtrra , \liqueJ Lt>rín 'u d<', lanll' qtw s ' havia guan) a l prf's lit,ri amb <'ls Ull) s: ''//" flii¡{IIIC'IIIOI (•L nombre de participants i el.~ n•.w ltal .~ NÓ II sati4'al'toris, quon en teatres d'òpera t 'f' IIS gf•lll que lw passat p el Concurs". Le rú1 lantbí· 'a t•on:-;idt•rur 1(111' ei JH·rstigi venja, f'n h oua p a •· t , " pel colltO('te humii " i p t>n¡uè "s 'inte111a que e ls fUl rfi(·i pant s pug ui11 a pro.fwulir la tècnica del sop ... PliCa ra que no tin,g.tti expt>riè>nci(l ... J>('l'lf llè, si 11 0, on ha de f er els primers pus sn:;'!". p,.,. a \fi Cf111' 1 Le rín , r f''\ pe riè'•n cia no é-s una ''uorma t•Mric Ut" i d <•p{•n m olL dr "la personalitat d(•ls ca11 wnts ". \ la m a lt'ha l'Ondus i6 'a !llTil u11· Joni i l\Jaluqut' t' i ' a posa t· com a 1''\l'mplt• la ¡l;IHill) atlont d'aqu t•sl <111): •·... L(I coreana Su11K- Eunl\im c>r(l /(1 primera l'egada que es presenf(tt'a o 1111 ('1111 ('(11// ". l~ n opiniét d ' l~ ~~t·i qu c l a Tan·és , e l Conc ul·s Viñus tí• un g ran pn•s t i~i [HWt pt¡\ ''és r econeg ut u .fora " . I Jll't' n·;dïrnwr <H JIH'H t t•omrulari i a tall d 'exemple , la Hop•·ano '11 e'\plieu •· Iu seva e-<periència quan n·sidia font dt• Catalun ya: ''Quan era a l 'estnmg() r molt11 g<•llt em deirt , p e rquè sabien que era e.spallyolo , <¡ue vindrien a participar al Viiías". Dt•s dt·l 't•ssanl dt•ls intèrprt'ts mateix, i segon !; la c·an tun l nruguaiana R a qncl PiE-rotti. t'I pl'incipal u Inactiu dd Conc· u•·s i la S('\ a popularitat se cen tra <' H t>l ~ pn· mis : Concurs ofereix premis molt interessants ... h una manera d'obrir-se pas ... " . ··m ··m Com avalua el iurat? Un totul d ' un<'s deu pc t·soncs, aproximadament, u\ uluen i jutgt•n lt·s intcr¡wl'Lacions d els difer ents pnrli<'ipunls . C:alla any d jurat d el Concu t·s Viñas Í'H dift•n·nt, Lol i manlf'n i•· a lguns membres invariables , t·om é~; t•l eus dc la soprano Magda Olivero - q aw presideix <·I junal-, d el musicòleg i conferenciant Emilio Nt'añez, do l'ex-òit·ector del Tealt·cNat:ional del Sau Cm·los d<~ LislJoa. J osé Manuel Serra Fonnigul, i dt•l Preside nt dP la Comissió Artística del Lic·c•u, J cu·di Maluquer. S'intenta, segons Mitfltel I ,c,·ín. 'fe r cuw barreja de gent a partir d e la qual ()ls ca nla nts pug uin treure algun benefici". J\j,í_ t'n tre l'ls nwmbt·rs del junat hi ha un director tlt' t'Ull i , Ull e rÍIÍ <' mus ical. un cantant r econegut i n01·malment retirat, un f'mpresa ri ... Una di versiI a l d <' pt'rsoualitals que, e n pa•·aules d e Jordi :\'[al u que r. " p e rme t que cada membre del jurat sigui parcial quant a la set•a pròpia manera de p en sar··. i ai'<Í '·e f resu/t(lf és sempre un equilibri". LE-s prf'ft·•·<-n<·ies persona ls de Jordi ,\llaJuquer tendt>ixen a ft>t·-lo ¡nu·Lida•·i, dunes, d ' un jurat nomln·ós. P t·n', la difíc·il lasl'a tle triar i escolliJ· els inLè•·JH'<'Ls que !tan dc lluïa· els gu~u·don s davant del p(•bli<' del Liec u c·l dia clc gala és sempre arriscat. Alguns h o jm;tifiquen (Jllalincant el cant de ser " tot a Im e til .~u lJ.Jr>ct . ut . " , com va a f'1 rmar M'H¡ue LL erín. Pt'I'Ò l'opiu ió dc Jordi Maluquer, que p e r segon a11y c·onsc•c·u Liu •·cpclei x com a junlt, és molt m i'~s nwl cldit·a: "/)e la primera a ÜL segonajàse es busca el criteri de l'aprovat, que ting uin una bona veu ... ; i rle fa segona prova a la final es trien aquelles pe r.~o 11 es (fiLl' es pensa que podrien d ebuto ri fer un bon paper al cap de qui11::;e dies si fos necessa- "• SoiH'c e l país d' o•·igrn ckls pu ri i e· i pu nl~ , Iu uwjo t·in va c·oinci<Ür a afirmar que <'ls pat·lit·ipant s m{•s pn•parals <'1'1'11 e ls procedents dt' Ls païs os dt· l'Es t i d 'i\ lc nu\n)n. Sngons Jo•·di Maluquer, ''la ¡;w11 (/(•ls ¡wï.w1s d(• l'/Est i d'AiemanyCI s611 pro.f(-ssiollals (fill' ué11e11 o busrar el premi". Oc la nJtllf• ixu JIIUlll'l'n , Miqu<'l Lt• I'Ín va afirmar quc "el.~ Íllt è rf1n' ls d 'a(fl/ests països només estudien cw1t" i qaw , l'li t•unvi , "el.s d 'aqttÍ hem d 'estudiar i treballar " . Haqnt•l Pi<•t·otti \LI tlt•s lnc<u· rs pN·ialml'nl ••lni\1·11 d.- pn·(HII'UCÍÓ dels intè qH·ets SO \ ièli<'s: '·La COIII)J<'I C' IICÍCI e ra basLantforllt. í molt te muda p e rquè selllfH'e ell viaven als concursos e ls més preparats''. A l'ho•·a de fe r una descripció m~s dc•tnlluda tlt• lrs qualitat s que ha dt' tE-nir un hon int~·rprt'l , Hu qui' I Pir•·otti va dis tiu¡;,-ir el w ssanl o nd i IÏnlapn·tatiu: professionrtl, a part de te nir u11a bo11a veu , lw de saber moure's a l'Pscenari,lw d e tc)nir li/Ut preparnció escènica''. P f' r a Mit¡ut'l L1·•·ín, Iu df•finic·ió d ' un hon t•unlant fJU HS tl prinwr pt·r l' a proximuf'i Ó a la paraula òpera: "1.- 'ò¡ J<" I'(l és LI/I es¡u•rtacle total ", i. per tant , ",.l CfliLUlltt lw (/(' Sf'r com ple t voca Im ent, estilist iccwlf' lll i ('S U ) l/ icament." . Pl•a·ò a part de totes UIJUl'S L<·s t·onsid¡·t·ucions) Rcmhlu <fliC en d món tld cant no uput't•ix la gntn figm·a. Així ho va ex plicur Miqut•l Lt•rín: "Aque.~t any hi lwvia un bon niv<~ll, w·rò {>¡¡ dijicil trobar wt canta.nl reulment excepcional " . Com •·cconlen l'expedència? ... .Jordi Maluqul'l' va quulifica r d e ·'p ositi va" la seva ¡,¡ t•go1111 purtit'ipai'ÍÓ rom a jural, perquè segons qut• vu np1111 tar ''c•lnivellgeneral e ra m és bo i nixò és més estimulant ... ''. Per a Raquf'l Pict·otti va suposa /' " u11a gran sa tisfacció. p Prsonalme nL i professionalme nt ". tot i l(ll <' ja ha,ia debutat al sf'u país d'ol'ig¡•n. flrn ~uai , el l 9ï4. Allà. però , terna poques Of>Ol'L un ilat~ d(' ('a nt a t· i el1979 va venir a B a t·ct'lona: ... aig {)(lf' tic:ipar-hi dos unys seguits ... elf979 i el 1980 ... prime r any t•aig g uany ar e l Pr<>mi Plríc ido T>omi11 g o i l'any següent e l sego11 pre mi ... " . A pa1·ti1· d ' a quí i amb el contacte amb d 'altres J>f' l'SO I1f'!l, va t·omt>nçar la seva carrera ... Un dt>l s ultn·s JWOLagonistcs dl:'l tOJWIII'H, t•l nuvarrt's lñaki Fresau no va ser tHIII'IIlu¡¡iu Htu 11mb (•lr~eol'(l: " Vaig acòn.seguir el tercer pr·pmi l'irïas , <>1 PrPmi al Millor Intèrpr et de Moz (Lrt, que ator¡.:ra va l'Òpera de Sabcu.lell i un Premi /Esp ecial de l'ln.stilut Britànic ... que e ra una beca p e r estudiar anglès ... Això e ra e ll98 7, clumnt la 25" edició del Co nc urs ... Estic una mica dolg ut p el concurs ... el Pa/nu de la Música i el Liceu són dos m ú11s dij'l'renl s di vidits p e rla Rambla ... " . ('11/'.~ ... Un moment del desenvolupament del Concurs de Canl~ncosc Vlñas al Palau de la Música Catalana, el 1 990 ri ... •:. Í~s t' I cas, per ext•mple, d els pre nus que atorga I'O¡H'ra clr SabadE-ll , que ò óna l ' oportunila l dc d ehu tar al qui ohlingui e l premi durant la ternpo•·ada correspone nt a l'edició. A l' hm·a dt' jutjar. pPrÒ sen se un p es clat·amf'Jlt t·entaJTablc en la d ecisió finaL el públic pot d ecan tar la b alança df'l possible candidat a mc •·èixer la n1t•d alla dt'ltriomf. En la prova frnal , d ' una manet'a t'S(I('('ial , i dm·aul quals«>vol edició d ' un Con cu •·s Viíias, el p(Jbli<· hi d iu la seva: ovaciona aqueU ([U C l'l't' U <JUt' ha clr gua nyar i }' ap}auÒeix en èr gicalllCilt ... Pc•r a Jonli Maluquer això és lm fel habitual que pol rt'sold rt>, de vegades, si un partil•ípant l1<1 dr passar o no a la fase següent: " El públic inJlu eix indirectame nt ... , però lct decisi-Ó finol sem pre Iu tenim no.w ftres . .. " . Em·iqueta Tarrés va ser molt mí~s agosaru d a t•n la seva resposta , tot manifes tan t qui' "encara que el jurat o;provi Ltlla cosa , el ptÍblic ja s 'e ncarregarà de suspendre 'l si no els ag reuJa " . Pt'n\ dc v('ga d(•s c•l jural pot jutjar d csaforlunadumt•nt, o l'I p(•hlic p ol ser pot comprensiu , i fins i tot e l matt•ix intèrp•·e t pot no estar e ncertat , no tcIIÍJ' <'I di a ... l.:n qualsevol cas. p erò , sempn~ hi ha qui 1'11 s urt pe•·judi<'at. d ' alguna manera. É s el cas. pe r exemple, de] tenor català J osep Can·c ras. qut• va set· elimi nat f'n una de les edicions del CorH·urs Viña11. Davant d 'això, Miquel Le rin va have r dr J' l'r·onèiM' I' que "el jurat rw és infal-lible " . Els protagonistes Entre f'ls noms d 'aqudls qu e han passat pPI Concurs \ iñas i han aconseguit algun prime r o s r gon Jll'r mi , hi ha les soviè tiques Elena Ohnltzova ( 1970) i \aLàlia TI'Oitskaya (1980), Marion Vrnlf'llc \loo1'1' (1979), H t"lga Müller }[oHna ri (1973), Haqm•l Pi{'rotli i Enedina Lloris (1983), en la C'alegoria ft·menina. En lf's veus masculines des taque n ViC'I'nÇ Sa •·dinri'O ( 196S) i Dalmau GonzàJez, Tíiaki Fn•sií n, lonel Pantca (1967) i Samud Cook ( 19a5). Pt•rò intentar de finir , classificat· o fer una tipolo- gia drls guan yadors de] Concurs ViñHs no pol lliTÍ bar a Hcr mai Lllla cièJlCÜt exacta. Amb l'inlt•ut, dnncs, dc fet·-n.e noml:s una aprox imuc i6 , t'S va planLPjat· si l 'experiència i la maduresa en•n fa(· Lors (le teJ·minants pe r aconseguir <dgun pn·mi. En- Tan·és va contestar aixi a la pt·t~gunla: " t 'expl'l'iència sempre és bona , p e rò em fo l'efecte que si ww p e rsona té unes bones concliciom; i e n •·iqut'la m TORROELLA DE MONTGRÍ (COSTA BRAVA) ••••••••••••••••••••••••••••••••• •••••••••••••••••••••••••••• IX CuRsos INTERNACIONALS DE MúsiCA Xli Festival Internacional de Música JULIOL -AGOST 1992 CURS DE CAN T t 2 - t 9 de juliol Jaume Aragall CUR S D ' INT E RPRETACIÓ CUR S EUROPEU DE PIANO (Instrument, música de cambra i orquestra) 14- 30 d'agost 18-25 d'agost Professors del Royal College i invitats Aquilles Delle-Vigne, Conservatori de Rotterdam, École Normale de Musique de Paris Rodney Friend, violí Jae Park, violí Roger Best, viola Tim Hugh, violoncel Yonty Solomon, piano Alvaro Pierri, guitarra Xavier Joaquín, percussió John Foster, director de l'orquestra Carlota Garriga, Acadèmia Marshall de Barcelona Caria Giudici, Conservatori de Santa Cecília de Roma Maria Golia, Conservatori de Turí i la participació de The Royal College String E.nsemble, música de cambra Alfredo Speranza , Escala Rimini Oxana Yablonskaya , Juillard Schoal de Nova York •••••••••••••••••••••••••••••••• •••••••••••••••••••••••••••• CONVOCATÒRIA DE. BEQUES ATORGADES PER LA FUNDACIÓ CAIXA DE. CATALUNYA Lo FUNDACIÓ CAIXA DE CATALUNYA atorgarà 80 beques per participar en els cursos. Els interessats hauran d'enviar a la FUNDACIÓ CAIXA DE CATALUNYA ("Lo Pedrera", Passeig de Gràcia, 92, 3r, lo08008 Barcelona) un detallat currlculum personal i acadèmic i un enregistrament en cinta cassette de dues obres pertanyents a dos períodes musicals diferents, d'una durada mlnimo de S minuts cada uno. Orgonlzacl6 I Informació Joventuts Musicals de Torroella de Montgrl Apartat 70 1725 7 Torroella dc Montgrl Tel. (972) 75 83 96 Fqx (972) 76 06 48 Col·laboren El termini de lliurament d'aquesta documentació acabarà el proper 30 d'obri/. Lo decisió del jurat es comunicarà ols interessats abans del 30 de maig. El ploç d'inscripció per o tots els alumnes ocoba el IS de juny. Patrocinen ~fr'~ Ajuntament de 'fJ Torroella de Montgrf J.]ORQUERA CONSEll COMARCAL DEL BAIX EMI'ORQÀ. KAWAI ~~ UNIVERSITAT DE BARCELONA ,~~11 ~ Diputació de Girona fiTf'A Generalitat de Catalunya I.UW Departament de Cultura FUNDACIÓ CAIXA DE CATALUNYA <> MUSI CALIA E T R A T R •• HEIN.Z HOLLIGER La veu universal de l'oboè L'oboè, instrument d'un acusat protagonisme en el si del tutti orquestral, no ha assolit encara un reconeixement generalitzat en la seva faceta solista. Un dels músics que més ha lluitat ~er trencar amb aquesta inèrcia ha estat l'oboista suís Heinz Wólliger, músic d'una enorme categoria i apòstol convençut de l'instrument de so més semblant a la veu humana. ¡.' : per J.C. L a seva presènciu al .P a- lau de la Música Catal ana , en u n con cert del cicle Pahw 100, apareixia com u na oportunitat privilegiada pet· parlar amb un músic de trets molL par ticula l'itzats, d ' un enor - me b agatge, o, com es d iu a t'a, "back -gr ound" i d'un sen tiL renaixentista de la música en la seva triple condició d e solista, director i compositor i, fïnalmcnt , però no en última in stància , com a valedor d ' un instrumen t tan poc habitualment centre d 'atenció com és l' oboè. La con ver sa no va ser fàcil del tot. Ternari llarg con t r a temps cut·t va constittú r tm elem ental i inicial problema, al qual es va afegit· un cert n erviosisme -qui sap, p e t·ò, si es tat natu ral del m úsic- i un domini de l' idioma francès força tancat, factor a l qu al s ' afegia la seva proclivita t a f ugir MUSICALIA R iwmpn• d e rcspos tt's tòpiques o <'SJH'r·uiJIPs ; Iu SC\ a vo<·a<·ió dc· jugar- u l' inesp e ntl i a Ja pat·adoxa l'n ul~un ¡¡ t•usos m<•nys plausible . O' anttn i a sM'n yala que e ll no va Nwull ir l' in!-.tr·unwn t oboè-. - Va ser l'instrument que em va elegir a mi. 'o al revés. De jove, ja em sentia atret p11rla dimensió fisica de l'oboè. Per aquest .fet: que el sen so sigui 1011 proper CL la ven; perla seva n•lació amb ht P.ersona pel que./(t a In respimció. És l'únic itlstrum(•llt que tf. w1 tipus de so així. Trmmateix , l'elecci,cJ de l'in.stntmetlln<> té mosso importà.ncia. L'instrument només és un mitjà perfer 1111Ísicu. També he estudiat piano. Ilo voigfer cd Conservatori de París . - Per q n t> va anat· a Pads a estudiar·? - o ho sé ben bé . Potser p erquè o ' ui:~sa esta t'a cle moda wwr a estudiar n París . Però, especialment, /ri vaig arwr per la cosa del piano. Bé. una mica p er lot , però per res d 'especial. - L ' l'selctxa Lt>màticu o la j ustifica<·ió dt• l'cl,•<·t·ió d e París en e l fet E Rcola no ¡;embl a h aver r esultat tampoc d<'lcnuinant. - No hi crec, en el concepte "escole.~" ref erit a la música. Actua lment , tot s 'interoomunica. No es pot parlar d 'escoles , sinó de caràcters. No ho sé, potser sí que arribaré a .formar part d 'alg una escola. Potser de l 'escola de la vida , que és la millor escola. Com <'S pol veut·c, el gus t p er la paracloxa P manife ta ja des d e J' i 11 ici dt' la CO ll V(' l"Ra i rea pa l"CÏX(' t"à pos tc•t·iorment. l rw v it ablemcn l , hom ha viu de tractat· el h ' nHt clc l' eM:às pt·otagonisme de l'oho{· dins del concertisme. - Bé, això de lafcdta de presència d e l 'oboè en el camp del concertisme podia ser veritat fa v int o potser trenta an ys. Però, ara, ja 110 és tan segur. Jo podricL oferir tres vegrules més de concerts dels que dono ara. És evident que no hi h a el rep ertori del piano ; 110 tenim el.~ tres Concerts d e Rachmanino v, pm· exemple . Però , tannwteix, l'oboè té un repertori considerable, sobretot pel que fa al període preclàssic i també contempomni. En el classicisme , hi ha via el Conccn d e E T R A T Beethoven , que es vet p erdre . - Per què no hi ha t•ep<'t"tori clàsRic i r omà ntic? -D'oboè va exercir p oca cttracció sobre els romàntics. Durcmt el segle XIX, el g ran protagonisme, entre els instruments de vent. el vet assolir el clarin(Jt , les possibilitats de/qual , p el que fa al color , van ser molt explorrtdes . 1 també les seves ca ractc>rí.stiques dinàmiques. L'oboè, potser pel sen timbre tan ben dibuixat i per la Sf•va clnredat , no vet ser objecte d 'nn.a atenció especial, encarct CJIL(J sí que vajngar un paper important. en les orquestres. Però, a La fi , jo crec que moltes v egades el tema del repertori ha d epès de les relacions p ersonals entre illlèrprels i compositors . Per exemple, Weber tenia un g ran amic. que era clarinetista; es deia Perlman. Mozart era amic d 'un altre, tadtler. En els anys del classicisme i del romanticisme, hi luwia pocs oboistes d 'una. g ran p ersonalitat. L no parlem , en aquests an ys, de la flauta. En el no.stre segle, l'oboè v a tenir una .figura autèntica ment decis iva. per a l'instrument. Es tracta de Leon Goossens , germà d el director d 'orqnestra Engène Goossens. Di.ssortculament, nohihavianwssagust i elmateix, germà de l 'oboista no v ufer g ran cosa per a l'oboè p el que.fa a afav orir l 'increment del rep ertori. Però , a la fi, g ràcies a Leon Coossens en aquest segle s 'han escrit mo ltes obres per a oboè. lli ha el Quintet de Britten o el Quartet de Wcm ghan Williams. Goossens t'a ser un g ran instrumentista en els anys trenLCL i quaranta. Però , dissortadament, no va poder a conseguir que molts altres compositors escrw tssm p er al seu instrument. Imaginem -n os què hauria pa.ssat si ho haguessinfet músics com Sch onberg, Stravinsk y o Berg . Holligcr , en 1:'1 seu vessant de compositot· , ha escrit , per d1•scomptat, ohres )lf'r a l ' oboè . - Jo muteu tinc necessitat de rep ertori. 1 escric obres Menent, per una part, aquesta necessitat i , p er l'altra , el mateix impuls vital creatiu. 1 he animat que altres compositors prestessin (I/ en- saig feien Ja convet·sa partieulnr- ció a l'instrument . Hi ha obres importants de Stephan Wolpe, de Nikos Scalotas ... T ambé ha escrit p er a oboè Zimmerrnann. El setL Concert és de 1952, just quan jo començava. a. tocar. Tcunbé cal esntentar, entre la producció contemporània, els tres Con certs de Bruno Maderna. escrits p er a mi. I també els de Jlartinu , Milha.ud i Elliott Carter. Un altre míísi~ que ha escrit per a oboè és S . Veress, que resid eix a Suïssa d 'ençà de J9.JO. És un compositor dodecatònic. que t•a ser professor de Ligeti i de . pràcticament, tots els compositors sui:5sos actuals. Es pot considerar corn un dels compositors s ui:~sos més importcmts dels últims un ys. També han compost per u l'oboè Henze, Lwosla.w sky i Frank Martin , que va escriure un doble concert per a oboè i arpa dedicat u mi i a la m eva esposa . Berio i Sclmitzke són altres mÍLSics importants que han prestat atenció et l 'oboè.] encara n 'hi ha d 'altres. També hi ha molta música de cambra. Almenys, hi ha un centenar d'obres per a oboè escrites en els últims anys. - Vos tè ha parlat d'un important repertori per a oboè, previ al classicisme i al romanticisme . Fins a quin punt està d'acord en la seva interpretació amb instrumen!S originals? - Es un tema que m'interessa. D'antuvi, pen.so que hi ha molts instrumentistes que interpreten aquest repertori sense sentir-lo. E~ in.struments antics són importants per estudiar el color, l'articulació, el fraseig, el destacat, l'ús de la llengüeta. Però, a l<Lfi, l'instrument n? té personalitat en si mateix. Es al cerveU, on hi ha la música. Hi ha una mania, avui: sembla. que es v ulgui negar que el temps passa.. I jo penso qne el temps no es pot recuperar. El temps passa, el portem dins. Crec qr.te la idea nostàlgica del culte a.l passat té arrels feixistes, des delpttnt de vistafilosòfic . Tanmateix, hi ha molts músics que interpreten música antiga de forma creativa que estan molt oberts a la m úsica contemporà- nia. John EUiot Gardiner, qu.e interpreta molta música. antiga, ha tingut una. gran influència. sobre la m.anera de tocar dels músics contemporanis. T al mateix temps, una altra paradoxa: molts d'ells han recuperat un sentit de la llibertat, de tipLLS romàntic. És el cas, per exemple, de Gusta.v Leonh ardt. -La dedicació a la composició , a quins fets o circums tàncies cor r espon ? - En primer lloc, componc no necessàriament pel fet el 'eixamplar el repertori d'oboè. De fet, vaig començar a compondre ctbans de tocar aquest irLStrument. Escric música simplement perquè en tinc necessitat i, per tant, forma part de la meva naturalesa com et rruí.sic. No és en funció de l'instrument, que m'interessa compondre, sinó del fet de fer música. El tema de l'artista d 'avui inserit en el seu moment , va obrir una quasi da tTera parceJ.la temàtica, en el rnomeut en què el rello tge i l'avís de rinici de l' as- mt'nt nerviosa. -La meva. rmísica forma part del meu, temps i acusa tota la mPva experièrteia personal. Totes les meves vivències. Vostè parla de si vivim un moment de crisi de les a vantguardes. Fer miÍsica avantguardista. no és, en si mateix, cap criteri vàlid. Un té oportunitat d'expressar-se amb tots els ll~nguatges possibles. PPrÒ, a. la fi, ha d'expressar·-se mitjançant un Uengua.tge, el seu. Ja que parla del vessa.nt especulatin, aquest ha tingut un paper determinant en la història de[(, creaci.6 musical. No cal sinó recordar els referents numèr·ics en l 'obra del mateix Bach. De fet , tota lcL música és imrínseca.ment esp eculativa. A mi, per exemple, m 'interessa. molt la càbala i la nuí.sica forma part no sols de la matemàtica sinó també de l 'astrologia. La música serial no és més especuúttiva que tota l 'altra mú.~ica . La mtísica neoclàssica que sembla imposar-se avui és més especulativa que la serial. Per a mi aquests neo-corrents que ho estan envaint tot són. els que trenquert amb l'autèntica tradició. En una ampliació a con·e-cu i ta d e con ceptes, Heinz Holligtw es refereix al minimalisme com a expr essió última de l'avantgu ardisme. -El minimalisme no pretén aportar con cep tes o id~es. És, simplement, una música de rnoblament, decorativa. i p rotL. 1 la prova és que els seLLS circuits de promoció són els mateixos de la música rock o pop. Anem a una estetítzació de la mrí.sica., al rnarge d'un autèntic missatge. Acabem l'entrevista parlan t de la darrera faceta de la seva climensió musical, l a de director. -Pri.nwram~nt, només vaig voler dirigir les meves obres. lle estat empès a dirigir. Constitueix una altra fuceta, una altra manera de fer música. Només faig el repertori que m'interessa. real-ment. I puc permetre-m 'ho. Faig molta música contemporània, però no només aquest tipLLS de música. No modifico en l'activitat de director e~ meLLS principis o la meva v isió global del fet música. .t•... f 89 MUSI CALIA Don Pasquale, un nou pas endavant d'Òpera a Catalunya per ORIOL PtREZ I TREVIÑO N ¡;¡ ¡;e:: = ..ai a !;\" ~- 89 u n•c·onlo ol })(''t'SOnat.gco (o pot fl<'l' no va c•xis iÍJ' mai) quP prolllliWill la c·(.lt'l)l'e fra !W que de ia que• "'amb l 'esfot·~ to t s'as¡;olia " . Una frase de talnatum , po l St' l' nplit'ada ('n molts dels à mhits de la nos ll'a vid a quotidiana. àmbit ,;, fins i tol. musicals e·om t•l t•as th•ltn·ojecl<' d 'Òpc1·a a Ca talun)U. n projt•t•lt• que s't'ntl'là amb un JH'Opòsit cla1· i coneís : la dest•enlralitzac·ió d <' l'òpera dels cet·cl<'s bm·c·C'Ionins, fent qne aques t nwra vcllós a rt total (d <'ixcu-me st~r ~.',vagn t.• r·ià '' p('r uns nlomc nts) arribés a c iutats prou gnms i i111portanl s, l es ql1 al s, per dirs malt~ i xes, no e r ell capaces de produir aquest tipu s d ' espeetac·lc. El frs tival qllc, primer, s'iniC'ià a Sabadell i , després, es c·on vf'rtí en Òpt'ra a Catalunya, ha clt-ixal d e ser l'esforç cons tant d ' lm grup d ' amies (<'ls Amics de l' Òpera dc abadcll) i s 'ha convet·tit en un cspcc·t acle d 'allò més di¡,rne i t'nsc •·es a en\ e j a t· a altres te mporadrs que t'S produeixen a òifc•·cnts localitats de l' E s tat espanyol. n bon rxemple p er avalar aquest procés cons tant d'esforç, ha estat la pnHiueció que s ' ha presentat del Don Pasquale de Gaetuno Donizc lli. En l'esmentada ¡H'otlueció se'n s ba mos trat un espectacle ex traordinari, ric i q ue té poeu cosa a veur e umb les primr•·es produccions que realitzà l' rsmentada campanya d ' Òpera a Cat a lunya . U n fr t extraordinari, que ja s' ha vist e n l 'equip dc soJistes vo- Enric Serra cals, els quals han mantingut rntt·e ells un equililH·i gr a ndi ós i que, tal vegada, han deixat e l divism e de costat per contrilmir a la configuració d ' un tt·eballrodó. Així, en s hem trobat un Enric Serra fent un Don P asquale corr ecte voca lme nt , peeò excel ·lc nl e n la crea ció del p e r sonatgt' a mh el qual se'ns ha mostra t . novam ent , que Enric Serra és un gr a n cr eador de pe r sonatges " lmffos "' (recordem la creació que realitzà en la temporada 88-89 al Liceu del Comte Robinson d e ll matrimonio segreto de Cima r osa). o menys brillant ba estat <'I Doctor Malatesta d el bat·íton Sa ntos Ariño, ple d ' intencionalitat i dc vivesa en la cr eació d'aquest personatge, vertader "'enr edador" de la trama argumental. Si les aportacions de Serra i A.riño ja e r e n d' espcnu·, soqH"cnents foren les del te nor .J oscp Bros (Ernes to) i S ugn-Eun I im (Norina) . El primer va mostra r transparèn cia, frescor i hom ogeneïtat en la veu i realitzà una ver·- sió que s'adequava d ' allò més bé a la línia vocal del personatge. D ' ací el bon gust i expressivitat que mostrà . Formidable i de bon espe ra•· el cas de Sung-Eun !Gm, que va Jnoslrat· un instt·umenl c •·is tal·lí , no p er això petit, amb una coloratm·a exquisida, a m és de mos lt·ar-se, en tot moment, molt musical i elegant a dalt l'cscenan. El Cor del Amics de l ' Òpe r a dc Sabade ll i l'Orquestra Simfònica d el Vallès varen complir b é el seu paper , encara que es va trobar a falta1· en l'Orquestra tma majot· transpar·èn cia textural per tal d ' adequar-se a la frescor belcantista dels cantants . Ara bé, l' Orquestra fou en tot moment elegant i atenta a les orclres d ' lvan An guelov . Bé el professor Alie•·, un notari ple d'humor, humor que no s'cseapa va ni a ]a direcció escènica de Pau Montct·de, que trasllada l'acció a la Roma ue 1992. I és que, Len mirat, els entramats romàntics encar·a perviuen en els nostres dies . PANORAMA Grans programes i preus baixos a València per FRANCISCO BUENO L a c:elchra ció del primer semestre del 92 al PaJau de la Música de València , pel que fa a la sala A (gran sala simfònica, amb una cabuda gairebé d c 2.000 espectadors), presen ta can vis importants respecte a anys i t<'mporades antt'riors. En primer lloc, aquesta és la pJ'irncra temporada directamt>nt or ganitzada pel nou direc·tor de l'Auditori , Manuel Àngt>l Concjcro, nomenat per· la nova coalició municipal de dreta (AP-UV), triomfadora als passats eomicis )orals a la ciutat de Valènc·ia. (Recordem , sobre això , que el Palau de Ja Música de València pcnany a l'Ajuntament de la ciutat). Manuel Angel Conejero ja havia governat anteriorment l'Auditori, des d e la seua inaugur·ació (1987) fins a 1990. Sempre amb el suport econòmic dc " Música 92 " (entitat d e la Gcner·alitat Valenciana, Ja qual aporta el 50% d elt.n·essupost del Palau), el Palau manté idèntics preus respecte al d arrer any 1991: 3.000 pesetes la localitat més ca ra. Tan sols una excepció: el concert d ' abonament núm. 38, amb la presència del pianista Radu Lupu, l'Acad èmia de S t. Martin- in-the-Fields i els Cor s, els qua ls interpretaran el Concer·t núm. 5 per a piano i orquestra , " Emperador", i la Simfonict núm. 9, ambdues obr·es d e Beethoven. Naturalment, estem parlant dels 40 concerts d'abonament. La t·esta dels concerts i recitals són Lots gratuïts (la gran majoria tenen lloc a la sala B; per· a grups i or·CftlCStres de cambra). Mxi, resulta curiós comprovar que el passatl99l , en què Zuhin Mehta i la Filharmòni- !! ~ -•f- .! 89 ZublnMehta ca d'Israel executaven el mateix concert a Barcelona i VaU: m~ia , mentre que la localitat més cur·a costava a Barcelona 15.000 pessetes , a València només 3.000. ¡I cr·a la mateixa orquestm , dir·cctot· i obres interpretades! Una altra caracter·ística d ' aquesta temporada, fin s ara atípica, és la repetida presència de diverses agrupacions. Així, els Virtuosos dc Moscou hl actua t·en en 4 ocasions dm· ant el febret· i el març (25 , 26 i 27 d e febrer·, l de març); Sir Neville Marriner i la seua Acadènúa de Saint Martinin-the-Fields ho faran en 5 ocasions el mes de maig, per tal d 'oferir la integral de les simfonies i els concerts per a piano d c Beethoven. Eliahu InbaJ i l' Orquestra Simfònica de la Ràdio dc Frankfurt també repct iran , per interpretat· una part de la integr·al de les s im fonies de Mahler. Resulta curiós comprovar que, a més d ' aquestes integrals dedicades a Beethoven i Mahler , H.ossini no tinga la dedicació q~u:l es mereix en aquesta llarga temporada. L'Any Rossini passarà amb més pena que glòria, ja qu e tan sols 1'execució d e la Petitrt Missa Solemne (Or·questra d e València), la Sonata núm. 3 " per archï' ( I Solisti Veneti) i el Stabat Mater (Orquestra d e València) formen l'homenatge al "cigne dt> P esaro''. (Cal dir que el Teatr e Principal d e València ja ha r epresentat la seua òpera La Ventafocs, els passats 22,24 i 26 de gener: i - per la seua part- el Teatt·e Principal d ' Alacant representà el 23 d el passat febrer La cambiale di matrimonio. ) AltTes agrupacions de vàlua que ens visitaran són la Filharrnomca delia Scala , amb Wolfgang Sawallisch , i la Philharmonia Orquestra, amh l'experimentat Charles Dutoit. Aquestes dues formacions -a més- tenen l'atractiu d 'executar programes inusuals dintre del~ S<' US r epertoris. MUSICALIA PRE-CRiTICA Dos Stravinsk y al Palau de la Música per CARLES LOBO A lllaq~ dt•lnu·~ dt• mar<; ohn·s dds I'UI'i ~ lll llti c·s, fltii'IIIS •wn1i1· dut'~> dift•n·llt ~> d'un podn•n1 ('Oil\ po~i I O l'!> illlJHII'lll lltS niÍ' s 111- clt•l nostt·c s¡•gh•. Ln JH'inwra u e nt•·u ,. t•n t~st·t' IHJ l-s t•l Scher:;ofontàstic, OJ) • .'J: u nu ohn1 d ' un tt·a,·insk y jovt• , dt· 26 Ull) S :! 5.. ... El c:o ( [908), <JII(' Ílllt'I'JII'I'till'à I'Ontut•st•·a Ciuta t clt• Ban·e• lon a t•l., di<'s 6. ï i 8. Es<Tita t•l mal<'Í'\ 1111) <tu<· f' ls Focs d'nrtijici, op. -1, aqm•st 'cher::.o es 'a t•se·t•nific·a•· t•n un a ada pt ació t'tll't•ng.·àfï('a pt•r u la qual t's va f)l't'nd l't' l'Om a fïl <·ontluc tor Ln t•ido de fe.~ obe1/es. del poeta. Hssagis l u i d ra m atur¡; lw lga Maurit·c· Maett>dink ( 1862-1949). autor Lambt> d t• Pe1/é"s et l1élisande qm· "<llllltsiC'ar C laud l' Debussy. Ai'\Í 'u st•t· rom : tnn·insky 'a anon~t·nar l'ohnl / ..es abelles i en pa dU\ a ai'\Í <'11 un a cat·ta a :.\!iC'ola i Rim:;ki-1'\orsak ov: '"A L es abt>llt>s 1'/wrmo- nia sedi intensn, semblant al mal de queixal, prJrb s "!t uurà d'altPrIWr immediatamf'nl amb una harmonia agradable, semblant a la rocaïno ''. L'an y L9:3 J lt·olwm S travinsk) a l\iça. J a lun i a e sn i I du es oh res conce1·Lan ls ¡w •· a l piano, que segu •·a m <'nl no an·i be n a l gnm nivell de les dr Pro kolït•v, Bartók o Ravt'l. Ara t•l tompositor t·us es vol " di' t• t·Lir'' amb un concert pet· a viol í. ~:s un s uggrrimcnt de \V'.Steck<'l', d r !"Editorial Schott. i S tL·a,in~>k) d t•d iearia l'obra aJ Yiolinista . amu<•l Doushkint', que va c·ol·lahontr molt e n la composició de r oh ra. Aquest h'C- hali t•n t·omú és del tol ev idPnl , JH' rqn<\ S it·a vins k y explo ta Lolt•:; lt•s possibilitats dr l'instnwwn L; d t• fet, t•s t'Om s i en ting u és Ull llistal i s· ha~ués 'ist ohligat a st•¡.:tt i,._ lo u I JWU dt' la lle tra. El t•t•suh at f.-s una ohm c·rt·tamt•nl 'it·tuosa per al solio;ta . JH'n) a mb una gnm càtTega de hon humor i (amb permís rlt>l matt•ix Strnvim;ky) a111h grans dosis ''r111ru1n1 iqlll·s" a I<'Adues à ries C't'nlra ls. ~~ n s trobt•m amJ1 un a oln·a tlco LP'\ Inn•s q ue rt•conleu La història det.~oldat (1918) o Pulcinella (191 9): ambient a tmosfi'·1·it· ¡·om dc pc·tiL teatt·e local d t> vat·il'tats. pe•·il amb <HJIIt•ll segell tan personal dt· Stt·:n;nsky. 'l't'ntpor·ucla Onttu•stt·a Ciulalt h- Run·1·louu Pa luu tl•· Iu Miisit·a Cat alana Guniek Ohl~:.ohu. piano Gar·t·ín l'iu\ uno. din•c·tm· Din·mln·.'· 6 tlt" nuu·ç. 21 lt. Di"ahlt•. i dt• rnan;. 191t. Diumt•nt:o', 8 tir mar·ç. l l b. To'llll>~ll'ada Palau lllO-Odt' \mmlt·u \ïH·..Palau eh· la \Jír~it·a Catalana Chunlal.luillrt. violi OnpH'•Inr Philharmonia Churl••s Duloit. directiu· Dilluns, I) de mart¡, 21 h. ~- ~ ~ f Khatxaturian i Oistrakh, units pel Concert per a violi perC.L. ... l així Í's . Armn Khat'\alurian t•t·a amir d<'l cèl<'hrt> violinista Da, id Oistt·akh. E l p•·ime r f' t·a d 'A nn i'·niu i el sqron d · Odessa . L<'s dUt' S na<"ionalitats són p 1·esent~; al c·oncr1·t pt•r a violi que Khat'\alurian dedira a l seu amic Da, icl. n eon('t'l't bt·illant. qui:' lH'plt' i ' c•l ea mí " no innovador' ' d el compos itor, que 11·aspua la músira pupulat· dc les nacionalitats r·rstwt·t ivf' s, i que rs va estt'f'nal· e l 16 clt· no' e mb•·c d e -1940 a Mo¡;c·nu amb f'l mateix Ois trak h colli a solis t a . quc•st és. sen s dubte. un t'(liH'CI'l que s'i nclou amb pl<~ n s poclt'I'S al rept>rtor·i de les grans ob n·s del ¡!ènere. tot i q u e 1 hat'\atut·ian dn i>La\ a ::incerament qtu• t>ll fos eapaç de millorar o . t' nt·ara, dï- guaJat· Pis c·on<·<·rts <>mhlcmàties eom e l dt> }h•ncll'lssoh n. Brahms o Txaiko""ki. Però ··tes icfpes i els temes em venien al cap tw1 generosament que vaig tenir molta .feina et col·locar- Los en w1 ordre lògic". SatisfPI, p<'l <Jlll' sembla, del r es uJtat. Khat'\a lurian r i va cornpondre dt•sprés d 'aconseguit· el •·cnom inten1aeioual amh el Concert per a piano <'s<Tit tan sols 4 anys aban~ i amb c·l mateix èxit que ri d(• violí. Per tant. lHfllt'sla ol)l'a de 1940 se su ma t•n el l Pm ps a lf's c¡uc han fet més el'•lehrl' l'I <·ompositm· armeni. A m~s d l' I f·om·crl p t> r a piano que lwm ('Smt·ntH t , t'ecot·dcm el conegudissim b a llet Gayaneh. que inelou la no lllt'll) s populat· .. Dansa drl ;;aht·c · ·. f'SfTit el 1942. i l'ahn• baii('L, Spartacus . u na mic·a m{•s po~> tt'rior. d(' 1955. En sentir el Concert pern t•ioLí. e· a I q m• reflexionem sohre t>l feL t¡ U t' J" au tot· tt'nÍa 37 anys t'l1 1"0111- pondrf''J, però quP. de fet. feia poC's anys qu e es dedi('ava H Ja eomposiC'ió. No va He t· fins l'any 1925 <JIH' va ser admf.s c~o m a alumne d'aquesla assignatm·a a l'AC'mlè-mia Gnt•sin tle M(tsica: per Lan t , s t) n 12. els Hil) s que separen els priucipis c·omp osi ti us i el seu Concert per a violí i orquestra, que aquí tns oeupa. Tt•m pu rac la On¡u,.sH·a Ciulal dt· Bureclouu Ho~ou Fuin. v iolí Diuritri Kituj .. nko. tlü·•·etm· Or·tpwo,tnr Ciutat tlt• Bar'f'<'loua Kltat'\ulur·iun: Conc(!rl p<>r fi t•iolí i ort¡ut•.,lra '\ho,lai-ci\ ilx: S imfonia IIIÍ/11. 5. op. r; l'utuu clt·la lllír-.iNJ Catalana Oio,<ahh•. 28 tl•· mu•·ç. 19 h l>imttt·n~t·. 21) dc llHII'Ç. J l h MUSI CALIA PRE-CRÍTICA L'OCB interpreta Memoràlia d'Moms per CARLES LOBO J oaquim lloms ja ha arribat a aqm•lla edat en t[Uè " la JH"I'S¡.nt·ia dc la rnemòria mf.s n •mota, H'incrcmenla l't'SJH't't<· a IH m{>s imm<'diala en contemplar e l passat des d ' una pc rspl'etivu m(•s ~amp li a''. Aquesta nu ~ nu'11·ia de temps passa 1s ha fN q lli' lloms cscTi vís c¡ualre ohn•s hasant-sf' en mate- rials f'StTits fa moltl<'ntps. La primera 'u S<' l' Biofonia (1982); la st>gona, /Vwmbs: la terct:'ra. Memorèilia. que aquí prcsf'nl{'lll: i la qtuu·ta. Derivacions ( 1991 ) (eonwntada en aquf's ta mateixa scetió de la ·'Re,ista", núm. 78). Pe•· Lant, t·al que C'ns situem als primers any;, <·omposJ im;. d'lloms, i JWI' això en¡, l't• nl('LJ'<' Ill a les seves pròpies parauiC's: ·•Quan vaig tenir l'o('asi() d'escoltar les primeres obres dl' tendència atonal-cop als anys 1925 a 1928- em vaig sentir inclinat per aquesw perspectit•a". \ partir d'a leshor·C's Jloms 'a tn•ballant en atruest ca mp fin;, a arrihar aJ llcnguatgl:' sninl i fins i tot sohrepassa r- lo e n la St'\'a JH't'sonalíssima manent dt• "d ir" In lllllSÍCa. Quan dic ''so bn~ pasiHll' " t•l mot no s' ha (l'cntendt·c t·ona a "supe rat·", sinó f'n Iu t·omplt•tu assimilació del IIC'n gllatg.- tuus ical Lot r cconvt>r·lint- lo en ullc) que l'íntima suhjl'eti' itat dd creador r·cclama pt'r u In SC'\ u obn1. J1emorc'tlia és u n mot qut· no e~stei_x al diC'cional"i. pt•t·ò ll om~ considera molt vàJid pf'r· donar u entendre què és el que pt•rHt'gtH'Ï' a r obra. Es tractu d<' 12 ~ol't¡üè n ­ cies basades en bn·us c·itaeions d'obres del mat('ix ll oms dt•ls an~" 1925-3~-15-67 i 72: una tttt'- nu dt• t•t•;,um nHÍ!>Ít'O-a nltlhio¡,n·i\fiC'. qut' 'a dt•s dt• lt•s iJ·lwüons ju' t•nils, lltls,u JH'l" lt-¡., intt•rroga•·ions dt• I" adolt'8Ct>nl. p e r lt•H ath t•n;italH 'ist·ud••¡¡ i •·ui mina amh la s<•t·t·nm· dt• Iu plena mudul't'Htt, t'UI'ttlla dt• t't'C'onl s pa s~a t ~. lloms justificn In possihlt· tliv<·rs ilal de Jllemoriilin i e ns ('Onu·nt n qtH' "m(llgrat la variet.at do dr- es re.f7ecteixe11 en le.s diuerses se(¡iiè11cies de l 'obra, crec que sf'mpre exi.~teix c•n - CIIInst?tncie.s f[lt<' tre elles una unitat proji11ula i h•.s rt>luciona íntimament, pen¡uè són reflexos cl 'ww f'vide11t que llWtPixa vidCL". Tt•mpnnulu Orqu¡•,IJ·a Ciutaltlt• Bat·o·,.lu- na \luthic•u l'apa Oiamundia. piuun \l umll'l Galduf. clit·o·c•tor l>i\l·ncln·'· 20 rlt• murf\. :l i h. l>i"uhtc·. 21 cic· nuH·ç. 19 h. Diumc·nl'''• :!:.! ri•· mm·ç. J I h. !! ... -• !!.. -~ ~= ;;: 89 El virtuosisme infernal de Gaspard de la nuit perC.L. V a Sl'r Rinml Viiíes qLú 'a intt·oduir Havt'L e n la lrl'tunr dels poe me:, <'n prosa inclosos a Caspard de la nuit. d' Aloysius Bertt·and. 13<•t·trand fou un poe ta relativanwnt des(·onegut del t·omanlicisnw fr aneès l'ob1·a del qual avan ça la de Baudelail·e. Bct·trancl va mot·i•· d 1841 i els seu s amit·s es va n fer· eà rTec dc publicar f'l t't'('llll de pocnl('S 11 anyR després. D<·sprés dt·llc·hrit·-los, Ravd dccidf'ix posar-la i mírsira , ja que ell sent C'ls sentime nts i les sen sacions amb música i no amb pnnwles: si no, deia, set·ia poe ta. "Gaspard Ira t,ingnt, alguna cosa et venre amb el dimoni", diu Ravel; i , rl'almenl, aquPsla obra exhala un tufinfemal que talla la t"t' spiraeió. Amb una allau dc sonoi'Ítats riqut's. un domini e no rmr dc la pa- leta de colors, i una inlen~>itul nw­ lòdica colpido ra. Ha,,(:'] <H'O II St'guei.x evocar esplèndidanwnt la sensació de vcun• el cos d'un penjat al capvespr e, els C'sglais dc• la nit. i la prestonC'ía aten·idont del dimoni mateix. El que acahem de dir correspon als poenws se~o n i tercer del Gaspard de La llUÏt: ·'Le GiJ)et'' (la for<'a ) i ·'.'<·tu·bo''. Pot er no passa el matei' amb el prÍlne •· dels poenw!., ··Ondine'', en què Ravt•l dcsC'I'ill <•h. r·ellexos clc Ja lluna en unes gott's d ,aigua r e llisca nt vidr·e avall. L 'amhient gene1·al d<• Gaspa rd de (.a nztit xoca dC' front amb l'obra immedíatanwnt antc•rio•· , M(l mère l'oye. en q nè Ravd I'Voc·a Iu placidesa del món infantil envnltat de Ics joguines dels nens Minnic i Juan , fills dels seus amic·s Tda i Cipa. I. per acabar. cal potser s uhratll~u· el tòpic que l'at·act••ritza aquesta pàgina pianística de Ra- vrl. Un tòpir , ¡wr altnr banda , que situa Gaspard al nivf'll nu"·~> alt d el rcper· Lot·i <IC'I piano en el ~o~c•glt• ÀÀ. Ens n •ferim a l'" inf('t'ttal" ' i•·tuosisme qu<' es r<•quc•·c•ix JH't·podt•t·-la inLerpn·tar·. l (--. que t•l matúx Ravd defineix l'obra eom una pàgina ·'de virtuosisme transcendent. encaro més difícil que lslamey··. l slampy {>.., una fanta,.ia oriental de BalakíI'C\ t·onsiderada eom una de Je¡, obres m (o¡; difícils, tècnitamenl. ¡u•t· al piano. és a dir. el ten·ot· dd~ pianistes. \ndr·ei Gavrilov t'ns ofl•rirà aqut•sl Ca.spard de la nuit d c Ravc•L c•snit c l1908, <¡uan Raveltt·n ia :33 <lll)' R. f'l mateix a ny de la mort clt·l seu put·e. 'l'l'mpm·ndu Pnlau 100 Ciril' Lluí- 1\lillc•t C111WI·rt mím. 8 \ntln·i Ga\l'ilm. piano Olm•, cir S•·buhl't·J. Rll\el i Prokofil'~ Pa lmt tll' la \I Ít-ic:a Catalana Oimnt·t,... :n tlt> man;. 2l h. 45 MUSICALIA PRE-CRiTICA escola de pedé!go_gia mus1car MÈTODE IRENEU SEGARRA CURSOS PERA LA FORMACIÓ DE PROFESSORS ESPECIALISTES DE MÚSICA 89 • • • • Educació Infantil Educació Primària Educació Secundària Escoles de Música i Conservatoris Cursos adaptats a la nova Llei de la Reforma Educativa (LOGSE) Informació: el Portal Nou, 13 08221 Terrassa. Telèfon (93) 783 79 72, de 9 a 13 hores 46 166 La Vuitena cie Dvorélk o el retorn al nacionalisme pur per CARLES LOBO L a Simfonia núm. 8 d 'Antonin Dvorak ve a ser un r etorn a la música nacionalista per excel·lència, q ue el compositor txec reflecteix a les Simfonies nú.m. 3, 5 i 6. I és que la divisa de Dvorak era " Déu i Pàtria"; i no es pogué estar de ser txec en la gran majot'ia de les seves obres, encara que estiguessin escrites lluny de casa seva o que anessin destinades a altres ciutats. En el cas de la Simfonia núm. 8 s'escau una curiosa contradicció. Sovint se l'anomena " anglesa" i aquesta és, precisament, una d e les pàgines més " txeques" de l 'autor. El sobrenom d"'anglesa " no ha prosperat (sortosament! ) i, per tant, es fa difícil caure en l'engan y del mot. Aquell qualificatiu li ve per haver estat publicada per l'editot· anglès Novello, després d'haver partit per es amb l' habitual , Simrok. Escrita a la seva residència d 'estiu de Vysokà, la calma de l'entorn i el contacte amb la natura dóna com a ft·uit una simfonia brillant i amb una gran dosi de pau espiritual. Fins i tot l'inhabitual sol major de la tonalitat es contt·aposa a la més profunda Setena simfonia, i transmet l'optimisme propi d'aquest color harmònic al qual els romàntics eren mol poc aficionats . A més, cal tenir en compte que Dvorak , al moment de compondre-la, estava al cim àlgid de la seva ct·eativitat, gaudia d'una molt bona acceptació al seu país i a l'estranger , i, p er altra banda , les d esgràcies personals i familiars que havia hagut de passar i que li provocaren gr eus crisis emocionals, j a havien estat superades. El mateix Dvorak en va dirigit· l'estrena a Praga ell890 i un any després la dirigia a la Universitat de Cambridge juntament amh el seu Stabat Mater, amJ) motiu del seu nomenament com a doctor honoris causa per aquesta Universitat. Dvorak va dedicar la Vuitena a l'Acadèmia Bohèmia de l'Emp erador· Francesc Josep pel seu encor·atjament en la promoció de l 'art i la literatura . I així és com, sense cap altra pretensió que la d'oferir a l'Acadèmia una obra genuïnament nacionalista i amable, el geni de Dvorak (per sonalíssim i intransferible) dóna a la història de la música aquesta simfonia , que po- · drem sentir dues vegades aqu est mes de març . Tempot·ada Onruestra Simfònica del Valli:s Teatre La Fat·àndu.la de Sabadell José Ortí, trompeta Max Bt·agado, di.rectot· R. Wagner: Iclil·li de Si.egfried J .N.Hwnmel: Concert per a trompeta i orquestra A.Dvoní.k: Simfonia núm. 8, op.BB Divendres, 13 de març, 21,30 h . Tempot·ada O~questra Ciutat de Ban:elona Palau de la Música Catalana Garric;k Ohlssoho, piano Ga r cía Navarro. directot· Stravinsky: Sch~rzo fa.ntàstic Beethoven: Concert per a piano i orquest.ra núm. 5, op.73 A. Dvoník: Sinifonia núm.. 8, op.BB Divendres, 6 de mar~:, 21 h. · Dissabte, 7 de maeç, 19 b. DiLmlenge, 8 de març, 11 h . MUSI CALIA PRE-CRITICA Joaquin Rodrigo: 90 anys de culte a la tradició per CARLES LOBO D csprés cie la lf Guet·ru Mundial , els caminA de la música t'mprPnen t·umbs que es van allunyant uns dels altrf's. molt diff' ren<'iats. sobt·etot, per la personalitat pròpia de rada individ ualitat creadora. Això es deu al fet que la guer-r-a va trencat· tota possibilitat d e continuïtat en e l desenvolupament 11inrt' i natural dt'l nostre llenguatge a t·tístic. lli va ha vet· composito rs q ue es van sentit· m~s atrt-Ls per It-s noves pet·spectives a van tgua rd is tes recollides i elaborades a l'Escola dc Darmstadt , per exemple. Són autot·s que escriuen la histò.-ia de Ja músi.ca coneguda com a música contempon1niu (Bou lcz, Nono, Ligeti, Bedo , Stockhansen, etc.) . D' altra banda, molts d 'aquells la formació dels quals es va •·ealüzar bàsica m<'n ta l' ~poca d'en tt·eguerres, dins d el mat·c rle la continuïtat estètica, no van volet· abandonat· e l IJenguatge conservadot· i no f'S va n deixa t· embnrixar· pels nous conceptes compositius que anaven naixent. o es prengu i el comentari int roductot·i d'aquest article pel vessant pejoratiu; és a dir, per·sonalment cree que ei desgavell produït pet· la guena va ofel"ir (si m'és p ermès (Iit·-ho) aquest p etit avantatge : la plena llibertat individual elf! creat· sense pressions de cap nalut·alesa, només amb la volunta t d ' ofe rir a la músü·a els pilat·s necessarif; per a la seva continuïtat; i aquest és un fet que, a la llarga, ha enriquit el nostre art. Centrem-nos ant en els compositors que, d 'alguna manera, van continuar el que s'havia produït .. ¡;: .e.. ;:• 89 El mestre Rodrigo amb Garcia Asensi o a l'Auditori Nacional de Madrid (concert inaugural, octubre 1 991 ) abans del conflicte bèl· lic-. Els unia el desig d ' aprofundir allò que ells creien que no s'havia <'Spremut encara. Alguns van set· englobats com a membres d ' una generació amb aspectes comuns; d ' altr·es, no, malgrat quf' en fossin contemporanis. El que sí que és cert, també, {•s que avui dia el gust genet·alitza t tendeix dc mica en mica a rctt·obar-se amb aquests exemplat·s poc aprofundüs fins ara. S'estan r·evalorant les obt·es d e Michael Tippett, William Walton i Benjamin Britten a Anglaterra; de Frank Martina Suïssa: d ' H en ri Dutilleux, Jacques Iher·t, Jcan F r·ançaix, Maurice Ohanna a Ft·ança; de Hans Eisler, H a r·ald Cc>nzmer i , evidentment, Cad Ot·ff. a Aleman ya. A l'Estat espanyol, cal sumat·hi qu e, aLans de la li Guerra Mundial, Espanya va patir la Civil i que l'ls fruits, pel que fa a la músiea , van ser del tot manipu lats. Nom és alguns compositors , amb tenacitat, van poder trem·e el nas a Europa i saber· què era el que eslava passant. Van ser els gt·ans herois de la creació musical. I si la seva música s'adeia pct·fcctament al tipus d e gust i a ls criteri estètics d el règim del gener·al Franco , aquests composi- 47 MUSICALIA PRE · CRiTICA tm·-. ' an !l' ll ir· In snt·t dt• pndt•t· <'l'plniar· ...,,. a hustanwnt. Dt• mic·a t'li mic·a . amb aqut'stu llu r¡.:u intr·()(lut·c·iú hi-.tò r·ic·a . tlfl' ll' " ' urti..lr· HI lu11t'U I11-st> fin s a t't•t r·ohm· ¡•J M' li ohjt•t•l itt. El nom clt•l qual. pt•r si :.ol. torna a oht·it· ll uruinosmnt•n t la porta al t'Otut>nluri llttt:.it·a l: .l nuquín Hotll'i¡;o. Hodrigo hu e"tal. potst·r, t•l t·n u tposit ot· qtu• ur uh mé•s <'tH'f't't h n lnu.;at la •·on tin uï ta t d(' la mú:.i•·u mu·ion n lisl a ~·s tahlt~ t· ta per Mun twl dt• Fu ll u, lsmH· Alb é n i~ o En ri c· C r·u tHtdos . Ell tllll'tll'n a t' ('spt·r·it t·as tís, d pi nt on·squ.istt H' , t•l fo lldo r ismt• " o lïf' ia l" dels pi'ÍnH•rs u nys de In p ns tgut'tTa . l't· r·c\ Iu q u a litat clt• les S('VCS obt·c·s, l' t·nm·nw baga tge <·ullu ral i lam ll n d o logia , Iu gn111 s<·nsibilitat humun a , i la gran eal<'got·ia JH'I'::-onal qut• JHISS<'f'Í \. Rodrigo. l' han I'C'l tt·a..,JW s!>at· amh tots els htHHH's lt•s fronll•t·c.>:; C'ultur als i geo~t·à!ïqtH'S d(' la p eníns ula. \atut·al d t•. a gunl (València) . Rodrigo \a nÍ'iM't' el 22 d c no' f'm h n· (dia elf' S a n ta Cl'cília, pn•('isattH' IIt ) df' l90l , i per· tan t. m·a 11 ' t•stt'llll't>ldH·ant t>l90è. ani\'('t'M.II'i. U na t•tlidf.mia de diftèria li vu utat·u r la vis ta j als 3 anys el petit Hod rigo t' S vn q u eda r cec . l~s t u ble l't a Vulèn eia d es d els 4, a n ys, R oclr·i ~c, va lf' nit· oeasió de c·ottH'IlÇfl t' t'ls c·s tudis m us icals i de viure l' a m b it'nt eul tuntl de la eap ita ! dd Túria. 1, sobretot. va tenir la sort dt• H('l' deixeble d'un ~ ··a n 1 wda go~ que r nscnyava a I· f'Srola d<' c·ec·s de\' a lència: Fran('('s<' \ntirh. n honw ht'n prt'pat'a l i qu<' ~'" lava al dia de les no' etall'> musi ca l ~. Eh• seus gustos a nm t•n molt ()l' t' Pndavant d els com u n H i Roclt·igo \a poder b c u r ('. per· tanl. d'una font dïnfo r marió abso lu tanwnt pt·i, ilt'~iada. Hod r·igo t't't'On la t'i seu Jn·ofesso t· 1\ n tich amb aquestes ¡.w r aulcs: ·'.. .tl quell mestre silenciós. ungit de uertodera modèslia, sabia ensenyar l'art com a cosa viVCL, sense c:astigct r-nos amb ll Ormes est ric / es i, el que és més impor/(l nt , sense forçar la nostra pPrson alita t " . P('n) Iu m od a l't' a a n a r -se ' n a P al'Ís . 1 Rodrigo vo lia tamJ)é tt·aslladar-s<' a la c a p ital m usical eu r·opea d'aq ueUs te mps . \hans, pen) , ja -.a c·umponflr·!' l e~> S<'' l's prinwr<'s oh t't'~>, que• <•I mos tt·a' 1'11 c·om una j oH', p e r ò fe rma , pr·om e~>a. \Parí:.' a Sf't' cle i\1'1>11' dt• P aul Onkas. que cic• ~-><'~u ida' a l'ndc·' in an·lt·a r· talt'nl d' aqu t·ll jm t'Htle nc ià d e 26 anp•. A la capital fram·l'sa , Hodt·igo n o es va d eixar· p erclr·<· n•¡., del r·iq uíssim mún c·uh ut·al i va s alwr· gu anyar-sc l' amistat dt• Huv<·l, Ronssel, Ponlc·nt· , lht·t·t i d('J¡, sens com patr·io tcs Hit:al'(l Viñes, M~mlll'l de Falla , F r·ed c:t·ic· Mompou i E mili P uj ol. AJJi va scr· t.amhf. on Rotlr·igo va eonèixer la p ianis tu t m·c·u Vit·toria Kahmi, amh qu i t's va c·as<tt· després d' u na bona tt'mpor;Hia de profu n d a amistat. La 1\.a h mi va set·. a més . una b ona mussa per a Rodrigo: e~><· t·i, ia t'ls t<'xtol' La faceta "arcaica" de l'obra de Rodrigo no és façana sinó un aspecte vital que després e U mus icm·ia, in terpretava Les uh r es q ue· e ll t·umponia ... en r·esum: u n ma trinwni p erfecte. D' aqtl('Sta unió. f'n va n éixc· r m1a filla, qu e sel'ia I amb{· una d e les p er sones més s igniJieat i' es de la felicita t del eompos itor. La fi lla. Cecília. es 'a <·asa r· amb n n d els ,·iolinistes més JH't'Stigioso!'. d e r actuali tat mus i('al a r Estat espanyoL Agustín León •·a. Malgrat la seva estada a Pat·ís en tre 1927 i 1934. R(){h·igo p et·tany d e ple a la Gen e r·<u·ió del 27. Representa, eu c<>rla man e r a. la :;intesi d els gu s tos gent·r·ali tzats i r eunits en aques ta gf'lll't·urió. E l nacionaJjs mc <l<· Rud r igo es b asa en u n da r twodassicism e, q u c ell de fi neix co m " n<·ot·w.;t ieisme''. Les musses inspí rac lores es troben quasi sempre t' n l' a n tigui tat, en el R('naixc nwnt. i només ca l veu r e algHns dels títols d f' les seves ob res: Concierto e11 mo- do Galante, Concierto Madrig al, pct·es ' ·cavaller esqul'S '', Fetilla- sia para un gentilhombre (en la e¡ u al t•·eballa sobre ternes dt> Gaspat· a n z), C1wtro mad,.¡g ales amatorios. A usencias de Dulcinea , Cantiga, Romance. Coplas, Folias i tul llarg e tcète ra que aquí no l'Hbl'Ía. Aqu esta fa ceta " ar·caif'a " de l'ob t·a de Rodr:igo (en la q ual tt·oharÍt'm tm paralel·l isme amb la de Britte n. per exemple) no í•s u na "façana" sinó tlue es tt·acla d ' un a specte vital. No el mo lesta q ue el tr actin d " 'antir ", p erquè és u n a necessita t innata en ell. Rod rigo lmsca t' li l ' antiguitat i en el folklorisme aque ll caràcter n a(·ion a] 6nic q ue itTadia Lola la seva produr('ió . 1 potse r el gr au mèl'it o el ::,rran sec•·et dl' l'èxit d e ]a seva obra rau en el ft>t q ue ha sabut eornbinat' !'" a n tic '' amh el ' ·modern' '. t'n tm encaix p erfecte amb allò que el públic del segle X..'-'. v ol i necessitat seutit·; i ho ha fet sense r egalar ni vendr·c res d e la seva p e t·sonalitaL. La seva estètica es podt·ia t'<'Sllmir, pet· tant , com tma estètica q u <' p a rteix del respt>cte a Ja t ra(lieió tonal i formal, am.b l'amalgama d 'elemen ts popula t·s i cultes, t liJ color vüt i humorís tic, umh infl u ències stt·avi nsk yanos, dr la música francesa i, sohre tot, dP Falla. Aqui calfer· r efer è n cia, p o tser, a Lm a specte caracterològic q ue ve a sub r atllar el bon ' ·savoir fa it·e' ' de Rodrigo. Parlem d ' a Jlò que Gerardo Diego anomena va · 'el paisa tge acústic'' . L. enorme talf'nt que posseeix per capta r les imatges (no oblidem q ue .J oaquín Rodrigo és invident) . Aquesta ca paC'itat li ha permès, cul'iosament. posar música a p el· líc ules, obees d e teatre i d c ballet, qu<' ell mai no pod ria veure amb els u lls . pct·ò que ha sahut veure amb una ¡;ran ' ' imaginació fo togr à fi ca, . . .Es, potset·, a la inversa del camí q ue fem els q tú posseïm el sen ti I de la v ista : la música ens s u ggereix sovint " ima tges w tto t·cR " <JU t', a vegades, són imatgPs geogrà fi q u es o escèniqn es, <fUC cxLI'aÍt'm d el n ostTe subcon scient i de la nos tra experièneia pc t·so nal. E l cas de R odrigo és ver tade•·amen t extraor·din a r i i SOt'(H'f'- JH' nL:. tal eom so•·près e¡, va qul'dar Mamwl Machado lJUan va dir: ' ·però Itt ... hi veus. Rodrigo!''. E !> ddïnci\. a:ixi el gran p od e r visual que t'stimuJa la se' a mbsic a. i és qur !.C'mbla talment com si Rodl'igo <' apl ~s la imatge a tra vés dt> Ics ol'dlcs . El c atilleg dP Rodl'igo é¡; bustant ampli: llllt'S 160 obres C'alalogadt>s , mm,sa t'<'l<>gades to Lt'-. t' lles per la e¡ u t' li' a oferir el salt a la celebritat intc>rnac ional: El Concie rto de t1 rw~jue::.. Com la majoria dels compos iltidel 27 , no s 't'nd i nsa en d món de la simfonia ni d e l'òpe nt : i quan treballa la fm·ma sonata h o fa all tm} an L-s<' dels esqucm<·, clàssics a1·adè-miC's vi enesos i !>·a <'Os ta més als hat·t·oc·s dc Scadatti. Dc totes maneres, el món s imfòni<', l' ha ata('.uL a hastament e n més cl'tma qniliZI'Ila d ' obres pt••· a orquestra sol a . a més dels molls concerts ( tt·etzl') pt.>r a di' e r sos ins truments solisiC'S (sobretot la guitarra) i la V<'ll. A la veu, Rorlr·igo hi ha d edicat molt es pàgines. Sumcm-lti , a les orquestrals, els cors a cappella. veu i arompall)llment im;lrumental. També ohr·es per a ot·q u<>stnt J e c ambra. p<>r a p etitt's C'o mbinacions inslrmuentals , JH' I' a ins trument sol. pet· a banda , p<·t· a ballet, p e r u r esr ena , i bandes sonores p er a L'('S pel·lícules. Una obra en mo lts a sp ectes e n ca ra p e r d «>stobrit·, si tenim en <'Om pte que ( l'Om e n la majoria dt' rompositot·s . amh nu·íssimes C'Xeepcions) nomé-.s s' acostuma u IH'ognunm· t•n l'om·erts i a im mortalitzar umh t'm·cgis tranH' lll ~ di sco gràfie ~ una part d el s Pu t·n - tàleg. qut>stral th• lt•., Deu.r b(' rceuses l"' '' a piano . Sq~uit~illu pnrtir ipul•i(, dt• Yirtòria d1· l~ \ngt>l:" amb 'l'n¡)lic de 1Jossèn Cinto. R oth·i~o t•l ' n • ·~ crim•t• l' <l li ) I9;{.) amh Lt>\.tn.., tlt• Ja cint\ l' l'lla ~th'l'. Es \a e:-ll't>llal' al Palau t'I I9,16. prcei:>anwnt JH' I ' \'ietò l'ia dC'Is \n:,wls (a qui\ u diri~da ) i a hnncw dt• Lluís Millt·l, amb I'Ot·<¡ut•sta·u Filharnu\ nic·n dt• Ban·t'lona i Iu din'<'<'ÍÓ clt• .Joan Pich anla·m ... a na. Des prf:-. \ i1·l1\ria del~ \n¡wls i I'On¡u<•;..tra dt•l Lliut·e at·ttllltrull la primera pm·t amb Tre.~ oiltoncicos d<·l 1952 . amh textos dt•I ' I'Sposa de l' autor , Vif'lot·ia l\.ahmi , d1• Lo¡w dt' \ t'~a i un anè~ttim. .\. la ~eg:ona pa •·t del <'tHH't' l'l I'ÜI'(Jli<'!>Ll'a t ' mll Cn~an\ amh el s Tres viejos a i r('.~ d e dn 11 ;;a , da Lats e l 1929 , CJUI' l' ll S tJ'ólllSJHH' IH ran al mó n at't'Hit' tan <'arac•tc•rÍ¡.;Lir dt> Hmlri ~o. l el C'OIH' t'l'l homenatge s·;H·ahat·à amh la in ' 'itació d ' un nou :.oli::.t a . \t-n ..,¡Ht dos . d(' fet. El Duo \ ssad dt• ~ui La So('i<'dad C en c t·al d t> \utod e E s paiia ha llançat una ini<·iati\'a amhic·io~ a , que han t'N'ullü fa vorahlt·nwnt t>l Minis tt••·io d e Cuhura i la Stwicdad E,;tatal Quinto Ct'nlt•mu·io: organitzm· un gran honwnatgc a .J o aquín Roclrigo en t•l Sl' U 90t>. aní n·•·~<li'Ï. S'han or~unitzat '"CotH't•t·t:Rodrigo'' a M ad rit l , Mh ie , Pnt•t·to Rico, B <·rlín , Valètwia , Moseou. Mnni1·. Vit•na. Ban·t-lonu, Londres. N ou1) ork, C incinnati , Ruenos Ait·t•s i St•, illa. (Curíos<J mC'nl, a P a t·ís. tlll Rodrigo \a tt·obar tol allò qm• t' I n t ajudar ctt'IÏnitivamC'nl a M ' l' qni ét:. • ... no). Ilem <'lllllllt'I'Ut les ciutat;; ¡wr les quals passarà aquesl hom('natge segons l'ot·tlt·e c t·onolò~it· d e concet·ts . Aqll<'s t mes dt' ma•·ç es farà a \- it·na ( C'l di a 6 ) a Ban·elona (el 12) i a Londres {el 20 ). Els protagonistes d el concert a Barcelona (dia 12, a les 21 h. al Palau clc la Mítsit·a C atalana), Sl'ran l'Ot·qm·slnt de Canilin1 Tt•a tt·e Lliure . sola la dil'{·cci 6 d r l M'U titular. J o!><'p Pons , i l'estel·,lut· co1·1aboraeió dC' Vi<'tÒria d els Angcls i el Duo Assad fic guitaJTts . Al pl'ogntma , hi figura , a Iu prim era part. Música pura Wl jordín, de l'an) 195ï, que es ' a t•stt·l·nal' el febt·t•t· d e 1958 al T t>alt'<' un projl-'f't<' quc· c'S deia CoTJcir•rto pCLra u11a !'irreina de Espwia ini- Ruzafa d<> \ al(-n('ia amb 1'0•·q uestt·a }lunit·ipaJ d<' Valèn cia sola la direcci6 d<' José Iturbi; una ohra <[OC indou l' adaptac·ió or·- ciat p e r c•twiirrec del duo Ida Pr·c>sti (a ht nwmòría d c Iu qual Rodrigo l'M'l'iu l' ohra definüiva ) i Al ex a nd t't' La ~o y a. n~s lal'l't'S Ílllc'I'JII'Clarà amh I' (}JotJllCSII'O d<'l Llilll'l' el Concierto Madrigal ¡w•· a cluPs g uitat'I'•'H i t>t·que:'ltnt: una oh•·a eserita l' tlll ) 69 i estt·t>twda al Tloll)\HIOtl Hem I dc Los .\.ngc•lt•s t•l J9ï0 amh \n ~t·l i P cp e Rouwru , la S imfò nit'a dt• Los Ang«>lc•s i la batuta dc l{af:wl Ft·ühbeck dC' Bt11·gos. Aquesta f s 11nu obr·a basada t'li VIl CONCURS DE PIANO PREMI CIUTAT DE BERGA Dies 2, 3, 9 i 1Ode maig de 1992 Categories: A. Fins a 28 anys B. Fins a 19 anys C. Fins a 13 anys Organització: CENTRE D'ESTUDIS MUSICALS DEL BERGUEDÀ «L'ESPILL» el. Ciutat, 16, 1r. · 08600 Berga - Tel. (93) 821 39 53 Amb el patrocini de ~ CAIXA DE MANRESA ~ OBRA CULTURAL MUSICALIA PRE·CRiTICA la l'raviata, l'adéu als anys de gal~ra de Verdi per I.C. N so 170 omés una ment tan •·nc:ionnl i lúc·idn com Iu dc• Giuseppe Vet·di hu u ri u pogutreaccionar cic• In mmwra que dl ho va fer cl¡·s¡H't'S dc•l rotund fr·a¡·às que va sofrit· l't•str·¡·nn de La Tra viata el dia 6 dc març eh~ 1853 al teatre La Ft•nic·t• el<· Vt•nf\t'ia. Així, va esc·t·iut·c' ui s<' u amic· Mat·iani. ilireclot· el!' I'Òpt•t·a dc Gènova: ''La Traviata ha estat u11 fruc(l.s, i allò que és pitjor: el públic va riure. I bé, què vol que li digui? No m 'inquieto. O jo estic equivocat o ells s 'equivoquen. Per la meva part, no rre(· que alrir a la nit es vagi. dir l 'tíltima paraula sobre La Tntviuta. Tornarem. a veure -la, i aleshores en parlarem! Ment rest,rlll t,, estimat Mnriani, anotí un.fiasco". Verdi no sols Ni mostt·ava lúcid , sin ó fin s i Lot finament irònic. I, dc· fet, d seu c·scepticisme clavant del fnu· às inicial tenia la seva base. Tot just (:atorze mesos mé!. tanl, la n•posirió d'aquesta obt·a, a pocs mett·<·s dl' La Fenice, al Teatr<" a n Bcn<'detto de Venècia que diribria An tonio Callo, va situa t· plt'namE'nt les coses en el seu lloc. El seu èxit espectacuJar va t·esultar totalment r epresentatiu d ' una <'aJTCI'a absolutament lt'iomfal q 11<' ha fet, rl ' aquesta òpera, l'oht·a més generalment estimada pel gran pú.hüc operístic en tt·e tol I' opus vet·dià; i de la seva at·xifamo¡;a e~;t·e na del bdn(lis, e1 "Lihbiamo", el portal d 'cnlJ·ada dc miiPrs d ' afeccionats almún d r la lírica. Les <·auses del p èssim acollimPnt inieial, cal trobar-les -sembla ser- en la versió vocal amb una Violctla cnc•omanada a la so- vrano Fanny Salvini-Donatclli, massa incapaç d c fer fnmt a una pat'titura mo.l t difíciJ , q t H' ex i ~11i x passar d e Les agilitalf; pdipics d ' una soprano llcngt"r a, a l primer acte, als tre ts més propis quasi de sopt·ano dramà tica , al final de l'obra. Aquesta cin:umstància d e la mala inlet' PI'Clació, no sols d e la sopnmo sinó tamht'· d e Ja t'esta de l'elenc , va ¡wsat· tant. que fins i tot un ci'Ílir. per d escomptat perspicaç i independent. es \'a negat· a valora t' l'obt·a tot esperant d ·escolta r-la be n cantada. La Traviata clou la Lt·ilogia que forma amb Rigoletto (185 J) i ll Trovatore estrenada d grncr de 1853. Aquí s'acaben d s ·'anys de galera de Vrrdi" i, corn ha estat escrit cnccrtadam!'nt, amb aquestes oht·es comença a tenir accés a la grandesa. Un mèl'it inicia l d el compositot· va ser veut'e de forma qu asi instantània les f,'Tans p m;sihilitats del text d'Alexandt'<' Dumas fill , La clama de les Camèlies, quasi totalment coetan i dc l'òpt·t·a. Dumas va publicat' la novcl·la el 1849 i la versió teatt'al el] 852. Es tracta d ·un dels pocs casos en què s 'ha produït a questa cir(·umstà ncia, en la lústòria de r òpera. Un altre de ben f amós és('] d<> Les noces de Figuro de Mozart. P et· altra part, aquesta era la pt·imet·a vegada que Vet'di abonlava un ~tema del seu temps. A m(•s, ho va fer tot mantenint una quusi total fidelitat al materiallitct·a•·i ot'iginal. De fet, el llibret de Pia ve no modifica res de mínimament substant de l'oht' a de Dumas . Hom manté la vcrtdH·a<:ió convencional del teatn• bm·gès t•n: primer acte-p resentació dC'I lt~­ ma, segon acte-esclat de C'onnic:te i ter cer a cte-r esolució . Violetta esdevé una t·èplica fi del d e Maq;u erite Gautier i tot es mou , en d efinitiva, dins del contex t pt·ecís del famós argu nt(m t de Dmnas que va recÓtTer1l'CS gèneres: novel·la , obra teatral i òpera . T encara més ençà, cinema. Vet·di va haver de fet· front , n o solament a una obra d 'acció contt'mpot·ània. sinó també a un argwnent que apuntava unes !inics d 'actuació poc afalagadores per a la moral burgesa. Aquest, c>n tot cas, no havia de r esultar un problema pat·ticular per a una me nt oberta i liberal com la del composi tol'. Dwnas, en el seu text , ofet·eix en bona meStU'a una visió complaent sobre aspectes no convencionals, com són l'amor al marge de la •·elació matrimonial con solidada, o sobt·e la capaf'itat dc t·edempció " només" p er Ja via d c l'amor en si mateix . Violetta , en principi, és un esser amoral que, tanmatei.x, l'obra r edimeix com a tal, gr àcies, no ho oblidem (i això pol con siderar-se un pas endavant en termes ideològics), a la seva capacitat d'estimar; a la seva assumpció de la puresa de l'arnot·. Al text de Dumas . un cop mot' la la protagonista, es (Üu , més o menys literalment: "Com que ha estimat molt, molt li serà perdonat"'. Sembl a poc seriós aplicar a 1' obra els criteris estrictes de la mot'al burgesa, segons els quals la mort de la protagonista seria el càstig a la seva existèn cia pecadot'a. La min1da de Dumas, i més particularment de Verdi, és tl ' u na gran simpatia envers la seva pt·otagonista . P er a ella la descob el'ta d e l' amor p ur de la mà d ' Alft·edo es con vertei.x en una font d 'enriquiment i ta mbé d 'alliherament personal. Allibet·ament pet'sonal impedit, de fet, "a itlt•ntificar amb el . eu contingut. En aqnt•st sentit. resulta il ·lu!>lntdot·a la n•spo · ta qui' 'a donar po<' temps dcspré- d l' la Sl'' a r:.tt·rna a la prc:-gllltta sohn· quina r t·a la seva òprra pt·rfcrida: "Sijojos ut1 professiot~al. di- riu Rigolctto, però si fos zttl afecrionat m'agradaria més que fiO pas cap La Traviata", va dit·l'u- Gluseppe Verdi per les convencions de la moral burgesa, e.l cinisme do la qual C[ueda ben explícit a l'obra. En aquest sentit, el segon paper en importància, p el que fa al contingut global , és el de Germont, pare del jove cnamor·at, que és qui imposa la ruptur·a de les relacions entr e Violetta i Alfredo pu causa dels seus interessos socials. Concretament, el casament d'una filla seva, que es veuria p erjudicat per la imatge que oferiria la seva família en saber-se q ue un germà de la núvia manté r·elacions amb una persona dc les característiques humanes d e Violetta. El sacrifici d'aquesta sal varà en bona mesura la felicitat dc la germana, que en certa mesura ve a constituir una con traimatge dc la protagonis ta. L'ordre socia l restanl salvat, però en l'à nim de J'espeetador qucdat·à u n regust dc r·ebef.Jia davant les convencions inhumanes i anoneadorcs d e tot br:i de llibertat humana pròpies de la mot·al burgesa . Amb La Traviata s'obren, en bona mes ura, les vies de la justificació mor·al dc la r ebel·lió contra les convencions socials i també sexuals del moment, i en aquest sentit cal considerar-la com un tex t p rogt·essista. Com a músic, Verdi va saber atorgar al text de Dumas tota la veritat musical que calia. La partitura és d'una absoluta exactitud pel que fa al' explicitació d ntmàtica. Verdi defuig el tractamenthet·oic, perquè en realitat el tema no ho requereix. No rs pot parlar de grans àries en el sentit convencional de l'expressió i sí d ' un pt·ofund sentit dt·amàtic de la música. El to íntim i col-loquial, no exempt d'empremta passional quan eaJ, domina al llarg d ' aques ta obt·a esplèndida, que, al mateix temps, posseeix condicions idònies p er a esdevenir un espectacle d'un gran atractiu , en tots els sen lill;. La Traviata constitueix definitivament una de les més exactes mos tres de corr espondència entre literatura i música i dcmost ra fins a quin punt el compositor es l<·shorcs rncara j ove músic. El Liceu estrenarà prodnc•ció cscC::•nif'a de la mà de l'<'scenògrafa I a th r in Kcgler , amh di rccc:i(> ò'eAcena dc Helmut Politxa. Són doA noms "segurs" en el con text de l 'ofic• i, frt qu<' pressuposa garanties plenes pel que fa a aquest apartat. El vc:-stuari serà dissen yu t pt>l harcl'loní Rcunon Ivars, artis ta d'una dilatada i així: matei" solvent t•·ajectòr·ia. Pe r· a aques ta oportun itat hom ha escollit tm repartiment que fuig dt• l' habitualluxe de noms pr opi d e · la rasa. En tot cas es tracta d 'ar tistes tots ells dc vàlua recont>gucla , en algu ns casos feliçment contrastada a rasa nostra , com són la soprano Verónica Vi.llart·ocl o el tenot· F ernando de la Mora, aqncst compartint el pap et· d'Alfredo amb Keith Olsen , artista que debuta al Liceu. El paper de Germont serà compartit per Fr·anz Grundheber i Bar•·y Mora. Tots ells seran els r esponsables de donar vida a moments tan esperats com el "Libbiamo", que inicia el tenor al pt·imer acte, el duo "Un dia Fclic e" o l' à t·ia tan clifíciJ de Violl'tta , així mateix al primer acte, "Ah, f01·s'e Jui" . O de l'ària, ja al segon acte "De miei bollenti spiritu· • d 'Alfredo , l'impressionant duo de Gennont i Violetta "Non sapete quale affeto" o r ària de baríton "Di Provenza la marc", números situats tots t'lls al segon acte. I, encara, l'ària "Addio al passatto" de Violetta o el duo commovedor de Violetta i Alfrcdo "Oh, mia Violetta, Parigi o cara". Tot un autèntic festival lit·ie amanit amb atractives intervencions co•·als, que conduirà Uwc Mw1d altemant amb Randall Bchr. Una vegada més fun cionarà el sobrctitulat, aquesta vegada potser m enys imprescindib](' que en altres ocasions. 51 MUSICALIA B A L L E T BALLET D'EUSKAD I A la consolidació d'un important espai propi p e r MONTSE G. OTJ:ET E 52 172 nca ra no fa uns tres anys, men tre a Madrid el Ballet Lírico acional travessava u n nou període (lc crisi sota el mandat de Maia Pljssetskaya , a punt de fina li tzar per donar pas a l nou dir ector artístic, Nacho D uato , i mentre a Barcelona "continuava no passant res de res" q uant a u na possible voluntat, per tant dc les insti tucions, dc formar una companyia de ballet dc Catalun ya, a Bilbao tingué llor la pn·scntarió del Ballet d'Euskadi, una companyia de dansa formada gràcies a la voluntatiel treball drl seu di rec tot·, Rafael Martí, i a l'ajut econònúc del Govern Basc. El BaUet d 'Euskadi ha actuat en la present temporada d e dansa de la Caixa de Terrassa, i això h a permès de constatar la vàlua d 'aquesta jove companyia , que dins el seu pe.-íode inicüd d eix u ja entreveure, de cara a un fu tur inunedjat, unes quali tats a rtístiq ues qu e cal ten ir en consideració. Rafael Martí va néixer a Reus, i deu la seva formació d c ballarí a les ensenyances i els consells •·e- buts per part de Maria d e Avila. Posteriorment va esturuar amb mestres de l'escola russa, com Luppov i Litvinov, i va desenvolupar la seva carrera artística en companyies i teatres de la República Federal Alemanya i sobretot a Itàlia , on va treballar amb artistes de la talla d ' un Paolo Bortoluzzi i Cad a Fracci. Fa deu anys, Rafael Martí deixà de ballar, i juntament amb la seva dona, la també ballarina Àngels Sautiño, es va insta!· lar a Bilbao, on van obrir una escola de dansa privada. - Després de pensar-ho força, vaig decidir obrir la meva pròpia MUSICALIA B Pscola, i així poc/er dur a terme les men•s idees , perquè si m'hagués inswl·lat com a coreògraf en qualsevol tea tre de/món hauria d'obeir les ordres d'un altre director. ,Walgrat que sóc català. em vaig <>stablir al País Basc perquè la meva dona és bilbaïna i perquè Bilbao em va agradar molt com a ciuta t i lloc Oil iniciar una nova etapa artística. L'escola va gt·•wra•· C'ls ballaTins quc integrar en el llavors anomenat Jovt' Ballet de BiU)ao, una compan y ia d c cu n1c·tcw amn/enr que a l cap d c ~> Í S anys es convertiria e n l'uetual B a lle t d ' Euskadi ., que est à illl<·g.·ut p er una vintcmt dc jovcs h allari11s . - .Jo sóc de l parer que per poder sol-Licitar una subcenció a qualsevol institució , primer s 'ha de preselltar un t reball Jet. Al llarg de si.s Ctn)'S, I'Angels i jo vàrem fer la tasca deformar ballarins. i després va arribar el moment de d emanar ajuda econòmica per poder demostrar allò que aquests bctllarins eren capaços defer, de ballar. Fa tres an ys que el Balle t d ' Eu skadi •·ep sub ven ció d el Govern Basc, i si hé la pt·imcra aportació cconòm ic:a que va obtenir oscil·là al voltantt'L' un milió i mjg df• pessett>s, actualment percep cinqu anta miJions, una quantitat inisòria si es té en compte que els primers programes d e la companyia estaven formaLs pet· b alle ts de reperto•·i, com Don Quixot., en versió ínteg•·a, Ciselle , i Trencanous. A més de l'ajut econòmic, el Govern Basc ha posa t a disposició d el Ballet d 'Eu ka di unes instal·lacions d ' uns 1.500 m\ dotades de sales d ' assaig, cuina , menj ador, etc ., on els ballarins passen la major part d e la seva viela , dins un horari que va des de les lO del matí fins a les 8 del vespre. -É.s molt important que una companyia tingui el seu germen en una escola, perquè és l'tínica manera d 'aconseguir que el.s components del grup tinguin un estil uníson. Sempre clic que si tuta companyia no té darrera seu. una escola, la. companyia va una mica coixa. A L L E T Lògicament , s 'hi poden integrar altres ba lla ri ns , però Iu partforta d 'un ballet lw de tenir un estil ca racterístic. el que rep i li dóna la seva pròpia escola. Com a estímul per als jovt•¡., ballarins bascs. d Govc•·n <11-1 país atorga unes beques de dansa, a part que el BaUet d 'Euskadi t•stà sempre disposut a conee •·tar audicions privades pt>t" a tot ballarí , espanyol o estranger , Cfllt' ho solliciti. Sota el títol " Així som nosaltres" el BaUet d 'Euskadi prc¡¡cn tà a Terrassa un programa integrat per Don Quixot , ohra dc rep ertori de Màt·iu s Petipa i Alekxander Gorski amb músic·a deLudwigMinkus, dc la qual van oferir l a introducció i C'l famÓ¡¡ pas a dos. Amb música del mateix compositor, la companyia va intt>•·prctar, Descans i Seguidilla , ambdues amb cor eOf,rrafia de Rafael Martí, i la popular Paquita, ta mbé obra del coreògnf fran cès P etipa , de qui també van t·cprcsentar Variacions, sobr e una composició musical ò e Riccanlo Drigo. Pas a Set .de Le o Delibes; Trencanous de T xaikovski ; el pas a dos Aigües de Primavera, del cot·eògt·ai AsafMesscrcr, i Elkar, inspirat en el Concert niÍm. 2 de Rachmaninov, van com¡.¡letar el programa. - A part que jo he trebaUat amb mestres russos , penso qu.e l'estil que dóna l'escola de dansa acadèmica russa és lct millor per la seva espectacularitat, hJ, llibertat que dóna al moviment, i la possibilitat que ofereix de pod(•r expressa r c>l.s :;entiment.s. Una <'SJH'ctac ularitat que d púhli<' d1• Tenassa va pcHll't" eun!o.lalat· t>n ll's aptitud!o. trrniqul':o dels ballarins . i dc mmwra mi-s •·d ic' ant de l'clcnc femení, que' a fer gala d ' imprC'ssionanls <''\tenl-!ions i t>levacions dc cam es. i el \m eontroltècnic. fins i to l en C'ls fragmt'nts coreogràfics dc més gran dificultat tècnica. d ignt• d ' ad mi •·ació. Dt' rara al futur , Rafael Ma•·tí romcn t a amb to força d esolador: - Figurava que el 92 havia de ser l'any de poder cloneu· a conèixer els artistes del país , p erò sem b/u que la cosa , a.lmenys en el que fa rejerè11cia a la dansct, no vn p er uquí, i que no se 'ns donarà. la possibilitat de f er conèixer el nostre treball. La il·lu.sió, la tinc posada en wt projecte que inclou ww. giro per l 'estranger , però no en vull purlar gaire, perquè diuen que fer -ho porta nwla sort. Rafael Martí, que es confessa admirador del cor eògraf nordamericà J crome Robins, esmenta com a necessita ls prioritàries p e r al Ballet d 'Euskadi: - Tenir més divulgació, perquè malg rat que hem actuat a Valladolid, Oviedo , Sant Sebastià, Segò1Jia, Prtünn de Mallorca , Madrid, etc ., encara no se 'ns coneix pron. Però la necessitat prioritària és, sens dubte, poder disposar d 'nnct ajuda econòmica més quantitat.iva. Això permetrà que el BaUet d 'Euskadi pugui anar endavant. SCHERZANDO .i..• s: 89 54 ,· 174 LLIBRES P es intcl ·l(•cuals, per no dit· r ap altt·e , han co n ~>gut millot· la fï gura i ohra del !'Ompositor Alha n Berg, que Thcod ot· W. Adorno. És pet· això que r i llibre t (llt' eomen tem adquü·t~ix un inlt•t·(·s rlcvacüssim. Adorno no sols va ser un d c·ls fil òsofs més importants d c· la dita Escola dr Frankfurt sinó tamht'• un mus iròlt•g profund , qur l'n aq uest ten cny comp ta a mb impot·tants aportacions. E l lWlre qur cns ocupa cons tituE>ix un aplcc dc lre baJis di vt•t·sos <·I nucli print ipa l d els quals és l' anàjjs i qu<' fa de la part rnPs s ignifieaLiva de l'opus del compositor vien ès. Aqtu•sta pat·tccntt·aldc J' ohnt va precedida p et· dos eapítols així rnuteix s ubs tancials, titulats '"f ono" i " Rccuerdo", c¡uc situen un tot de !'Onsiclcracions p er sonals i subjectives de l'a utor del llibt·c a redós de les seves vivències i, t al eom in dica un dels d os títols esmE"nLats . recol'(ls d e la seva r·clació amb el compositor. Relació que va ser particulat·ment estreta durant anys, ja que Adorno va se r deixeble de B erg pel que fa a ]a s~>va faecta musical. En aquests apartat s, Adorno defui g el tt·aNamcnt menunc nl hiogn'ific p er e ndinAa t·-sc en la considerarió dc la •·ica per sonalitat d e Bcq;, abordada dc forma pr·ofunda al mateix temps que ri seu llengu atge· mos tra una absoluta admira!'ÍÓ per qui fou el seu mestre. E l text d 'Adorno, en aquest sentit , tral'ix una gra n identificació a mb el seu mestre tant p el que fa a la faceta p et·son al com pel que es refer eix a 1'estrictame nt creativa . D' aq uesta manera el lec tor té op ortunitat d 'entrat· en coneixement d ' asp ectes essencials i gens o poc coneguts de la personalitat de Berg i de fer -bo d e la forma més aprofuntüda i autol'itzada possible . En aquest sent.it, l'apot·tació d ' Adorno és d'un elevadíssim inter ès, malgrat que el seu llen guatge. sovint poc planer. fa ci la lectura una mica feixuga. P el que fa a la part més extensa de I' obra , com hem assenyalat d edicada a analitzar Ja pa n·el· la més significativa d e l'opus de B erg, hom comtempla un recorregut presidit tamb é aquí pel coneixement profund de la matèria , la qual cosa atot·ga a aquestes anàlisis una incontestable autoritat. Són VISions esp ecialment riques i originals que permeten aconse- guir unu imatg<' <"omplc ·ta i I'Ompl!•xa dt• l' uhn t d"un del ~ e•·<·adors musicals més impot·tants d ' aquest st·gh•. Aquest lliht•t• <·sdt•vé en definiti va una eina d<• gmn utilitat ))l' l' a lc•:. ¡wt·son<'l-1 que p n •tcnguin l!•nit· un !'Oiw ixl'ment t'l-I(H'!'ialnwnt rit· de la fi gunt d{' Berg. No és ni molt m<•uys nn llibre de di vulga<'i6 ()J'(Jpiament dit i ¡wr tant vu adn·çat u 1111 tipus de lectot· mínimame nt fi t'lecliu q ut-> hi tt·oha di al·lidents impn:¡.w indihles p er al eoneixt' tn<'nt de lu figun1 huma na im·tís tica d 'Aiban Bc•·g. •J.C. a coneguda pe!.IHgogu francesa Monique Deschaussées ofet·cix 1!11 el llibt·c que en s ocupa un ampli t·ecull d ' opinions sohn' un tema que coneix amb lm a gran ¡H·ofunditat: el L tlt> la intl'rprcla<·ió pian1stiea. Es tracta el' 11 n ' olum inconccbi ble sensc la clis posició, pt'r ¡w •·t dc• l'a utora, d"un baga t gt' a mplís~im , no sols t t•òt·i<• s inó t ambé '¡, t•n !"inl. L<'s r cfle).ions d<' Monique Dl'scha ussécs t•sla ll clictadl's, per nua JHtl·t , pel eoncixPHWnt , didmn C"icntífie ; i JH' I' l' altm, i uixi) és molt importuni , p et· un solutge t•spès i sabor·ós ft•l d e la ¡;¡-va <lila ta da ex¡>cl'iènda o , si l'S vol , vivèlH·ia. La st·n yo•·a Deschnuss!-t•s analitza tots t:l s fa ctm·s que inlt'h'l't>ll la pt·ohkmà tiea dt• la intcrpt·ctució, coml'n çant pels d e natut·alesa més intrínseca nwnl suhjel'tiva -capítol ' ·EI intéJ·))J'Cl <' (rente a sí mismo "-. Després situa l't•.xigènria d ' un cont·i.xcment his tòt·ic del mulet·ial e¡ u e ha d ' inl crpt·t•lat· -' 'El intérpt·t'lc frt~nte a la partitura "-, i avan~,;a en consideracivns d n natut·alesa formal: lu forma musical, el l'itmc, ctc:èlna. Tamhé d ' ul tres contextos com Ja vida sen sible i p síqui ca de la mús ica , la mort dr la míts ica, e t(•è tt~ ra. També opin a sobn' aspectes com els con cur·sos d ' interpretació , els discos, etcète ra. E l llibr·e d e Monique Descha ussées té el mèrit final d e Ja seva sim·t>ritati llibertat. Els judjcis de l' autora són directes, no busquen refugis retòt•ics i , ben altt·ament, es dirigeixen a] moll de l'os dels aspectes sobt·e els quals opina. Això , juntament amh la seva autot·itat , atorga al llibre la categoria d ' obra d e referèn cia absolutament fiable . • J.C. .t..• !...= 89 ss Jï.S deh.d >lt> i amic, JoaJ Loms. Amh tol, ,.J 11Hli111S('l'it d' lloms, traduït al ca s tellà, va (•ss('r publica t Pany J9B7 p e r la coJ.Iccció " E tlw sMusica" de la Uni v<~ rs i ­ tal d 'Oviedo. A<¡tll's ta (•d ic ió va ésser· pt·esl'nlada pd D epartame nt dt• C ultm·a de la Gl:'n t'ralilal ; tamnateix, perb la seva difusió, p 1·àe tieamen t , r esultà nul.l a. ll a calgut esp e rar fin s a 1991 (quan la ven;ió origin al , o sigui la ca talana , semblava gair ebé rondcmnada a l silen ti }, ))('l' tenir l' a gr adable soq.)resa de podl't· llegi r la biografia de Gerhé11·d <•n català, tal com In va concebre Joaquín R oms . Cert ament cal agrair mot especialme nt a la Biblioteca d e Ca talun ya l f UÍm in la limitad a bibliogr afia soht·e mús it·s e· u Lulu ns, hi havia un huit fl ngnm t: la in<'xist(·n('ia d ' un llibre que es tudiés la fig ura i l'obra dl' Rnlw rt Gerhanl, <·ompnsitor nascut u Valls i qu t· D a\' UÍ i-s con~ id erat <'om una d c l('s figut·cs imporlllnts d e l'art dels so ns dd nos tre segle. Temps enrera ru ha¡;uí- <·l proj eclt', dt>sgt·HC'iadumcnt no r ea litzu t , d 'C'd il ar una hiogrulïa clel compositor l's<·rita per q ui va ésser t'I St' U e o 1. E e e i a la seva Secció el(• Mt'ts ica, així com a l' rns titul d ' Es tudis VaUl•ncs, la publi ca ció d e l' o riginal d ' lloms, que és ucornpanyat d'u na inWI'l'Ssantíssima sèr ic d 'a l'lieles q ue Gerhanl va esniure pet· a la n·vis ta ''Mirador .. ; a més s' hi ha ampliat la doc ume ntació gràñca i, fin a lm<mt, s'hi inclouen e l índexs c r onològic: i alfabètic de les obres . I gualmen t, l'e dició d el IJjbt·e es bene fi cia d ' una a(·urada impressió i un disseny inunillorahle. En cer ta manera , Ro- bert Gerhard i la seva obra és un llilire impn•sr indible per conèixer e l compositor d 'obres tan significa tives com t a pesta, Collages, Libra , e tc. , ja que Iloms, les limoni directe i únü• d ei- 1 o N "eble de Ged1ard. h u esrril un text qu t>, tol apartan t-se de la fn•du exposició cie ntífica i e rudita , narra l'emoc ió vis cuda en les seV('S <:onverses amb Gcduu·cl, d escobt·inl-nos el c r <·ador pe rsona l, l' a•·tis ta arrelat i cont>i,cdo•· profun d del cut·s dl' la his tòria de l' art musira l, dolat, també, d ' unu sensihilita t exccpciona I pe r captar la bellesa i la màgia d e tot allò qu(• e ns envolta i que ff'eu nd a r obra a•·tístil'él. En defmitiva, lle¡,rit· el Llilire d ' Homs signil'i<·a a propar-se a l'cspci'Ït i a l pen sament d e Gct·h ard i rebre , a tt·a vés dds seus esct·its tan intclligen ts i vitals, un a vel'itable i proftmda lJiçó d 'estè tica. • F . Tave•·na-Bech quiem és una punyent evof'aci ó simfòni ca, L es Lt·es o bres d ' a - Pnrcgi!ltt·a m cnt nt ostnm un eloqüent testimoni musical d el viscl·t·al pac ifis me dc Benjamin Brille n. com a reacció enft-ont df' l ' hotTot· qu e li inspira r t>n les conft·ont acions ht>l·liq lll'S del nostn' segle. D r~ del punt d c vista elf' la st>va r e presen tati v itat es tilís ti ca t'S ron espoJlf'n , r~>spet'livumcnt. a tt·es est a dis d n l't•volució crea d o •·a del compositor, ma tc• riali tzuts els anys 1939, 1941 i lflH'!:It 1962. Balleu/ of fi eroes -csc •·ita JH'r u saludar els herois co mbatents anglt'sos d<' la g u erra civil Pspan)ola. e ntt·e els qua ls e l po •t a Wystan Audcn, qui, abans de p a nir cap a la pc•níns ula. es tampà en nn a pàgina de la p<u·titunl de Brille n d \ f' t·s '· Jt· s fan~we ll to th<' dnl\ving room's civi lised 1-ry"' (És l'adi·u al (Tit eivilitzat tl1•ls salo ns)- é-s n omés un ac urat trc•lwll act~ dèmi c. tj u e, aquesta ocasió. ha estat p ortat pc•r p.-imcr a veguda al m6n fonogt·àfie. La S infoni(L da He- exclusivament instrumental, dels l emes dels tres moviments ("Lucrymosa", " Dics True'' i " Requi em aeter nam "), particularment il ·lus trativa p er posat· en evidf.ncia la influència d ·elements tardoromàntics, particul arm <>nt mahlerians. sob•·e l'estil orquestral del composítm· h r itànic. Finalment. el Jrlar Requiem aproftmdeix la via oberta en la Sinfonia, amb uns mitjans materials infmitamrnl més complexos i una madm·esa composi tiva s np erim· i absoluta. Ma.lgntt CJLI e 1'estil de Britten h a evolucion at r·onsidc•·ablement després de la composició d'aquest superb fresc sonor , lïmpacte <rue pt·odueix u n a audició del IVar R equiem tot·na supèrflua quaJse' ol considet·ació sobre els elements r elativament con vencionals i Làsicamf'nt eclèctics del llenguatge musical adopta t pel compositor, lfU C r esten a segon terme , ofegats pel poder d e con vicció de la inoïda pet·sonalita t el 'un com posito t· que es pot _l)e r metrc el luxe d'ignorar mode¡; contingents sen sr élcixar de r ep resentar el sf'n temps . La tt·adicional inèrcia del púLlic musieul:, 'c•t¡ui\ oc·a quan enc·ara manift·~-ota 1111 .1 cet·ta •·t·tit•t•twia en a b onim· tH¡u<· ... ta obra monttnH' ntul. <JUt' imposa un mi-;sat~~· etH'ant ab:.olutamt•nt 'igc·nt amh una eontumlè-nda inesi:.tible. La veniú diseogr àfica dt> n•f¡•rl·twia his ttlt·ica d 'aqut•s t 11 ar Requiem {>¡;, s1•ns dnhll• , la d e DPr<·u , di•·ig idu Jlt'l mate ix c·o•upusito•·, que dC' CUJI IIIUIH' I'H r f'S t U mè rits i atr at'liu u Iu dirigida JH't·Hic-hnrd Hi <·kox, un din·cw•· que c>l p úhlie d e Barc·t•lnna I "Onei'l. pn.fC't·entiiH'Ilt t•n interpt·etarions 'tH·a lorqut-stt·als del dassicismt' vien('-~. c•l q ual. 1'11 aquest a o<·a.,ió, es manifes ta ro m 1111 eotwe•·tado•· ¡u·t•<·Ís i apassionat. dominadot· cl•·l:o; g•·ans mitjans, qut• juga amb una g ran t'SJH'dacu laJ·itat umh Ips dinumjq u es t>xlt·t·n•<·s 1lt·ls diven <os grups voca l ~ inslnmwntuls. Entn• Pis snljsti'S Vlwa ls, ca l remarc·a t· Iu vt•t·sii) emocionant d<• ll 1•at h t••· H a rp <·•· (que haviu estrenat r o h ra amh t•lmatci~ compositor. si hr la seva pa•·t <•stava dC'dicada a Calina \ i s hnt'"~ka­ ya . qut• ~Ïn<•orpot·à a la segona amli1·ió) i la eonvicóó d e d os e'I.<"C'I·IC'n Ls eantants hdtànic·s, suh stancialnwnt fant ili a•·itzats <cunh J'olwa d e Brillen (Petl'r La ll " t·idtrc i b " John Shidey-Quirk). l , f inalment, un a lllt'JH·i ó elogios a uls c·lt·me nts camb d s tic·s ins trunwntals i , molt es¡Hwialm e nt, a l'cloqlit• n t·ia voea l i la mus i<'alitat dC'Is eors infantil~ . e Lluís lUillt'l c~-o d"aques h•s línies aplaud im a quest docunwnt que prC'sentt'm. Dos inti'·qu·l'ls ea ta lans plc' n anwnt finc-at s a l 'a1~ ti vi tat mu:<iea l i profe:..siona l dc• Catulunya, i d·una manf'I"H ahsolutmnent a utlin om a, s'ban llr nça l a l'a vt•ntum d 'autoprod uit·-s(' el cliSf'. Han c·omptaL }H't'Ò , a.mh una s uln c•n ció d el Departament d e Culttu·a de la Gc•nenllitat dt• Catalunya i la col·labor ació de J ovc·ntuts Musicals de Bm·- D c·elona. Aquest és un doeumen t ple d · en ce•·ts . ft>t amh molta intcl·ligèneia pPl 1111C fa a la p r o p osta dr progt·ama.la crualita t dc• lrs in te rpretaeions, e l dissen y de portada. el llihn·t explieatiu , Ptt·. Ca l subra tlla t· també Iu qualitat de so. Aquest é-s nn aspecte importantíssim sens P e] qual no podríem fe t·-nos la idea dt l'elt•gància cleJ so que e ns of<'rcixen Montser nll Gascon i Xaviet· Coll amb els ins tn1me n ts t·es- 57 17ï DISCOS Jli' C' lÍUi>. En t'(•sum : t oll> i c·udu un d els eh-talls sím c· t~id a t s amb moll hon e~ ri lt•ri. 89 58 178 Si e11s parem uns nlomc·n ts en el contin~11t dc• I disc• t•ns aclunan·m qtw "l'I disc que pt'<'M'Illt'lll t(• c·l c·at·àctct· de nw1.tn1 antològi('a i suec·inta <I<' l'a nomenada músiNI íntima" (extret del Uibn·l t'\ plil'atin). Antològic·a pt• t·qu ~ abraça quasi clos segles tl e mt'tsiea per u flauta i guitarra i Í11timu pt•t·què des de les ohn•s m·ibrinals que es va n es('l'iurc a principi del se~lt• ÀIX d estinades als c·mwcrts particula t·s a ls salons cm·opeus, fïns al hloc d 'obres de romposiIOI's catulans, l'amhicnl genera l del disc em; <'tnhulcaUa amb intilnilat i ens convida a l'assoss<'gamcnt. o vol dir això <fii C hi manqui pct·sonalitut: no ens estalvia t>n c·ap moment l'esfot·ç men tal (tan enl'iquiclot·) per a identificar -nos plenament amh les ohres clel conLingut, algunes no gens fà cils quant u la seva comprensió pel.'Òamb un profund missatge musical. I. fmalm ent. " .Montserrat Gascon i Xavier Coll han reso1t òptimament la problcmàtic·a interpt·etativa dc la músira de cambra en t:ls seus cli ver sos estils, tendències i èpoques . Així ho demostra el variatt·ep<'rtori d'aquest disc compacte, on podem apreciar unes ver sions plrncs de saviesa pel que fa a l'estil i que tencu la remarcable qualitat dc ct·ea r una extraordinàna força comunicativa amb el públic més exigent. " (Joan Gu_injoan. Extret del llibret explica tiu.) • C. Lobo 1 fet q ue nna Ul'tjUestra dc formació de l'Estat espanyol pug¡.ú fet· ft·ont a una conehruda peça cic· t·epcrtori -qur C'ompla amh il·lustres prC'<'Cdenls discogt·àfiC's, entt·c t-ls qnals les versions històriques d 'Ataúlfo At·gcJtla (i també a la, malauradament po1~ eoneguda, inefahlenwnl poètica , comunicativa i musical d'Eduard Tol{h·à amb I'Orquestt·a '.tcional Francesa)-mnh w1a total solvència i hl'illantor i , fins j tot, amb bones perspectives de difu sió internacional, és a ltament positiu i espet·ançador. A part d'un ni vell gener al notable en temperament i musitalitat. born pot resta r. en aquesta versió, agradablement sorp•·ès per l'altíssima qualitat individual d'algunes intervencions Íl1Stt·umentals, particularment dels instru ments cle fusta i dc metall. I, més enll à d 'aquests trets gener als positius, h em de constatat· que Ja imatge sonora que transmet Ja JO DE en aquesta ocasió ucusa també Lma no gens menysp t·cable pet'Sonalilal prÒ· pia , mt fet inclu btablcmcn t atribuïble als bons o fi cis directorials i pedagògics d'Eclmon Colomer. e Ae,austí l\1ontcllà E • La coJ.lecció dis<'ogt·àfica que ha inicia l r ecentment l'Associació Catalana d e Composilot·s s ' ha enriquit amh La·cs 110us enregisll·ame ut¡; <Jne m en en aquesta coHct•<·ió al número cine. El p•·illl<'r, seguint 1' onlt·c• munè i'Íc , és iuteq)J'e tat pel Quinte t de Vent Ac·adèmia d e Pt·aga i co•"!P"(•n olll'cs d e Josep So l<·•·, Alt>jandro Civilotti, Augcl Cerd à, Albet·t Sm·d i't, Joa n Auton llot·eno, David Padrós i Albert Llana!>. El segon -volum IVcompta am!> la intcrpt·c tació <l'Üt·iol Romaní -ela due l- i Angel Sole r -piano- i l'integren obres d e Joan Guinjoan, Cat·lt>s Gwní, Xavier Montsalvatge, Joaquim lloms, Cm·lota Gan·iga, Josep Solet·, J esú s Rodt·ít.•nez Picó i Josep Mal'ia Ruet·n. Fiunln'lent, eltercc:t· Disc c;ompacte és a cura d c Multimusica i inclou obres d e GaJJricl Bl'llc·ic~, Eduardo Polonio i Clnndio Zulü1n. L'edició d'aquest¡; discos és a cura d 'Àudiovisuals de Sarrià i la coJ.l<'cció compta amb el suport d el Depat·tamcnt d c Cultut·a de la Gcnct·alitat de Catalm1ya i d c ln SGAE. Cal destacar la itnpot·tància d 'aqu esta col·lecció que permet t·ecollit· un cabdal aplec d'obt·a perfectament representatiu dc la producció musical catalana contemporània. • Cittc nous Disc compactes enriqueixen la nova edició d e l'Antologia Ilistòrica de Iu .Música Catalana. Aquesta magna obra continua així fe nt el seu cm·s d e la mà d e l'empresa PDl, que n 'és l'editora. Els nous enregistraments compren en un ampli ventall d 'èpoques i estils. Així hi ha un CD dedicat a mÚ¡;ica d e piano amb obres d'Etll'iC Granados, Mompou, Ge.-ltat·d, Ricard Viñes, Xavier Montsalvatgc~ i SaJvador Pueyo. L'oLra d 'Eduard Toldrà és t·e prcsenlada pel Quarte t en do me nor i pel q uartet Vistes al mar en inter¡.H'ctadó del Quartet Sonot·. EI tenor J efft·ey Thomas, el baríton Paul Hilliet• i Lu.is Gàssm· -viola de mà-interpreten obt·es per a viola d e mà sola i veu d e Luis del MiJà. Un em·egistrament recull un apl<'c dc Madrigals i la Missa pro Defunctis de Brudicu en Íllterpt·etació d e la Coral Sant Jordi dil'igida per Oriol Martorell i la Capella Clàssica Polifò •úca dirigida per Enric Rihó. L'esmentada Cot·al Sant Jordi acompanyacla per or·questa d e cambra amb l'oboista Domènec Segú ofereixen en Wl dm·ret· Disc compacte, el Magnificat, pet· a solistes i dohle cor i orquesll·u, de Josep Antoni Mat·tí, i R esponsoris, per u contralt, cot· i baix continu d e Narcís Casanoves. En d efinitiva , un conju nt d e noves aportacions d ' un interès indiscu tible fin s a tot al marge de la seva consideració global en el si del tot que és 1'Antologia. ~~nnn H XIlè. CICLE DE CONCERTS DE PRIMAVERA H H A 1'Auditori Municipal de CERVERA del12 d'abril al 7 de juny de 1992 H H H H H ~ J~ ~ H H H H H H ~ Diumenge, 26 19 h. J• H H H H H H ORQUESTRA mVENIL DE MJSKOLC (Hongria) MAGDOLNA NÀDASSY, directora MARÇAL CERVERA, violoncel SOFIA PUCHE, piano ~m~ Diumenge, 17 19 h. DOMINIQUE GERRER, piano ROGER ALBIN, violoncel Diumenge, 31 19 h. J• JUNY H Diumenge, 7 19 h. ~ ~ COR DE CAMBRA DE BARCELONA MANUEL VALDIVIESO, director JOSEFINARIGOLFAS,piano JORDI VILAPRINYÓ, piano ~ n ~ n n H H H H ~ ~ J5 fJ H H H H fJ fJ Brudieu, Fletxa, el Vell ~ J~ H ~ H H H H J" n ~ H H !J ~ ~ ~ ~ Beethoven, Mendelssohn, ~~ a ~ Beethoven, Fauré JOVE ORQUESTRA DE CAMBRA DE CERVERA J. Ch. Bach, MANUEL V ALDIVIESO, director Elgar, ñ H J'J n Música hongaresa H ~ H H H H MAIG Diumenge, 3 19 h. H H H H ABRIL Diumenge, 12 19 h. ~~JJJJ~ Mozart, Busoni, Brabms, Montsalvatge, Gershwin :Q ~ J" H B RIN WDJ ~ H Generalitat de Catalunya ~ Departament de Cultura vsm cnnu n H gnnnnnnnnnnnnnnnnnnnnnnnnnnnnnnnnnnnnnnnnnnnnnnnnnnnnH -----ABONAMENT---- 1 Enviï aquesta butlleta a l'apartat de correus 30105, 08080 de Barcelona i entrarà en el sorteig setmanal de 10 compact discs de l'òpera que s'emet, cedits per DECCA, PHILLIPS, RCA i DEUSTCHE, 10 vídeos de l'òpera emesa, cedits per SELECTA VISION, S.A. TEL. NOM POBLACIÓ ADREÇA Els guanyadors es faran saber al final de cada emissió . ----------- -- ------------------- - ---- N