Revista Musical Catalana. Núm. 90 Abril 1992
Editorial: El secretariat de Corals Infantils de Catalunya, un exemple fecund / PANORAMA L'altre Rossini. Joan Vives / Mikrokosmos: Fèlix Millet i Maristany, in memoriam. Pere Artís / 50è aniversari de l'Orfeó Laudate. Cultura i música com a vocació. Teresa Martínez / Ovació de gola per a Nyman. David Picó S. / OCB, un horitzó poc clar. Francesc Taverna-Bech / No oblidem Buck Clayton. Ricard Gili / TEMA El lied, una important parcel·la de la música catalana / El lied català en la Renaixença i el Modernisme. Jaume Carbonell i Guberna / Concerts Blaus, un intent de divulgació del lied català. Jaume Carbonell i Guberna / La cançó de cambra a Catalunya entre 1910-1930. Eugeni Gasull / El lied català a l'acabament de la guerra civil. Josep Casanovas / Record de trens grans liederesties catalans. Xavier Montsalvatge / MUSICALIA Trio de Barcelona. Música de cambra i pedagogia. Carme Martínez / Glazunov, el rei destronat. Carles Lobo / La Cenerentola, una Ventafocs sense màgia. Jaume Comellas / Fins sempre, Miguel Montes. Montse G. Otzet / Esbart dansaire de Rubí. Contradiccions al voltant d'una gran realitat artística. Jaume Comellas / SCHERZANDO Cesc / DISCOS
Centre de documentació de l'Orfeó Català
Còpia permesa amb finalitat d'estudi o recerca, citant la font "Centre de Documentació de l’Orfeó Català". Per a qualsevol altre ús cal demanar autorització.
~--~~VY LIEDCATALA ,.,:::= ~ Els poetes i els músics UNA VISIÓ NO OPERiSTI CA DE ROSSINI TRIO DE BARCELO NA Música de cambra i pedagogia [J [J[J[J[J[J[J[J[J[J[J[J [J ~ CONCERTS DE PRIMAVERA [J[J[J[J[J[J[J[J[J.n ~.n~ A I' Auditori Pau Casals del VENDRELL del 5 d'abril al 20 de J. uny de 1992 ~~ r..n J<l .n [J ~ ~ ~ ~ ~ ~ ~ ABRIL Diumenge, 5 12 h. ~ ~ fJ ~ Dissabte, 18 22 h. ~ fJ ~ [J SOLISTES DE L ' ORQUESTRA CIUTAT DE BARCELONA ALA VORONKOV A, violí GUERASSIM VORONKOV, piano Dissabte, 2 Wh. ~ ~ Brahrns, Mendelssohn, Paganini, Wieniawski, Glasunov Dissabte, 16 22 h. [J Reicha, L~hn~ Danzi, Nielsen QUINTET DE VENT HARMONIA Chopin ANDREU GUASCH, piano ~ ~ ~ JUNY Dissabte, 6 22 h. AGRUPACIÓ POLIFÒNICA DE VILAFRANCA XAVIER CERVERA, director Dissabte, 20 22 h. MARÇAL CERVERA, violoncel SOFIA PUCHE, piano Brabms, Schubert, Schumann Schumann, Schubert B ~~ [J fJ B fJ ~ ~ ~ "' ~ .;• R ~ ~ R ~ ~ J" ~ ~ J• ~ ~ fl ~ 1J ~ MAIG [J [J[J B Burgonye, Townsend, Vivaldi, Ewazen, L. Mozart Cicle de compositors romàntics fJ B ~ JOVE ORQUESTRA DE CAMBRA GÈRMINANS mm Generalitat de Catalunya 1111 Departament de Cultura Patronat Municipal"Auditorl Pau Casals" Avd. Palfuriana, s/n • Sant Salvador Tel f.( 977) 68 34 68 43700 EL VENDRELL ~ J• H H ~~ J1 ~ ~ ~ R R ~ J! ~ ~fJJJJJJJJJJJJJJJJJfJJJnnnnJJnJJnJJnJJnJJnnJJnnJJJJJJJJnJJJJJJJJJJnnnnnJJnnJJJJJJnnJJn~ SUMARI revista mosieal eatalana EDITORIAL PANORAMA •o • El. Prretariat de Corals lnfnntils de Catalunya. un exemple fecund /.,'altre Hossini pe r Joan Vives Jlli!.-rol.·osmos: FWi.( Mil/et i M.aristany, Íll IIH'nl O I' i ll lll per Pe re Artis 50è. Anii'Pr.wt·i de /'Orfl.>ó Laurlate. Cu /tui mrhicrt rom n t•ococió p e r Te resa Martínez: NI ''O t•rtrió de gola" per Ct Vymau pe r David Picó S. OC B, un horitzó poc clar per Francesc Tave rna· Bech \o oblidem Bucl.· Clayton pe r Ricard Gi li TEMA El lied, ruw important parcel·lu dl' la música catalana Ellied català en la Renaixençcr i el Modernisme p e r Jaume Carbone ll i Gube rna o L'QMBRA DF..L LLcDONl:R • MUSICAU A "Concerts Blaus", un intent de divulgació dPllied català per Jaume Carbone ll i Gube rna La ca nçó de ca mbra, a Catalunycr entre 1910-1930 pe r Euge ni Gassull J::llied catalel. a l'acabament de la g1wrra ril•il p er Josep Casanova s Record de tres grans liederistcs catalans p e r Xa vier Montsalvatge Trio de B arrewna. Mú.~ica de cambra i pedagogia pe r Carm e Martíne z: Glazrmov, el rei destronat per Carles Lobo Lu Cent'renlola, una " Ventafocs" sense m c/gia pe r J.C. Fins sempre, Migrrel Montes p er Montse G. Ot:r:et SCHERZANDO DISCOS •e Esbart Dansaire de Rubí. Contmdiccion s al volt ant d 'nn et g ran realitat a r/Jsticct p e r Jaume Comellas pe r Cesc 3 183 xxx FESTIVAL INTERNACIONAL DE LA PORTA FERRADA MÚSICA, TEATRE I DANÇA Juny, Juliol, Agost 1992 SANT FELIU DE GUiXOLS (COSTA BRAVA) XVI CURS INTERNA CIONAL DE CANT, DIRECCIÓ CORAL I DIRECCIÓ ORQUESTRAL A LES BALEARS Palma, del 21 al 30 de juliol de 1992 Cant: DATES LLOC 3 a 11 iuliol 1992 Monestir de Sant Feliu de Gutxols PROFESSOR ALUMNES Manuel Barrueco Actius. 16 places limitades CLASSES Dues per alumne TERMINI D'INSCRIPCIÓ: 1 5 de Juny • J. Organització i informació: JOVENTUTS MUSIC_ALS DE - SANT FELIU DE GUIXOLS Tel. (972) 32 44 62; 82 00 51 Fax: (972) 82 Ol 19Apartat 170. 17220 SANT FELIU DE GUÍXOLS Patrocinen DO} AJUNTAMEN T DE • SANT FELIU DE GUÍXOLS iim1 lWIJ Generalitat de Catalunya Departament de Cultura - Direcció coral: Nivells: A, B i C. Professors: G: Baltés, M. Cabero, ]. Company. i F. Marina. Direcció orquestral: Professor: Pierre Cao. Orquestra ( Plantilla clàssica ) Universitat de les liles Balears Extensió Universitària. e/ Miquel dels Sants Oliver,2 07071 Palma de Mallorca Informació: de 8 a 15 h. Tel.: ( 971) 17 30 47 i 17 30 49. Telefax: ( 971 ) 75 44 45 a DIRECCIO GENERAL DE JOVENTUT COVER BALEAR "SA NOSTRA'' ~ ~~~ Nivells: A, B i C. Professors: M. Cid, M. Pueyo, E. Salbanyà i E. Tarrès. Pianistes: I. Furió, M. Furió, B. Jaume. Diputació de Girona CAIXA Dl'~ EDITORIAL n cop més, s ' ha pt·oduït allò qut• ga in•h{· t>s un minw 1e: al Palau ant Jordi d e Barcelona, e i n c mil infant s d t• tot Ca talnn) a han <h•ixa t t estimoniatge exempla r d ' il-lu:-;i6. d"t·~ fm·~ i d e t·igm·. cn la T.-oh ada Genet·al d el SNTetariat d e C01·a ls lnfan tils d t• Ca tal un ) a. La d'enguan y (15 dt' març) am h 1111 re1leu JHH'lÍ<' tt1a r: la t'O lllllH'moració del \':Ïnt-i-t·in c an) S d ' e"is tr n eia d t• l St•netariat.la qual ha tingut un esclat brillantíssim en la Trobada d e r efet·rrwia. Desprt>s de lef' ' er ions dt• cançons LrHdiciouals (dirigides p er Ca rme Valls. M" Dolot·s Bona I, M" Ten". a Gimélwz. Josep A. Casas i E. A11glada) i d e r estrena del cà non de la 25(. Tr·ohadn (de 1\1" Angc1s An glada i Josep Baucclls) di r igit p er Oriol Martorell, tingui- lloc la dl' la c·a n l a 1a Cant ijoc , esc rit a pet· J osep Pons sohrc un tt'x l de Ricard Creus, i diri gida pclmai<'Í Xautor al ca pdava nl d el multituclinari cor infantil i de rOrquestra d e Cambra Tt'a ln· LlitllT. VinL-i-cin c anys és ja un períod e prou dil ata t per valon11· una tas<·a. lla d<~l Sec t·eta •·i a tt t> una (linwnsió d 'exr mplaritat d e primer ordre. Mu s i.calme n t, p e r la s à via adequació de la programa<·j 6 a ea da s<·•m del s estadis infantil s, per l'e <Luilihri d elih et·adament volgut e ntre la ratifi cac ió d(• la và lua inli'Ín st' ('a d el conreu d el ra n ~o ner tra dicional i l 'exp eriència d ' <'nca nu·-s<' a nove s oh r <'s (i ad ca l fet· esment de les cantates t'Sc r·itcs expr·es am ent p <'r mús ics de la talla dt' Fred t' ric Mo m pou , Ernest Ce t'\ <' t·a, Antoni Ros-Marbà , Enric Ri bó i Josep Pons), pe l' l a inc o •·JHH·aci6 cons tant de n oves harmonitzacions i d e novt>s compos ici on s originals , p <>r l a d if usió er un rep et·tori bàs ic s u cep tibl e d e ser interpee ta L col· l<•c t i' ame nt , pet· l' ed ició dc cançon cr s, etc. Humanament, p<'l fet enriquidor de la co neixc nç:a d ' altres veus i altres àmbits i per l'i ntercanvi recíproc enl'acolJinwnL domiciliari. Pedagògicament, per la constatació directa que el treba ll , pacient i fragmentari, d e l'aprenen tatge d ' una obra ex tensa f..s imprescinclihle p er a la consecu ció d'tma r ealitat superior , assolid a e n l'assaig fina l i en d multitudinari co ncert públic . Tol això , i moltes coses més, forma part d e la labor nw t·itíss ima dl'l S<'ct·et ariat. P et·ò , més que no pas Lol això, ací escau d e r emarcar el pap et· que h an exe rcil i qu e exer ceixen organi mes com aquest , nascuts molts d'ells en cireumstànciPs advcrs<·s pe•· al país i per a la cultura ca talan a, i gr àcies al quals h an estat pal-liad es moltes man ea n<'<', en els à mbits més diversos (en el cas que <'n s ocupa , la sen sibilització i r cdu cació musica l in fanti.L) . I escau d e fe t· avinent que aquest paper d e suplèn cia h a es tat i fs <'X<'r·cit amb una donació exemplar pet· pa t·t d els capdavanters i de tots els col- laboradors. moguts tots ells p er uns ideals qu e fan superar les mancances infrastructurals. Però f>s el moment d e pregtmtar-se, també , si no és hora , ja. de fer possible l' adequac ió ftmcional d ' aqucstes en titats a les circumstàn cie del no ·tt·e av ui, tan diferents d ' aquelles en què va n nf ixer. Perqul? potse1· {~s d emanar massa que, una gr an p a rt dc la ta sca , hagi de ser feta , només, per pm· volunla ri s mc. Contràriamen t , potser és l ' hora d e reclamar -a ]ps ins litucions públiques que correspongui- tfUe, a l'hora dc les prioritats en l ' aplicació d els rec ursos qu e han de b eneficiar la cultura (i h en eficiar-la pot voler dir , molt sovint, l' ajut r egul ar d e fun cionament corpo ratiu més que no pas eJ suport a un esd eveniment connct , JHW cs pC'ctacular qtle sigui), siguin tingudes ad icntmcnt en compte aquelles accions que , a m és d'una eficàcia prov ada , porten en si un ll eva t d e futur . Com ara el Scc t·cta•·iat de Corals Infantils de Catalunya. El Secretariat de Corals Infantils de Catalunya, un exemple fecund 90 s l8.'} PANORAMA L'altre Rossini gada més. p er conetxet· i. si l'Seau, reivindicar tota la producció qur configura ... l'altre Rossitu. per JOAN VIVES N 90 6 186 o m és 3 mt'So t! despn?s d c la mot·t, a Viena, de Wolfgnng Amadt·IIHMoza ri , a la f'iulul ituli nrtu dt• Pt•sm·o. situ ada sohn· 1' ¡\dril'ttica, naixia l' home qllt' va t'I'Jil't'H<>rt tm· l' apoteosi fïnal dl' l'l'• pera bujj'a italiana , soq!;ida l'll t•l segle \.V Il r. o dt•i'\a de fp t· som l'iure saber ((UI'' a' t•un· la Uum pt·r primera 't·gada un 29 de ft'brer d' at·a fa 200 Ull) S : una pceuüaritat que li 'a pt·t·nu•tt'<' t•t•lcbrar amb gran ('et·imòni a d 186 ~ ( a Pai'Ís) el seu IS(- anivet·sari, quan n·almcnt tenia 72 <111)8. 11 Cigno di Pescu·o (el Cign e de Pt'sai'O ), ai'\Í <lltomPmn en Gioac~·hino Antonio Ros ·ini. un p er sonu lgt' qui' ocu pa u na situació certament purticula r en la història d t• la m(u:¡if·a . El fet d ' haver r eJil't'Acntat, en Ja seva pròpia persunu , la llu it~t cnln: dues op cions fom w ls d ins Pàmhit operístic, eadasf'una dc les quals vinculada anna t' lupa f"s lf>tica diferf"nt, ens dóna unu dünensió de Rossini eom la d ' un compositor fronterl"'t', aplegador d c totes les apor1af'i ons del segle XVIII, en esper ial Ut' I'!'SC'oJa napolitana i d els grans gt•nis vii"'Jwsos (Moza1·t i ll aydn ... ) i alhora dels nous prognwws ~~~·gum entals imposats pel Roman ticismc . P C'r sobt·c dc tot s 'ha conside1·at Hossini C'Om un dels grans noms dt> l' Òpera. Ell mateix va explicar a Rithanl Wagn er, en una conversa famosa 1 dels dos compositors a P arís, que quan dc jove bavia visitat Beethoven a Viena, l'n utor dt: Fidelio li havia dit: " Benvolgu t Hossini, no intenti escriure rl>s que no siguin òperes bttfes. erin tmler desafiar el destí intentar triomfar en un altre gènet·e ... •·. Wagnct· va n~s pondre : "Crec que estarem d 'acord, mestre, que uàrenfer bé a no seguir al 11 'redeschino El pare de Rossini, Giuscpp c. a part d 'es tar molt comprom{~s peu de la lletra el consell de Beethoven ... ''. Rossini va •·cplica1·: " ... en realitat, sempre m 'ho semblat que era més apte per a l'òpera buj'a. Tota la uirlcL m'han agradat més els temes còmics que els dramàtics ... ". Som davant dc tola una d<'c.lara ció d e pt·inC'ipis, en qu~ molts especialistes han busca lla justificació de l'abandonanwnt prt'matur que Rossi tu va fe l'Cie l 'òpe ra. ~ Una quar·antt•na dc títols en 20 anys (1810-1829). i dcsp1·és el silen ci ... ... El silenci'? És fàc ilmrnl clt'dtüble que un home com Hossini. malgt·at ser un fervot·ós sibarita , amant d e la indolència i adot·ador del dolce far nien te, difíci lment hauria pogu lt'l"'llltn<'iat· d el tot aJ seu ,·e san t f't·cati u. Evidentment, no ho va fer. No va esc1·iure més òpc t·a, pt'rÒ sí que ens va drixa r algunes obres sacr es d e gran b ellesa i sobt·1·tot molta música de "Sa ló" . Del "Saló Rossini" . Totes aquestes obres que integren la cara més oeulta tlt> la pr oducció •·ossiniana són lt•s que protagonitzen t'I pt'I'SI'Ill. artid e, emmarca t t'n l'homrnatgr i Jlf'l' tant excusa immillot·ahle, una ve- a m h els nous eorrents rt'pn blicans quf" t'S vivien alesh ores a It àlia. et·a inspector d e eanússerics alhora que tocava la trompu a l'Orquestra Municipal de Pesaro. La seva mare . Anna, ct·a la :filla el' un fOL·ner que sovint can tava de solista amb la mateixa orquestra. El1802. en què la seva família s· havia instal·lat a la vila italiana d e Lugo , Rossini va poder a mpliar els seu s p etits coneixements musicals adquirits amb l'ajut d ' tma vella espineta , i tocant el violi a l' orquestr a del seu pare. Va ser ul pala u de la familia Malerhi on va iniciar els estudis d c cant i de composició. El 1804 la familia torna a traslladar-se. Aquest cop cap a Bolon ya. D'aquesta època daten h·s seves primer es composicions, que van ser algunes cançon s i esp eciaLnent les populars Si.s sonates per a corda compostes a redat de l 2 anys . Anys dcspt·és el mateix Rossini va escriure sob t·e aquest manuscrit de joventut: ·'Parts de primer violí, segon violí, violoncel i contrabaix per a 6 horribles sonates, que jo !te compost a la casa de camp del meu amic i patró Agostina Triossi, en la meva edat més tendra. quan encarct no hauia rebut cap llir;ó de baix xifrctt. Totes van Sl> l' escrites i copiades en 3 elies i espcmtosament interpretades per Triossi al contrabaix . Morini tocava el primer violí, elseugermà toca va el violoncel i jo el segon violí. Si he de dir la veritat, jo era el pitjor de tots ... " . E l 1805 cantarà de solista a l'ò- PANORAMA :!S- lC- SÍ- >e, rès ·litàtes a ;afitaxa lia na m- 1tS jut el :-e. [a- de 3S- loles ~ 1w ra Camillo d t> FN·dinand o Paer (177 1-1839) . ' a set· la seva única expt•t·iè>tw ia pt·oft>ssional com a eantunt. L·any següent entrat·à a estudiat· al Liceo Musicale de Bolon ya, on estudi ar·à cant, violonc-el, pi ano i contt·apunt. Aquí va ('St.udiat· amb el pare Stanil'lao Muttei, SLH'I·essot' del mític pat·e Martini. Si ha res ul.tat er alguna manera inevitublc eomençar- aquest article tot citant Mozart, no ha es tat una hunalitat. El pare Mattei anommutva Rossini , il T edeschino (l ' AJernanyct), pet· la seva gran afecc·ió a devorat· Ics partitures de fia ydn i sobretot les de Mozart. S'enlt'eh•ni a aga fant Ics melodies dl' lt>s obres mozartianes i ell mat<•ix n '(•serivia un nou acompanyament. 3 Duran t l"estaua al Consenatori. a pat·t c1· escriure - d t' mica en mica- les diferents à rie qu e acaharien intt'~'l·a nt Demetria e Polibio, 1 van sorgir Lot un seguit d" ohn~s pràcticament d esconegudes als nostre dil's : duets per a trompa (1806}, 2 s inúonies (1808, 1809), unes va dacions p er a difer ents instruments obliga ts (1809), 3 misses (p e•· a ... Bolonya, 1808; Ra n'nna , 1808, i Rimini, 1809) i Ja ca ntata llpianto d 'Armonia sulla morre di Orfeo pet· a te nor, cor i on1uestra (1808), amb la qual va aconseh'UÍr un premi al Licco bolon yès . :lS, es- tel- eel ll"C ut: on ra he :lel :JS- -a, ap >er esJer to- nà ·on jo 'ò- ''Doneu-me una llista de roba 'er rentar i io li posaré música'' El 1810 ma t·ca l' inici del que podem qualificar l'etapa operística d<' Rossi ni. Va ser el dia 3 de novembre de 1810 al T eatre San Moïses dc Venècia amb l'estrena de l'òper a La cambiale di ma.trimonio. Ja hem dit t¡ue aq uesta etapa opei"Ís tica s'allarga r·à fins al 1829, moment en tluè estrenarà la seva última (,pera. Seran dues dècades dc tre ball inten s. Itàlia s'havia convcr·tit en una insaciable consumidora d '(•peres . Calia compondre t1e pt·essa , ja que el públic italià exigia novetats i diñ- cilment tolerava una " repos ició" . F eta la llei ... feta la tnun¡>u. Els compositors, a més d 'eset·iu r e molt d e pressa , no tenien (•ap r ecan ça d'autoplagia t·-se fragments d 'obres escr·itt>s amb anterioritat i de refregir -les degudament, a pat·t d ' utilitzar scmpr·e un esquema inamovible a l'hot·a de distribuir Jes àries, els concertanti, els cors ... D 'altt·a ma nt'ra n o s'explica la composició dc tol un Barber d.e Sevillo en 13 dirs, o una mitjana de 2 o 3 cstrr nes l ' any durant 20 an ys seguits . Els mateixos compositors bel cantistes 5 feilen ostentació dc la seva capacitat d ' escriure presto. Quan van comentar la proesa dels 13 dies clel Barbiere a Donizetti, aquest va contestar: "Sempre havia sabut que Rossini eret un gandul... " . En aqtH'St sentit també és famosa la fna se so•·gida de la comicitat irònica inconfusi- ble de Rossini " Doneu-me una llistCI cie roba p er rentar i jo li po, . . ''. sar e, mus Lea... En ranvi, Verdi , que en la sev•• t'tapa juvenil es va trobar en la mateix a situació, de gran eecor·dava aquella etapa d e treball inten e om a els anys de galeres' .. Dur ant aquestes dues dècades operístiques, a més de la quarantena d e títols que li han dona t la dimensió d e compositor unjversal , Rossini encara va ser capaç d 'esct·iutc altres obres: • J2 eantates , entre les quals destaquen especialment La mort,e de Didone per a soprano , cor i orquestra (1812), ll pianto delle tn!Lse in morte de Lord Byron p er a ten01·, cot· i orquestra6 (1824), d ' altres d e caràcter ins tituc.iomtl (dedicades a reis, emperadOI·s ... ), etc . • Música d 'escena per a la tt·agèdia Edipo a Colono d e Sòfocles (abans del1817) . PANORAMA e2 hin11ws (/n11o dell'independen ::; fl , IHI:>. IH'rdut. i /)e /u'ilía ]H·nsió de toh t•ls <"Oilllll'Cillli..,os que m¡ue..,t•·ei hm ia utlq uiril. i Rossini 'a tm·m11· u Pai'Í.., Jll'r nel!oC'Íar am b <'I nou gm t·•·n t•l manteniment dt•la IH'n,.,iú' italíc·ia. \a Sf'l' ale:-.hon•¡., quan HI c·onwnçar unH etapa dt• pcwa c·•·t·ati' i tat la <'arac·tt•l'Í¡.,tit·tt tn{·s important dc• la qual 'a SC' t' t•l "siiC'nl'i" n1wi'Ísl it· amh ear àe tC't' iITt'\ m·ahh•. Cam illt• Sa int -Sai>ns va justifiear aques ta <H'litud lot tlit·n t: Fnlll((l. 1825. t• n h onor a Ca t·- lt•" \ ). missa de Glbrio ( \à pols. 1820) i:~ fnt ¡.!IIWil lf- ;.at· t'P;, . e \1 1-( tlllt' :-. oh t' l'!-> ins trumentals (anduntl' amh ' lii'Íac·i nn-. prt· a ÍIISit' liiiii' IIIS clt• \l' lli, 1812; \ a t·iac·ion;. sohn• I fJ(Ifpiti pt' l' a 'ioli i a q w d ' a ba ns d l' I I 822; pus-doble IH'I' a b a nda militar, 1822; 7 un va b; i 111111 sc·n·nata, d c•l 1923; clnc·L, I~~''" a v iolt~~wd i contrabaix, LH:l l Nr>ndf':;; uous elf' Cho sse IH''' a 4 tro mpc•s i o•·qut'Hlt'a, 1828, i li llU fa lli as iu I)(' l'a d a ri net i piu no t'I I 829). e T un th{· unu "inii·•Hl d 'àri(·s i c•onc·<·•·hults dt' petilt's dinwnsions (t•ntt·c· t•l¡., quals sún eont>guts 11 Caruec•ale di l ene:::;Ïft, quartet ' ' 0- e /,a 90 c·al clc•l I U21, Can::;onetta Spagnuolct. à l'iu clc·l 1821; Da/l'oriente /'ostro del giomo i Ridiomo. contiomo che tutto sen t'CI, qnartt'ts 'ut•a ls el<' 182 I. t'I l'. ). Qu un t's pada d t• Rossini p odt'lll parhu· d ' un nt'n pro(Ügi, S('l11 p l"t' e¡ U (' )H'è> \' iallH'll t S'ohlidi Mo:r.a t·t. P<••·ò dt'l que no hi h a duht <' {·s dc· la !H'"a r apacila t d C' L•·c>hall durant aques ta etapa. Comenta el silenci operishc 8 188 El dia 3 d 'agost de 1829 es va es trc•nar a París l'òpen1 Guillem Tell. p,.¡., ianwnt Rossini h avia Hcgo<·iat un eontrac·t(' amb el govern ft·anct'-s a t-ra n drl qua l haYia de n~ hn· una prnsió anual \'Ïtalicia amb indl'pf- ncleneia d e la seva artivilal. Fins i tol es va pad ar d 'es<Tiut·r 4 òp e t·cs més a tma mitjana d ' una p e t· any. Des prt'>s del llan ~amenl de Guillem Tell. Rossini i la seva dona va n tOt·na t· a Bolon y a p er passa r -hi unl'S vacances. De fe t , l'òpent scgiil'nt es ta va pt·cvist a pe r ull83J. Seguramen t h auria estat un Faust basat e n l 'olwa de Coetlw , p er ò mai no va a ca bar d e r ebn· st•neet· olllihrc l. E l J830 va rrbrc la notícia de la r evolu<'iÍI qu<' a F1·ança havia acabat amb la monarquia de Ca d es i la t'OtTCS ponent s us- "Va callar perq11è ja 110 li <¡11edo ua res per dir .. . " . St'~uramt•nt, de spg uid a em; vindran ni cup moltes inte t·p•·c•taf'iottHdt· la fra se· c~H <·c•t·t (•s qut> el tòpit· dc• ju,ti iÏ<"at· el sc·u adt'>n di!'nl que· un t'-\.it n•í•s uo hauria aporta t r es a la M'\ a fama i. en ranvi. ttn f•·ac·à s l wlll'ia t'~> l <ll desastr·ós no dei\.a de !'>!'l' 11m1 ;u·gLUnent molt impt·t·cís i. polSI' l'. poc just ifieat. Les eau~el->. r aprofundim!'nt de Ics quals d (•fuig; la fina lit at d'aques t aJ·ticle. lt·s haun·m dt' huscar, e n tot cas, !'11 una ine:-.tahilitat sòeio- polítiea. en un t·am i clt• g us tos i model:> . i tam]¡(· e n 11 na a•·titud estrie ta ment pt·t·sona I in lwrc~ntal seu ea •·àcte r i a Iu SC' \ a forma d e S<' l' ... De toles mant·t·es, Hossi ni n o va d eixar df' t·omiHJIHin·. El 1831. durant un viulgt• u Espu nya antb lUl amic .s<•u. va rc•ht·r l'eHcàtTt't.: dd c·ons t'lll'r d ' t•stat F e rnandcz VareJa d ' t•.sniu•·t• 1111 Stabat Mater. Ell 'a t'nll c•¡, tÍI'- IH' 11 n omés mitj a pat·LilunL Dt'SJH·rs va d emanar al seu amic· G iovann i Tadolini q u e <u·ah {•s lt•;; alt•·es varts . No va se•· fin s a lO an) S després q u t• R ossi ni 'a posat· la seva p ròpia mttsiea a les lía l·ts esm e nta des. drs pd·s d c la gra n insistència m ostt·a da pet· r C'ditot· parisenc Eugl>nt' T r o uprnas. L'estrena de l StobCtt Ma ter {'S va fer al Thca tn: I talil'n d e Pat·ís e] 7 de gen e t· dc 1 842, i va St't' ac·ullít amb molt d ' cntus iaRm c. El mes d e mat·ç D o nizt"tti dit·igia la de Saint-Saens. El que· primera inteqJrrtaci6 italiana d'aques ta obra a Bolon ya . El mateix Donizetti explic·ava <JIH' t•l públic va anat· a ap laud ir dun111t la nit sola la IÏJws tnl d e la t'usa on vivia Rossini. A l'època en quf. va c•s(TÍUI'I' t' ls prime rs númet·os d e l Sta bM Ma - tr>r.'' tamhÍ' va eompondt·(· lt·s 10 f·an ~·ons en italià que intt'~l't'll t·l t·ec·ull ano nu•nat Soirées musicales. s ~·~ununf'nt t's t•·at·ltn a dP 1wtilt·s oht·t•,. intlc·JH'lltlt•nls que Uossini va t'htTim·c IWt' a a mis tats dt• (·alta sc wirlat. pt>rc\ CJIIC' p( 18:!:1 l' t•tlitot· Troupf'nas 'a ptthlit·a•· dt· fonna ¡·on junta. \quc·lls an~s 'ull se r Hil) s de malaltia p<'r a Ros!'ini. (>er motiu¡., di vf't'sos. sm·inL ~wgu r amt•n t p si!'olúgif·s . e l c·ompos iltH' 'a pasHill' m(·s d t' dues tlt>eadc•s amb la Ha l ut mi n'ada. Ta ml¡{• "a ll st• r PI,.. any¡., !'11 qn {·la t't'laci(¡ amb la sc·\ a dona l sa l~t·lla Colhrand s 'ha\ il'n malmc'.s . Olympf' P é lissic·t· va :;c· r (' ('lll'tll'l't:'¡.(Hda dt' tenir-li<' C'lll'êl i ¡·cmsola•·-lo. ~\questa r ehu·ió \ a ;u·a ha•· en t'asanwnt PI ] 8-16. dt>slll't's d c la mori d'lsahella. D rsprés el' un ,-iatgt' I H~r B i'lgiea i Alf'manya . on coneixt't·à \Tt·ndelssohn 111 ¡ lliller, aquell 1836 dl•i,at·à Pal'Ís i anirà a Bolon) a . L'Estat fnuwl-s li ha' ia tn·l la (ll' lls i{J i. a m(·s, Rossi ni ha' ia dei\. al cir ,.,f'r e l compositor de moda. Els pa risf'nf's aleshorf's JH·f'ft•rit·n MC'yerbeer. El 1839 viu a Nà pols per to r nar a Bolony a l'any Sf'l.!;i1enl, on sc• r;l n o•m•ntat dít·e<·lo t· tle Lief'O Mnsit·.a le , entitat enwiJitla a la qual Rossini rlonarà vida n ova . Enlrf' el 1842 i ] 843 l Ol'IH'lll a ti'Ohat· Hossini a Pai'Ís, p~'•·ò mnlgrat l'èxit d e r estrrna d el Stobat Mater i alguns r eeorwixrnwnts o fi t'ials . d ecideix tomat· a Bolnll)<l. El 1848. amb Itàlia sa<'sE>jada p rr m <n'Ïmcnts re,-olueionm·is, Rossi ni decideix anar a villl'e a Florència: tornat·à a Bolonya cl185 1 p••r ò només durant tm m esos. _\questa etapa (1830-1855 ) <'S va ea l'atteritzal'. com ja h em dit, per la poca d eéücació a la <'om posició mu sical. A p art les obres j a esmentades, van soq~it· alg unC?s eantates, com Gioucuma d'A re pet· a soprano i piano ( l 832) o la can tala de Pio No no p er a solistes, cor i orquestt·a (1847) . T ambé són d ' aquesta è> poea alguns cor s amh car àcter d ' hom<'natge o f'ommemoratius (300 anivet·sat·i d el naixem e nt d c Tasso, A la Guàrdia cívica de Bolonya, e tr. ) ; obres sact'es a p at·t del Sta- PANORAMA \qlu' ... til t• t·a la inwt~f' l(lll' t's lt•nia d t> R o:;sini . Put ser siê-rnific·atin <¡U t' qu an .l al'qnes Offt• nhac·h ' a f p ¡· t¡ ll t' inlt' l'JH"t' le~si n 11 Sig nar R r us f·lriu o, 1•1 HClssini s'hi 'a JW~H J " i ' u mos tra t· la SC \ <1 tli ~<·nn ­ f'o nnita t nu assi ~->ti n t n ¡·a p n •pn·sent aeiú. l. n u a t" t itud s cgnt·a me nt p r m nen tla pel ft•l <pll' lc•s t\ pc' rl'~ d C' jcn e n t ut ( 181 2), ulrl'h m·¡•s li sc•mhhn t' n ana r r ò 11icpws ( l H ~ï) . Hossini , mus i<"a lmi'nl , c•s tu\ a c·n silc•tJci. NomÍ's <h' c·ut·u a lt•s ~:; e­ v c ~H mni.sluts com p o ui a el q• w c·ll a n onwtHl\ é\ " P<·<·ats cie la nw vu \ I'IJc•:m '', llll J"('(•tJ J1 dt> C'U II ÇO il :-l i lll' t't 'S pc•t· a p iuno so l, pll'lli'S d ' t•m·an t . o rigin a litat, <'XJ H·c·s~i ­ vitut. mnh títols h u moi"Íst i('s, so' in t inl nic!>, molts dels qua ls a nti{'i¡wu t•ls Ut' la JH"Mluc-cié. d 'E1·i k Sat it• ( 1866- 192 5). Les p échés de ma vieillesse s Í111 Caricatura d e Rosslni amb els s eus intèrprets apareguda a "Le Mlrolr" ba t Mat(> r , r:om e ls :3 c~ o rs r eligiosos (1844), i d Tan t um ergo (1847) . Fina lment , olu·es menors, sovi nt d ' cs¡wri l I ttd ie, f'll què a més de lc•:, Soirées musicales tt·olwm c an~· o n s com La passegiata, l.a clichia ra:;;ione, 2 nocllu·n ~> voca ls, Ni:;;za , L 'ame clélaissée. i d t"l'f· itatiu r itmat Frcmcescn da R imini. En <'I te rn•n y in stt·unH'n tal va n :~ m a r x <'S mili tat·s p E'r a l cas a nw nt d<>l duc d ' Od eans (1837), un sch erzo pN· a p iano (1843-50), u n t>s va rüteio n s p er a violi (De Gioua cchin o Giova cch i- sot·gir ni sobre w L tema de Rossini, 1845) i la ma r·x a/pas-dohl<' en h on o r a l s ultà d t' TurqtLÏ <l ( 1852) . Els pecats d'una vellesa Mala lt, cansa t . d C'p r imit , R ossini s<> sen t aea ba t. Olympc li p r oposa r à elf' torn at· a Pa rís . Així. el 1855 tot s dos a nir·an cap u P cu·ís, on estahliran la seva ¡·csid èn eia. Rossini ja no va sor·tir més dc• F 1·ança. La seva sa lut va comença•· a millo r a r t·àpidamen t. Avial va tot·n a r a la vida en sotictat. PI' J" casa seYa passava la crema f'uiLut·al del París d e la sC'v a i-poca. 11 Curiosamen t. aq uella casa quC' ocupava ~ era el mateix indret on Mozart h avia viscut durant la seva estada a Pa rís. E n una cèleb re carica tura d c l'època en què Rossí ni apu t·<'ix oh ès i a mh b an et, d e la h utx a c:a esq u erra li s urt un puper on c•s pot llegir: 1 E.~trany i f ecund geni de renom popula r en t re tots R ossini brillo en p rimera fila. La crític a d 'avui només li t roba un def ecte. ... que no fa res . un total clc> 150 tilols lu ·eu s t"C' )Hll"1itl> <' li l i 'olums que mai no 'a 'olc•r e¡ u<' es puhliq n essin. Tot i que alguna d 'aq u estf's p àgitWl> ju ' a \l'u re la ll um d unml C' l :-wgk \. IX, nn va ser fins a la d èca d a dt•l 1950 q ue la Fon da ziOJw Hoss ini va ini ('ia r -n e la p uhl irae ió , i a ixí vu ¡w rn 1e trc I' aC'c ·(~s a UJ1 d d s vc•ssa nts més clesl"on eguts, inten ·ssn n ts i divcr·ti ts del cati\Jcg ¡·ossinià. T íto ls com Prelnd e hy- g i6n ique du matin, Adieux a La vilJ, sur une seule note, Fcut.sse condte r/e pollwmaz urka . Vals 1'ortnrée, i d ' a ltt·es no deixen d<' H<'r so r prent>n ls .. . Cap ítol a p art me t·eix e l p o pulat· Dueu o buffo per d ue gatti , ja q Uf' no <'S Lt·ac ta d ·una oL t·a or·iginal d C' R ossi ni . sinó de G. Be r·thold , qu<' t'S va insp irar e n tm tC'm a de l'òpera Otello d e Rossini i t' n una Katte Cavatine del comp osi to t· dani'·s C . E. F . Weysc (l 774 - l842). Aquells pecats an aven destin ats a l' a n onwnat " Saló R ossini " . S' hi feien una m ena de eoncca·ts p•·iva ls , norma lment e ls dis s u b tcs a I vespre , i sovi11 t s'hi a ssis tia p e r in vit ació. F ins í tol a lgunes vegades s'hav ien fet impi"Írn i t' els p 1·ogL"a mes d e les obt·es q ue s' hj interpreta t-ien. Sen s d ubte , aquells concerts d el " Saló Hossini " eren un esdeveniment socia l amh p t·estigi. 9 189 PANORA MA Etluanl ll unslic·k, el c·(•lt'IH·t> c· r·ític· vienl-s (c·unt'gut pt'l sc•u postulat antiwagrwr·ià). hi hav ia assistil i en vu fer u nu desei'ÍpC'ÍCÍ en q ur es que ixuvu d 'algu nl's in c:orttoditats: " ... EL calor que hi.feia és difícil de dese ri w·e ila r¡tut 11 t itat de gent tan elet,nda , que sempre s 'havien dP fer gran s Psfor ços per p e rme tre que els cantants pog uessin anar de l seu seient cap al costat del piano ... " . El 1860 es \a produit· la ja t>snwnt ad a trobada amb WagtH·t·, i (I( H~63 Rossiui va començar· la f'o rnposició· cll' l' altra gran o iH'a snna cle la seva pt·oducció al costa t del Stabat Mate r ; es tratta dt> la Petite Messe olennelle. Hossini la va qualifi('ar en certa oc·asió !'0111 " l'últim p ecat mortal de la meva vellesa" . Es tracta d ' una nb ra d e gran lwllesa escrita JH' t' a 4 solistes, cor. dos pianos i hm·rnònium. L'estt·cna es va fe r· amb ea r àcter intimi ~:~ ta a l' H o tel de Pille t- Will. L'hil va set· molt gr a n . El 1866 Rossi ni la va orqucstt·ar i no es va p ublicar fms all869, un any després dt' la mort de l compositor. U na de les últimes coneixenC't'S que va fer R ossini va ser la d e Fnmz Liszt. Dt~sprés de sentir-lo tocar el piano va dir: "AqtLest home és u.n dimoni". Les últi~m es composicions de Rossi ni van ser un himne a apolí'Ó III ell867 i la marxa La corona d'Itàlia , dC'dicada a Víctor Manuel li i csc:rita el 1868 en agt·a'imenl a un nomenament r ebut. Després d ' una operació d e fístula , Gioacchino Rossini va mo,·ír a París el dia 13 de n ovembre de 1868. E l dia 2 1 t'S va fer el fu •w•·al. .. Va semblar el fw1era l d ' un (•mpcr adoJ'. lli van a ssis tir mile r·¡.¡ de pe1·som•s i , a més, a dit't'ren ts indre ts cir Ft·ança i d ' Itàlia li van ¡·etr(' homenatges l' un dant'ra l 'altre . Part de la seva hc t·èn cia, la va destinar a fer un Conser vator·i a la ciulatde Pesa 1·o. Rossini va ser e ni C'tTa t a París fi ns que, el 1897 , el van tt·aslladat· al tementit·i d(• la Santa Croce d c Florència , o n es tà t•nte l'l'at a l ('Ostat d ' altr·rs ita lia ns il·lustrcs, com Galileu , Mí4ucl Àngel, Maqniavel i Cheruhini ... Rossini o el bicentena ri del92 El 1991 vàrem p ad a t· i escriut'e molt sobre el que ja s 'ha definit rom el bicentenari musical del srglc. El fet és que el magnetis me d ' aquella comm emo t·ació mozar tiana no solament va escombra t· (o gaire bé) els a ltres aniver saris d ' aquell any, sinó q ue també ha Lt·e t r elleu als d ' en~:;uany . La peegunta er a: l 'any 92 passat·à el mateix amh Rossini que el 91 arnh Mozart? La •·esposta , j a la sabem. E n tot cas , hi h e m volgut fer la nostra contribur ió, tot parlan t, corn ja hem dü en un principi, del vessa nt menys conegut de Rossini ... , e] vessant cxtraoperístic , sempre encart~ iJa t de maner a fi del a l desenvolupa ment cmnològic dc la seva exis tèn cia. Si Ics òpet·cs li han p e rmès rl'esd evenir AKELARR E en clau de Sol La r evista setmanal de la música clàssica DIUMENGE, de I O a 11 dc la NIT Un espai amb guió, presentació i reali tzació de Montserrat Puig part intc-gt·ant de qua lst•voJ llibre d ' hi s tòria dt> la mús i<'a com un dels indiscutibles clt·l bel canto, algunc·s obres, com el Stabat Mater i Ln petite messe .wlennelle, en s donen una nova dimensió de La seva c·ap aeitat Cl't'a t iva ... i , (·s ciat· , <'ls '"pecats d<' la nwva vellesa" t'ns han permès ap•·opar-nos a l a !linwus ió iròníca i refinada d'un geni en la més a hsoluta mad llt·esa, c·a paç d e t·iun·'s . fm s i tot, cl'<'llma teL"< . Si només comptéssim els a nys de traspàs, tal com ell havia fe t , ara estarír m celebrant el 50è HJlÍ versari del seu naixCttH'Lll. Siguin 50 o siguin 200 ... tant li fa. R ossini es mert>ix , també. S<' t' ¡·eco rd a t. NOTES l. anada 1wr Edmoncl Mic·hotte. qnr va pt·l'srnhn· Wagner t1 Ro;,;ini a la casu en qui! al llWSI ítltim vivia n Put·ís. Et·a el 1860. Wuguc•t· cnt a Pat·í~ lwt· u la repl'l'· senta<"i Ó dc·l seu Tannhiiu.~ser. 2. El 1829 Rossini va es tt·\'nar l'òrera Guillem Tell a París. A put·tit· d' aJesbort's i fins a Iu M'Va mort c·ll868 ju no va csc·r·iut'i! ntp òpcnt m(.s. 3. Dl' gn111 es t·efet·iria a Mo:wrllol dient <fUl' ha viu l'hiat" .. .l'admintl'ÏÓ de la nil'· va jovl'nlnt, la desesperuc·ió dt•ls anys de madun·,u i el consol de Iu meva vl'll;•- sa .... " 4 . La srvu 1n·imera Ò]ll'l"tl: un drama l'li dos al'l;•s que es va estt·;·unr u Roma e l 1812. 5. Bàsicanwu t Rossini, Bt•llini i sobretol Donizetti. 6. A l 'e~tn•na t'I mateix Ros~ini va cantar la pari solistu. 7. Usat dc•sprí•s ¡·mn !I final cic• la cèlehr·<' obet·turu dt' l'òpera Guillem Tell. 8. ·onu~., ll's pm·t~ ntÍm. I, 5, 6. 7. 8 i 9. 9. P t"i1wipi~ d•· la dècacla ell' 1830. 10. Mc•ndc•lsso bn , en una ;•ut·ta a la seva ger ma u u i u Iu Sl'va mat·c· r~ mnstrm·à mo lt imprl'ssional per la pl'rsonulital del <·mnpositOI· italià. 11. Auht>t'. C ustave Dor·í-. t\leyer·bl'ct·, Alexand t·t· Dumas . Amhr·oi~e Thomus. Ddac:t·oix, Vc.wd i, Gounod i molts altres ... enll'l' t'ls quals uo faltav;•n ;•atllants ;•i!lrbr l'l! dt· l'è port~ ... 12. Ílm. 2 ell' I carrer dl' Chaussée d' An- tin. L3. Va~~··· al T eatre de Ics Uouff~es Pa l'isiena, on Offcnhach f'Sinmavu habiluul· ment lc•s Reves famosc•s npc•rf'lf'S. PANORAMA MIKROKOSMOS Fèlix Millet i Maristany, inmemoriam s j )' •e ;a el e- r.s .I- nl eh· e:n el ol ar re 9. va olt m- 3S, le- ¡J)- ria.l- S'ho complert, fo un parell de mesos, el vint·i·cinquè aniversari de lo mort de Fèlix Millet i Moristony. I, sorprenentment (lot i ser ton enderiats en commemoracions més o menys justifi· cades, prenent peu de fites temporoles similors), l'efemèride no ho tingut, que jo sàpiga, cop ressò remarcable. ¡Quina estronyo capacitat per o l'oblit1 la nostra! Fins d'accions, o prolo· gonistes, de signe transcendent! Fèlix Millet, en uno època esquerpa, fou un dels homes providencials per ol país; així ho resumien, lúcidament, unes paraules de Jordi Maluquer publicades a El Ciervo arran de la seva mort: " ... Fèlix Millet va sentir lo res· ponsobilitot d'un país espiritualment enfonsat, i -per comptes de plànyer· ho- es va carregar amb molta port de lo tosco sobre les seves espatlles i va treballar incansablement...". En el camp estrictament musical, o més del suport constant o tota meno d'iniciatives, Fèlix Millet maldà estrènuament en dues línies d'acció: l'expandiment i l'actualització del Palau i de l'Orfeó, i lo creació d'uno consciència comunitària entre les entitats corals, amb lo fundació del Secretariat dels O rfeons de Catalunya. En cop d'aquestes facetes no fou fà· cil el comi de Fèlix Millet, tant per les reticències que trobà o qualsevol canvi com per lo diversitat generacional i cultura l dels qui s'esmerçaven en el conreu del cant coral. I, malgrat tot, reeixí en la comesa; perquè, home de diàleg, valorava més els punts d'identitat que no pas els de divergència, en recerco sempre d'uno unitat superodora d'opcions particulars, lot mantenint un savi equilibri entre el respecte ols detentors dels antics esquemes funcionals i el suport decidit ols impulsos renovadors de les joves generacions. Amb el seu capteniment assenyat, rigorós i amb visió de futur posà les bases de moltes de les realitats actuals. És urgent de recuperar la memòria històrica de la trajectòria de tants homes que treballaren per ol recobroment nacional icívic, amb una fe increbantable en el futur, oberts o totes les expectatives; uns homes que portaren a lo pràctica, sovint a mb risc de tota mena, unes opcions que eren lleva t per al demà. Entre aquests homes, Fèlix Millet i Moristany hi ocupo un lloc preeminent. El seu, és un exemple plenament vàlid avui, vint·i·cinc anys després de lo seva mort. Pere Artís 8èCONCURS MUNDIAL MADAME BUTTERFLY PER A J OVES CANTANTS LÍRI CS Barcelona, 29 d'abril I 7 de maig 1992 2 de maig, de 16 a 21 h. Auditori del Conservatori Superior Municipal de Música de Barcelona 111 Fase Semi-final 3 de maig, 17,30 h. Teatre Principal Concert de la 28 Fase Semi-final 7 de maig, 21 h. Gran Teatre del Liceu Concert dels Finalistes ORQUESTRA SIMFÒNICA DEL GRAN TEATRE DEL LICEU Director: Enrique Ricci Amb la col·laboració de Genera~UII llllR cJe catalunya WJ1 Deportoment de Cultura ® CONSORCI llEI.. CRAN TEATIU: DEL LICEU PANORAMA El Festival Castell de Peralada presidit per Rossi ni I t·ompo~ilor· Gioacc·hinu Hos¡..ini . dc qtú <· n ~UHII) t's t•ourrne mor·u t•l 200 anin~ rs ar·i dd seu n aixt•nu•nt, :·wr·à t•l cen t r e dt· Iu p r·ow·mrurció drl li't'stival lut t•rna<'ional Cas lt•ll d e Pera latln qu t• t's pr·niHII'a per· a In seva siSI' n n ¡•d iciú. nr u ni fPs lació L '<~s nw llt u d u aqu es t a y¡·~uclu l'l'ta rda un a mit' li l't·p ot·a dt• c·t·l<"ht·at·ió , pt•obapels eond ic·iouuda blt·rw·nt t• vc His o límpit•s, i ti n dnl lloc dd 10 ni 23 d ' agost a lïmponent m ai·c· t¡U(' li dóna ri nom. La inaugnr·at·ió ti ndrà llcw amh un cont't' t'I a ('ttt•a el<· la soprano Mont- E El Fòrum senaL Caba l]{· i t•l hai\. Ru ~gel'IJ Raimo n di , tfll t' intc·qu·t·Lantn aqm·st muobres d<~ Rossi ni. teix compositor s' hi oft•rin'r la St>Va òpera c mhlem i\ tit·a , Jl barbiere di Siviglia, rom lamhé• la seva rahdul rorn p os ic·ió n• l i~io s a S tabat Moter . Ca l dc•s lac·ur uixí mateix la inl t'l'fH'I•tac·i{, d ' u na composic:ió del m a teix Hossini , d ' u n consid e rab le· inh·r·(\s: I PR Soirées Musica/es. c·onj unl dn Lt·mes VO('als c•scr·il s a Iu sc•va d arTt'ra è poca pariR<·rwa , s oht·<: tex tos de d iver sos t'St'l'ip to r·s . Es una obnt n o musa corwgn cla i cl ' un l'llcanl excepeional q u t' a Pc·ralada o· s' ofe t·in) compll'la. • Distincions del món de la música 90 12 192 E n el curs de les últimes setmanes han coincidit diversos atorgaments d'importants guardons o persones vinculades ol món de lo música per causa de lo seva dedicació professional. En alguns casos, aquestes persones tenen uno vinculació estreta amb "Catalunya Música/Revisto Musical Catalana". A ixí el fotògraf Pou Barceló, responsable de lo porcel·lo corresponent a la nostra publicació, ha estat distingit amb la Creu de Sant Jordi per mèrits de la seva dilatada trajectòria professional. Per altra part, el nostre director, Jaume Comellas, va rebre el Premi Nacional de Periodisme que li va ser lliurat pel conseller de Cultura, senyor JoanGuitart, en l'acte que va tenir lloc ol Saló Tarres Garcia del Palau de lo Generalitat el dia 25 de febrer. El premi va ser com a mèrit per l' article titulat " lo música també és un negoci", publicat al suplement Idees del diari " Regió 7" de Manresa. la Creu de Sant Jordi també ha estat concedida a ç¡ltres figures del món de la música. Es el cas del cantautor de Catalunya Nord, Jordi Borre, la soprano Moria del Carme Bustomante, la cantautora, igual que Barre, de Catalunya Nord, Teresa Rebull i o Maria Vilordell i Viñas, promotora del Concurs d'Interpretació Vocal Francesc Viños. Igualment ha merescut aquesta distinció, Albert Sans, que durant 35 anys ho estat director de l' Esbart Dansaire de Rubí, i el ballarí Joan Tena. Finalment esmentem també el col ·laborador d' aquesta revista i conegut estudiós del cinema, Miquel Porter i Moix. • Cicle 11 Com escoltar música'' O o r ga n itzat pet· Pape r de Música dc C a pe llades, s'ha iniciat (20 d e març) e l p rime t· c·icle ' · Com escolta r m ús ica '' pt·ofessat p er B enet Casabla nc•a s . Aquest cicle p t·e té n d c fa cilitar (m itjan('anl l'au d ició d istogràfi ca d e f ragmen ts escoiU ts , en Vl'l'sions d e la més alta q ualitat a r·tística i tè cnica) una s h i<' de concep tes b àsics i cl ' onl n · gcn <>ral p er a un m illor concix·cment de Ja m (Is ica , dc mà d 'alg uns d els compositors més gr a ns i dt> Ics scves c reacion s m és tt·ans<·endc n ts . D esprés de la sessió inicial ("La m úsica d c B a ch "), les que seguiran se r a n : " La mús ica d e Mozat·t" (24 d ' abr·il), "La m úsica d e B eethoven " (15 de maig) , " La música de Schuma nn " (19 d e juny) i "La músic a d e Wagn e r " (17 de julioJ) . • Samitie r va homenatjar l'Orfeó Català L o celebració el passat 25 de febrer de la sessió del Fòrum Samitier dedicat a l'Orfeó Català va constitui r un considerable èxit de públic que va ompli r el Palau de la Música Catalana de gom a gom. Hi van intervenir l'ex-president del F.C. Barcelona, Agustí Mental; el p resident d e l'Orfeó Català, Fèlix M illet; l'h istoriador Josep Benet; la cantant Núria Feliu; i actuant com a moderador el periodista Albert Viladot. El tema girava a l' entorn dels símbols de Catalunya amb l'inevitable protagonisme, com a tals, de dues entitats tan senyeres com l' Orfeó Català i el Futbol Club Barcelona. Entre anècdotes significatives, vi vències personals entranyables i documentació científica, hom va mostrar els paral·lelismes existents entre les dues entita ts pel que fa a llurs respectives imatges re· presentatives del sentiment patriòtic popular, així com també esdeveniments significatius viscuts per ambdues entitats, de forma comuna. • El Cor de Cambra del Palau interpreta Monteverdi V l Cor de Cambra del P a lau dr ~la Músic·a Catalana, en col·laIJot·ació amb tres conjunts instt·umentals esp ecialistes r n música antiga , els Sacque boutiei·s de T oulous P, elBa ncbetto Musicale i Diatcssat·on , irllerpr·t'tm·à les Vespro delia Beata Vergine dc Claudío Montcvcr·d i, t'i proper d issabtt' elia 4 d ' ah r·il a les 22 h. al P alau de la Música CataliiJla. AqueRta ohra, la més conegud a dPI seu a utor·, conj untament a mb les seves òperes, r·epresenla una fita importa ntíssima en la música voeal ciri primer barroc , i significa uu comp romís entr e la ll r·àcLica trad ieional dc la poHfonia i els no us cor..-cnls musil'als nrÍ's ava n çaL~ <pJe corne n~a ven a ímpen u· al nord d'Itàlia. • ... PANORAMA Xlii Curs Internacional d1 1nterpretació d 0rgue 1 l t ) ·I J ot a el títol " L' or·gu~ a la PenÍn!!ula lhhie a" tindr·à lloc a )1ont hlan<' i Ton<'d<'mhana, df'l6 al 18 el.- juliol, el XIU Cm·s lutcrnacional d' lnl<'qn·etació d'Or·guc, impar·til p<'r Jos<"p M . Mas i Bouet. El¡wo~r·amn inclou l'ohr·a de Fr·mwis(·o CorTea de Arauxo (1584-1654·), l.~ib ro de tien- S J s J l e :, a :I 2 :1 1- :I 1- tl 1- D l {)I'Òxim dia 22 el(• mai~ tind..1·à llo<' n :\lu<lt·ifl 1'(• ...treua de la Sin~fo nÍCI ntÍIIH'I'O I. E s ubtitulada •· \mer·it·mut" . dt• Jf'sÚs Rodrí~'lH'Z Pic·ó. Es traC'Ia d'un encàn·er thoi ' OrqtH'Hin Nu cional tle ~s p<1ña , fot'IIHIC'iÍI qtu• la inlerpn•tan'i c·n un triph· r·oncert que fonna part d1• la i'lt'\ u tempontda, amb la dit't't'I'ÍÚ clt· Xavier· Giif'll . Se~om, qut• ha ntnlrut·lu nifestat e l seu anlor. d ' una de les st•ves vhn·~ mt~s umbicioscs i la prinwra vt·~a da qui' a('ara de clt>bò una s imfonia dt•s prés de ja te ni1· en C'l c·cmju111 cl1·l seu opus la forma d1• pot•ma s illtfònie. El subtítol .. \meric·ana ·· 1· ~ justifica per dos fa(·ton•. Pt•r una pat·t. el tipns el' f'lahorac· iú dt•l materiaL amb un ('('rt ~~ ~~~·r·oqui s­ me - superpos ició dc dif'c·n•nts línies melòdiques- que fa n •fc•r i'o nf'ia al món Litenu·i qtH' ha influït en e l compositot· - Miguf' l Angt•l Asturias, C arpeHlit·t·. Nt•rllda ... •·s r I Estrena de la Primera de Rodríguez Picó tos ... intitulmlu Facu/uul Orgnnicn -tr·ans<·r·ip<'ic) cic Suutiago Kastnet·, Unión Mnsi<'al Española, Maflricl. Lc•~o~ sessions de lt'c'halltinclnm IJoc Lma sc>Lmana a l'or·gu c el.- Monthlnnc i l'altra st>tmana al <lc Tol'l'edembana. Com a a<"tivitats complemeutàr·ics, eR visitm·mr .-ls oq;ues històrics de la r<"gió, {') taller· d 'un o•·gucnet· i es faran <·on<·erts a 1\lontblanc i Tol'l'edemhana, a càl'l'ec dels p¡u·ticir>ants al c m·s. l'ar<tnitccte-dissenyaTambé dor del tallet· dc l'or·guene r· G. Gr·<'nzing, Simon Plau, oferit·à tma conferèn<'ia iJ.Iusll·ada sohr·.- "Els mohles dels oq,rues ilièr·ics dels segles XVL i XVII". El nomin·.- d e places del curs és limitat a 12 p c r·sones . El tet·mini d'inscl'ipció acaba el dia 25 dc maig. Per a infonundó i inscr·ipcions: Scct•t>ttu·iat clcl Cw·s d 'lnlet·pt·e tació, M . Mas. Apar·tat de 53 I. LJ.3200 Reus. COIT<'us Tar·ragona. Tel.: (977) 77 37 99. • simfonia l~ n 1111 "~'¡!1111 pla . c·u lpur·lm· dc· la nwlc1d it•., pn•111'··~pt·l·ialnwnl t•olomhins. l'llun ~. t¡llt' HJHtt•t'Ï'\t'n tom a ci ta t•ionH intl•t·t·aladt•:. t'li l'I s i dt·l 111 i Ii l:wl'ió 1lt- 11'1111'~ tlist'lll'l'\ llllt"it•<tl. I; ohrn s· est I'UI'ltll'll t'li I t't's IHH'I:-. una priliH'I'n iunnminudu , 1111 intt·rlu di i l'I lïnal. Pt•r ultra fHII'l , .Jt•SÍIH llodi'ÍgliPY. f>it·ÍI I'HI11 lrt•h,dlaut l'li la t'Oill fHH;Ït'iél dt'l 011o c·ot~ce rt(lttf p1't' a llnlll a i ~~~i ­ lmTa qtH' li lta t•nc·;IITq~at l'I Ft•sti' ui dt• Mí1s iea Cou lt'IIIJIOI'Itnia d' \lac·unl i qu t' s'pstn•nat·u ""la pro¡wrn t•dic·it't d 'ac¡tii'SI l'sd l'\ t·niml'lll el IIII'S dt• st·ll•mht·•· a 1'111'11 d1• \lontsc•rTal Gasdm i '\avit•t• Coll. l~n <H (lH:' "la oht'a , Hodrí Pit· t'¡ l't't'l'a dc• l'o nj ugu ,. l'uplic·at·ió lluïda dt• l'f'stt>tic·a 1'11111 amh mode rna l"'s lll\ a n·fc·r·t•nt¡, 'it·ttwsí.,tif's propis dc•l tHHH't•n ts pc·r mitjà d'una fonHa c·i6 l(llf' ol'l•n •i' molts a tnu·tiuH IH'r al ('OIIl JJOSilor (H'I'Ò lamiJ(. cJifirultnl s t·onRidl'rables. • ¡!tii'Z ,.¡., Catàleg de l'obra de Joan Guinjoan D ins la col·lecció "Católogo de Compositores Españoles" acaba de ser publicat l'opus~le corresponent a Joan Guin¡oan. Es tracta d'un volum en el qual, de forma molt clara i precisa, es fa un recorregut per la biografia i l'obra del compositor de Riudoms. Hi ha un recull exhaustiu de dades biogràfiques, i un escrit de Francesc Taverna-Bech, molt concís i d'una rara capacitat de síntesi per explicar el conjunt de l'opus de Guinjoan. El volum continua amb e l catàleg d'obres del compositor, estructurat en apartats amb explicació de dades essencials, com quina instància les ha encarregades, data d'estrena, interpretació, etcètera. Aquest recull inclou així mateix obres fora de catàleg i versions d'altres compositors sobre obres de Guinjoan. A part s'ofereix una referència cronològica de les obres i també una altra d'alfabètica. L'opuscle continua amb una relació de la discografia de l'obra de Guin¡oan, que deixa pas a la relació de publicacions de Guinjoan -llibres, col·laboracions diverses, articles- i finalment una relació de treballs diversos relatius a la figura d'aquest compositor. El volum es clou amb una relació d'editors musicals vinculats a l'obra del compositor que ens ocupa. Cal dir que el text de Taverna-Bech, com també les dades biogràfiques, es publiquen en castellà i en anglès, la qual cosa acaba d'arrodonir el caràcter absolutament utilitari i de divulgació del volum, el qual, a més, gaudeix d'una àmplia distribució internacional. • _;- .. 1!1 ~: 90 ...a~- ~ !l r 13 19.~ PANORAMA ' commemoració Amplia del cinquantenari Enric Morera E l di a 2 1 tle muig, vigília del nu i\.t'mt•nt dt•l t•ornpositor Enrir Mon·ra, tindr·il lloc al Palau tlt•lu Gt•nentlilatl'aetC' ínsLitur ionul umh motiu de l a comnu•nHH'IIt'iÓ<111guun y dd cinquantenut·i dt> Iu mor·t dd compositor· Em·it·. Mon•ra. Aq uns tu t•ommemor·aci6 ha st·rvit per· t:ndegar· un a sèric de mu ni feslnt·ions de di versa índole, dt•stinudrs a homenatjar la figura d('l mús iC' rnodt>nu~> ta barceloní. ' hu c·onstituït un Conlitè d ' [J onor· pn•sidit pel president el(' Iu Ccrwr·alital d c Catalunya , J oi'Cii Pujol, i dd qual form en pat·t també els conseller·s dc Cultm·u i ci 'Ens<'nyarn<'nt, senyors Gui tarl i Laporte, la néta del compositor, Roser J unq uera i Mon•ra, com ta mbé altres personnlitats . La Comissió Organitzadoni és pr·esidida pel director general dc Pr·omoció Cultural, Jaumc Set-rats Ollé. La sèric de manifestacions va començar· el dia 20 de febrer anth un recital df'ltenor Joan Cabero acompanyat al piano per Manuel Caher·o, qu<" va tenir lloc al Paranimf dl' la Universitat. Entt·e els diversos actes i ini<~iatives posats <'n man.. a eal des tacar· la interpt·etació de la Serenata per a violoncel solista i orquestra de :.\lot'l'l'a que interpretarà la pròxima tal'{lor la Joventut Percussionista de Bar·celona {Lirigida p el mestre· Colomer, la probable vet·sió de l'òpet·a Lafada a <"àtTcc· dels Amics de l' Òpera dt• Sahacl('ll. l 'edició pt'r par·t de la lmíven!ilat de Bar·celona crttn volum amb r edició critica dc /.,a san I a espina, les memòr·ies dd mú¡¡ie titulades Moments viscuts i d catàleg complet de r ohnt de Mor('ra, així com també Lm c¡uadr·e cr·onològic. Per Ja seva parl, l ' Assoc:iaei6 dc Mestres Dir·el'tors t•s pr·oposn d 'ol'ganitzm·lu prirnent co nvoc·atòóa del Concurs de Sanhwc·s Corals Enrie M01·cnt amb voluntat de continuïtat. Al muleix temps, institucionalmrnl t'S posat'au en marxa diver·srs inicia tives d e ca ra a afa voJ'Ít· r i pt·otagonísme de l'obra cie Mor·cr·a en c•l c·onjunt de la pr·ogr·amació musical catalana d' t'nguan), i diversos organismes. entr·e els quals la Federació Catalana ci 'Entitalb Corals i la de Cors dc CI avé. cndc·garan iniciativt>s per fc·r presc·nt lu figura del compositor lt'a!'ipassat l'any 1942. • Carta al director Tdstamenl , en d dal'l'er número cie la " Revista Musical Ca talana ' \ hem pogut con statar, un cop més, Ja nul·la referència a Jes n ostr~s activitats, en aques ta ocasió la V Mostra Catalana de Música Contemporània (40 estren<'s. ]4 con<·crts). Circums tància moll tris ta en tt·actar-sc d'una revista de músi- ca catalana. Rep una cord ial salutur.ió. (Pt·t'sident) Albert Sar·dà F. Taverna- Bcrh (Sc<· r·eturi) Benet Casablancas, Premi Ciutat de Barcelona V 1 composi tot· sahadellt•nc ~ Be ne t Casahlancas ha estat guat·donal runh el Prenú Ciulnl d e Barcelona de Música ller la stwa obra Adagio per a orquestra. Aquesta com¡>osició va s••t· escdta a mitjan de l'any 1990 i és pet· a tma formació gait·ebé simfònica, amb secció de cot·d es, flauta, piccolo, oboè, clat·inet eu si bemoll, fagot, dues tt·ompes i timpalli. L'estructura obeei.x a la conce¡lció tripartida -'"Adagio", "Allegro", "Adagio''-i té una durada d e vint nuunts. Pt·opera al gènet·e sinlfòtuc tant pel que fa a la natm·alesa del seu material com al rigor del desenvolupament temàtic, Adagio s 'insct·iu en un grup de caracteritzades t·ealitzacions pet· les notables propot·cions formals, com és el cas de Elegirt en tres moviments (1987), Post,uUdii Qurtrtet de corda, aquestes dues del 199 L La parli tm· a és encapçalada per la insct·ipció, "The gt·ey winds, the cold winds, at·e glowing", extt·eta d~ la Cham.ber Music de Joyce. El junt del Prenú Ciutat de Barcelona estava integrat pet· Xavier l\tontsalvatge, Joan Guinjoan, Josep Soler, Antoni Ros l\tarbà i Josep Pons. Benet Casahlancas en a<¡uest moment està prepat•ant una obt·a per a violí i ¡>iano, <¡ue serà d ' execució obligada en el Concurs Em·opeudeJoves Intèrprets, encàrrec fet pe •· Joventuts Musicals d'Espanya. D 'altra banda, enl'apat·tal dc música moderna i jazz el guardó ha estat per a Feliu Gasull p er l'obt·a Xaloc; i la companyia d e dansa Lanònima lmpcdal rebé el guat·dó en l'apartat Dansa pel mtmlatge Afa.nya 't rL poc a poc. En l'a()artat Ràdio i Televisió el llorejat fou el programa del Cana] 33 Sputnik TV, dil·igit per Francesc Fàbregas. • '· i l l 1 ] PANORAMA Savall i larrocha, premis internacionals Salvador Brotons, premi Reina Sofia E VI músic i c omr•ositor Jordi ~ Savall i la pirurista Alícia de Larrocha ha n estat els dos catalans que ha n estat notícia pels guardons que ban r ebut el passat febrer. J o rdi Savall fou guardo na t a mb e l Pre mi Cesar (l'equivale nt als Oscar cine matogràfics a França), a la millor música d ' una pc l-líc ula francesa d c l'any passat. Conc r e tament, ba estat pe l film T ous les ma tins du nwnde . A més a més, Savall fou també f,'llardonat amb e l Pre mi Diapasó d'Or 91, s atorgat per la r e vista fran cc~:~ a " Diapason", per l'enregistrament d e l'o bra d e l compot~ilor anglès John J e nkius Fantasia p e r a consort d e violes, amb e l grup Hcspèrion XX, que dirigeix. Per la seva banda, Alícia d c Larrocha rebé el Pre mi Grrunm y (3 4 a. edició), d e l'Acad èmia d c les Arts i Ciències d el Disc Nord-americana, a la millor solista clàssica sense orquestra, per les seves interpre tacions d ' obr es d 'Enric Granados. • l lli Concursos de Composició i estrena d e l' obra en el proper ci- L ' Escola Municipal d e Música de Sant .Joan d e Vilatorr ada convoca tres pr·emis d e composició musical que es divideixen en les categories següents . A. III P remi SantJoan d e Vilatorrada de Composició Musical , per a joves fins a 25 anys . Es requereix l'acreditació de nacionalitat o residència als Països Catalans. S'atorgarà un premi de 50.000 ptes. (concedit per l'Ajuntament d ' aquesta localitat) i l'estrena de l'obra en el prop er cicle d e <;onccr ts d ' hivern. La instrumentació és: trio, amb piano obligato ri, i l'elecció dels altres dos instnuncn ts entre els següents: flauta , clarinet en si bemoll , violí o violoncel. B. lli Concurs d e Composició , per a joves fins a 18 anys. Es requereix l'acreditació dc nadonalitat o residència a ls Països Catalans. S'atorgaran tres premis, concedits per l' Asl:iociació Catalana d e Compositor s: lr. premi, 30.000 ptes. en material didàctic cle de concerts d ' hivern ; el 2n. i 3r. premi ser an d e 15.000 i 5.000 ptes . en material didàctic:, respectivament. La instrumcntaciú és: duet , amb piano obligatori i l'elecció de l' altre instrument entre: flauta, clarinet en si bcmoU, violí o violoncel. C . P r emis de Creació Musi<:al, per a j oves estudiants de música de Sant Joan de Vilatorrada. Ili poden participar els estudiants de música que acreditin la seva r esidència en aquesta població i que cursen el nivell musical corr esponent. Els p remis consten dc diver sos diplomes i plaques, concedits per l'Escola de Música, i la instrumentació és lliure. Totes les obres hauran dc~ tenir una dur ada màxima de 20 mjnuts . La data ümit dc presentació d ' originals és el dia 31 de maig. P er a més informació: III Concurs de Composició Musical per a Joves. Escola Municipal de Música. Mas SantJoan. 08250 SantJoan dc Vilatorrada. Barcelona . • I t·ompositor i di rt-elor d ' or· hun·t'l(mÍ Sal vad or· Brotons ha n •but t'I Pn•mi H!'i nu S11 fíu dc• <"nmposic·ió, g11a rdó c·n·at lll"t" la Furu lac·iél Fcrr·cr· Salat . Un jura t rn·siclit (WI" Antón GHt·c·ía Aln·il i inll~ra t I mnhc~ pt•t• .I u sÍ' Pcr·is, Cla udiú Pl"it·lo, Angd Oliv.-r· i MigrH"I Angc·l CMia Vtt t'lic·ollir· l'olrra titulndu Virrus, o¡ms 5:J. Aqru•stu tlln·u ltn c•s tal dc•lïnidn pt:r· Cun•ía Ah r il c•nm un honw natg•· a lt"s qunlituts dc•l' homc· iclcul, 11na ohra simfiinic·u - rw una simfonia- 1·n Clllatr·c· nwvinw nls, lliga11a a Iu millm· tnulic·ió, bt·n feta , a mb un llcnguutgt• Ul"tuul moclt• r·at, ft:'liç {' 11 t•l traí"la nll"nt lrnnnòni1·, melòdic· i rílmie; ruur mÍtsif·a CJll <' hom l'SI H" I"U IJUI' UliSctll•b.j Ulla gr·an atTl'ptac•ÍÓf'C!riiUl' r li ("110111nieativa. Com f s aahut, Salvador BrntunH vu d irigir I' On1m·stra Ciuta t d e Barcclcma en l'I primer c·oneert cl\ ·ngua ny, amb <·onsidcra hlc 1-xlt , c•n un p rogra ma t•n 1•l qual va intf>I"}Jt"l'ta r lf's sc·v•·s ob res Resplendor i Obstitw,t•ió i c1uc va n tt• nir un molt hon ueollimcnt. Br·otons es tà lïncat a l ~; E~;tut s Units, on duu u terme una cada diu mÍ~R important tasca com a clirct·tor i <:om u compositor . Ac:tua lment (~s titular· dc: I' Oregon S infonic~tta , Iu Portlund S ta te Uni versity Or c:hcs tr·u i la Vaneouver Symphony Or·clwstra. lgunlmf'nt , és professor d1· c:ontra punt i liter atura dc la música a l't•Rmcntad a Universitat de P ort Junci. q~tt•s t ru T ambé premiat per Joventuts Mus icals d e Barcelona L' obra de Salvador Brotons Plw.e- do ha a<·onscguit el p rimer premi del X Hè Concur s de J oves Compositors a ny promou J oventuts Musit:a ls de Barcf'lnna. El jurut, l'inll~­ gra vf' n J oan Alhf'rt Amargós, Xavier Boliart, Fra nce.sc Llonb'llcras , Salvador PLwyo i Albert Sardà, i Miquel Hadal en qualitat tle secretari. En total a'hi van presentar quinze ohn•s. l .a eomposició guan yadora ¡;'estrenarà en un concert que format·à parl dd Congrés Mundial d e la F ed eració rntcr·nacional de JJMM i que tind rà Uoc entrt> e123 de juny i el 3 dc juliol. El concer t se celeb rar à al Teatre del Liceu , a cura de l'Orquestr a Mundial d e J oventu ts Musicals. lflll " cad a ;:¡ -1:• ¡¡- I PANORAMA SOè ANIVERSAR I ORFEÓ LAUDATE Cultura i música com a vocaci6 per TERESA MARTINEZ E I m ón 1·ontl C'atulà tr en guany un altri' mo- tiu, dc e•: l•· l ll'ac~ó: el 50e. a tli V~ n;u n dc l'Orfeó Laudat c. Aq u1:sta for·ma - C'ÏÓ nasqué t>ll942, 1m 11 n mmnen t dc dar·a VO('a('ÏÓ ri<' f<·r· cultura ('ttlalana i especialment d ifíc il per a aquesta cu ltur·a: 1•l dc suPOl' tar les cxcel·l(:neil•s dt' la eensnra fr·anqui sta. P1•rò aquests cinquanta anys no h:m fet sinó coniit·mat· tma tr ajeclò t·ia més q ue brillant , tant en PI LetTcny musical com en el social. Àngel Colomer , d ircetor· ftmdador de l'Orfeó, ens explica q uina ha estat aquesta tr·ajcctò.-ia i , també, la S('Va experiència personal com a pet·sona totalment vinculada a la música . Podem trobar els orígens de l'Orfeó Laud ate abans de la guerra civil. Àngel Colomer exp lica: "Jo , que vaig néixer l'any 191S, javaig participar en el mov iment coral abans de la guerra civil, a la comunitat de Sant Felip Neri, a Gràcia. Allà fèiem concerts . Quan va arribar la guerra tot es va desfer, encara que alguna cosa sí que continuàvem fent . Jo vaig haver de treballar dur durant la guerra i després vaig ser castigat amb un desterrament de tres anys a La Corunya perquè no lwv ia volgut passar-me als nacionals ". En tornar de La Cor·u nya, Àngel Colomer , jlllltament amb els qui h avien quedat del pr·imer nuc] i i d'altres d e S<lllt l<'eü p Neri, van crear l ' Orfeó Laudate. "El Laudate va instal·lar-se a la parròquia del Pila.r, al carrer de Ca.sanovas. Allà vàrem romandre uns quatre anys i ofteialment ens dèiem Orfeón Laudate de la Parroquia de Nuestra Se,ñora del Paar". D 'aquells a nys, Angel Colomer r ecorda, corn dèiem abans, la censura del r ègim: L'Orfeó Laudate a Santa Maria del Mar l'any 1978 " Per a cada concert sempre havíem de recórrer a la censura, constantment. Als programes havíem de traduir eL~ títols i les cançons al castellà i afegir allò d~ Viva Franco, Arrilla España. Alguna vegada aconseguíem fer passar alguns títols en catuúl. Però, és clar, .sempre podíem cantar en català ... " . Les cost'S. però, V<lll complicar-se una mica: "Al Pilar hi havia un g rup que sempre es queixava que cantàvem en català., cosa que per a ells podia portar consequencies «bèl·liques», en.s deien. L'any 46 vam llogar un pis a la Casa David, del carrer d'Aribau, i hi vam estar uns 6 anys fins que vam tornar a marxar per qiiestions econòmiques. Després d'estar a diversos llocs, l'Orfeó Laudate té la seva seu actual al carrer d'Enric Granados". Des d el principi , I 'Orfeó La udate enfocà estèticament i musicalment la seva activitat en la línia d'inter pretar· tot el possible en músi('a cor·al simfònica i música populat· catalana. C~m a fites importants dc l'Orfeó, Angel Colomer recorda: "El primer con- cert , ell942, a l'Escola del Treball i, el 1944, al Pa/nu, el concert de la Missa de la Cm·onació de Mozart, on Victòria dels Àngels va fer el .se u pritner concert públic". El 1965 comença una activitat força important: Ics aules dc pedagogia . " Fou quan començaven a venir els fills dels que havíem fundat el Laudate. Jo , aleshores, participava en molts .simposis de diflà,ctica musical a tot Europa. i el mètode que més em va convèncer fou el de Karl Orff. Però vaig crettre que el seu mètode resulutria massa monòton per a nosaltres. Vaig parlar amb ell telefònicament i va estar d'acord a aplicar el mètode a la nostrCL manera. Així vam començar la tasca pedagògica: creant unes aules en les quals .seguíem wut mica Pl que a mi em .semblava decisiu d e cada .sistema pedagògic que havia conegut, de Kodaly, Or.lf, Rritten, Rctrtók ... Aquestes aules, a pc.trtir dels 6 anys, són l 'avantsala per ing ressar, als 14 anys, a l'Orquestra de Joves Percussio niste.~ de Catalunya, entitat creada en el si de l'Orfeó". s t ¡ t i , y 1 1 s ¡ PANORAMA ......... , ••••• .c ...... ...... . An g e l Colomer amb Vi ctòria dels Ànge ls durant un assaig Àngel Colomer expüca que: "amb les aules intentem que els joves s'integrin u/món de la músicct mitjançcmt un joc amb la finalitat d e formar part d 'una orquestra. amb t.tn sistema molt senzill i lúdic a la vegada". L 'Orquestra compta amh 40 inslrumentistes d ' instnunen ts de perwssió, en què gairebé són la major ia d'aquests instru ments. Els joves poden romandt·e a 1'Orquestra fins a ls 22 an ys. Àngel Colomer diu: "Els f em tocar una obertura de Beethoven, un concert de Vivaldi ... i obres de compositors actuals. Tenim una obra dedicada expressament per a nosaltres de ] osef Karai, un dels millors compositors hongaresos actuals. D 'altra banda, no ens oblidem del vessant coral. Encara que participar a les aules i a l'Orquestra no implica for mar part de l 'Orfeó, sempre els fem cantar alguna cançó. Així comprovem com la majoria pot afinar en conju.nt " . L'Orfeó Lauda te ha participat en nombrosos fes tivals cor als a tot Eut·opa. Àngel Colomer explica que: "De tots els festivals als qttals hem assistit, el que m'ha convençttt més és el Langollen a Gal·les. D 'aquí sorgí la idea de fer el Festival de Cantonigròs, festival que avui dia té tma importància cabdal i un excel·lent funcionament gràcies a lo gt>stió del president de l'Orfeó, Josep M. ,Busquets." Angel Colomet· és un hom<' qut' ha viscut només per a la m(Lsíca. Ha estat professo•· de didàrti('a musical i música coral a dívc•rsN; escoles i va estudiat· també violoncel. Els seus inicis musi<"als comencen amb mossèn An toni Ba tlle (abans que creéA els Minyons Escoltes) i estudià música a.m h els mestres Comella , Salvat, Pujol i Tomàs. Tamb é fou cantaire d e l'Orfeó Català duran t 6 an~s . Angel Colomer· recort.la d c manera especial els tres anys a La Corunya , uns anys que avui dia són pura anècdota: " Allà només fou un càstig el primer dia, per als catalans, perquè quan vàrem anar-hi ens llençaren pedres i tomàquets al carrer mentre ens deien rojos separatistas. La resta del temps ho vam passar molt bé. De seguida vàrem crear un cor a la caserna. Era un cor d'uns BO cantaires i fèiem concerts al Teatre R osalía de Castro i a Ràdio La Cor·unya, amb el locutor Mariñas. Allà cantàvem el que no podíem cantar a Catalunya. El teatre s 'omplia de vídues de guerra i aquestes ploraven quan sentien La santa espina p ensant qtte era un cant religiós. També cantàvem cançons com L'emi- gn\1\t i uo passm•a res. tl ns al contrari, p/ capità gc•tu•ntl dl' Galícia n ·e.~ta ea molt orgullós, el<• nosaltres. i ell deia ell' nosaltres mi <·or·u. Quan cantill't>m nia ràdio, companys <·atalw•.s cnnjillots a El Ferro/ Pn.~ tntcr11•et1 i Pn s di•iPn: l i.-~ra Catalunya! l~nt maS-Ht compromès. però ... el locutor Mariiias ho va denunciar i p/ capità general t 'li venir o con tt·olnr una rt>11"lli1Smissi6, ¡u•rò 110 t 'U trucar ni11gtÍ ... Un dia que també 11a 11e11ir, va .fer u.n rliscu r.'l rlt> llorwça dt> twsaltres. Pert) sr• li van barrejar els popers i ua exclamar: «c:otio!, me lte p<'rdido ». Es Ull st>ntir p er antena ... i li va quedar exactament aquest sobrenom". Mu lgr·at quc la nissaga d'Angel Colomer \'S df' tl i(·a a la músi("H (Edmon , J or·di i Enl"ic). ell. n m h 77 8Jl)S i una salut <''-C'C'I· h•n l , te-m que· In s<•va tasca a 1' 0.-ft-ó -sobre-tot uvl'ssant pedagògic·no tingui eont inttï la t : "/~ 11 aquests moments em preocupa oquest aspecte. Jo voldria, que la meva ta sca tingués twa continuïtat ferma p erquè estic del tot convençut que això és necessari i important per et la tradició musical". Aquest 8 d ' abril al Palau (i el dia lO al Palau de la Música d c València) l 'Orfeó Laudate ofereix el concert d ' aniversa ri. La ¡)l"imera part del programa consta de l'cstt·ena mundial de L'obr·a dc ar·cís Bonet -feta expressament per· a l'ocasió- Salm 1.50, i dc la Simfonia de salms de Stt·avinsky. La sf'gona part consta dc la Harmoniemesse de Haydn , amb la participació de la Jo ve Orquestra Nacional d 'Espan ya (dil"igi,da per E dm on Colomer , fill d ' Angel Colomer), amh la sop t·ano M. Llu"ísa Muntada , la contralt Montserrat Martorell , el tenor· Dahnau Goyaez, el b aix Luis Alvarez i Montserr at Torn~n t i Mon tserra t Soler (esposa d'Angel Colomer i responsable dc l'aspecte m·tístic d e l'Orfeó, a ml) el seu espòs) a l' or gue. També hi participa, e~ les tasques de direcció, a més d'Angel Colomer, el seu altre fill J ordi Colomer (dir ector de l'Orquestra d el Maresme). PANORAMA e 11 M ic·hacl Nyman no s'ac· a ha de creure el st•u l-xit a l' Es tat esp anyol, i molt espet'ialniC'nt a Barcelona. T ampoc 110 l'ent{•n ~ain·. "No sé per què agrado tant a Espanya", va deel a nH· poques hores aban s d el seu c·onc·ert a l Palau dc la Mú- !Üea. 18 198 T e A 0vació de gola'' peraNyma n per DAVID PICÓ S. 90 R yman fs artu alment el compositor-, sorgit df' l minimalisme, més ex itós i popular a n ·eu d 'Eu•·opa (més que Wirn Merten s o Philip Glass). Al nostt·e país, el seu èx it Í's C'nra r·a m~s acrentuat. Això ve d ona t per la trobada fnr etífcra entre la música de Nyman i un públic , maj orità rianu' n l jove, que ha tt·obat en les ('Omposicions de Nyman un estil singul a r i. assimil able de música qnc respon a Ics seves demandes tlc modernital. P er una part, per tant, la música d c Micha el Nyman: p eces rnoltdtmiq ues, compactes, d ' intensitat ct·eixent i git·s melòdics d 'accentuat Jit·isme, que creen a l'oïdot· un estat de ten sió eufòrica d'efectes gratificants. Només cal deixat·-se emportar per les onad es sonores d ' una melodia bàsica colpejad a per l'efervescència d ' un ritme canviant i dinàmic. Nyman, que va comen çar tocant la marimba en el grup d e Steve Reich , ba conser·vat la predilecció p el ritme, per ò des d ' un vessant molt men ys hermètic que la del !lt~u mestre. L ' impacte immediat dc les seves p eces ha fet que moltes s'u tiützin com a sintonies dc televisió, ddio, o com a suport d ' altres manifestacions artísti<rues . Qualsevol dia s'inventaran des pet·tadot·s digitals amb música de Michael Nyman. El segon aspecte que explica l'èxit d el londinenc Nyman és el seu p úhlie. Un p úhliC' lwt(•rog!'ni que es pot dividir , a gnt ns tr·ets, en clos sectors : el consumidor de pop-rock selectiu que , esgotat de la manca d ' idees imp(:runl en el món del pop, busf:a nom; f'S tí muls musicals (minimalisme, new age, ritmes ètnics . el<~.); i 1wr altra b anda. un sectot· d e p úblic que vol assaborit· el pasiÍ¡.; dc• la " música culta ", tasta nt el tall més digerible. La músic·a d e Ny man és terr a de ningú, un solar qm~, com squaters musica ls, han fet seu aquests dos gnrps dc p(rblie. Els uns busqu en la nota més c·ulta de la música popula t· , t'ls a llt'('S b usquen la n ota més popu lar elf' la música culta. Ambdós es van trob a t· el passat 13 de fehrc•· pe•· escoltar Michael Nyman al Pa lau . El concert tenia l'al· licif'nt dc la presència d e la cantant i actriu alemanya Uter Lcmpcr . Les seves apassionades interpretacions de temes de K ut·t Weill i la seva imatge a rnig camí d e diva d 'òpera , cabaretera sofisticada i nova G1·etta Garbo, l' h an portat a gaudir d ' un gran èxit al seu país, i a participar com a vocalis ta en l ' últim tt·eball i gira de Michael Nyman , anomenat Songbook. El concert es dividia en d ues parts. En la primera, Nyman i la seva banda de catorze músics van interpretar dues p eces de la band a sonora de Prospero 's Book, l' últim film de P eter Greenaway, i peces sobre textos de Mozat·t (cartes, etc. ), Sh akespeare (La Tempesta) i Rimbaud ("L'Ot·gie Pat·isieune") . En la segona part van interpretar sis p eces sobre textos del poeta sunealista i expressionista alemany Paul Celan , que es va stücidar l' any 1970 a Par.ís. Els temes instnunentals va n respondre als cànons típics d e Nyman: intensitat, ritme i p inzellades d 'emotivitat. Les peces cantades ja van ser una altu cosa. Ute Lemper va intet·pretar la partitura de Nyman, plena de ca nvis hr·uscos en el regjs tre de la veu , a mb gt·an precisió. Aqucs lc's p eces, d gides i d ' intensitat continguda , guanyaven en expressivitat i color gràcies als con stants contt·astos d e modulació, perb }Weeisament per Ja seva dificultat d ' interpretació, pet·dien tot el contingut passional , que és allò que millor domina Ute Lemper. P er tant, tot i que Lemper es va cenyir p erfectament als pat·àmetres fm·malistes d t' l'ob..a de Nyman , la seva veu va quedar una núca desaprofitada . Per altra pa t·t, la presència de la veu r esta a la música de Nyman una de les seves caracterís tiques ¡H·incipals: l'at·ticulació. La música de Nyman és un tot, un flux articulat cèl·lula a cèJ.lula. Amb la incorporació de la veu , a questa actua com un ins trwnent solis ta , ad quireix tot el protagorúsme i l ' articulació s'esmicola. A més, el text cantat, a causa de les seves constants oscil·lacions, va ser pt'àcticament incomprensible, fin s i tot per al públic que tenia com a llengua materna l'anglès o l'alemany (els idiomes en què va cantar Lemper ). Gt·an part dd públic buscava desesperadament un programa amb les traduccions, o si més n o un paperet amb una mínima informació sobre el concert. Però ni programa, ni paperets ni estampetes de colors. Res de res! P er cert, una altra de les pífies d e la nit va ser 1' amplificació d el so . No tan sols no calia -Nyman ja ho haur ia d e saber-, sinó que, a més, l 'equalització va ser realment dolenta i ens va privar de saber quin és el veritable color de veu de Lemper. El concert , per tant, va r esultar entretingut i interessant, però amb llacunes . Malgrat això, tothom va aplaudir moltíssim. I aques t fet mereix una petita reflexió. I PANORAMA e R T e A o d m•s dèt•acl<•s er e ll in no\ ador·t·s (t'I minimali~ IIU' Lu•ix a mitjan dels St'i'\anta ), p e rò t¡llt' a ra se'm pn' \ i:-.ihlt•s. fa miliar·s o t•onwr<'ials. Se nse adnnar·-nos. uquc ll ~H't' lot· dt• púhlit" que ha ul'ia <k St' r m Í'!-. i11no' ador· i t' '-igt"nt >~'t·s­ tà ('Oil\ t't'I i 11 t -~' ha l' Oil\ t'l'I i 1- t'li c·on sl' t'\ adot·. Tot allò <(li t' {•s modt•r·n-tuïst•qu ihl<' ho apluudt' ÍX , i t>ls st•u s uplaudimt' lltS ja dut·t·n m l-s dt• d<' ll unys. Se mbla qtH' uqw•s l públic· l am hf. I.'P<'Iami t•l "st'll u ri ", t•l sen Li<"mt pari i(·ulur , ull t~s ¡Hii i un ll·rnps on m·idur " hntvo ", o n dir: "genial " . Ltl t·rílic·u i ln r·e fl exiú, llavor·s, d NIupu n· i'<l'n. Mt·ntr·t• els ap latttlinH~ IIts 110 <·c•ssí' n , Midwt•l Nyma n i t•ls ~o<c u H m{ts i<·s no a<"ahcn d 'C' nlemlre t' t' S . " Pt•t·ò qui'- lwm ft'l'! ", st·mhlt•Hp<'llhar. I fan un his, i un alt n ·, ¡wrò ri ptt hli<- 110 <'11 t f• pt·ou. o voll'n <'~go tar· aquell ntOIIII'IIl. I aplaudt•ixt•n. Volen mí•s i pn•mic ll ) man nmh una ovat·i/, dt• gala. O potser· millor·, amh una OVéH'iÓ fi t• goJa. (l 'òpera-vídeo r ceollid u c•n l'I disc Tlw Kiss), i d 'a llr·t·s manifesta cions a r·tís tiqucs amit m Í's o menys preten sions de modt•r·n itat. É s un tòpic, sobn•tot , pt•r·què és previsible un uu to plagi s is temàtie , tot i la innovuei6 dc• la veu de Lemper. Malgrat això , c·l públic aplaudeix Nyman c·om s i la seva músiea fos la mÍ'!. IlO\ u i moderna. Aquest és un f<·t c·ur·iós que es r epeteix r n tolrs lrs manifestacion s artístiqurs que fa una Michae l Nyman és un eompositor brillant i efi c ient, però l.a srva mús i<·a , val a dir·-ll o, rome nça a ser un tòpic·. No solame nt prl'Cruè <>ns la trobem acompanyant molls trt>balls aliens: film s (d<• Cr·eenaway), dansa conte mporània (d e la London Contc•mpor·any Dance Tbeatcr· o dt>l g rup belga Plau K , entre d'altres). p erformances d'ar·tistcs plàs tirs ( Paul Richanls, Molly Da vics); vídeos Xè. CURS INTERNACIONAL Girona, juliol de 1992 D'INTERPRETACIÓ MUSICAL r>r1 lJ Centre Cultural La Mercè J>iano Lui:G de Moura Castro 20/7 a 1'1/8 (nivell global: mitjà i superior) Professor cof.laborador: Ma. Canne Poch Professors invitats: Aquiles Delle Vigne (•Master Class•: F. Liszt) Alfred Herzog (conferència sobre el piano en la música de cambra) Josep Ma. Colom (monogràfic: J. Brahms) 1 Violí Vartan Manoogian Manuel Guillén Violoncel Cant 20/7 a 1'1/ 8 Elías Arizcuren josep Bassal 20/7 a 1'1/ 8 22/7 a 1'1/8 GabricUa Ravazzi (soprano) Guitarra 27/7 a 1'1/8 josé Tomas Orgue Andreas Arand Arpa 27/7 a 1'1/8 13 al 18/7 Ma. Rosa C<llvo-Manzano Anàlisi musicuJ Cari Schachter 20/7 a 1'1/8 Composició Carles Guinovan 13 al l8/7 Pedagogia musical Mètod<:: ·Willems· Curs d'improvisació musical i insLrumentaJ Jacques Chapuis 27/7 a l' 1/8 Tècnica bàsica dc piano 03 al 18/7) David Wcsúall (Gr.ru el<::mental. Hi haurà una ·Master Class· del Prof. Luiz de Mou ra el 17 de juliol). Curset dc tècnica bàsica de piano p er a professors OS al18/7, matí) Luiz dc Mourn (Curset específic dirigit a professors de piano interessats en l'establiment de bases de la pedagogia per a principiants. Tècnica bàsica de violí Vartan M:1noogian 03 al 18/7) Professor cof.laborador. Agustí Coma (13 al 18/7) Tècnica bàsica de violoncel Elías Ari zcuren Prq{essor col-laboraclor. Lenian Benjamins Premis Musicals Ciutat de Girona • Premi ·Xavier Montsalvatge• d'Interpretació Pianística dc Música del segle XX • Premi ·Francesc Civil· de composició music:ll Informació general Centre Cultural la Mercè; Pujada de la Mercè, 12-17004 GIRONA. Tel. (972) 41 94 22, de 9 a 14 h. i de 17 a 19 h. e PANORAMA R T e A OCB, un horitzó poc clar per FRANCESC TAVERNA-BE CM haver voplen ament c·n tot eJ mes cic• fe bre•· el dcsenvolupunwnl de la temporada c·orH·c•r·tístic:u do l' on prcs tn1 d e la nost ra eiutal i srnsc' hu vt~t· rcalit:.r.ut 1111 c·xumc•n ne11rat d e la s ituaC'iél. t's JH' r<'l'Jl que e· I cl im a que envolta <·J eonjunl s imfònic no d eixa d c· sc•t· <·un n iet iu . Vcl'itablement ser·ia ck s itjablc• q ue tot es rethús a u na f'a h;a ala rma i q ue· l'Ot·cruestra C iut at dt• Bur·rt'lon a, ja assolit 1111 nivell s imfòn ic· dc considenablt· t·ntüa t, continués endavant c·n la tntjrc·tckia asct>ndent que ha mantingut en a quests .d a t-ret·s unys. Cal p•·c·gllnt<ll·-se si els consta nt s ca n vis c•n d s primer s fa ristols o bf- c•l pas dc dir·cctors i solistc•s sense c:np pnt·sonalitat no signiCirantn a la ll arga la pèrdua de la possible personalitat de I' Orqli<'Sira , així com també l' adotzt•na mcnt dc la qualitat inle t'JH'<'lati va . Cal que els responsables dc: l'aC'tivitat dc l'Or·questa·a t. i refle xionin i est ableixin les nu.•sut·cs oportunes pee conferir la qualitat autèntica i no s'acon te ntin amb solm·ions provisionals dc ca r àct<• r t'fectis ta. La mú·ic·a i d fet d' cs<·oltar-la en Ull eont·t•rt , no pot set· mai u n pur passatl'mps pe r divet· tir -se o excusa per fer vida de societat; és quck o m m ~s importa n t i que influt>i x t' n la nost a·a forma ció i pt·ojc•c·c· ió e· om a membres d'una entitat I'Ívica i cultural. Cal r ecord ar aquests as pectes, ja que en massa oeasious els concerts d e l' Orq ues tra C iuta t de Barcelona , rom altnamcnt s ur.cceix en la mujoa·i a deiA altr:es cicles musica ls, són o semblen ser actes p u• ·a m t~ n l lítdics: s'escolta sense atenció, cl 'a ltt·a maner a no s'ap la udil'i rn vers ions que són solam<-nt focs d ' a t·tifici o que s'ofe- M algral 11 0 gu l St'guir Horaclo Gutlérrez r eixen sen se c ap exigèneia u l ' h ora d ' aprofundir el text. Amb tot, al final Fova<:ió sotnl'li'C és entu sias ta, especialment si l'obra o Ja interpt·eta c·ió acaba amb unforte estrident. Ca l n o df' ixur se enganya r· p<'t' a ques ts è-xits que el nos tre públic sembla atot·gar· de manen1 indiscriminada i generosa. E n verita t. no empre els concerts són excel·lcnts i, fin s i tot en una mateixa 'etilada , la interpt·etació memorable p ol conviure amh la quc soJamrn t ~s eutina. Uns exemples sobt·<• aques ts alts i baixos que es pr odu<-ixcn en l' actual temporada poden ser : t'I concert absolutament oblida blc ofert pel dit·cctor Yoav Ta lm i i Ja pianis ta lmogen Coopcr. L ' ohC'r·tura de Fidelio d e B(•cthovcm i la Segona simfonia. d e Bt·ahms van ser exposades amb eAcassu for·ça comunica tiva, j el Segon COII ce rt p er et piano de Brahrns l'S con vct·tí en pur pretext vet· al lluïmcm de cer ta habilitat virtuosís tie<L Més gratifieant , en ('an vi, va ser l'actuació de la pianis ta Carme Vil à , encar a que l a seva lectura del Concert núm. 27 tle Mozart resultés una mica monòtona dc>gu t a uns tempi massa le nts, j a crue d ' algtma manera ]a traducció manifes tà vocació per a la pul ca·itud en el ÍTaseig i cu ea p er mantenie la t·egularitat en la pulsació. E n aquest con cer t, actuava com a director el titulat·. García NavalTO, músic que, com tots, tindt·à les seves virtuts i els seu s defectes . Dels dos vessants en vam tenir un bona prova. Així, en l' obt·a mozat·tiana , malgr·at el seu elogiable cr·iteri per clal'ifical' l 'ob t·a i aplicar una tònica acompanyant cotTecta , no va semhlar prou motiva t pel tex t; en can vi, en la interpreta ció d el Trico rni d e Falla - versió integealclemostrà admir able talent per detalJ ar, equilibrar i co.Lú'erir Uuïmenl a la partitura. Aques ta a lt ern a nça , enta·e esta t· inspirat i actuar p et· pur ofi ci, tornà a aparèixet· en el datTer concert cle f e br·er. Aquí va s ucceir , però , jus tam<-nt a Ja inver sa : Gaa·cía NavatTO ex- e c·cl·lí 1'0111 a ;wornpanyan t d ' H o•·ario Gu ti ~ tTt'z en ~· I Co11cert 111ím. 1 dt· Txaikovski i e n <~anYi solament c's rnos tt·à •·esp N·tuós i d etalli!.l a en la Ïsen o de Beethoven . P <'t' a ca bat· a c¡ u est <·omt'ntat·i. csc·rit en lt'<' cluhtes i Jn·rguntcs sobn' la s ituació d e l'agrupació simfò nira l)êlt'l't'lo nina, c·a l n·ff'rir-HC a l ' a<'luació scn saeional d el pianis ta ll ontc·io G ntiét-r ez . Ell c>ns va fc••· o blidat· t¡ualsevol poss ibl e •·c trC't Rolu·e la in ~ i s tè n ­ cia en e l Crnu·ert lllÍm. 1 per a piano d ~ T x aiko vski e n cle trime ntd ' a ltn•s obn·s d c major en tita t estè tic·a. Ell , lloracio G u ti (•n ez , e ns va fc·•· c•v icknt que la mús ica d <' T xai kovs ki , al m arge cie prob a bh·s a t'I ilïc·is vi•·tuosísLirs i eXJH'essions sC'ntimt'ntaloides, es t<l dc•l tot e n l a línia renovad ont de l' at·t veritable. Fins un cert punt. en poques avinenteses s' ha <'S<'olta La qtH•sta popula t· pà{;ina conret·tant amb tanta fot·ça i, fa cilitat JH'I' s uperat· la potència d<'ls tutti orq u estl·a ls, a ixí com també amb la <'l at·cd at i l'Pva n escè n ('ia sonot·es, C'Om ens ho va fe •· cseoltaJ' ll o t·ac io Gu- Simfonisme • * • I mUSICa cambrística a Palau 100 La Sise nn sin!{onia cic Sh ostakòvitx i l'oratori l vii el T errible de Pmkofiev va n <'on slituir el JH'Ograma del eon c·nt que van ofc•rir I'Orqtws tt·a i els Con, del Teatt·e Boh,h oi df' :vlost·ou. Fins a cet·t ptml, Ja m{ts i<·a d 'ambdós com posito rs - malgt·at la t·clativa novl'tal elf' l'audir ió cie la par·titura de Pt·okofiev- n o s uposava cap inc·ògni ta pet· a ls melòman s a l' hm·a dc• seguir i va lo nu· la músiea, fin s i to l diria que les dues olwcs podien aj udar a d ete rmin ar el ni vell a •·t ís tin dc• ls c:onjunts del T ea tt·c 13ols hoi. Tanmate ix, pe r ò, la sa la d e l Pa lau no acab à d 'emplen a r -S('. Al nuu·gc d ' a questa cit·c· ltms Lànc ia que p osa dc manifes t t'I c·onst't·vudot·ismc en el q ual es mC> u la nos tt·a afecció musical , les dn('S cTeadons ofe- PANORAMA R T e A rie n l'interès tl'esC'oltar Iu nw n a de mítsica que imposa\ t'll ,.¡., estaments oficia l!, e n t'ls tc·mps eh• S talin. E n definiLi\ a, a leslwn·-. es so]·licitava d els romp o;.itnt·., gran pintu res sim fòn iq tt f'~ a mb imponents <1<-splegamenls u•· <ruestt·als i amb la i nd u s ió d ·t'HI cadores melocl it•s d 'aunt pnp11 la t·. Si a qu<'st '"art pt·t· ui pohlt· .. no va rcpt·esentar c·ap nwna dt· problema p el'(¡llè Pt·nkoÏit•v man tingués la seva línia I'Htè-tint , c·n can vi , a Sh osta k òv itx HÍ que· li s i ~­ nificà la caigu d u t' n fm·malis nH's estèrils . Precisam e nt vn 1w1· Hmh la in.c¡ uenrt si mfo 11 i (I q 11 (' hostakòvitx t'S va f'f~t· pt•rdollat' per les au toritats govt'rnam<·ntals lc•;; seves audàcies . Segurunwnt a cau sa dc la seva fonua inus ual , tres m ovi men ts dis p osa t!. f' ll nr dre c r eixt'n t q uan I a nt p idf'sa dels tem pi, la Sisena simfoni(l pohrué i pol soprendt·e els au clitm·is. Amb Lot, en e ls aspec·tf's h ut·mònic i contt·apuntís tie.línia líric·a i orques tral , I' o bra srgnc i" lc•s dir ectrius estè tiqu<'S de la mús i<'a soviètica o fic· ia i: g us t¡wt· lt•s ma;.ses sonor es orq twstntls de gra 11 efecte, con tr·as t e nt•·c deli<'a d esa i gr an d en sitat d e la in Hlt'IIIHtm tució, aten ció cons tant vc't's la c·lar cclat formal , r. t.c. Quant a Prokoficv, tot i J' t'Vt'1ar w1es mateixt•s c:ara <:l t•I'Ísl iques sernll la q tw les di rc·ct ri us d c· I " r e alism e social " n o va n c·on sLituir problema g t'(' U pc·r·q 11i'- t•l sc·11 discurs apan•nt{•s una ins piral'i«'• més lliure i cspont<1ni a . A lnw n ys. la d cscr·ip ció simfòn iea que' re ulitzà d e la històriu i t'ls fc·t s s uc·ce'its en el r egnat d 'Ivà el Tcn ·i trobar· la b le, hi p o dem con vicció . o hé la fe sineC't·a e11 f' I-. postulats recomanats pel go\(•t·u de Stalin. A r·a b é, potser· aqurs La m en a d 'elegàneia qu e pnss•·•·ix la música d e Pt·okofiev ga in•lu'• sem pre d eixa on cc•rt n~gu s t clt • ft·edor, particularitat <¡li t' no 1'>manifesta en el eas dr Sh ostakc'tv itx, ja que e n aq uest tr·o h are m nombrosos p assa Lges d ' c ~JJ Hw iú veritable i sinre r a. Eu tot c·us . l ' audició d e I uà. el TPrribh~ n·sultà .inte t·essant , ja que la p ~ll ·titll ­ ra , extt·eta d e la música q u e• n ·aHtzàProkofiev p e r a Ja pf'l·lír ul a del ma teix títol d 'Eis<•n strin, tí• moltes d t" les virluls que vau con - e escola de ped'!gogia mus1car MÈTODE IRENEU SEGARRA s CURSOS PERA LA, FORMACIO DE PROFESSORS ESPECIALISTES , DE MUSICA .., -..,• !!!.. "" -~ ~:.Q • 90 :! • • • • Educació Infantil Educació Primària Educació Secundària Escoles de Música i Conservatoris Cursos adaptats a la nova Llei de la Reforma Educativa (LOGSE) Informació: el Portal Nou, 13 08221 Terrassa. Telèfon (93) 783 79 72, de 9 a 13 hores ...rai"a ~- -~ é!.. PANORAMA e R e T A ¡.¡agr·u r· <'I <·ompositcu·: dc Cambra del Palau de la Música Catala na, diri::;ida p e r Borís Belkin i amb l a col ·laboració t•special d els violinistes concertinos del conjunt - Victòria Fem à nclez i Víctor Parra. Vcritablc m<'nt, l'Orquestra continua en la seva trajectò ria p ositiva, sigui pcrfet~­ eionant la seva conjunció, c:om en l'empast a ment de la sonoritat. Més violinista que clirector·, Bods Bclkin va posar dc manifest la seva consirlcrab]e e ntitat virtuosístic:a en e ls Concerts núm. 4 i núm. 5 d e Mozart; amh tot, Ja lcelur·a va palesar· certa manca d 'em otivitat . En canv i, en les intcr·pr·c tacions dels Concerts en re menor i la menor de Bac h i Vivaldi r·espectivament i ambdós per· a d os violins, es va res pirar una atmosfera més càlida, ja que tant Victòria Femàndez en d de Ba<'h i Vícto r Parra en el d e Vivaldi , van mostrar· -a m és d 'ofici- estimables nivells d'emoció i entusiasme en les seves r è pliques a d omini dels recursos vcwals i onruestr als, <·mu·isiÍ• t•n t•ls d<•srn volupume nts formals, vita lismt• cliseur·siu i espt•<·tut·ulai'Ïial. Tant dc• Prok ofi<' v eom de S hos takc\vi t x c•s van oferir a l Pala 11 tlu <•s hunf's vers io ns; po tser J' í111ic·u ohjec·c·i6 st•r·ia CJIH! r i rec;itu l clt•l t<:xt cic I vii el Terrible es fes e n rus i no C!S pr·oeur·és, malg rat la indusió t~ n d s pr·ogr amcs gt•rwt·uls de Iu tr·aduc:cié. , de fe r lw tm c~a tulll. AmL tol , FOrquestt·u cl<•l Tea In! Bols hoi va mostr·u r· un ni vell instnrmc n tal -esrweialmt•nt Ja (:OI'(JH- d e pr·imer onln•, i no digue m el coa· , e l qu ul , d t:s d e lm; nos tres p<!rspcctiv<~ !.!, ~s IOIHimc nt i absolutanwnt t•nvejaLie , ja Migui en qualitat i hd lt•sa dt• les veus, en a fin m·ió i <'XJH'Cssivita l. I gualme nt, c·ls solistes voca ls i el dit·e•·tor· Alcxan<lc r Lazarev van assolir· una a(·tuació brillant. Un altre eonc•rr·t força atractiu el va pr·otagonitzar l' Orques tra Belkin. ~ezanderLazarey T E • • • A T R E MONUMENTAL PRIMAVERA Dijous, 30 d'abril dc 1992, 21 h. I Musici Antonio Vivaldi: Les quatre estacions 11 11 MUSICAL Dissabte , 9 de maig dc 1992, 21 h. li Dijous, 14demaigde 1992,21 h. \ Amics de l'Opera de Sabadell Orquestra Filharmònica Giuseppe Verdi: Ludwig von Beethoven: de Gdansk Nahucco Novena Simfonia Amb]. Pons Orquestra de 70 mÚSiq, cor de 60 cantaires i Venda anticipada de localitats i r eserves: Patronat Municipal de Cultura dc Mataró. el Sant Josep, 9 - Tel. 790 40 45 /"'1'\ nM r PM Patronat e Municipa~ MATARO de Cultura 4 solistes PANORAMA No oblide m Buck Clayto n per RICARD GI LI S i el passat mes <h· setembre la notícia d <• la morl de Miles Davis va ocupar amplis esp ais als <·ornunidiat·is i a ltres mitjans f'ació, la desaparició , el mes d e desembn·, del també trompeta Bm·k Clayton només ha pt·oduït algunes breus notes de pr·e rusa qut', evidentment, no h an tingut c•ap r·cssò. En s sembla una gn · u injus tícia i, en Ja mesu r a <'11 què pugm~ m , vol~lríem eont.r·ibuir· a rt'JHt t·ar-la. Es una injus tícia, a mrs, significativa, pe r·què e n s mostra d'una man era ben clara l'escala de val ors ' · oficial" que s · aplica des de fa més dt> trC'nta anys sobre els diversos mCtsics i tendències que integren la músi<'a ncgro-americana o que git·en al seu voltant. Per una banda , els considc•·ats c:om a músics sel'iosos, e uJtes, innovadors, entre els quals s'inclou Miles Davis . (En un a rticle recent intentàvem p erfila r la figura d 'aques t "geni ".) Per una altt·a, els representants, més o menys inter essants, d'un llenguatge musical tradicional , és a dir, " passat de moda" i clarament superat pels progressos introduïts pels músics dits ' 4 moderns" . A aquesta b and a caldria s ituar, naturalment, Buck ne C la yton. Pet· a qualsevol persona una mica sensibilitzada amb la música de jazz, aquests criteris rcpt·esenten una monstruositat. La majoria dels crítics, en runvi, o bé per ignorància, o bé per nutla fe, continuen aplicant-los impertorbablement, i fome nten així entre el gt·an públic la desoi'Ït' nlació i In ignorància en vers aquesta música, fet que, d 'altt·a banda, toth om r econeix i del qual Lothom es dol. Per a aq n e&t eslamt'n l , forma t pel crítics i lris tul'iadot·s "'oficials", Buck Clay ton ha cslal poca cosa m ~s qut· un dl'ls trompetes solistes, en Iu línia d c Louis Armstrong, que· intl:'gntvt•n l' OJ·queslra de Count Busil:' tlm·unt el període 1936-1943. Limitar-sl' n uqm'sla síntrsi és mininützar la figura d'un dels trompetes i aJTanjado t·s més impoetants que ha tingut t'i j azz. La can-er a musical d .. Buc·k Clayton s'estén des dt· r.o mençamt• nts d els anys trenta fin s a poqul:'s setm an es abans dc la seva mort, a l'edat d e vuitanta anys. J lan estat cinquanta anys dc dt•d icació absoluta a una mús ic· a que e ll estimà i a Ja qual donà scmpr·c la seva emp remta pcr·sonal. Nascut a Par·son s, Kansas, el L2 de novembt·t· dc 1911, abans d e complir els vint an ys era ja músic professiom1 l. T ocà d urant l 'any 1932 en l 'onrucslra d 'Earl Dancer s i, a co11Linuueió, forma un grup amb el qual, entre el 1934 i 1936, actuaria a la Xina, bàsicament a Xangai , on l' havia cl'idat el pia nis ta Tcddy Weath erforcl. De r<'lor·n als Estats Units, ell936, cntr·a a l 'orquestra de Cou nt Basie i corn amembre d'atJUcsta for·m ació comença a ésser con egut p(•r· Ics seves qualitats eom a solista i, també, p er alguns dels seus arranjaments que l'orquestra inte rpre tava . Intervé, també, rom a acomp anyant, en les pl'imeres sèries d e discos q ue <>n rf'gist rà la cantant Billie Holiday. U n cop finalitza el seu sel'Vei núlitar (1943- 1946), havent deixat ja l 'orques tra d c Count Basic, s'inicia, al nostt·e entendre , l'etapa més impo1·ta nt de la carrera de Buck Clayton , pt·ecisam ent de la que nw n ys es p arla . Després d'ac tuar un any amb el Jazz At T h e Philharmonic. Buck Clayton, a part d ' algun curt pe- ríodc• t•n qut' tn·hulla Jl <' t' a uit t't's mÍts ics l'Ulli .Jimmy Hus ltin{!. ( 1950) i Mr.,z Mczz1·ow ( 195:{), a<"luaru Sl' lllpt·e ui l'apd a Vlllll dds Sl'lls 1u·opis conjunt s, int l\gnll s HOV illt p(•rjnZZ/1/(W tl1• c·a tl'gm·ia ( Bucld y Ta te , Ea l'I Wn tTen , Dit'ky W!· ll ~, Jo .l o nes, N~H Pit•r c·c· . l'lc·.). Pnral·ll'lamcnt , orga ui tza i diri l:(l' i~ nombr·osi'S M'!>s ions d 'e tii'P~i~-o lr'<t lllt'llt J>C I' a l t•~:t ('IIIH'S Columhia i Va ngua)'(l. st'ssioiiH en lt•s qua ls m;sniC'ix sovint r i c·li ma dt· lc·s a ut è-nticfttt'S jam.-ílt'8sroll..s. Dt~:; prc'·s d ' una primont git·u el 1949, tm·nari a a çu, ¡wr Fr•w Elll·opa l'll llo mbt·ost>s o1•asion!l ui llarg del,; anys cinquanta i ~wi­ xan ta. E n una d ' aquf's les OC'H sions. 1•l 196 1, vi n g u é a Ba,·c·c·lonu, i ac tuà a l Wiudsor ui cap clu vant tld seu conju nt , en un con cer·t oq~u nitzal p el Hot Club d c Bart~ c· l ona. A pa¡·tir d e 1970 la seva acti vitat eom a tt·ompeta es veu n·duïrta per una malaltia als llavis. Ot•s d e fr ia uns deu anys havia a bund onat complt• tame nt la prà<"Lic-a d 'aqut•s l ins t1·urnent, de manc r·a que. a pa elir· d 'aquest m omc•nl, la SC'Va lH·tivitat se cen trà en la composic:ió , en l'a rTanjanw nl i en ]a din•eció d ' un a gran orquc·stra, de qualitat molt t·emarcahl<' , l a q ua l vu n :rn tenir el goig cl't\seoh HI' l'('sliu passat en e l man~ del Fc>stival de Jazz de la Costa Brava. Al lla r·g d ' aques ta d ila tada can ·cr a, la p ersonalitat d e Buck Clayton es p ot an alitzar en els seus clos vessants pr·incipals: c·l prim e t' , <~o m a t rompeta soli sta; el segon , com a compos id 'o,·Lor-oJTunjador-clli·ector questra. Com u trompeta , si bé Buck Claylon t'S pot situar dins de l't>scola de Louis Armstron g, no és menys CC'rt que h a estat un dels tt·ompetcs d'una personalitat i -!3 ... • ~: 90 PANORAMA Buck Clayton, nascut el 12 de novembre a Parsons, Kansas, fou músic professional abans dels vint anys. Clayton ha esdevingut un dels trompetes d'una personalitat més acusada que ha donat el jazz mr~ 8('tl sada que ha donat el jazz. Només pel seu so dolç, càlid, p erfectame-nt controlat, és un músic totalmrnt inconfusible . El seu vibrato, dc gr an sensibilitat, les seves inOexions, la maner·a àgil d 'articu lat· les frases. lluny de qualsevol l'igidcsa mecànica, donen al SNI fr·aseig una emoció i un liri m e ¡·a rament igualats. n· altra banda , la sc-va imaginació és d'una gr·an riquesa. Els seus solos impr·ovisats tenen sempre un lo fresc, impt·cvist, però es desenvolupen amb una lògica i una natur·alital encantadores . Només per Jcs seves gt·ans quaHtats com a u·ompcta })Odríem situar Bucl< Clayton entre els grans de la històl'ia del jazz. Pet·ò ai..xò no és tol. De manera p aral·lcla a la seva activitat com a solista, i dc mancr·a exclusi va en els datTcrs anys, ha desenvolupa t una molt important tasca c·om a rmnpositor·. arranjador i director d'or·questra. D<•spr·és tl<' 1950, quan la maj oria dt• lc•s big bands que sot·gii'Cil a i'(•poea Swing ha vien desaparegut. els peti ts conjunts qu<' dil'igí Buek Cl ayton foren algunes ct<' l<'s formacion s que tingueren una personalitat més acusada i un mfs alt nivell de qual ita t. Era molt típic en aquesta È-poca, i actualment també, reunia· un b'Tapat de bons solistes i fer-los tor·ar plega ts sense cap idea de conju n t, sem.e uns núnims arranjaments i sens<' ningú que els dit·igís. Els n·sultats er en sovint i tTcgula r·s i dN:<'b(•dors . En can vi, l' ls conjunts díl'igits per Buek Clayton tingucJ'I!Il sempre un a gr an homogeneïtat i UJla personalitat lw n definida. En l'elecció d els músics, en la confecció d els auanjam<·nts i en tot allò <[Uf' un d ir·e<·to r· pol fer p er· donat· qualitat a <·ada iutt·r·pretació (elecció del tempo. solistes adien ts, etr .). Buek Clayton es revelà com un líder ple de talent. Les seves composicions i els seus a nanjaments tenen la mateixa ft·escor i inspiració dels seus solos impt·ovisats . La big band que dü·igí a par·tir de 1985 . integrada bàsicament pet· músics joves. molts el" ells blancs . ha estat una de les millot·s d. aquests datTer·s anys. Et·a emocionant veure com Buck Clayton. a l'edat de vuitanta anys, amb un estat físic absolutament p r·eca r·i , es t·evifava en situar-se al capdavant de Ja S('Va orquestra i com encomanava als seus músics aquell entusiasme i aquell amot· per la seva música, t>l jazz, que mantingué sempre al llarg de la seva carrera. El jazz 1i deu molt , a Bu ck Cla yton. Esperem que, amb t' ls anys, St' li r econegui el lloc que de dret li correspon en la història d'aquesta música. TEM A a història de la música cata- ' a nodrir també la músiea i, dones, ellied , lana és tan complexa i difícil per les se\ es earaetcrí 'tiqucs espceífiques. rom la de 1'esdevenir general Per una part . el fort compon<'nt lit<'rari del país; d ' un país cruïlla que entra eu joe en d g~nere. juntament d'influències culturals i que alhora ha vis- amb tot allò qut> suposa de vindicatiu dc cut períodes de postració dilatats i anorre- l'element esseneial des dc la perspectiva d<• adors d'iniciatives i sobr·etot de continuï- la rccupcrarió narional que és 1'idioma. taLs impt·escindibles. Per una altra part, la relativame nt senzilla En aquest context de moments cimers conformació morfològica del gènere, i esclatants i de buits extensos , l' aportació finalment , però no definitivamen1, tamhé de Catalunya a la Ja dimensió popular gran història um- pròpia dcllied. versal de 1' art d'Orfeu és feta de parcel·les en alguns casos no sol ament significatives, sinó també profunda- ment substa nts. També, a vegades, originals i individualitzades, i, en d'altres, submí s- ses a grans corrents o moviments universals als quals en Ellied, una • Important parcel.la de la música catalana Podt·íem encara de la llarga i rica tradició de la can~ó po puJar. la disposició estol d ' un d'intèrprets de gran categoria i idoneïtat i del substrat d ' un esclat po- ètic sorgit en el període crue ocupa, d'una ens ri- quesa privilegiada. I com a colofó, la sen sibilitat tot cas hom ha inse- parlar d'un rit la força d'uns trets caracterològics pro- ~plec pis i originals. el gf-nere amb una gran fidelitat als seus Ellied català constitueix una parcel·la de compositors que han sabut servir trets més essencials. especialment sa tisfactòria en el conjunt de Per tot plegat el lied pot ser considerat la presència musical catalana universal. com una manifestació musical amh un pro- Malgrat que el gran moviment romàntic va tagonisme molt acusat en el conjunt dc l'a- passa r una mica al marge del país, coinci- portació musical catalana. Hom pot lluir dint en bona part amb els moments de mà- amb plena satisfacció un vast conjunt d 'o- xima postració política, la recuperació ini- bra d'un rigor i una qualitat globahnent ciada amb la R enaixença a mitjan del segle molt elevats que atorguen a l'aportació cata- passat va posar unes bases de les quals es lana allied un protagonisme reconfortant. TEM A Elfiecl català en la Renaixenca i el ModernisiÍie per JAUME CARBONELL I GUBERNA T ot i que a aquestes alçades en cara no disposem de massa estudis complets i rigorosos que ens aproximin a les diverses pràctiques musicals que s'esdevingu er en a Catalunya en el segle XIX, sí que sabem la passió del púhlic hurccloní:, com el d'altres ciutats europees del momt' lll, per 1' a rl del cant, això sí, en versió operísticu. També coneixem l'abast que tingué el piano en el camp de la música i la pràctica social en l'àmbit íntim dt' Ja llar. al si de les famílies burgeses o mínimament benestants, amb tota l'estructura dt>l consum musical que això genera, des de les mateixes fàbriques d e pianos (1}, les acadèmies de música (2), fins a les editores de música impresa, amb l'activitat compositiva que això suposava (3) . Tot i l'expansió del gust pel piano i el cant a què ens referim, no sembla crue això s'hagués reflectit directament en un afavoriment de la introducció i eostedor· desenvolupament delZied a casa nostra. Es per això que haurem d e fer una reflexió teòrica bàsica. Si per lied entenem la traducció literal alemanya (cançó}, sí que, d 'una forma o altra, baudem d 'agrupat· sota aquest nom tot ~llò qne fos cantat amb un acompanyament determinat, o fins i tot algunes pctit,es formes purament instrumentals, sense lletra. Es evident que aquesta ambigüitat del terme no és gens operativa i per això ens hem de cenyir a certes limitacions formals. Segons aquestes premisses i sense entrar a considerar llur discutibilitat, hem de dir que, en rigor a partir del material de què en aquest moment disposem, malgr at Ja bona disponibilitat dels barcelonins de mitjan segle XIX per al cant i el piano en la pràctica musical casolana, ellied no hi tenia massa ca~uda (4). Es a partir dels anys vuitanta qu e comencem a notar una progressiva entr-ada delli.ed alemany a les llars burgeses catalanes a través dels àlbums musicals distribuïts per diverses publicacions especialitzades, en forma de fascicJes col·leccionables (5). Caldria reflexionar també sobre un altre aspecte teòric, i fins ideològic, que ens permetria situar 1' or·igen del lied català en època molt més reculada. Fins a aquest moment, la historiografia tradicional ha situat l'inici delliederisme català el 1887, amb l'edició de les Sis melodies per a cant i piano de . Francesc Alió, tot confirmant així la idea expressada anteriorment sobl'e la introducció del lied alemany en Ja pràctica musical quotidiana, més que no pas als programes de concerts públics. P f'rÒ qur hem d<> dir de les SeguidiUas cle Ferran Sors, dotze peces per a veu i guitarra inspirades en temes andalusos? (6). Què h em de dir (i aquest cas s<>da més definitori que no pas l'anterior) dels més de ren t li~der que Felip Pedrell creà entr·e 1857 i L906? (7). L'extensa producció de lieder de Felip Pedr·ell iuclou textos en català, castellà (els mós abundosos, potser}, ita]jà i francès, essen t molts dels textos italians, francesos i caste1Jans (no pas lots) lradLlrrions d e poemes alemanys . Entre els lieder pedt·ellians amb text català, el pt·imet· que tt·obem data dell867: Resposta a la carta de Teresa, núm. cat. 106 (8}, amb text de J. Verger; i hauran de passar vit-i-set anys fins que el 1880 no compongui ]estís als pescadors, amb text de Verclagu<'r, lamt>nt per a tenor, quartet de corna, piano i hannòni um ad libitum, núm. cat. 181; i els cinc lieder per a cant i piano núm. cat. 183 amb textos de Francesc Matheu, Víctor Balaguet·, i Armengol i Careta i Vidal, així com també la coHecció de dotze lieder La Primavera, núm. cat. 191, amb textos dc F. Mathcu. Pedrell va continuar fent lieder amb textos catalans, al costat de la sèrie Aires de la tierra del cantaor Silverio, núm. cat. 215, o bé les dotze peces que formen la col·lecció "consolations" amb text de T. Gautier, núm. cat. 162. No deixa de ser inquietant que, el qui és considerat com un dels patria.rques de la música catalana modern a, especialment pel que fa a 1'òpera, no mereixi ni un simple t·ecord en parlar dellied. Ja sabem l'ambigüitat del posicionament nacional/nacionalista de què autodefensivament fou artífex Pedrell en la seva obra creativa i musicològica; però aquest fet no li ha valgut cap arraconament en el camp de l'òpera, per exemple, ans al contrari, men tt·e que, pel que fa al capítol del Zied, sembla que l'hem de tractar com si fos un precedent del que s'esdevingué a partir de la publicació de les Sis melodies catalanes d'Alió. Una de les explicacions d'aquest fet exposat, la podem trobar en el camp sociològic: en la difusió musical del moment. Pel que coneixem, de moment, 1'obra liederística de Pedrell no va transcendir exc:cssivament al públic, entre altres coses perquè, com hem dit, el liedcomença a ser túnidament habitual a les programacions concertístiques els dancrs d eu anys del segle XIX, i pron a remolc d'altt·es fenomenologies musicals esdevingudes en el camp dc l'òpera, el cant coral i, per què no? la recer ca musicològica. Com hem apunt at, doncs, a mesura que va caient el segle s'accentua l'activitat en relació amb ellied i comencem a trobar aplecs de cançons que resulten premiats en diversos concursos, com el convocat per l'Associació Musical de Barcelona el1899, en el TEM A qual ja hi ha un premi al millor quartet de corda, que en aquesta edició restà desert, i un premi a la millot· col·lccció dc cançons f"ataJanes, que fou concedit a Joan Lamote de Grignon, a més d'un accèssit a S. Bartolí i Soler (9). És també en aquesta època (des del 1898 si més no) que Joan Gay, amh la seva esposa Maria Pichot, organitza els primers eoncf"rts amb r epertori pr-incipalment dc liecler. L'evolució dels concerts Gay-Pichot és la mateixa que ·observem en ellied català. Per· exemple, el 5 dc maig de 1899 el matrimoni Gay, dins la sèric dc concer·ts que organitzen a l'Ateneu Barcelonès, Joan Cay interpretà diverses composicions dc Schubert per a piano, i acompanyà la seva esposa cantantlieder del mateix autor (lO). Postcriot·ment trobem aquests concerts traslladats al Sa ló Parés; el6 de novembre de 1899, la primera pat·t del concert la fot·men obres de Schumann i la segoo a <·omposicions per a piano de J. Gay, cançon s populars catalanes reciclades i convertides en lieder (aquí veiem el mestratge clar d'Alió i la seva escola) i cançons originals de Gay i Morera {ll). L'èxit de les esmentades sessions consolidà t'I gust pet· la can~·ó com a forma musical, que d'altra banda s'aj ustava perfectament a les constants estètiques modernistf's, a més que suposava un canvi f'n la condició social d'aquesta forma musical que ja no era producte de consum casolà, solament, sinó que podia ésset· contemplat com a espectacle d 'interès públic. Per no parla1· de l'èxit del matrimoni Gay com a parella musical. En el comentari del concert que realitzaren al Saló Parés el17 d e març de 1900, el cronista afegeix, 1·eferint-se a Joan Gay i Maria Pichot: "quienes realizaron recientemente una cxcnrsión artística a la capital deBaleares con el principal oLjeto de dar a conocer música predominantemente melódica, incJuyendo en ella la característica de nuestro p1·incipado" {12). Però allò més important és que aquest reconeixement i canvi de mentalitat o de pràctica del públic propicià la proliferació d'altres cicles de concerts per part d'altres empreses i sempre amb la inclusió de composicions catalanes, i com a conseqüència s 'incentivà la composició. En efecte, l'Associació Musical, en els seus concerts a la Sala Estela incloïa en el programa df"l dia l de maig de 1900 un recital de cançons catalanes de Lamote de Grignon, cantades per "la joven soprano Srta. Cañizares ventajosamentc conocida del público ( ... )"acompanyant-la al piano el mateix compositor {13). Als concerts al Uccu també s 'incloïen liecl-er, de la mateixa manera que d'altres associacions, com la Musical dc Barcf"lona a la Sala Estela, programaven vetllades amb li.ecl- aJ programa, com ara el Círculo Artístico o la Societat Filharmònica, que comptà freqüentment amh la coHaboració de Maria Pichot de Gay. T hi h em d'afegir, a això, l'èxit que tingueren els concerts que realitzaren al Principal, el Novetats i el Saló Parés, el pianista i la cantant Engel i Jane Bathori, vinguts de París amb repertori variat de lieder de Schubert, Schumann, Franch i Saint-Saens entre d ' altres (14). l\o hem d ' ohlidm·. pt•rò.qne. malgt:al tot ahò. ¡~~:1\~~, malgt·at qtu• t"<'' istel' t's¡wcialitzadt>s. com "La l\lúsit•a llustntda Hispano- \mrrieana", pnwe1lissin a infot·nHu· d 'a que~ta ttt·t hi tat i fins publiquessin t n•halls pet· entn•gtH'!o\ rom t•l titulat "La mt'tsic·a tlt• canto íntima o de ~alón" ( 15). d t'entre d'atenc·ió princip<tl t•ml'òpt>t·a,em·ura en plena eufòria wagneriana. Tal eum ja hem dit. tota aquesta activitat conet•t·tísticu tenia un reflt•'\. Pn I 'nspeete creatiu i, si la pdmera RC' ·ns t'St~apa en gran pat·t pt'r la manca de documt• nhu~ ió C\.Ístt·nt en aquest mom<'nl, el st•gon , t•l vessant compositiu , no gaudt•ix tl'una situn6ó millOt·, ans al eontrar·i. u <'a usa de la dispt>rsió i no localització cie fons musical. Sense. JWelt•ndre aventLu·ar·- nos a eoufeccionur· un catàleg t•omplrt i t~xhnustiu sobre ellied aCatalunya en el pcríodt• que estem estudiant, pas imprcs<·indihlc pt•t· realitzar t]UHlse' ol treball dc t·ecerca amh un mí:nim df' rigor, per·ò qne enA ocupat·ia un es pai del qual no podem disposar t' n aquesta ot·asió, sí ([U<· podem, però, fer una br<'u repassada sobre t'ls autors que en aquesta ~poeu van aeoHlar-M• a I linl. Hem padat anteriorment dt> Francesc Sors, Ft>lip Peclrell i de Franct>!H' Alió, amb les St>\"CS emblemàtiques Si,~ melodies per (L cant i piano publicades el 1887, inici, p et· n molts, Je la tt·adició liecleristcz catalana. Si Itt fosses nquí, amb text de F. Matheu, Cançó de l 'estrelút, dc Verdaguer; Plor de la tórtora, també de Verdaguu; Cançó tfe l'oruga d'Apel-les Mestres i A ww morta d'Angel Guimerà; precedides d'un pròleg, formen aquest primer t·ecull de cançonl:! d'Alió que, si més no, serà pauta i model per a compositors contemporanis i postorior·s. Cal reeor·dar que Alió també fou el pare dc la liederitzctdó dc la cançó popular, que tants seguidors ha tingut des de la publicació el 1891 de les Cançons populars catalanes. Enric Morera realitzà prop de la quarantena de cançons a més a més de les conegudes Cançon.s de carrer amb text dl' Josep Maria de Sagarra. En el seu catàleg en trobem pdncipaJment amb text català , però també en castellà, fr·ancès i italià. Les més significatives són Jes que recolzen en textos d'I. Iglésias, com Melangic, Gitanesca de Guimerà, o De bon matí de T. Catasús, per esmentar-ne algunes de les més definitòrit>s d'un estil i d'una manera de fer· que ultr·apassa els trets estrictament personals. De Joan Gay, un altre dels grans noms delModernisme musical català, del qual ja h em parlat com a dinamitzador i concertista, solament s(}'n coneixen vuit cançons: Cançó de la Rosó de l'opereta catalana Cors Joves amb t~xt de J.M. Jordà; Plor, d 'E. Fuentes; Conçó de maig d'A. Mestr·es;Amb tu de J. Massó i Ton·ents; Plany de l'amor, d'E. Marquina; Muntanya avall, de J .M. Cuasch i Cant de veremadores d 'E. Mat·quina, i publicades durant la primera d t'sena de segle. Apel·lcs Mestres és el típic cas d'artista polifacètic que tamhé s 'associa a la música i ho féu a través dc la cançó amb textos propis. Les diverses col·leccions de cançons publicades a pa1·tir dels anys vint formen TEM A popula t·s. Tamb ella caldria esmentar tota la gcncraci6 dc ("Om posi tors j oves que s'aplegnen al voltant dr lt'A Ft'stes de la Música Catalana, com Manuel B01·guñó i Pla, pedagog també com l'anterior i au tot· d e gt·an nombre de cançons, com No et sàpiga greu, dc F. Mathf'u, datada ell90í, o Pirinenca de Mar·agall, dt'l mateix any, entre d'altres. Josep Cumc llas i Rihó s 'in clouria també en aquest grup amb L 'espo.sa pm·la de Maragall (1909) i Trista de Guimerà ( 1906). Joan B. Lambert, director ell90S del Teatre Principal i .amh una produ.cció liederística força inl<'ressant, com Serenata de F. Casas i Amigó o T.~e.~ campanes d'E. Cuanyabéns. Sense oblidar l.a important obra de Joan Lamote de Grignon, autor de més el<· 150 lieder, alguns aplegats en la sèrie Cançons catalanes amb textos de Mestres, Casas i Amigó, i J.M. Rabassa, o el quadern Violetes a mh Uctres d' Apel·les Mestres, ni tampoc títols tan notables com Ros ton cabell, blanc ton vestit, o Uns llavis cie fresca, rosada de Jeronj Zanné. De ben segur que encara podríem esmentar molts mfs noms, l'obra de molts dels quals caldria revisar per aclarir eonceptes i redefinir algunes idees sobre la m(tsica d'aquest moment amh tota aquesta gran activitat, de la qual h em volgut apun tat· les claus del seu estudi. ja que r espon a un dels moments més brillants de la producció artística a Catalunya. Notes: l. Fot·c·nrnolt t·ceixits, durant la segona meitat del segle XIX, els con cet·ts que organitzava la Fabrica Bernareggi per- tal de pt·esentot· al públic els seus u ous models sortits dels tallers i els aven~~os t;.cuic·H l'O matèria cie constt"UC<"ÍÓ i qualitat som1ra. Joan Gay retratat per Ramon Casas un total de 90 cançons escrites entre el1880 i 1932, i sense ordre cronològic. Tampoc totes les peces estan datad<'s~ pt"'r tant, cal entendre aquestes dates de forma aproximada. El text d'algunes d'aquestes cançons h a servit de b ase per a altres compositors per fet· Uut·s propis lieder. com ara S . Bartolí. que amb Les aigües d'aquesta font guanyà el Premi Ciutat d'Olot l'any 1898. Josep Garcia Robles creà un bon nomhrf' dc cançons de gran vàlua i difusió amh textos cle Matheu. Cuanyabens. Verdaguer, de les quals destacaríem el lament En la mort de Tomàs Padró amJ1 text d'E. Vidal i Valenciano. Calch·ia també tenir t>n compte l'obra del qui fou cd tic de diverses ptililicacions, Joan Borràs de Palau , au lot· ne nombroses cançons, comAimada, Les cireres de .J . Mas Abl"il o Voreta de z~ mar de J .M. Rabassa i Dalmau. Una de les grans autores de cançons fou NarciRa Freixas . E11900 publicà el seu p d mer quadc•·n de cançons amb textos de Maragall , Masl"iera, Verdaguer i Mestres. El 1904 guanyà un premi amh una altra coJ.lecció a la I Festa de la Música Catalana,-i ell908 un altre als Jocs Florals de Gü·ona. Dirigides moltes d'elles als infants, també incidí en l'harmonització de cançons 2 . Aquestes atadèmi~:s pt·ivadea organ.itzaven demosll:acions de fi ri<· Clli"R amb els alnmnl'!l més avantatjats, entre els cptals troIH'm alguns n<1ms dc futurs músics de gran vàlua, sovint als mateixos locals d'uudicions de les fàbriques de pianos, tot repat·tint-sr, així els efc>l'tes publicitaris soln·e el públic. 3. Satisfer les necessitats musicals del públic volia dir, entre alu·es cose~, cli~t1·ihuir 11 temps una ¡·educció per a piano, cant i piano, o bí- violí i piano, de ròpera que en aquell moment s 'havia t•slrenat al Lit·eu. Això implica una gran proliferació de múqic dedicats (•xclusivament a r ealitzar aquestes ta5qttes i qtle l'I de gener d1• 1873 ronstihúren a Barcelona l'Associació dc Pianillta~ Compositores dc Barcelona. per defensar llurs interessos. 4. Sl'mprl' t<·nint rn compte que ens referim al tema amb limitar ions ¡wl que fn u documentació i que aquestes afirmacions han de tt•nit·-se en compte com a hipòtesi. almenys de moment. 5. El diu 1 d'uhril de 1883 es presentava al públic la rcvio;ta --Lu llttstración Musical" que al seu primer número ja obsequia\11 els oens lct•tor·s amb algunes partitures per a cant i piano, rntrc lt·s quuls un lied: L'elogi de les llàgrimes (amb text italià) d1• Schulwrt. 6. Fet·t·an Sor·~. Scguidillas pern veu, gr.titctrrct o piono, eclit.aclt'~ por Rriun .)toffr·ey, a Tecla Editions Preacbet·s Cow·t Chat·tcl"llOust•, London 1976. 7. PN· oA mo•ntm· Holamenl at¡uests dos casos, t.¡ue n(l vol dh· que sigu in ela i'tnics. Il. Jlt·m \'Olgul utilizur lu numeració del catàleg propo~ada (lC"t" l~t·n ncesc Bonastre ll Felipe Pedrell. rwotaciones et una idea. Edicioncs tlt> Iu Obra Culuu·al de la Caja de Ahorros Provinc·ial cl1· Tanu~onu. Burt•f•lomt 19ï7. 9 al 15. B.t>sslmyat a ''La Música llustrada Hispano-Americarut ,". TEM A Concert Blaus, un intent de divulgació del liecl català per JAUME CARBONELL I GUBERNA ntn~ els anys 1926 i 1928. l'empresa pt·omolor-a mns:ieal Concerts Blaus emprengué; sota cJs aus1~ iris de l'associació Els Am•cs de la Poet.na, un programa de difusió rld lied rutahl, rrnlrant l'i11terès en l'I medi :poètic. H em de dir que d urant aquests anys Ja can çó viv ia els moments més daurats en tots els senüts, ds c-oncerts i •·ec·ilals dl' lieder es feien amh una certa freqüència, pct·ò malgrat tot, la presència d'obres catalanes era força minsa.La tasca organitzada per Con eet·ts Blaus es dirigia més a promoure la poesia catalana en un moment políticament diñcil. eu plena dictadu•·a dc Primo dc Rivera, que no pas al foment dc la c-omposició i l'audició de lieder. Altres empreses, en la matei:xa època (posem els anys vint. per fixar un espai cronològic concret). organitzaven recitals clf' can çó. Recordem, p er dir-ne alguns exemples. el con cert ofert al Palau el 21 de març dc 1920. anunciat com a recital de cançons, per Emili Vendrell acompanyat pel pianista Antoni Mercader, amb un programa format eminentment per autors estrangers (Scarlatti, Bach, Pergolesi, Mozart, Beethoven, Schumann, Franck, Duparc, Debussy) i solament lei:i quatre dat-ceres peces són de compositot·s catalans (Toltlrà , Samper, Pujol i Pérez) . Pensem també en Ja sèrie de ¡·ecitals que féu la cantatriu nord-amel"icana Alma Simpson, al Palau el març do 1924; els de Maria Banientos, també al Palau, el març de 1925, igualment amb una presència poc més que anecdòtica de músics catalans. O també els rrritals organitzats pels Amics de la Música el 1927, el <Üvendres 18 de novembre, per exemple, amb l'actuació del trio vocal femení provinent dc París i format per Malnory Marscillac. Ma ric-Louise Asso i Arlette Taskin, acompanyades al piano per M.J. Marseillac, i amh un programa eminentment francès . Concerts Blaus s'havia proposat d e donar un tomb aJ panorama concertístic del moment pel que fa a l'atenció a la can~·ó catalana. plantejant-s'ho rom un deure, tal com ho expressaven en un programa-anunci de les sèries de concerts : "Tenim el deure dc no mcnyspt·eat· amb l'oblit o la indiferència, els nostres millors at·tistes. Als pobles superiOI·s, al¡; pobles forts, se'ls estima i se'ls admira com a representats per· excel·lència de la seva espir itualitat mfís elevada. Concerts Blaus s ' h a proposat dè fer més intensa la nostra devoció i el nostre entusiasme cnv<~rs les més em inents figures de la nostJ•a vida musical ( .. . )"(1) . Aixi, el 28 dc novembre de 1926 tenia Jlocla primera S<'Ssió ck "Els poetes i els músics", al Palau , dedicada a Tomàs Gat·cés. El programa, com es perpetum·à a la resta de sessions, inclom·à recitals de ran.¡ons alternats amb recital de poemes, estre- E tl" ohn·~ l'st-rilt's t'\.Pl'<'l'Sfllllt"llt p t'r a la SNl:; ÏÓ . En aqnt•st t'as, de~>pr~"~ clt> l'audieió Úllegra dt• 1.. 'ombra de/lledoner s \·stt·etul Camins de fiu/a dt• Toldnl, qtH' acompan) à al piano la ca ntaul Con eep<'iÓ Badiu i d'Agu:;IÍ. Sc•guiren sis poesit•s rec·i ta dt•s pt•r \ch·i¡'¡ Gual i <'S dogué Iu sessió amh l't•stn•na d<' ¡¡is eun\ons cic clivt•rsos nu tm·s catuhm s. totes , és C'lar , amb tt•xt tlt• Tomàs Gan·és, i iutE'rprt•hul<'s pt>r Collc·rpeió Badiu acompun) ada en aq uest e aH p er· JnHep Caminals . Com a t·cclam del púhlit s'ununciava l 'ast~is t~m·in dc•l¡¡ autors i eJ rcpa•·timenl d 'un llilwe t umh di:i tt•xtos dl:' les can~·ons ed it at e\.- · pressam!'nt ¡wr a Iu sessió. La crílica rcspm1gné fa \ orabJcnwnt però tampoc- no podt>m dir que s 'a hoqué~:o ft·rvm·osumt•nt a promocionar l'acte. EIH comentar·is f01·en positius. lH' J"Ò cli¡;crt•ts (2). La st•gona sessió, dt•l clin 2 de gene-r de l927. fou con ~>ag•·ada a .Jo¡¡cp \1aria dC:' Sugana, i mantingué l'estntctnra d l'l pro~rama que:' ja s 'haYia fet característic. Lu p•·inwnt part. la forman•n cinc eançom; dc músics catalans amb dues estrenes: Cançó cie pluja dc J. Català, i Cançó dc> vela de Toldt·à. Fo•·cn interprl'tadl's pt>r Mcn·è Plar1tada amb Frcde•·ic Longàs al piano. L'apartat de r ecital d e poemt'!l fou protagonitzat pel mateix autor. que recità set poesies p•·òpic~; . lla ten·era par·t <'Ompren gué l'estrena de les Can~·ons de carrer dc Mort>t·a, intet·p•·etad cs p er Mere~ Plantada , també, p erò amb acompanyament dc gu iI u 1-ra, aquest t·op per Srun z de la M aza; i Ais cançon!'l tlt• rliversoA autors, totes fetes eXJH"C!'lAamenL per a raNI': In vocació de Pa hissa, Les garbes dormen al camp dt• Zamac·ois,A una nova amigo de Morcr·a, Cançó de lraginers de Longàs, Cançó de capvesP,re d<~ Llongu<'ras, i Cançó de tempesta/ d e Pujol. Es for\ a interessant el comentari del crític dt• la "Revista Musical Catalana" quan es refereh: a la reacció del públic vers les Cançons de carrer: '•( ... ) l'ac-olliment que trohan.· n al Palau fou quelcom rt>servat. Són com un I"<'SSÒ eh· I gust popular que impt>rava a rasa nostra vers la segona meitat del segl<• passat. El~ fal ta, c·ertament. la malícia necessària per fet·-lcs as~equ ihlcs al públic d 'avui, el qual no estigué acord aCJU<'Sta vegada amh les intenciom de l'autor" (3). Es evident que Morera forma\a part d'una altnt realitat estètica que d 'alguna manera havia <¡ut•clat obsoleta. La ll'rc<·ra sessió fou dedicad a a Josep Ca m er i tingut-lloc· el 28 clt> g<'ner dc 1927 . Hi intervingueren la c-ontralt Conr(•prió Callao, Emili Vendrell i Pere Va llrihen1. Seguint l'estruclum tradicional , Ja primera par·t , la intcgrat·en 8 c-ançons de diverl'!os a utors (Blanc-afort, Fontova , Mompon, Llongut-ras , Ged1ard, Toldr·à i Pujol) (4) gairebé totes estrenes en aclucll moment. interpretades per Co11eepció Callao. Una segon a pa rt , en qtlè Carner fou rapsode dels seus pr·opis versos . i finalment, una nova tanda d<' can.¡ons, aquest cop arnh la participació d'Emili Vendrell. lll'S er TEM A ELS POETES I ELS MÚSICS eote ela auaplcta de "ELS AMICS DE LA POE ~HA'' IIUtt•U•IUlltiUIIflltiUUIIUoU.. IUUIUIUttiUo 11UI•' ''' 11Jiii"iiüU<IIM1IIIM1ItiUU.,.IItlf S E GON A S E s:s I 0 JOSEP MARIA DE SAGARRA wlJ ln ••l<up.-rn ..l6 ~,...on.1l d'n•tuc"ltti4rt(r; pot)el:~ l tiC"l• f'flltnruh nrll1lfo.., Mercè Plantada, sopran Frederic Long&.s, piani>ta Sal~ de la Maza, guitarra EST REN A lkl ~ 'SJS CANCONS DE CARRER" ód ENRJC MORI!.RA, &mb ._,pony.-..t cic pu,.•, t.. . . . wp...e., -.llos ap......... t l'O' aq- ~ cic lab: No ••nt•. eor m•u quJ.Da } plujn tAn ftn• . • • . .. • Cao\)CI do Illada dob Angola J CATALA Cartq4 de t.,·• !Jin•r• .•• .- ... . . } F. LONGA.s Oaoç6 . . ..... . .••. · . ···•· Can \)CI de oapv..,pMI ....... . J. LLONGtnll\AS A una mova •mina ......... . :&.IIIOR61\A La quarta sessió constituí tot un homenatge a Apel·les Mestres . No fou destacada peT les estrenes de ca n~ons que s'hi fer en, però s' hi interpretaren els Cirtc madrigals a Ja primera part amb la veu de Pilat· Rufí, Les gotes d'aigua, i la Cançó de taverna, a la segona part per Emili Vendrell, cançons, aquestes, amb Jletra i música del mateix Apel·les Mes tres. F et interessant, ja que sempre han estat poc freqüents als r epertoris d els concerts. Estava previst que, el r ecital d e poesies de la segona part, el realitzessin Ignasi l glésias i el mateix Mestres, p erò la malaltia de l' un i l'afonia de Faltre feren que es confiés la lectura a Puig i Ferra ter. A difer ència de Ja sessió anterior, p er a aquesta es seleccionaren compositors majoritàriament ja reconeguts: Sadurní, Vives, Alió i Granados, entre d'altres, car l'interès de l'empresa en aquest cas no era tant la presentació d ' obres actuals, amb el que suposa de repte i de risc, sinó el reconeixement a la figura d'un ar·tista que també se situava al marge de l 'estètica vigent en aquell moment. Amb aquesta sessió es posava fi a la primera sèrie i caldt·ia esperar fins a la següent tardor p er a les noves festes po~tiques. Mentrestant, i segurament arran d c l'èxit que tingueren aquestes, Concerts Blaus endegà un altre projecte dedicat a la can çó, per ò no des del punt de vista de la contempor an eïtat que suposa a tendre textos de poetes actuals , sinó amb una visió més musical. I p er assegurar l'èxit es (·omptà amb la participarió d'Emili Vendr·ell. ''Les nostres ca nçons' ', com s· anomenà el cicle. volia st>r nu complement historicista d''•Els poete/5 i d s mÍl¡¡i<:s" i ('11 la primera sessió feta ell O de març elf' 1927. formavC'n E'I programa obres de Pep Ventm·a. Clavé, Alió, Nicolau, Garreta, Millet, entre d'a ltn~s, mostra del moment eufòric que vivia (") fet dr la rançó en aquells moments (5) . Malgrat tol. n o hi h ugué una segona sessió . Arrihada l a La l'Clot' de 1927, el 13 d e novemhre tenia llor la <'inqucn a sessió d 'aquesta nova sèric, ara dedic·ud a a J oan Maragall. També una sessió d ' homenatge; e n aq uest cas l'Orfeó Català hi participà. La ¡>t·inwt·a part, la formà l'audició de Pirinenqu.es de Vicenç M. de Gibert interpretades per· Me•·c·{• Plantada, acompanyada p er l'autor. Seh'Uiren uu a aèt'ie dc eançons de divenos autots entre les q uals s'cstn.m at·en Els núvols de Nadal de Blancafort, Diumenge dc Pérez Moya, 1 Corpus de Zamacois. Elr·ecital dC' poesies el dugué a terme Josep M. d<· Sagana i finalment l 'Orfeó Català intervretà El cant de la .seuyera;amb música d e Lluís Millet i text de l ' homenatjat . La sisena sessió d "'Els poetes i els músics" fou dedicada a Verdaguer, el dia 15 de gener de 1928, i en cara tf'nim cons tància que se'n prepararen una setena sessió dedicada a Caterina Arderiu i una vuitena a Àngel Guimerà: però, de moment , non ' hem pogut tr·ob:u' cap r astre de documentació, de manera que tampoc no podem assegm·ar que es fessin. Amh el material dc quf. disposem i fent una mica de balanç, podem dir que, si b é la tendència inicial de les sessions, anava dirigida a la pTomoció dels poetes contemporanis i, pet' tant, també dels músics joves, <·om es veu en les tTes primeres sessions, després notem una certa r ecessió i una t end ència a optarpc1· ohres m~s reconegudes . L'actitud del públic pot ser un dels factors que hagin intervingut en aques t p r océs, i la participació de les primeres figures, com E. Vendrell o l'Orfeó Català, en pot ser una mos tra força evident. En qualsevol cas, la campanya de Concet'ts Blaus i els Amics d e la Poesia per al conreu i la difusió dellied català fou una de les iniciatives més encertades i que més bons r esultats oferí, si tenim en compte la quantitat i la qualitat dc les obres que presentà. Concerts Blaus continuà oferint concerts de cambra al Palau de la Música Catalana. Foren força celebrats els del violinista Francesc Costa, el 1928, p er esmentar-ne algun, p erò ben segur que hat1rà passat a la his tòriajustamentper les sessions d ""Els poetes i els músics''. Notes: l. F.IK pro¡;rameN dels con¡:crt~ de Concerts Blaus són co nse•·vutl! a rA e·xili"Biblioteca de l'O deó Cutalà. 2 . Els poete.s i eL' músics. " Revista Musical Catalana", 1926, pàg. :W-312. 3. Els poetl•.s i els m1ísics. " Rrvista Musical Catalana", 1927, pà¡;. 30. 4. I no se'ns hom·ia d'escapar el fet que l'empresa també D}Jostà per m (t~ies joyt's 1•n aqul'<lta SCRhÍÓ. 5. Cal li· ni•· pn:seul que el progt·ama demà era un quadern amb el~ le.x tos dr totes les cançons i que al peu de cada pàgina hi havia una han da puhlic·itària de Ja e· a sa discogràfica Odeón fent referència t'spcdfieu als didcos enregistrats p er Emili Vend1·ell. TEM A La can,6 de cambra a Catalunya entre 1910i1930 per EUGENI GASSULL A ba ns d 'emlütsa t·-me en els comentaris d 'allò que fou la cançó ~a talana entre els anys 191Oi.] 930, m' ha semblat que fót·a (ttiJ reconla r q uines er en les coordenades de refe t·èn<~ia i qui n fo u l'entorn musical en què iniciaren la seva c•·cació al"tística els nostres compositor s. E l 1865 Rieha rd Wagnc•· estrenava Tristany i ]solda . Acruesta, no és un a d ada més en la històt·ia de la música. L'apa rició del Tristany plantej à una pr ofund a rE>flexió per esbr inar quina h avia d 'ésser l'evol ució fu tur a d el sistema musical que havia estat vigent d urant t'IS d a n-er s 150 an ys, és a dir, des de la .insta u ració del sistema ton al amb el Clave ben temperat dc Bach. E n efecte, el p r eludi d el Tristany, ple d 'evolucions cr omàtiques i dc passatges de dificil identificació tonal , va sembla r que porta va als ümits els r ecursos q ue el sistema tonal oferia, i plantejava -en conseqüència- la necessitat d ' un marcat punt d ' inflexió, fins i tol un a ruptura en la rica , però ordenad a i ortodoxa, evolució precedent. Ningú, en el món musical d c l'època, no fou insensible al repte planteja t , encar a que les r espostes no fossin immedia tes . lles solucions aportades als problemes plantejats foren diver ses . D' una Landa , cal esmentar el grup d e compositors aleman ys que decideixen d e seguir adscrits a l'evolució tntdicional , com ara Brahms (18331897) i Richa rd Strauss (1864-1949). D ' una altt·a, Debussy (1862-1918), que a França inicia allò que, posteriorment, serà conegut com a Impressionisme musical, llenguatge caracteritzat pet· una g¡·an r efin ament tímhric i un enriquiment dels r ecur sos h armònics, que transgredeixen sovint les regles consicle•·ades sagrades en els medis escolàstics . Una altr-a solució és l'aportada per Stravinsk y (1882- l971), que utilitzà un llenguatge molt pel·sonal , duri cristal·lí, amb un ús d e la polirítmia (ritmes difer ents interposats) i amb incursions en la politonalitat (tonalitats diferents utiHtzades conjuntament). A Itàli a, on la forma musical imperant era l'òper a (Verdi, Puccini), no es r eacciona quant a Llengua tge m usical i més aviat es pt·odueix una evo- Eduard Toldrà lució d'aq uell a forma en la seva concepció teatral, en el traetament vocal i en l'enriquiment on¡uestral. Cap d" aquestes respostes no suposa un canvi fonamental, una ruptura en E>lllcnguatge musical utilitzat. Aquesta no vindria sinó d e mà d ' Arnold Schonherg ( 1879-l 951) i dels seus d eixebles Al han Berg(l885-1935) i . més radicalment encara , Anton Webem (1883-1945), en l'estètica coneguda com a Escola de Viena . Schonbcrg abandona el sistema tonal i es llença d ecididam<>nt a la a tonalita t, sistema que, en r ealitat, és un no-sistema ; és a dir, mancat d ' una or ganil zació d els elements so11ors que confert>ixi al conjunt d e Pohru musical un sentit d ' unitat coher enl. És per això que, després (l'uns anys d e profunda r ecer ca , al voltant dels anys vint elabora el que és conegut com a sistema dodecafònic, en un inlent d'oega nitza•· la a tonalitat. Com a resum d" aquest situ ació, voldria donar algunes r eferències concretes . Richa t·d Stt·auss estrena El cavaller de la rosa TEM A el 1911 i !->t'~tu•ix fidf'l a la "~''a línia la re!ita d e la a vida: l'I 1918. un any abans de la mort , e11criu lc•s Qrwtrt• rí.ltim('s f'flllÇ011S per a soprano i orque'\lnt , una dt· lt•s oht'f'"~ <·imt't't>S de l'esperit po~:~tro­ màntil·. Dt'lntSb}' JH'('"t'llla a Pai'Ís, f'll902, Pélleas et Héliswull'. Strnvin:<ky ('Slt't'na a la mateixa ciutat, ('] 1913, La coflstrg ra<·ió de Lu primw•ercr. Vt•nli }unia mort c•l 1901 i l't'sirena d<' la seva dat'l'('rll (lpt•t·u, J.'alstajj~ s' havia produït el 1893. Puc·l·ini , d 'a ltt·a hnnda , havia assolit la seva consagl'nei(t tld'initivu d 1898 amh l'estrena de La BohèmP i Sc;htinhl't'g, d responsable de les transformadom¡ més rncliC'uls, escriu el 1906 la Simfoniu de cambra, el I908 c•l Segon QELartet de corda i ell912 d Pierrot Lunaire, obres, ja, d 'nn al'onaJisme clar, enC'aru que st•nst•l'onlre dodecafònic, que no arribada fin s al 1923. lleus a<'Í , don<·s . l'I complex i ampli món , ple d'intt'nll< i el<' duhtt's, al qual ban de fer front els <'Olll(IOSitors C'atulans de rinici del segle X,'{, Si t'ns <'Cil) im ja al món dt> la cançó de concert , motiu d'aqu(•st t'omentat·i. dues grans línies són les qm• impt>t'<'n t'n aquest moment: la gran tradició provitwnt dt•liec/ t'omàntic alemany. que comença amb Sdmbcrt i segueix amh SchUJuann, Brahms, \Volf i Mahlrt·, i la francesa, que s'inicia amb Berlioz i é:; f·ontinuada per Fauré. Debussy i Ravel. principa lmt•n t. Els compositors catalans del període comprès entt·e 19 LO i L930 es decideixen claument per la tradició germànica. Només Frederic Mompou ( L89~- ] 987) Acguirà la línia francesa , però les seves obres vot~u l s no es pt·oduinm f'ms després dels anys tren ta. No pertany, per tant, quant a compositor de cunç·ons, a aqut>st període. Els autors més significatius d ' aquesta època són Vi ves (1871- 1932). Morera (1865-1942), Lamote de Grignon (1872-1949). '\icolau (1858-1933), :Mille t S!' \ ..: -~ ... i: 90 Llu ls Mlllet vist per Ramon Casas ( L867- 194l), Pahissa (1880-1969) i Toldrà (18951962). Calreeordar el pes enorme crue en el món musical de l'època signü'icaven els orfeons i els co1·s de Catalunya; una part de la producció de música vocal dels auto•·s esmentats era dirigida a aquestes agrupacions . Quant a la cançó de concert en concret, aquests autors van gaudit· d ' intèrprets remarcables pet· a la difusió d e les se' es obres; cal destacar els noms de Xè FESTIVAL DE MÚSICA DE PRIMAVERA DE VIlA-SECA Divendres, 1 de maig de 1992, 21 h. Dissabte, 16 de maig de 1992, 22 h. COR SANT ESTEVE CORAL ANTICS ESCOLANS DE MONTSERRAT ORQUESTRA DE CAMBRA DEL CONSERVATORI WD..LJ.AM WATERS, llaüt barroc Església Sant Esteve de Vila-seca ORQUESTRA DE CAMBRA DE L'EMPORDÀ Dissabte, 9 de maig de 1992, 22 h. TRIOHAYDN Wllly Freivogel, flauta; Peter Thiemann, violoncel; Seon-Hee Myong, piano Ermita de la Pineda Ermita dc la Pineda Dissabte, 23 de maig de 1992, 22 h. Església Sam Esteve de Vila-seca Divendres, 29 de maig de 1992, 21 h. ESCOLANIA DE MONTSERRAT Església Sant Esteve de Vila-seca Organitza: CONSERVATORI PROFESSIONAL MUNICIPAL DE MÚSICA DE VILA-SECA TEM A l'ultrap as~t·n. Tuls aqm•st..; a>-pertes. p t'r Ò, emhol t'aliats <l ' un pt>r-l'umnudonulistn. no folklòrk. t• nl'l millor· s<'nlit clc-ltt•rnw . L'tt<lt><¡tllH'iÚ dds te\.IOs a In nwlodia t'S v e rft•eta , S<' ll S(' <(lH' {'\.i s lt' i\.Íil ('IH\fi'IHiiccionR t'Btl'l' t'l s tl(' t'Piltb pr·o~tldit•R i ds mn, it·a ls. El tra('fe de In ' P ll ~s Òpli m i el pia no no juga mni nn mt•r pa pt'l' d' nt'tHllpan) a ni. J<:¡.; tnwta d ' una nnt(·nticu música cie t·am- bra. Toldrà no va Hentit·lu ll'mptn(•i6 dc fe r nvt:•utun •s fora d ol s iHII.•mu tonal , la qunl rosa no vol dir que no tiugués inq uit•tucls d o r c('{W<:u hnl'lnÒnica. Pt•r t•onlï•·mur això qtu' clir, no c~ al a]tru eosu que obri•· la ¡Hu·titur·u dt· Canti.cel ( 1923), uua <'Un~·ó <~sc·l'ita Hllhn• un te-xLde Josep Cat'lH'I' , mt H obra tlt' dinou <·ompuHHm1 i d' un minut esc·i1H df• durada. El text tlt> CUI·nct· diu: Per ww vela en el mar blau daria un ceptre. I Per ww vPla en el mar blauJ L ()MHh \ '' l 1( ) '\,} p Portada de l'edlcl6 de L'ombra del lledoner Mercè Plantada i de Conxita Badia. Aquestes in1èl'prels, i per significat· nna veguda més l 'adhes ió eutalana d 'aquest veríode a la tradieió germà nic ~~ dcllied, sovint aJternavell en els seus concerts la música autòctona catalana amb obres de Schubert, Schumann, etc., en excel·lents traduccions al català de .Joaquim P ena. Quina llàstima que moltes d 'aquestes traduccions siguin avui irrecuperables! Voldr·ia endinsar-mc un xic més particularment en l'obra d 'Eduard Toldrà, perquè és, penso, el personatge més r e¡n·esentatiu de la cançó de conl'ct·t d 'aqu<'s ta època. Toldrà va compondt·e una quarantena cançons. bàsicament soht·c tex tos de poetes catalans (com ara Car·ner, Anlel'iu, Garcés, Sagarra, Salvat Papasseit, etc.). Sis, les va realitzar sobre textos d'autol'S clàssics casteiJans; i nna, en gallec. La major part d'aques ta producció va ser escrita entt·c els anys I 920 i 1930 Toldrà segut~ix , tal eom ja s'ha esmentat, el correnL alemany però hi aporta unes car actedstiques personals molt importants. Les eançons dc Toldrà són plenes d ' un difícil equilibri cnt•·e espontane'itat i profLmditat, de l a Unm dcl Mcdilcl'l'ani , d'una intensa vida interiot· i d ' un apassionament i una exuheràncía melòdica que en a lgunes ocasions -molt poques- fins i lot ceptre i palau. I Per l'ala lleu d'una virtut I mon goig daria I i el tros que em queda mig romput I de jol'entut. I Per ww Jlor d e romaní I l'amor ela ria. I Pt>r Lmajlor dl' romaní I l 'amor doní. Tolch·à tracta aquesta uh1·a tÜv idint-la en tres parts difcnm<·iadc•s. En Iu prim<•ra , el piano, amb un moviment suau, ins inua l' mwig lt·anqui] tll-' lu mar. La melodia flota amb una certa am¡Jiitutl, però tol plrgut està te-nyit d ' una p•·ofunda tris tor. La tonalitat és menor i d s mitjans utilitzats escas¡¡Íssims, i m1 sol aeorcl. En la segona , en Iu quul el tex t incr emenlu la intens itat dn1màtiea , l'oneig dd piano es fa rnf.s tln·bulent i p esa nt i l' hunnuuia s' omple d 'evolur·ionl! eromàtiques; i, sense· deixar Ics pautes l'itmiqucs ciC' la part anterior , augnwntu en intensitat fins a un+ bat· al clímax. Sohtadamt'nl, una modulaf'iÓ s ubtil ens rondu cix a la tonalitat major i ens introduei x a IH pal'l final , lola plena el e serenitat. El piano r ccupe•·a la tr·anquil·litat inicial i la veu repeteix d motiu nwlòdic inicial. qur -en ser ara en tonalitat majo•·- c·a11\ ia Iu tri ~o tor per una llum serena i plena dí' pa u intc1·ior. lJna coda final sublim posa fi a roura. És imp•·eHHiouanl que tol això pugui su cceir - i dc• quina munel'a succeeix!- en dinou compassos . L'entus iasme que- suscita uo <-s sen se fonam ent. A voltes, l'afecte i la proximitat fan t¡ue no jutgem amb l'ohjf·ctivi tat sufif'icntl'obra de les pf!r sones que tenim, o que hem tjugut, a prop; i que confonguem glèn·ies locals arnl) glòt·ies universals. No és aquest <•I cas d 'Edua1·d Toldrà. Les seves, les nos tt·c11, cançons han donat la volta el món d e mà de] s nostr es int(•rprets, i han causat sempre sOI·presa i satisftH'<·ió. Un al'Li~ota com Eduard Toldrà honora lm país! .i.. ..,I: 90 33 2/.'J TEM A El liecl català a l'acabament cie la guerra civil per JOSEP CASANOVAS H un passat ja més de cinquanta anys d'aquells esdeveniments i mig segle és un p<'ríodr prou dilatat per pensar en una Aèric de genm·acions que han anat pt·encnt clr·clleu en aquest camp. D 'antuvi cal reflexionar com en aquells quaranta, sensiblement n~mots, una gencn~e ió d e músics de l'antet'ior desena. la dels de la pre-guen·a, es trobava en plena maduresa ct·racional. Tots ells ha,ien nascut a les dancrics del SC'glc pasat i, per tant, llurs corbes vitals l'S trobaven sota signes absolutament favorablf's. Cal, per tant, partir d'aquell grup intergat per Edua t·d Toldt·à, Frederic Mompou, Manuel Blancafort, Joan Massià, Robert Gerha rd i Cristòfor Taltabull, entre d'altt·es. Per a tots ells, com per a la música catalana en general, foren uns temps d 'extrema diJicultat que, en relació amb el lied, es van veure t~ncara més pertorbats per la repressió iniciada al final d 'aquella trista guerra. Algum; encara no havien tornat dels seus exilis, altres segllien caneres didàctiques i feien només esporàdicrues actuacions concet·tants, com era el cas de Toldrà i Massià. Un silenci absolut planava sobre totes les produccions que dataven de les generacions del romanticisme darrer , del Modernisme i del Noucentisme català. El mateix Nin restava a la penombt·a i els prohoms de l'Orfeó es veien obligats a una callada semi-clandestinitat. També és ben cert que la vida musical a Catalunya va tardar encara alguns anys a desvetllar-se i els recitals de cant de cambra eren llavors absolutament impensables. Aquest llarg ostracisme va iniciar un acabament tímid amb la intervenció personal d ' una cantant il·lustrc d'aquella generació de ia pre-guerra, Mercè Plantada. Ell945, acompanyada per Pere Vallribera, feia un recital a l'Ateneu Barcelonès amb melodies dc Manén , Granados, Vives, Lamote de Gt·ignon, incloen t-lú Damunt de tu només les flors de Mom pou , la Cançó de passar cantant de Toldrà i l'estrena dc la Canción de cuna para dormir a un negrito deM ontsalva tge. El pt·otagonisme cle Mercè Plantada fou, de moment, total i l'any següent, també a l'Ateneu , feia la pt·irnera audició absoluta dc les Cançons negres de Montsalvatge. Poc després eren rebuts tots els compositors esmentats en un altre r eeital fet ara a 1'Ateneu de Maàrid. Simultàniamen t, retornava a la vida musical catalana Conxi ta Badia, que durant llargs anys va ser la intèrpret exclusiva dc Granados i d'un repertori romàntic que nomé~:~ ella er·a capaç de fer ressorgir: el dels vells Alió i ApeJ.les Mestres. Són ja llegenda viva els •·ecitals, sovint informals, que Conxi ta va fet· al Camal'ol Granados amb aquest contingut que, en pat·t, fou t·ecoiJit per la malaguanyada MontSt"rrat AJavedt·a. Aquests anys de l'Ateneu Barcelonès coincideixen ja amb una nova etapa significativa i renovadora quant allied català; la del naixement del Cet·cle Manuel dc Falla. Ens trobem a punt de l'inici d ' una nova dècada, la dels cinquanta. i una nova generarió s 'incorporarà al r elleu generacional a l'empara de l'Institut Francès de Barcelona sota la tutoria de ML Deffoutaines, Paul Guinard i J osep Pascual. Precisament la circumstància que envoltava tots aquells joves aspir ants a compositor afavoria singularment una producció d'obres per al piano sol o per a la veu acompanyada. Per altra banda, per al li.ed, el Cercle comptà sempre amb una musa pròpia, la sempt·e present Anna Ricci. Fou fidel als amics i, al cap i a la fi, va fer un gran servei a la música catalana. Durant moJts anys tot el nou repertori líric de cambra va ser objecte d'estrena exclusiva a cura d'aquesta soprano. Seria injust no citar també Marga•ida Sabartés i Rosa M." Barbany, que també feren algunes audicions singulars. Respecte a aquesta etapa concreta, cal dir que l'abundosa producció de lied rebé encara en principi les conseqüències de la repressió lingüística. Per altra banda, el Cercle Falla era un moviment adre~at primordialment a la recuperació d'un llarg període de temps perdut. La seducció inicial pels Sis francesos, per Bartók o Hindemith, l'atonalisme discret i el contrapunt lliure que professava el mentor oficial, Cristòfor Taltabull, eren en ells constants pols d'atracció que portaven al cultiu d'estils prcfe•·cntment "internacionalistes". A desbrrat d el record literal del nom de Falla, sobretot de 1'horitzó d el Concert com a exemple preclar, no se sP-n tí mai una necessitat urgent o primordial d'exercir un nacionalisme musical declarat. El pas dels anys va anat·, però, corregint, sense demora , les manca11ccs en l 'ús de textos originals catalans: Tres audicions que podríem qualificar d'hlstòr·iques es fet·en a l'Institut Francès de Barcelona el 1952, una prova de la capacitat creadora del Grup en aquell instants, sempre amb noves estrenes absolutt"s en t"ls anys successius mentre el Cercle va conset-var la s<>va cohesió. TEM A Manuel Valls Joan Co mellas (1913). degà del Cercle, va escriure moltes melodies d'un encís directe amb el seu estil inconfusib le d ' aparent simplicitat ··naïve". Els seus t emes feien referència als trobadors, com Rude! o Venladorn, Lambé a les tonades antillanes en la línia d e Montsalvatge, o a Les Paraules Sagrades, que revelen una poc coneguda faceta religiosa del compositor. Manuel Va Us (1920-1984) pot considerar-se fins i tot com un especialista significat en l'univers del lied i en especial amb lletra catalana original. Aviat va compondre les Cançons de la roda del temps amb un maridatge amb Espriu, que va seguir amb la Primera història d 'Esther que conté una famosa cançó. Com molts de nosaltres, s'havia iniciat amb Machado (les Sei.s canciones del Alto Duero i amb altres poemes d c Teixidor, Garcés i Perucho. En aquell pla internacionalista esmentat va arribar a ressons ultramarins amb les Cançons Sefardites que assoliren la categoria de ballet a Nova York. Angel Cerdà (1924) et·a llavors , en canvi, un creador de signe marcadament nacionalista i tradicional-impressionista quan donava a conèixer una belles Lletres asturi~nes sobre poemes anònims d'aquella regió. Jordi Giró (1923) requeriria, per la seva banda , textos galan ts del segle xvn, mentre que Alber·t Blancafort (1928) elegiria els anònims francesos del segle XVIII. Un cicle evolutiu semblant seguiria l'autor del presente comentari, Josep Casanovus (1924), que no es resistí a la poesia de Baudelaü·c, una vegada més Machado (Canciortes a Guiomar), i un curiós H ornenatge a Lope de Vega d'alenada serial, per· acabar en Joan Perucho amb el Joan Miró. Dos compositors sorgits també d'aquells anys, i que mereixen un tractament a part, són Josep Cercós (1925-1989) iJosep M." Mestres Quadreny (1929). El primer va viure els seus primers anys envoltat de boi- rcs r·omàntic¡m•s i :-obt·t>tot gt•t·màniqtu•s. \ n musi<•ur lt.>'Xto¡; intcn~o;.. Òt' Hilkt• i. mt'• ... tar. I. ja t'Yolncional PI :.cu e~til t·up a ntl dt•,.,pullanwnt $<HTàstic. el;, pot>h's mé$ adit-uts ¡wr· a dl <'Om Sah al Pupasscil i Brossa. El seu tr·aspà~ pt·t•matur hu ft•t H\ itwnt tant la ,·ohllltària dc, lrm-c-iú de molta ohra pròpia rom l'c\.istència dc> pat·tilm·t•s erwant inèditt's i desconegudt•s. Quant a ~lt·stt't'!! Quadn•n). agt·t.>ssiu. original i ple· d e geni, mostr·a tm t•atiilt·~ gnit·t.>b~ oc• u pal per· la Sl'\ a <'oJ.lahorat•ió amh Joan Brossa i, ;..i s'es<'ltu, amb cxpn's"iorts punuttellt fonrtique:-. que <lctlicà a la matci\.a Anna Rkci u a .Jnne Manning. GradualnH•nt, t•ls ¡w;., dc• ls anys va auat· extingint atrnclla c·ohesió dc·l Crrclc~ i va exigit· una voluclu pròpia a cadascun dels seus nwmbn.1s or·iginals. Per· això cal rcprendn• Iu c·ontinuïtat r·cspect·e d(' tr<>s gr·ans noms dc la lírira <'atalana que fins ant l'ns hem limitat u t•snwnlar, l'ls dc Mompou, lloms i Montsalvutgf'. El pi'Ïrner· huvia començat molt avial, e•I 191 5, una eol·laboració amb D'horagrÍS(I, sobre un lt'\.l clel scu ('Ompany Manuel Blancafort , una Ccuu;onetn incertct dt• Carner i les Comptiii<'S, les ducs cle 1926. El gran cop espectac•ular e;.. va p t·odui r· ja <•11912 amh f'I Combat del 110mni. tan <·oncgut, amb el te"\.t de .Janés. Les produccions s uc·cessivrs el dugut>n•n n J. Ra món .Timrncz, Tomàs Gat·cés (Can~ó de fira), a la coneguda Aureana do Sil, lt>s Melodies de Valéry, que estrenà el 1972 Montsrrrat AlavNh·a, i les Becquerianes , que donà a conèi,..xet· Mar·ia del Carme Buslamantc. En aquesta cronologia avançada és l'instant de rett·e igualmrnt tribut a la c-onstant presència d'aquesta rlarret·a soprano, sempre amatent i generosa en la divulgat:ió del nou liecl <:atalà. Montsalvatg<' havia fet aque11a entrada significativa amb les Cançons negres i va seguir amb unes altres Cançons infantil,s amb Jlett·a de García LorC'a, del qnal anys després va musicar un sonet en homt>natge a Manuel dc Falla. Ha musicat tamhf una beUa cançó. Amorosa, de Tomàs Garcés i l' important Sum Vermis (1973) amb el text de Verdaguer i Ics Cinc Invocacions al Crucificat, ambdues amb acompanyament instrumental. Joaquim lloms fs l'altra gran figura a qui la ,·epressió exteriot· i un isolament interior no van deixar expandir fins passats uns quants anys de la postguerra, tot i que un gran nombre de poemt's, singularment de Carner o Cants sense paraules, procedien ja dels anys trenta. Més tard es constituí en un dels més fidels musicadors d'Espriu, amb el Cementiri de Sine ra, Les hores i el fonamental El caminant i el mur, estn•nat el1 962 també per Anna Ricci. Segon s marca la seva personalitat i l'evolució posterior, hona part d'aquesta i altra pt·odueció ha cslatlamb(> adaptada pel mateix compositot· pet· a acompanyaments dc diverses formacions instrumentals dc cambt·a, fent així encara més incisiva la seva força expressiva, tot i la severitat i caràctet· punyent del teixit instnnnental propi d'un dels promotors, o gairebé únic t·cpresentant inicial, de les tendències serials al país. En el temps present, i en relació directa amb l'anterior, no es pot deixar d 'esmentar Robert !l -•i i= 90 Y EM A losep Cercós Anna Rlccl Gt'r·hunl, el me!>lt'<' d'Homs, qui, com Taltubull. hén ia cstut dei.whlt•, enc-m·a, de Pedrell. Les ci rc·nmstàncics, arn dc· tot:- C'oncgudes. del seu exili han contt'ibuït a tllla uotuhlt> reserva envet·s Ics producciom; líriques dt•l compositor que es retrolt'cluen ja a dates notubh·nwnL remotes. Cal t'l'tro- de la veu, en especial durant els darrers anys. en què ha compahrinat (•structures més elàstiques re!-1pecte de la severitat st>rial inicial. Cal rerordar sempre Los Enigmas, sobre Pahlo Neruda, qut' enfronta la soprano a un eonjunt experin1cntal de gu iLana i percussió, o lt'S mateixes Parazdes de r·rula dict (X . Bengtwrel) qtH' una vegada més va estn•nar Anna Ricci acompanyada pel conegut grup Do maine Musical. Lleonard Balada, que també s'ba expandit en l'àmbit de ]'escena. mostra alguns lieder de caire més aviat espanyol i estil internacional. En canvi Lluís Gàsser, com a especialista delïnstnnnent, ha assolit resultats notables amb la combinació dc la veu i la guitarra, cvonlualmcnt amb altres instt·nments. Sempre en aqunsta simptomàtica evolueió de l'acompanyament vocal, un Plcmt de Nostra Senyora Dona Sancta Maria de Carles Guinovarl. amb un text de Ramon LluU, esdevé una altt·a obra experimental de conjunt. .'\o cal ni dir e1 signe que presideix robt·a vocal dl' Lewin-Richter. qut> cmpt'a habitualment la V<'U sobre un fons de cinta magnetofònica. Salvador Pueyo és una exe'epció digna d'esmf'nl enfront del que vt~nim r·{'fe t·inL a les darret'f'S Hni<'s ja que, sense renunciar a experiències t·eeixides en l'àmbit instnunental acompanyant, és autot' de bells cicles d e cançons d 'esteuctura convencional amb textos de R. Dar·ío i Neruda. Jesús Rodríguez Picó es mostrarà interessat per 1' obra de Joyce. Albert Sardà va csct·iur-c fa uns anys un cicle de Quatre cançons de Rimbaud en l'esquema pur pet· a la veu i el piano. Contemplem així nna v isió panoràmica ucl lied català que permet c:ondoure que aquella vella i típicament romàntica for-ma de la veu lligada íntimament al piano va t'r.ssor·gir s ortosament clut·anl <'ls anys que seguiren a la tt•t·minació de la h'tu•ua c~spa ­ nyola. però va anar· perdent de manera imparable la vitalitat que n •sulta va incompatible amh els pcríodes més experimentals o els poster'Íors que vrru•n marcats per la inuedsió eu el camp de I' estètica m usical. bar· L 'infantctlnetlt meravellós de Scheraz:ada, <{UC 'a estrenar Conxila Badia el 1919, com també ho fén anys de pt·és amb Ics 1 I Cançons populars catalanes (1928). parcialment orquestt·ades, i els hellíssims Set llaiku. Dt•ls anys inicials d'exili. d'aqm·lla singular etapa <1<>1 Don Quixot i de la famosa Dueíia, t'esten pt•r c·onc?ixer moltes melodies procedents del Cançoner de Pcdrell i altres creacions del gèner e de les tonadilles. Qucdc,Jt ara per refc't'iJ· aquelles figut·es pertan yents a una generació Jleugerament posterior a la d<'l període del C<'rcle' Falla i que, per tant, rs pt'Ojccten en uns an}s 411c s'endinsen ja clarament ('n la segona meitat del segle. Joan Guinjoan és, sens duhte. un dels representants més destacats en aquest senlil. Composit01· de gran domini de la massa orsquestraJ i els conjunts de cambra, és igualment posseïdot· d<' belles melodies que en pl·inC'ipi acullen textos d'E. Roig i també d'Espr·in, com es el cas del Tríptic de Setmana Santa. Amh la cudosa col·laboració amh Josep Mada Espinàs, esLt·ena ell977 El Diari JH'r a una veu solista i un noddt conjunt instrumental. Aquesta tendència. ja apuntada respe<'le dl' J'ohra d'Homs, d· evadir-sf' d!'l marc íntim dcllied pròpiame'nt djt amb l'ac•ompanyament romàntic· d el piano .,ol, la veurem incessantm<'ntreiterada en ell i c•n altres compositors del moment. P erquè uua altt·a ohra cabdal de Guinjoan se t'à Acta est Pabnla, que empra un text de Mm·c Atu·eli però que enfronta a la veu un altre complex conjunt instrumental. Xavier Benguerel no ha estat tampoc un eompositor especialment atrt>t per aquelllied estricte, ja (ruc ha preferit sempn• Ics gr·ans construrcions en forma de cantata i or·atori pcr·ò. en canvi. f.s lwn cer·t que aquest tipus d'obre& i les mateixes esc·rniques han exigit un roneixcmenli un cultiu e,.qubits TEM A Record de tres grans liecleristes catalanes ~ Mercè Plantada amb Manoio Hugu• ...a -~ !à: i3 per XAVIER MONTSALVATGE L es p<'l'Soncs de la meva generació més o menys vinculades a la música, podrem dir c¡ue hem c~oncgnl una sèrie dc cantants catalanes 1lc veril ablc importimcja. Voldria dedicar 011 comenta l'i a tn~s que, a part de semblarnJ e cspedalmcnt t·clll"vants, han tingut la bondat d'intcrcssat·-se prt· la meva obt'a vocal. Encara que s'alhm)'Cn de l'objectiu crue m'he proposat , al ·ludit·f., a manera dc prefaci, a dos noms iJ.I uslt·cs an Lccrdrn ts gait·ebé històrics del nostt·e panorama líric. Em refeeeíxo en primer lloc a Mal'ia Banientos. de la qual tant vaig sentir parlar en la meva joventut. La Barricntos en un moment donat era considerada com l'estrella internacional dt'l nostre patrimoni artístic. Havia nascut a Barcelona el 1881 i morí en terres llunyanes i va mantenir· sempt·e vin el seu amor a la nostra ciutat, on va fundar un pt·emi dC'dicat al perfeccionament a l'eslrangcr dr lt>s joves <'antants, amb l'Escola Munieipal de Mñsica com a encanegada d'ator·gar la ¡·eeompensa. La Bani1•ntos tenia la fama dc lluiJ· una veu agiÜssima n·•·oncguda com a excepcional a tot Europa i Amf.rira <•n d domini dc l'òpera, però e n els darrers anys dc Ja seva vida va sentir-se atreta pel lied, i en va ofcl'i1· versions d'una original riquesa colorística. Con xita S u pl'rvia, ha t·celon iu a tamhé, nascuda cl1895, morí a Londt·cs amh 41 anys. La seva carrera a l'es<•cna lít·i<·a va fosser u·iomfal. Recordo la seva veu df' mezzo, caplivaòot·a. Encara que tinc una idra 'aga d ' havt•r-la t's<·oltat al Palau, posseïu algun dt•ls dis¡·o:; qttt• va cm·t>gistt·a¡· (cp1c pe:1· dis SOJ'I m'han deHupun·gnl) t>n el tnwscrus de la 1wva dcdieaeió u Ja mÍisicn dc camhra que va intcqH·t•Lar i amb la qttal va <~ssc•r admirada aquí i arn~tt. El !Wil d ebu l linguÍ' lloe u BLHmos Aires e ll909 i a l Lieeu el 1912. J?én intl'llii'C:tacions cxtt·aordinàries de Carmeu dc BizN, del t·c¡wt·lot·i italià i df' L'hetu·e Pspaguole d1• Havd, pt•rò malgntl Iol fou en la cu uç6 on vn donar-no!> una iclra més inequívoea del Sl' U f ogós lt'IIIJWI'Uiltt'lll. Mercè Plantada Ml't'C'(. Plantada fou la liederista per antonomà sia. Bat·crlonina. na'ii'Uda t'l 1892. va distin¡,rir-sl' des de molt joH· pet· la seva manet·a de cantar espontània. ft·anca, d'una catalanitat inconfusihlt·, palesa en la s<'' a clicdó, en ri timbre fen't>nt amh què vot·alitz¡n a. Aqueslt•s fa,•ultats unjde¡; a la st'' a esplèndida prt•s~n1·ia física ft>ren d'ella un símhol <{UC Eug<·ni ci'Or·s hauria qualüïcat -o tal vf'gada va definit·- ¡•om ''La Ben Plantada". Essent ella tan catalana , er a pel'fectament sensible a la m{u;il'a d'altn~s latituds. Recordo perfl'clament tjtutn vu intervrnir en una de les pr·imer cs aurucions (tul Vt.>gada la primera) a Barcelona de El Amor Bn~io dil'igit prl matl'ix Manuel de Falla i causà sensació qu an va cantat· al Liceu el Chant du Pêcheur i l'ària de LP Rossígnol.la primera òpera de StravinRky, tamh~ acompanya per l'autor al piano, que li va clcdil•at·la pat·titura amb unes frases dt> lloança. 90 ;:¡ s: .. l t TEM A Lt·s lll'lllllt'ion!- dt' Mt•r·t·f. Plantada, clespré;, d(•l tlt•lwt t•l 191 ;~a la lwnemèrila Associació de Músit·a da Ciimna, so\ intt>javl'n, habitualment acompanyada pd~ piani:.t1•s Blai Nl.'t i Fr·edcric Longàs. Pn~niu pur·t t'Jl l' uudil'iÓ dl' ('anta tes i obres amb or·tptl'stra. Fou una intèrpret idònia per a les cançons d'Eduanl Toldrà. En donà a f'Onèixer diverses, i l't'nyor·ut <·om posi tor li d<·di<·a la seva darrera obra pt•r· u ¡·a 11 t i twq II<'Str·a, La rosa als Lla vi.s, sobre poesil's el<· Sa lvul Papus¡,wi t, cscr·ita po<' abans de prod u ir-sc la revolta milita¡· ellS d e juliol de 1936. Per a<¡ue>slu ltu·tuosa <:ir·cumstilncia, la padittu·a no va Í'llst•r cs lr!'nada fin s d!'sprés cle la guena civil, per Com.ita Budiu. Podríem clir q ue la Plantada va clonar la màxima prova dc' Iu SI'Va JH'r·sonalitat qnan va assumir el rol pt·otugonisla, d dc l'un helosa Rosam·a " l'encisenl", t>n t>stn•nar·-sl' el27 d'octubre d e 1928 al Palau l'òpcnt dt' Toldn1 El giravolt de maig amb text de Josep Ca..nt•r i decorat i rigurins de Xavier Nogués. Cr·<·t· que aquest va ser el punt culminant en l'activitat dl' la nostt·a cantant, el seu èxit més ampli i unànimt>mentt·cconegut. Després de Ja gu erra mundial encara es va manifestar com una artista única en el seu estil, amb un pod<'r de l>cd ucció directe i efusiu. EllS d e març de 1945 em va proporcionaT el goig dc donar a l'Atl'n cu Barcelonès la primera audició absoluta dE' les meves Cançons negres amb Pere Vallrihera al piano. Poc després les va cantar a l'Atcnco clc Madrid en un <'icledemúsica catalana contemporània que incloïa altres composicions de Toldrà , Blauc-ufor·t, Sut'iñach i Mompou. L'any 1949 ella va oferit·-les per primera vegada en la versió simfònica amb l'Orquestra Municipal ilirigida per Toldrà. Passats uns m1ys va abandonar progressivament les actuacions públiques i es va dedicar a l'ensenyament com a pr·ofessora del Conservatori del Liceu. n~spr·és minvà la seva proverbial i vital jovialitat fins a contraure una penosa i lenta malaltia, causa de la seva mort l'any 1976 a Vilafranca del Penedès. M'li 90 Conxita Badia En l'horitzó musical barceloní, des dels anys anteriors a la República fins als darrers de la dictadUI·a ft·anquista , la figut·a de ConxitaBadia sobresortí de manera singular. Nasqué ell897 i ja en la seva infantesa va sentir-se atreta per la música, pel cant i el piano (amb el temps esdevingué una notable pianista), inclinació que s'accentuà en la seva primera joventut. Abans de complir els 16 anys ja va cantar al Liceu un h•·eu paper de conjunt. Poc després va conèixet· Enric Granados, de qui esdevingué la seva deixebla predilecta. Granados influi decisivament en la seva formació i la memò1;a de] seu mestre, la conservà candent tota la seva vida. Conxi ta va c:antar sempre com si per a ella fos tan nt"cessari com respirar. Donava a la veu una tal emoció palpitant , que qualsevol música , si tenia un cert valor, invarial>lcment exaltava la seva sensihi- Conxita Badia li tal. Això va rer c¡ue el repertori liederi-sta, en tota la seva extensió, va dominar-lo amb una tècnica de gran llibct·tal i flexibilitat, però sempre impecable. Si no m'equivoco, va ésser l'any 1933 quan la vaig admirar per· primera vegada interpretant amb Robert Gerhard al piano la que era llavors una realització r·ccent del compositor, la seva col·lecció de Cinc cançons populnrs catalanes. Ningú llevat d'ella podia estt·enar-les , perquè, a més d 'una soprano extraordinària , era Ja més inquieta i d'una constant curiosita t per la música nova. Dell938 all946 va residir al Brasil momentàniament i la major part del seu exili a la República Argentina , on va tenir ocasió el' aprofundir i ampliar la seva amistat amb Manuel de Falla, a qui adorava. En tomat· d'Amèrica recordo l 'entusiasme amb què ens va descobrir la figura preponderant d'Alberto Ginastera a través de la seva cadenciosa melodia El círbol del olvido. Ginastera més tard vindria a Catalunya per passar-hi algunes temporades. Conxita ens va acostar igualment els principals composi tors de 1'Amèrica Lla tina: Guashtvino, López Buchardo, Carlos Paz, Juan José Castro -que vàrem conèixer personalment a casa seva- i a ViUa-Lobos, que també ens va donar ocasió d e contr·aure una sincera amistat amb aquesta figunt senyet·a i que poguéssim meravellar-nos de la seva con vc1·sa sempre fascinant. Però Conxi ta continuava essent molt catalana i la seva veu sernhlava com si s'il·luminés en interpretar Toldr·à (de qui va estrenar l'any 1947 La rosa aL~ llavis), Mompou i sobretot Granados, del qual donà , amb les seves Tonadillas , versions d'tma gràcia i un encant infinit, acompanyant-se ella mateixa al piano. TEM A Victòria dels Àngels amb Eduard Taldrà Jo vaig tenir· la sort que literalment s'enamorés de les meves Cançons negres, la primera de les quals li vaig dedic:ar. Les va interpretar sovint, sempr·e amb la mateixa il·lusió. Conxita Badia morí a Barcelona, on havia nascut, el2 de maig de 1975. Fins pocs dies ahans de la seva agonia encara intentava cantar, i fins que va perdre el coneixement no va deixar de demanar que algú cantés per· e llu. Vict•ria dels Àngels No crec que trobéssim~ país una cantant que hagi superat Victòria dels Angels a seguir, des delcomençament, la seva carrera amb més rigor i un ideal més determinant a la recerca dc la perfecció, lliure de tota mena dc concessions. Almenys a partir del moment en què Josep M. Lamaña -músic no professional però d'uns coneixements i una intuïció musical extraordinaris- va escoltar-la cantar com a alumna del Conser vatori de] Liceu. Era poc després d'acabada la nostra b'llerra i la jove soprano de 17 anys va ser· immediatament assimilada -adoptant el nom artístic de Victòr·ia dels Àngels- pel grup Ar·s Musicae que dir·igia Lamaña i ajudada per una sèrie de benemèrits mecenes conscients que donaven suport a una futura artista de primera magnitud. Ella no va tar·clar a demostrar·-ho. Aconsellada pels seus henefactor·s i obeint el seu propi criteri, rebutjà sistemàticament tota actuació que s'allunyés de la lúlia de severitat i selectivitat consubstancial en la seva carrera, i els esdeveniments favorables al reconeixement dels seus valors s'accelerà vertiginosa mE'n l. El 191.7 guanyà c•l famós Con<·m·s l nterna<'ional de Ginchra; t'I 19 ~9 mur·c·u t'I st•n debut n París amb l'òpera Faust, al Covt•nt Carden d<' Londrt's amh Lct Rohème i a la Sc•ala tlt• Milà amb 4.riadtw futj NClxos el<• Sl ra uss. Dl'l:> d'un principi' a cantar, nulura lmc•nt, t'ada bpt>ra t•n l'idioma original. St•gnircn el Metropolitun dr 1\oHt York, t'ls print'ipal¡, festivals i salt•s ck c·on<·c••·l s d'Elll·opa, i finulnwnl Bayt·euth. DPspr·és ja t'S HI ft•t· tlifíl'il Sf'~ll ir la Sl'"\ a projl't'<'ÍÓ mundial , J)(~ •·ò c·al r·t>mar·<·ar CJUC si bt• la pr·inwra etapa fou pn•si<lida pt>l" r a<·tivitat opedstiea, mai no ah andon à c•l. c·uhiu dclliPcl, fins al punl que In ca n ~ó dc- r-tunbnt, ¡w•· si sola , t'ns ha donat sc: mpn~ la idt•u dc• la iufinita dimensió tld seu talent. És impnssi bl<' n·ft•r·ir·- nm; al l'as Vic-LÒTia c-om a liederi.sta s<•nsc· c·mm· en f'ltòpi<' o el pleonasme. Ln seva V<'ll t·àlida i JWl"SlHI~ i vu, la SI:'VU dict'ÏÓ dm·a, pl'rfc-rtamc-nt e nl(~ nt'dot·a signi quin sigui l'idioma en <tu(> s'f"<pressa, tv en la st·va maduresa una renovada <'lot¡üèiH·ia i un t·efinament superior, •· m·iquit per· la seva <''-pl'ri(-nria, c-1 seu c-onl'ixf'nWnl d 'un n•p<'r·to.-i que p•·c•sid<•i,<·n els dàssirs i d s rornilnl ics fins a arribar a Iu •·an\"Ó <'atalana , popular j <·uJt.a , qu<', sobretot datTcr·anwnt, figura molt sovint 1'11 els seus programes. La meva admiradó per Vit'LÒria és doble, pel fet quf' m'ha distingit s<·mprl' amb la mfs d ef<'renl eonsidc•·ació. Quan Ics Cançons negres ('omençavcn a obrir-s<• cami, va donar·-me la sorpresa que l<>s pogués escoltat· pet· pdmen vegada gr·avadcs en un disc (que rcc<•ntmenl ha aparegut en compaete), amb I' Ontucstra del Conser·vatori de París dir·igida per Rafac•l Frühh<•rk. No vaciJ.lo a pensar· que és la millor vcr·sió <tuc s' ha fet d c l'obra. També Viclbria <~ nr va honor·ar acceptant que li dediqués la meva suite dc cançons Hommage n Manola Hugué amh text ft·am:ès del t·epresentaliu escultor·, qu~ va estrenar arnh l'Orquestt·a de la RTVE l'any 1973. Victòria continua divulgant la meva música aneu del món. En parlar d 'ella, com de Mercè Plantada i Conxita Badia, no ht> rc-sistit Ja temptació de referir-mc dir·ectamcnt al que han significat per a mi aqucst<'s tres grans artistes. o voldria que el lector·, per aquest fet, m ' atl"ibuís una vanitat, un sentiment que és contra•·i a la mt'va manera d e ser. ~ . .e 1!1 ra: 3 90 Aclariment Voldria fer un Jlt'IÏt aclariment, mitjançant IIIJlH'bla nola, rf'~pt:clt• u lt•s meves declaracions din'> l'artide titnlat "Cantants: una experiència intJlOrtanl prrò no dc1•ish'a" (R('visw lUusiral Catalana núm. 89, pàg. 3S) signnt prr Mòni1•a Montoriol. en C(Uè manifl'slo: "N11mÍ"s vaig fer 1•l papr·r· ell' Fí¡:uro ui'Òpt•t·a dt• Sahadf'IJ i clesprí-s "" vaig tc•nir· e up ofo•rtu dt>l Li!·eu". Duvnnt llfJU!'IIta 11pinió, voltlr·ia mutisu r (jUC (JUUD un estudiant •~s ¡)l'l'Sen la u nn concm·s i oh té, sego us el judici del jur·at, tt·es pro:mis mé8 o meuys importants, té l 'cspcran~m tic r·ebrc un u ofc•rtu c•m·nru que sigui ¡wr dir un u frase 1311 sirnplt• <·om La cena é pronta. En el1neu cas això no succeí. I , d'altra banda, l'Illenc que el Liceu, o qualsevol altre teatn~, no tingui nr•(•t·ijsiu-iam!'nll'obligad6 de contrariar· qualscvlJI d!'ls pr!'miats, rosa c¡tu·uo <rucda prou da ra en la interpr!'laeió de las meves dN·lat·udons. lñaki Fresan 39 219 MUSICALIA R E T R A T TRIO DE BARCELONA Músic a de cambr a i pedag ogia per C.ARME MARTi NE% A quest darrer any ha estat important, molt important, p er al Trio de Barcelona: Alber~t Giménez AtteneUe, Ger a rd Claret i Lhús Claret han celebrat els deu anys de vida con<·cr·tístira i pedagògica en comú. Amb aquest motiu, hem mantingut amb ells una conversa distesa. infor·mal. que provem de tt·ansniure aquí amb la major naturalitat possible. CM. -Voldríeu r eco rd a t ' eo rn i quan es va fundar el Trio dc Barcelona? - Érem petitets .. . - bromeja en Gerard, mentre tols l'iem. -Va, home, seriosament - intert'é en Lluís-, que no ctcabarem mai. Va, tu. Gerard, tu ets el porta,v eu ... -És que ja fu tant de temps , que gairebé 110 ells en recordem! Dettfer com deu anys, ig ual que l'Escola ... -No, fa més tPmps que l 'Escola ... - inter·vé algú. I comença una discussió (a mb tracl~S d'esdevenir interminable) que talla , finalm ent , en Ccntl'CL, amb tm argument incontestable: -El primer concert del Trio va ser a La Paloma. el gener clel81. És a dir· , ara fa onze anys. Bé, de fet, allà encara no ens presentàvem com a Trio estable. El començamellt oficial de la nostra carrera com u, Trio de Barcelona va arribar amb la integral deLs Trios de Beethoven. CM. - Vau tt·obar· molts problemes p er fel'-vos acceptar com a Trio? - Home, problemes no , perquè ja érem coneguts individualment -n·spon en Lluís. CM.- Sí, justament pe•· això us ho pl'l~gunto." - Bé, és que has d e pensar que, per sort o per desgràcia (sort per a noscdtres) -continua e11 Lluís-, som en u 11 país on, pràcticament , no hi ha trios. Som l 'únic trio estable cle l'Estat espanyol, si exceptuem el Trio Mompou, que esui gairebé íntegrament d edica t a La música contemporà11ia, i el Trio de Madrid, cle trajectòria una mica irregular. - A més, vwn tenir l 'ocasió, l'11 aquell moment, de donar a conèixer nn repertori que aquí IW s 'havia f et gaire . Crec que, per toles dues raons, se'ns va acceptar molt bé -conclou l'~Vhe•·t. CM. - l per què vau triat· el Lrio c·om a formació? - Perquè érem tres! -r·esponrn entn~ •·ialles. MUSI CALIA R E T R A T CM. - í. j a, pcr·ò vull dir· q ue ,·osaltn ·s toqueu sovint a mb Enriq ue Santiago. per· exemple. ¿Bé us p odíeu ha v(' r d ecanta t p el quartet amb pia no? ... -Sí, però el contacte a mb Enrique S antiago v a venir arran del curs d 'estiu de la nostra escoht, que lla vors no es f eia en ca ra a Vic, sinó a la Gle va. Necessitàvem wt professor d e viola , i v am pensar en ell , perqnè ja el coneixíem d 'algun cu rs que lwv íemfet pleg cas a Gra.nadn, o alg nna cosa ctix í. Però la col·laboració amb Enrique Santiag o es limitava. al curs d 'estiu; i, després, durant la temporada ,fèiern a lguns concerts amb ell. Però eren coses molt puntua ls - t·cspon en LILús. - És que ... , saps què p assa ? Que l 'Enrique v iu a ;1lema nya , i aix ò és un inconvenien t ... - justifica l ' Alhe t·t. -Sí, perquè nosaltres tres no volem a nar a viure a ;1lemanJ'a - inter vé, rien t, en Gera rd. - 1elf et de la distànciageogrà[1ca , a l 'h ora d 'assaja r és un problema, a l 'h or·a de f er u n concert és un problema ... -<'Ontinua Atbet·t Giménf'z- . En .fi, que els nostres concerts en quartet han estat ocasionals . De j et , també hem col·laboNtt amb u.ns altres violis tes .. . -Violistes o violado rs? -s'interroga en Cerar·d. CM. - H ome, si voJeu , h o p odem discutir. Com s ' h a de dir, a veure? - Violista, no? - No , violador. ;t mi m 'ag rada més violad or - insis teix e n Ger aret, amb mal dissimulada set·ietat. entt·e un cor· de r ialles. CM. - Bé. r·esumint: que vau fer un Trio pf'rquÈ' ér eu tres, no perquè us vingu és més d e gu st que u n quartet o un quintet. -Sí, p erò és que a l 'h ora de f er un g rup d e cambra tampoc no hi ha massa opcions -ar gumenta en Lluís-. O fa.s un trio , o fa s un qua rtet, que són les dues ag rupacions que compten amb tut repertori més interessant. - 1 el trio és tuta ag rupació que ofereix moltes possibilitats -continua en Get·u d-, p erquè , tot conser vant el trio com a nucli, tens el quartet amb piano, tens el quintet amb piano. tens du ets pia no-violí i piano-rin/once/ ... T ens un repertori e11.('ol·laboració amb inst rument s de 11e11 t , com el clarinet ... El n ucli d el trio ofereix moltes p ossibilitats com a base de rep ertori. -Haig de dir, p erò, que qua n establim col·la borocions d 'a questa m ena, h o f em amb lo més g ran seriositat -snb n lllla (' 11 Lluís- , ja que volem evitar a tot prett caure en els simples holos. Però , en .fi; tampoc no /~o f em amb tanta fr eqüèn cia ... li:.~ més av ia t a l'estitt, quan ctprojitem la presència d els cdtres prof essors del Curs d e Vic p er muntar prog rames corn el que es va poder escoltar la setmana passada u Catalunya Música, amb els Quintets d e Schumann i Brahms . CM. - Podl'Íeu expJicar una mica com és tocat· t·n trio? -Jo d ono l'entrada! -salta e n Gerard, entt·e rialles. CM. -Ah! molt br. .. . F im, i lo t quan comen ça el violon('el'? - mr.s rialles . - 1, de vega des, comencem trios diferent s -eo nti nu a t~ n Lluís . CM.- Bé, b é, seriosament. .. - Sí, de veritat ... - m' assegut· a en Lluís, mort de rim·e-. Una veg ada, ell - assen yala l'Alber t- va començar un trio, i jo un altre ... Home, és clar, j o no clic men tides ... Era un p rograma compost p er dos trios, i a tots dos començaven el piarw i el v ioloncel sols; el v iolí en trav a m és tard . I res, l 'Albert v a comença r l'un, i j o l'altre ... CM. - I q uè, lligava bé? - Home , no ma~s a! Van haver-hi un parell de compassos d e terra bastall, i després ens vCLm torrwr a trobar. CM.- I qui va cedir? - Doncs l 'Albert, perquè em ell qui s 'havia eqtLiv oca.L -assegura en Lluís. -l jo no podia tocar, de ta nt com reia -intervé en Gerar·cl. CM. - Quins trios er en ? Us en recOL·deu? - Sí, home i tant! -en Lhús- . A l.a primera part teníem el Primer Trio de M.endelssolm , i a la segona el Dumky de Dvorak. P erò g airebé no vas començar , eh ? -es r \llw rt. t•aig fer u n acord su a u , pen¡!I(\ e11 t·eure el seu ntrtc. qtw era ft'MHJIIil... També t 'ct ser cosualitttt, perquè donar-se el cas que als dos trios del programa comencin sols pf t>iolonrel i el pia fi O ... , TI O és tan f reqiient ! -<'Onwnla r lbt•t·t. CM. - ~:s ¡•lat·, per aix ò! Vosa ltn•s dns 11s min1ven , tau ('Onveuç uts ... - Sí, p@rÒ com qttt> j o /i uaig d onar 1111a bona entrada -<'OtH:lo u ¡•n Lluís- , de .st'guida 'IJCI l> ndP IIirwr que ern pf Menclelsso!tn. I , lla vors, amb uun m à nna va tocant i am b l'altra rm cwa er/liviau t la partit u ra ... 1.ixò va pa sw r a Cadis . CM. - I , oleu dit· qw~ cJ pt'thli,· S<''n va adonar? Br-. sí. qu a n PI VUll H ' lll'l' (' U11\ im· la (l<ll'lillli'IL .. - 1 sort que no hi ha via giraf ull, perr¡uk ben segur que li ag a Ja un a tac de cor ... - rec·orda <' li Gt•t·a n i. - Bé, el que sí que es podrict dir, gairebé com a titular - comcnlH ¡•n Ll uís, to rnant a l fi] d c la {'011 vt•n w- , é.s que fa més o men ys deu an ys van començctr moltes cose.s importrml s per a nosaltres: el Trio, l 'Escola, el Curs de Vic ... ! I , mPntre hi ets a dins, g airebé no n 'ets conscient ; p erò quan arriba una commemoració com aquesta i mires enrera , t 'adones que, Déu n '/ri d o, les coses que ha n p assat ... i les que pCLssara n ! CM. -Si no r·ecordo malam('nt, parlàvem dels problemt"s d (' to l tipus que prese nta un tr·io: d ·equilibri son or. p er exemple. - I ta nt : m ira . ell toca nwssct fort -exclama en Lluís . mentre que assen yala l' Albet·t tot r-ient- . No , seriosament, és el problema bàsic de lligar les cordes a mb el p ian o. /..a majoria cie les obres que es toquen , p ertanyents al repertori clàssic i romà ntic, estem escrites per a pianos qne no sonaven com ara. 1 et trobes amb problemes d 'equilibri, en aqLLest sentit. No és que els pianistes d 'ara toqnin .fort, és que se les han de veure amb instruments m olt potents i a mb obres cl'escriptlLra m olt carregada. Beethoven , en els seus Trios, escrilL m oltes octaves a la m à esquerra, perquè 110d it·igt'i ... a - \ o, .,ê!.. ... -~ El ~= 3 90 MUSICALIA E T R A T MUSI CALIA R E T R A T -Home, sovint sí, p erò molt no . .. -explica en Lluís-. f1 i ha dos trios que són cabdals en el nostre repertori: el Trio cie Brotons i el Tt·io de Guinjoan. Els hem tocat bastant, tant aquí com fora; -Es clar, tampoc hi ha tantes obres interessants, al repertori contemporani, per a t.rio -comenta l'Albert. CM. - Quan parleu dc r·cpet·tori contemporani, voleu clir d'autors yjus , no? - Sí, sí. Com a segle XX, hem fet els Trios de Ravel, Shostakòv itx ... CM. - Sembla qu<' els c·ompositors d'avui no escriuen massa música d c cambra ... -Bé, per a quartet de corda sí que hi ha un repertori pron wnpli -intervé en Cer·ard-, perquè qualsevol compositor que es preï ha de conèixer el món de les quatre veus cle cordn. Així que tots, especialment. com a primers trebalL~, fan quartets . Trios?, home, jo diria que aquí, IÍltimament, i potser pel fet d'haver-hi un trio, perquè cti.:t ò funciona així, sembla que se 'n fan més. En Guinjoan ens en ·va escriure un, qtte li vam estrenar ara Ja uns tres o quatre anys, CL Pedralbes, en el marc d'un concert retrans- cions tindr·it>n un efect<· positiu , en el sentit d'an·oss<'gat· la gent cap alten·<·n) d<' la <'amhr·a. -Si vingués I ut qtt(Lrtet que ting ués el ressò d 'un Isaac ' tern, per exemple, si vingués el )LLilliard, jo crec qne estaria ple -aventura en Lluís. -Bé, va venir una vegada el )uilliard i 11 0 hi havia gaire gent, eh? - li r·cconla t•l seu gcnn à . - Aquí, un dels qua.rtets que hem arrossegat molta gent ha estat el Me/os , veus? - intet:vé l ' Alhcrt- . Sobretot Pn una certa. època. - Però tenien fetes moltes g ravacions - apunta en Gerard- . Moltes, moltes. I això és 1m ctrgument de pes. CM. - Suposo que tots esteu d 'ac01·d que això és important, de cara a congregar· un bon públic ... Tots sabem q ue fer discs, aquí a Espanya, és complicat. Tot i que vosaltres enregistreu ara per a una casa francesa, Hat·monia Mundi, ¿heu trobat molts problemes pe1· fer-vos un espai en aquest ca mp? ¿Penseu que Ja vostt·a feina té prou r·essò, en aquest sentit? -Bé, en tot cas, nosaltres, del problema de la distribnció dels discos, no ens en ctLidem, twrnés els gravem --comença en Lluís. -Sí, home, p erò això que diu ella és veritat, és diflcil - ta lla en Ger a rd. Quan nosaltres vam voler gravar el primer disc, abans de poder-Ito fer ja vam estar dos anys. Després , quan ho vam aconseguir, va haver de ser producció nostra. CM. -És aquí on jo volia arribar: és que cal pagar-se els discos? -Els dos primers sí, ens els vam pagar nosaltres; i això és ben corrent. El Trio Beaux Arts -explica en Gerard- va haver de produir els seus discos durant els prim.ers cinc any.ç,fr.xa 't. Durant els prirn.ers cinc an.ys ells es van pagar, no només els discos; també els viatges des dels Estats Urtits per venir a gravar a Europa tm disc o dos l'any. -I nosaltres encara hem. tingut sort --continua en Lluís-, perquè hem pagat els dos primers i prou: el Ravel-Shostakòvitx, qu.e el R mc~s di.~posll va de pianos que gairebé 110 sonaven; en un S teinway actual. ww d'aquestes octaves sona trt•menda ... - 1. és ela r, la feina del pianista per reduir tot ai.xò és tremenda, és molt delicada --(•ondou J' AJIwrt. - 1, quant a l'equilibri de criteris, di¡~uem que ... -<'Om<'nça en Llnís. - ... que PI! un trio no pot hauer-hi mai c~mpat! - assegu ra en Gent rd. - Això, i l/, uors sorn sempre dos co11tra ntt, o tots tres d'acord ... - l·ont'lou 1'11 Lluís. CM. - I S<' III JH'<• so n vosaltres dos I'Onlra el poiH'c Albert? Ho lli<· JH' t' aixt1 d'{·s st't' g<'nnuns ... - No!, i ara ... ili rcvés,just per això ens barallem més - respon en Lluís-. I<:n wt quartet sí que es dóna més el cas que el primer v iolí és el cap, i els altres obeeixen... - Oh , jo ja voldria manar, ja, però aquests dos 110 em deixen -es plany e n G1•r·urd. - Perquè 110 ets el primer violí, perqnè 110 n 'hi ha dos! - li respon, tol ri en l , I' AllJcrl. -Sí, és clar ... - r econeix en Geranl una mica r·ec6s . - El que tnrnbé cctl clir d'un trio és que pennet fer d'altres coses, és et dir, no demana wt treball tan exclusiu cmn el que demana wt quartet de corda. Si un instrumentista volformar part. seriosament , d'un quartet de corda, pràcticament no pol fer res més . Nosaltres, però , tenim la nostra ctctivitat com a solistes. com a professors ... i el Trio ho p ermet perfectament -Lluís . CM.- A més, el trio permet toca t· d ' una man<'ra molt més solíslica i pcr·sonalitzada ... - És clar, la mnnera de tocar és molt diferent. Un quartet, el formen qual re instruments de la mateixa família - responen tots d 'acord. CM. - Di d eu q11c és el repertor i clàssico-romàntic el q~ue m és ahonlcu? - El que més? Sí, sí, segurument. De fet és on hi lw el gruix del repertori per a trio ... - respon J' Albert. CM. - I contempm·ani? N'heu tocat molt, no? mès perla Unió Europea de Radiodifusió; es tractà, per tant , d 'u na estrena mundial. CM. - Escolteu, què passa t>n acrucst pafs, que la gent 110 hj va, als concerLs de música de cmubra? -Bé, no és només e1t aquest país , perquè la música de cambra és sempre minoritcl.rin -Ccra r·d- . Ara, hi ha països i països; però sempre és minoritària, de cara al gran consum, al g ran públic. CM.- r si, a sobre, es toca música contemporània ... - Home, l'ideal és, jo crec, no fer d e la música contemporània un ghetto, sinó incloure una o dues obres contemporànies en un programa normal -opina en Lluís . - Realment, és difícil que el concert de música contemporània a seques pugui congregar molta gent, excepte en el nw.rc d'un festival d.e música contemporània que ja tingui el sett propi públic -apunta l 'AJhert. - De totes maneres --conclou en Get·ard-, jo crec qtw és millor incloure la míísica contemporcl.nict en ttn programa normal. Perquè mira, per exemple, el Tóo de Guinjoan l 'hem tocat, et Fran~·a, en el marc de diversos festivals clàssics, i l'han acceptat sempre molt bé. CM. - Però, a veure: a mi el que m'agradaria és que analitzéssim junts el perquè d'aquesta manca de capacidtat de congregació ... - La música de cambra, saps qnè passa?, que mai no és espectacular -comença 1'Albert. -¿Vols dir que no satisfà les exigències del star-system? Perquè hi ha, a la nostra professió, un gran culte a la personalitat individual .. . - És clar, i cada vegada més! Ara, amb això de l'Expo, mira, han previst l'actuació de grans orquestres, de gran-s solistes, sobretot de grans cantants, però, de música de cambra, res . La música de cambra només funciona, de vegades, arnb grans noms; i això, moltes vegades, no és música de cambra. CM.- Jo ct·ec que això és tma gran manca de seriositat. Un gran divo del violí, o del piano, s' ajunta amb dos o tres amics, fan un pat·ell d'assaigs, i, apa, a tocar ... - I la gent hi va perquè tots ells tenen una gran personalitat solísticn, però això no és ... - Lluís. CM. - Tot i així, hom podria pensar que aquestes manifesta- t•am grlwar a l1adrid, i el Tt·iplt• l'oncert de Beethol'ell, que ja l 'O ser editat per Elarmouia Mutllli t1 Fran~·a. El tercer, el del.~ trios de Jtendelssohn , ja ha esta t produït per la mateixa Ilarmo11iu Muti di. Ara, el m es de maig, sort i rel un disc Dt:orah·, amb el Dumk) i el Trio en Fa meno•·; i és ¡>os.~ibh• que el proper disc del 'rr·io sigui un disc sobre segle X, amb el Trio d e Ravel com et obra, dignem, base, i els t.rios de Cuinjoan iBroton.s. Cal clir qnt• f>s molt important que la cns(t di.scogril ften ho hagin cceptnt. Però , en .fi, com que ja hem gra ua.t diver.w.~ discos de repertori, diguem -ne clàssic, i hem ti11gut bones crítiques ... CM. - Tol'llant a la situud{, del nostre país: no tr·ohcu 4 11(.' Iu manca de tt·adició pol scr-n(' uua mica la ca usa? -Sí, sí. Pensa que ens ha costat nwlts anys a conseguir con vèncer els alumnes d'aquíquefessinnuísica de cambra. 1 costa molt més amb els alumnes d'aquí que amb els defora. -De fet, en-s trobem , com tu has dit, en un país molt poc cambrístic -explica J'A iherl- . Quantes orquestres de cambra hem tingut? Ara ve una, ara es desmttnta i ve tma nltra .. . -És que no tenim ni un sol quartet estable ... - assenyala en Gerard-. l , en canvi, el nostre país ha produït gent molt important, musi.calrn.ent, g rans solistes. -Hi ha hagut quartets qtte s 'han fet i desfet, petites cose.,, sobretot després de la guerra; encara que no pas de gran nom, com els solistes. Des de llavors , hem entrat en un sot del qual encara TW s 'ha sortit --conclou l'Albert. -Es tracta, de vegades, d'un problema de mentalitat -explica en Gerard-. Hi ha molts joves que comencen grups de cambra; però no sempre troben, continuïtat. Aqueststage que organitza la Caixa a Torrebonica ha propiciat la creació de diversos grups de cambra: tres o quatre trios, alguns grups de vent ... 1 és qtte cal un ajut econòmic, WL impuls com el d'aquest curs, on els orga- MUSI CALIA R nit:en concerts ... És clar, els {frups es .formen perquè sabert que I rolu/1·(111 concc•rts. El concert és u11 al·licil!nt, i el factor econòmil· n 'és un altre. Però lwi{f df' dir que també hi ha w1 .factor negatiu, en això: fi la ll Ostro (.pvca, els joves érem estudiants. Era molt més difícil guanyar-se la vida amb la mr'tsica. 1 (tro (alme11ys e11s passa aquí amb el.~ alunmes), tothom es comença a gw111 yo rles gu rro.fes fem ho los per nquí i per alin, i 110 estudien. Jo, qncw p(/ rlo d'aju t econòmic, 110 ·vu ll dir que el.~ nois vagin trolmnt huloH. Per r>xemple, a Fran ~·u, drtNII It molts anys, rw hi ha hagut quartets de corda. I ara n'hi ha dos o tres que funcionen (especialment 1'/sii:ye). Per què? Doncs perquè hi va haver un senyor, que era director general de música , que va aconseguir que el ministeri, durant tres cwys. pagués LLII sou a cada un del.s membres d'aquests grups , només a canvi que estudiessin. Un sou que em sembla que era de dues-centes m il pessetes cada un. És clar, si aquí hi hagués una institució, pública o privada, que pagttés així .. . -Tornant al terna de la promoció de joves grups de cambra que s 'intenta dttr n terme aquí -Alhet·t-, s 'ha de dir que el factor econòmic ana·valligat a ww temporada de concerts que es feia cada any a Barcelona, on s 'afavoria molt especialment la música de cambra, i que havia arribat a arreplegar w1 públic fidel; a ra, aquesta temporada ha desaparegut. I és llàstima, perquè això era molt més important per al futur musical del país que determinats concerts que es fan al Palau i que manquen d'utilitat des d'aquest punt de vista. CM. - ¿Cal, doncs, que hi hagi un polític, u n cap de cul tura, q ue an ·ihi a comp rendre que ba de man tenit· durant un cert temps un gt·up de j oves que no fan "res més" qoc estucliar? . .. -Sí, però amb uns criteris molt clars de ni:vell i de manera de treballar, perquè no es I rncta d'anar repartint diners entre orquestres de bolos, com jas 'ha fet . L'experiència de la ]ONDE, per E T R A MUSICALIA R E T R A T T El darrer a ny ha estat molt important p e r als compone nts del Trio d e Barce lona: han ce le brat d e u anys d e v ida concertlstlca I p e dagògica e n comú exemple. és un bon precedent: ajuda la gent a tenir beqLLes per estudiar a fora, etc.; hu creat Ull al·licicnt. /Ja )ONDE Ira estat ww fita important - t"('S fl011 l' n Lhús . CM. -És q nc jo !'rec q ue els polítics fan un r uonamt'nl invt•rs : "com que els conet>rts de ea mlwa no s'omplen , 110 invertim on nixò", mentre tlue el q ue cal fet· és invertit·-hi p rimc•· pm·qu i! d esprés s'omplin. no? -El tema no interessa els polítics, perquè es tracta d'u11o qiiestió a llarg termini - Liuis. CM.- ... I les eleccions són cada quatt·e anys . Bé. canviem dt· tema: parlem de I'Es(·ola. Qui· em podríeu dir , d 'aquests dt>u anys? - Torno a dir una mica el que he dit abans: mentre que estàs ficat en una feina, no te n 'adones , del que va passant - •·cspon en Lluís-. Però quan te11s prou recull per analitzar-ho ... Quan fas el balanç, perquè despré.~ de deu anys estàs obligat afer-ho, veu.~ que han passat coses molt importnnts, i que moltes de les fites s 'han pogut acomplir. CM. -Per exemple? -Jo crec que hi ha dues coses importants en aquest sentit -explica en Gerard-.. Urut és el conveni amb l'Autònoma, pel que suposa, gairebé històricament; l'altra, el conveni amb la Guildhall, més important des del punt de vista de funcionament de l'Escola. Això últim ja s 'ha dut a terme, ja han sortit les primeres promocions titulades per la GuüdhaU. Ambdues coses són molt importants des del punt de vista del reconei:xernent ofteial de l'Escola; perquè la nostra dificultat principal sempre ha estat el reconeixement oficial, que no l'hem obtingut. Moralment, sí, perquè si han de consultar-te quelcom, t'ho consulten; però a l'hora de reconèixer el treball acadèmic, no hi ha manera. Hem tingut converses amb el Departament d'Ensenyament de la Generalitat. .. Com que, en els IJé ... - I ols dir tot s tn•s <I 1'/wra f \o. no: aixe). per fer ww sPssiú llll<ll' seus llibres , a la. funcionària d e torn no li sortíem en cap artide, nosabi.enquèfer - l·iallcs-. I , com que no podia fer un article nou, sempre havíem d'anar a petar al Conservatori . .. CM. -Però a ra teniu el títol de la UAB. -Bé, títol .. . , és tm r·econeixement oficiós de la UAB, però no és un títol reconegut a l'Estctt espanyol, ni tan sols a Catalunya. CM. - Però el de la Guildhall a t·a val a tot Europa .. . -Sí, bé ... Aquí està, que hem d'anar a buscar el títol anglès, nosaltres. És allò de Reus-ParísLondres ... -respon rient en Gerard. CM.- Sinceramen t, ¿us ba costat molt fer que el centre funcionés? -Costa molt. Costa. cometre els mínims errors, que sempre en comets . .. Costa molts diners . .. -comença l'Albert. -El que passa és que nosaltres ·veníem de ... Nosaltres jugàvem a m b avantatges, p erquè veníem de l'experiència del Centre de Vctllvidrera -continua en Lluís-, i, en tot cas, sabíem què no havíem de fe r per no enfonsar el vaixell a.l cap de sis mesos. Vam ser molt prudents en començar, vam anar molt a poc a poc, des de brúx, amb poqu.es despeses , amb ajttts d 'amics . .. La noció d'Escola, la noció pedagògica conjunta (potser és això el que rnés ens diferencia dels conservatoris), ja hi eren eles del començament, però. CM. - Es produeix una interacei.6 en tr e el vostt·e treball com a Tt·io i el funcionament de FEscola? -Sí, sí. El treball del T rio es reflecteix en l'Escola i, ara, el que passa a l'Escola repercuteix també en el Trio -Gerard. CM. - A més, jo penso que la vostra activitat és un bon exemple, un bon model per als alumnes . AJ Conservatori manquen , sovint, models de treball , de vida artística; els models que pot oferir, pet· exemple, una J uilliard ... - Es que jo crec que al Conservatori tens més aviat la sensació d 'estar fent classes particnla.r s -Qpina l'Albert-. Aquí, l'ambient és totalment diferent. - Bé. nosaltres, la ] uilliard no l(L coneixem a fons -Lluis- , però el qu.e intentem és no crear un ambient de massa competitivitat entre els alumnes; a.ixò, a la ]uilliard, és qu-elcom terrible. Suposo que també pel fet de trobar-se als Estats Units, que és una societat enormement competitiva. CM. - Pnò, dc fet, Iu professió és compctiti va ... -Sí, bé, ww cosa és tenir l'ambició d'arribar, cle f er-ho el millor possible, d 'estudiar ... - Ge•·ard- . 1 mxo sí, és dar, evidentment. Si l'alumne no té am bició, no fa rà res. Però la competiti·vitat insana . .. CM. - ¿Vols dir· eoses com ara trepi tjar el del costat, o fi car-li l'arc a l'u ll? - •·iaiJcs. -No, i que no sigui allò de "o ets el núrnero Lt o res " . Perquè allà, els que suporten aquella pressió i se'n surten, molt bé; però suposo que n'hi ha molts per sota que queden fets una autèntica hamburguesa... - bromeja en Get·a•·d. CM.- ¿,Vosalt•·essuperviseuel tr·ebaU cambrístic dels alumnes de l'Escola? CM. No, tenim com a professor dc cambra en Josep Pons. E l q ue Ja gent trcha Ua a mb n osa ltres és la q üestió solistica, Íl'IStr umen tal. Va haver -hi un any que no teníem professor de cambra, i ens vam haver dc partir els gn•ps; pm·ò era molt complicat. CM.- ¿No heu treballat mai com a T rio amb un tl'Ïo d'alumnes? A la Caixa van fer u na experiència d'aquestes, i crec q ue va dat·ant del príblic, u11o 111<'11(1 dc• mastt•n·lal->s, pot estor bf., pl'rÒ . .. Crec que aqueslll exp<'riè11cia és més comw1a qua11 es tractct elf' quartets de corda. CM.- El que tt·oho 111olt inlt'•·cssan t dc l<'s masterclosses qtu· organitzeu aqu1 r·s q u t' t' I p 1·oft');sor ('Onvidat d óna c l aRst~s d!'l Rt'll instrumeu t i, a més, clt· nllllht·u ... - Home, és que <'OIIuidrtr GrC'enhousc> i que no ./(11·i ciu ss(>,~ rh• cambra, és desaprofitar-lo; i Detlef Hohn és ha(JituoiiiH'II f professor de violí, però wmbf. ho és de cambra. Korl lingel i Cyor gy Sebok, el matei~r. .. -t'x pl it·u c•n Lluís. - El que nosaltrf's i11tentem aquí és que la ge11t faci CliiiiiH·a; per tant , també hem de do11ar els mitjans perquè es faci bé. k~ "" gran estímul poder treballar la mLÍ.sica de cambro amb g t• lll tall sòlida i de tan g ran experiència com aquests professors con vidats -conlinua 1'Albert . -És molt important, en tot cos, poder comptar amb gent que posseeix tones d 'c>xperiència -conclou en J..l(ÚS. Al final d e la nostl"a c:o n vcn;a, em comenten q ue aquest estiu tocar an els trios d e Brotons i Cu injoan (entre d'altres) a di vm·!:!os festivals de França, Bèlgiru, Anglaterra . .. CM. - ¿Tr·obeu in terès, u l'r!ltranger, per la música ticI nost•·r país? Us demanen molta rn úsicu catalana? O el fet de tocar-la (>s més aviat iniciativa vost1·u? -Normalment, no ens dema nen un programa concret - t·cspon en Lluis-. E lls contrncten el Trio i ens demanen programes, propostes . .. - Be, hi ha llocs on sí que ens han demanat quelcom concret. A França, per exemple, en4~ demanaven música espanyola ... Però no hi ha massa repertori esp a nyol de trio ... T urina, Cranados ... I per tocar un Turina, val més tocar un català contemporani ... Això és el que fem -co m~ l o u en Gerar d . Per molts an ys! hí afegim nosaltres . ~ ..• -~ ~: 3 90 MUSICALIA PRE-CRiTICA Glazunov, el rei destronat per CARLES LOBO i qu an escoltem la música rl ' J\lcxander Gla~u­ nnv int entem situa1· el noslr<! punt de mira en un ho me cruc va viure el p1·imer te•·ç del scglt· XX, ens endut·em uuu d eccp<'ió. Glazunov va ser un r omposito•· plenament arrela t al segle XIX. Totalment contrari als gt·a ns canvis, a mb encaraments constants a les noveta ts st•·avinski ancs o prokofianes, a n-clat profunda ment a la tradició t.xaikovskiana i com a molt a la tic Rimski-Kot·sa kov, el nostre home no va saber supera r la n ova Rússia postrcvolucionà ria, es va mantenir· conseqüent i aferrat al seu car àctet· a ristoet·àtic (ho era per her·ència i condició social) i es va t·endir als compositot·s de la gener ació següent. ''Tenia molt clar· el que era impot·tant i el que era nccc~:~sari , però al final d e la seva vida , aquella concepció sana d e l'existència semblava trencat·-se sense t·emei. T enia la sensació que tol allò on va dipositar els seus esfor·ços (la cultura russa , el conser vatori de Sant P eter sburg) es reduïen al no-res . Era la seva tragèdia . Tots els seus valors i els seus criteris eren qüestion ats. Quan va exiliar-se a P arís, Glazunov va contin uar component, però no tenia la motivació d el «per a qui» ni del «perquè» . No podia imagina r res de més horrible . Va ser la seva bancarrota total" (Drnitri Shostakòvitx). Què se n ' havia fet , d ' aquell nen prodigi que amb ] l anys ja componia , que amb 17 ja havia escrit el primer quartet i la primera sirnforua? ¿On era aquella esplèndida pr·omesa que " no progr·essava dia a dia , sinó hora a hora" (N. Rirnski-Korsakov)? En quin punt del camí personal s'havia quedat aqueU caràcter S afable, aristocr à tic i distingit, aq uella gr an ener gia per dirigir amb èxit el consenatori dc St. P etersburg, aquelles enormes capacita ts d e gestió musical? Avui dia no podem oblidar aquesta evolució per·sonal (humana, intel·lectual, artística i sobretot física) encaminada al desastre i a la desesper ació. Un Alexander Glazunov l' obra del qual (extensa i d e gt·an qualitat) ha cruedat com a testimoni d ' un gran talent que en vida havia quedat obsolet. El seu concert per a violí, que tindrem ocasió de sentir aquest mes a Barcelona, és una ob ra que s ' inscriu entre el d e Txaikovski i els d e Prokofiev (1904). U na obra escrita en any abans que Glazunov prengués possessió d e la plaça d e director d e Sant P eter sburg, i p er tant, una obr-a escrita quan el compositor gaudia d ' una salut immillorable i d ' un gran pr·estigi, no solament entre els seus compatriotes, sinó al món sencer. Aquí Clazunov demostra la seva gran facilitat en el domini de gairebé tots els instnnnents. Fill de violinista (el seu par·e) i pianista (la seva mar·e), el concert per a violí esdevé tma pàgina r emarcable i molt importa nt d el gènere . E ls violinistes el valoren p er una virtuositat absolutament adequada a les car acterístiques de l' instrument. El primer moviment és una mena de temps lent anticipat amb una impressionant cadència que p odria ser una obra independent per a violi sol .. El segon moviment i últim, enllaçat amb l'anterior, demana un d omini total de tota Ja paleta tècnica del violí, i el solista està acomboiat per una or questració brillant i amb un joc timbric absolutament clar i bell. Temporada OCB Pa lau de la Música Catalana. Concert p er a violi i orquestra op. 82. Alexander Glazunov. Raphacl Olcg, violí. Garría Navarro, director . Dissabte, 11 d'abril, 17 h. Diumenge, 12 d'abril, 11 h . BriHen, la tradició .renovada estat els continuadors dels precep- B enjamin Bt·itten , el considerem un dels gra ns noms dc la producció britànica d 'entre les dues guerres mundials. De totes maneres, Britten s'inscriu en aquella generació de compositors que d ' alguna manera han tes immediatament anteriors. Britten no va seguir l'evolució del llenguatge musical que trencaria brutalment amb la tradició, aqueLla que apareixeria immediatament després de la segona guerra. Però és obvi que el significat de la seva música és absolutament vàlid i no gens menyspreable. MUSICALIA P R E · CRiTICA Serà precisame nt el qm• ~enti ­ r em aquest mes d 'abril a Bnn•doua. D a tat el l938. u n an) d<':-pn~~~ de passat· pt'r Ban·donu. Bt·ittr n matei.x assegut al piano el' u estn•nat· el 18 d'agost d'aqucllnutlt•i' any. al Quenn ·s Hali P•·omt'mHit> Conce•·t. i per cert amb un hitt•sclatant que de segttida va trmlJHlH- Britten ha estat el gt·an dinamitzado•· d e l'activitat musical d'aqueUs intèrprets allcionats, amateurs vocacionals, i ha enricpJit enormement el n·pe•·toó infantil. Tenia aquell sentit especial percntendrcf'l món dclsinfantsi<J ells va rtcdicar gran pa1·1 del seu talent. Ncm1 i amateu,rs , lanl els uns com eJs altres poden realitzar la p ràctica musicaJ am]) acptell instrument q u t• tols tenim i fem servir: la veu. És per això que el seu vasú ssim catàleg s 'enriqueix d'obres vocals i música destinada i pensada pr«>cisamen t pet· a aquests dos secto•·s dc la interpretaC'iÓ musical. La seva prorluc-C'iÓ insl nunental, pe•·ò. cal tenit·-la JWesenl. Orquestra. camh•·a i p<'t· a inst•·uments.... una cinquantena d 'obres avalen la eva participació «>n la nost•·a història mé!ï re<'ent. És un catàleg q ue Bl'ittcn va a nm· forjant amb una ~~on stà neia germànica que el feia, com .f. Rayd.n. de(Üca•· cada dia unes hores a Ja composició. El que potse•· sorpt·òn una nuca dc l'obra dc Britten , és que a més de ser Wl di recto•· d ' onJuest•·a que va aprendre el seu olïc:i dirigint i dirigint, va sc•· també un notable pianista, amb nna tècnica molt acw·ada, i qu f' mal ~:,'l·~ll tol va escriUJ·e solament un llnic con cer t per a piano. sar les f ronte•·es angleses. Britten era molt afieional a posar títols a les pm·ts de lrs S('vcs obres. I en el coneet·t prt· a piu no també ho féu. Així, l'es t•·urluru queda d ' aquesta manera. Un primer moviment , Tocroto (AUegro nwlto e con brio), srgneix l'esquema d'una sonata mo ll dt•sen volupada. El piano intt·mhu~i x una primera idea molt p«>•·cusstH·a i l'orquestra ho fa desp•·és i d ' tuUI manera molt mfs lírica. El segon mov iment , Walt: (A llegretto), estableix d 'ent nulu un ambient nostàlgic q ue eondueix fins a un a secció t·ulminant, al tt·io centt·al, per r·<'lm·nn ¡· despr és a r eprendre el cair<' pt'nsarós del principi. L 'Impromptu (Andante Ien to) va ser prime•· un r·ec italiu i ària, que es modificà en la n ·vis ió d e l'an y 1945, i és una passacaglia. Basat en un tema o•·igina l del mateix B1-itten dc l'any 1938 escrit per a una sèl-ie d1• pl'ogrumes dcamàtics per a Ja n'l(lio, al tercer moviment es nota la difet·ència de set anys que sepat·eJJ l'original de la versió definiliva. I ja al final, March (Allegro mo- derato-sempre aUa marcia), Britten ens fa nwmòt·ia df'ls tt'mes que ja s ' han sentit «>n els movim ents anteriot·s. El tractament del material son ot· ens l'f'Cord a una mica la ironia militar dc· c·ompositors com a •·a Sh ostakòvih . Amh tot. una obra amable, simple, pm·ò que ocupa un lloe d'honor en el seu gènere. Temporada OCB ue la Ml'•ska Ca talana. Palau AIJJet·L Giménez, piano. Gar·y Bertini, rlircelnt·. B. Brillen: Concert pe•· a pian<t i orqucslnl núm. 13 Dissabte, 2 de maig, 19 h. Diumenb<e· 3 de maig, 11 h. Música a111b àudio· visual a la Fundació Miró Per C. LOBO D d'aquÍ l'llS l'<'lllC· din·el amt'nl al nÍim. 88 dt' la n 'vis ta ''C.M./R.M.C."', la t'OI"I't'SJlUill'n I a l llit'S d t' ft'IH'l' l' d'tH¡nt•sl any 1992. A l'uliclc· "MÍisira tlt' c·amb1·a quf' so•lwix t'S IPm dt' l'Europa dt' l'Est'" comentàV<'m una dr les oln·es quf' va intt••·pn·ta•· I"On¡tu•st•·a de Camlll'u Teu tJ·e Lliurt' c•n Ja sc· va p t·od m·,.¡é, I'IHTt'spont'nl. Aquesta olwu (•s ia l (ll t' pretenem comenta •· ant: les 14 lllflltc' rf's de d escriure fa ¡Jlttj(l dt'l eompos il or Hans E is- I<·•·· Si en Iu presentació del concct·L dl· I'O •·yuestra del Lliun:, el <¡Uf~ impt'rava era donat· una visi6 general de la producció de la música nacionalista dels països d c• l'Est pel que fa al segle XX, a1·a t'S lrar tn d'ap•·ofundit· una mica m t>s la j ustificació de l'existència d'aquesta oh•·a, d ' interès moh evident. La idea de la prod ucció va so •·~:,ri •· de Miquel Gaspà. Una idea tan original com atTiscada, <flit' rttlia real itza •· amh altr"t'S pa•·tic-ipan ts. Així ~s f'om Música XXI cop•·odm·ix les l •t maneres de descriure la pluja amb Cochlea, l'Estudi d' J uwstigu(·ió lntenlisriplimu· fundat pet· l'a rtis ta visual Cla •·a Ca rí i el composito r J osep Manuel Berengue ... 1 ara expliquem de què t'S tracta. L'a ny 1940 Ja New Scbool for Social Rcsc•·cb de Nova York va df•mana •· a Hans Eisler d e di1·igir unes invf'stigacions en caminades a acostat· d s nous llenguatges ...•t != 90 MUSI CALIA PRE-CRÍTICA IIIU!'oil'als a la C'ÍIII'IIHillll-'l'tdÏa. Regpn (la pl uja) {•;, una pd·lí<·•du dt·lrc•alituu lo r h olundt'->i .JoriH l vPns datada l'u n) 11)2<). l~s lnwtu tle dil'et•t·ttls c·s<'t'llt's d oc·u ttH'IIIuls rndadt·;, a \nl.-.lt'l'd am. umh t'àmt>ra fi,a, du rant un dia d1• pluja. Y.:is la \U analit zar im ulg<' IH't' imat~c Ja t•inta d e l~egen i' a t'!'>Lahli t' u na mÍI;,Ínt q ut• · · exr regui les sel'e.s m otivacions clelmareix esde l'eni ment c inemct rognVic, en lloc· flp ser una mtísicf/ ••./('f<t p<'r ft ~ la pel·lícula'' {paruull•sd ' Eislc•r mntf'i:x) . El C'OIIIfHI!->Ítor havia dit 11ue, la mú:o;i(·a t·aliu inleqn·etat·- la índf'pen dr ntment de les imatges del film d · h t'li!->. I Í's pet· ui'\Ò que ~Mús ic·a \.. \.lttol 'oft•t·irà ultmttei:x temps que la projel't:ió. Ai:\Í, d pt'Ogruma !ierà d 'aqm•s tél nHme r a: prim t•t· Iu música el ' l~ i s l er; Lles pd·s l' obnt I,¡,ol~jec­ res sn11 ors (estrena ) dt· .J ost•p Manur I B<"renguer. q u <' f urà el t'pont ' ·plujós '' entre l'oiH'a d'Eisl<'t' i 90 228 :\1t'•si••a n l:1 Fumllu·i(; \lirú Jo~t'p ~ln•uwl B•·•···n~u•·•·. ••k<'tl'l'mica Clan• Gad. 'ídt•o Mí1si<'a '\'\I. ~··up in s ll'lllllt'lllul Mit¡ud Gu•pà. tlin·f'lm· Coproducció Cm·hfpu i llúsicu .\_\} Dijous. t.'j d'obri/. :10 lt. Orient-Oc cident, punt de reunió al Lliure A 48 la p t·nj••c·t·i(, tmula dt> la f·inla e l c·onc·ct·t-t•sIH'c·tal·lc• !'>·ul'aha r à amh l'es t rena de l'oiJra l ric'fflt oblidada lli d 'AII,erl Sanlà. Una pàgina esedta .;,obt·t· un poema d e Paul Vt>daitw al qual t•l maleÍ'\ Eisler t''i n•fet·t'i'\ quan C'onlt'nta la :'t'Va uhnt. Lmt mÍtsic·a per a un poema aml1 ll'!i imall-'!'s d' nn vídeo r ('a litza t per C lara Gai'Í. Música \.'\I , t'I g rup instrumental impuJ¡.¡al 1wr 1' Assof'iació Catu lanu d e Compos itors, i Cochlea. que l'undat·en C lara Garí i Jost•p Manut'l Bt•renguer, f'o produt•i'\1'11 aqut>sta idea original dt• Miqtwl Ga.;,pà en una de les intet·t's!ian h ofl'rtt's que aqut>:-:ta tempot·acla t•ns ofert>ix el Cidt> ert' t'Il..,. Regen. I ques ta vegada e l que eus pt·oposa l' Orquestra dt' Caml)l'a T ea ll·c Lliure és un a refle:\.ió o. més ben dit, una d escoberta dt'ls p ossibles punts t·om uns entt·e els compositm·s oec·ifl<'ntaJs que s ' han deixat t'mhntixar pet· la música orien tal, i d s qut• dt•s d'Orient han expressat la seva mús ica sota paràmett·es més pròxims a nos altres. És evid ent que, per· •·egla gcn entl. cada com posi tor no deixarà mai de banda, e n cat·a que ho inte nti, tota una tradit i6 musical i eultural, centen ària JH'r als uns i miJ.Jenària p e r als a ltt·es; ja sah em , per tant, que el pt·oducte sempt·eéssubjectiu. D'aiLJ·a handa set·ie n tms "estudis a la ma n et'a de' ' i s'allunyal'Íen !>ubsta n cia lme nt d e l que entent·m per o bra d · a t·t. S i Debussy va set· un del!> pri- mers gt·ans n oms a d escobrir l ~:"s possi hilitats de la música ori ental, OliYit•t· Messiaen va conYet·tir aquests matei'\os e lements en punts dc t·efed•neia pet· als seguidot·s dl' la st'\ a eseola. Con seqüència del pt·ofund estudi dels modt>s gn •cs, la músi<:a oriental d e Ml'ssiat•n Lt·eLalla l'asp ec te rítmic (" lla t·gu(•fi" i ''h r eus") dc la música hindú. I pel que fa al material tm•lòdi.co-souor a Oiseaux èxotiques Messiaen passa al paper pautat el cant de les a us d'Indonèsia i dl'l Pacífic. Sense mout·e ' n s d'Indonèsia. e l composi tot· igualadí David Padrós ens r e mf'll'à amb la seva olwa Ketjak als gam elans de J ava, és a di nd tipus d'ot·ques tra crue. com a quí la cobla, acompunya les danses populat·s . El tCI'('Ct' <'ompositor occiden tal (i últim) serà l' italià Giacinto Scelsi, C[tW ens transportarà a l mÓn hindú. É:l'> Ull a utOI' al crua! lwm dc·..,c·o bc t·t tanl ananwnt i que· {·s ja un JlLLilt d e n •l'l· rt·tu·ia pe•· a l'Pstudi de la ndts ic·a dc' l nos lt'!' s l'git•. l~s 11 11 eompositor que d<•spt·{•s 1le passm· per l'ínt'vitahlc- SC' rialisnH• c·s 'a <'ndinsar a l' ()t-i<'nl. c·o tu·t't'Lam<·nt a l'Índia , la \.in a i <•I hudism<' Zen. D ·dl sC'nti t'<' lll J' o iH'a Pranam Jf. P <·l que fa a ls eompos it o r s o t·i<·ntals, aqu ests fan :-;t'rvit· l(•s plantilles instnuncn ta ls hahílllals a Üt:.C'iclent, SC'nse t'l:'I1 UII<'itll' 111<1i. 1w r c'J. al que ja d?-iem una mí<~a més amtmt: a la s t•va I'Ondi (·ió i het·ència orientals . El pt'ÍmeL' lloc cot'l'<'spon a Jsang \un. cor eà nasc·ul {'I 1917. 1111 home compt·omi>s políti<·allH'lll i que treballa 1w•· a la t'l'rons t rueciú c tt.ltural c·on•ana dt>s prí·s tle l'ocupació japotH'Sa . Yun ha passat llargues lt'mporadl'S a Em·opa, estudi ant i amp liant coneixements, fins a l punt q m' l<·s eircumstàncies polítiqtu•s dl' Cor<'a d van portat· a prendt·e la naC"ionalitat alemanva r i 19ïl. E l C'Omposi tor japonès JJiroaki Zakoji va morir massa jo\f' pl' t' p <ldt•r s<•r p rou cont'gu t int<•rnat:ionalnlC'nt. De totes mam•t'C!>, t' ns ha d eixa t tmes ohrcs qn c in douen pl antilles ínstt·uml' nlals absolutament occidentals, com la l JUl' s('ntir<'m. el Concf'rl per a uioloucel i orquestra. com tam hf pt•r a grups folklòr·ies . I ja p<'r ac·ahar. el tf't'<'f't' i últim o r it•ntal serà To1·o Takemits n, tambr japonès, nasc nt 1•J 1930 a Tòquio. Takemitsu fs ja u u (·ompos i tot· molt conegut a Occid(•tH que• ha experimentat clifl'n•nts COLTClllS: la música COI1C'l'f' LH, t'I ~(·r iali snw. la improvisarió lliul'C'. músi<'a clectroac·ústi(·a. 'is u aL aleatòr ia, etc . La seva producció no oblida l'or it'ntalisnw inhe r t>nl al composito r , i l'H ialitza i tt·ansformasubjcctiva ment els l'Iemen ts occiden taJs . On¡tu·:.ll·a tle Cambra Teall't' Lliun• .JnM·p Puns, tli•·ec·tor. O•·it•flt/Ot·t·irlt•nt Ohn•, el<' i\'f ps,iaen. Scd;,i. Tukt•nlihu i Zakoji Padrc'1~. \u u. Tt·;stl·t· Lliure¡(,.. Ba r celona Oijuu~. 23 i :lO el' ah1-iJ. 21 b. Diunwn¡;t•, 26 d'ah•·il i 3 dt• mai¡(. 22 h. MUSI CALIA PRE·CRiTICA La Cenerentol a, una ventafocs' ' . sense _m ag1a 11 ~ perJ.C. e onlc·n ¡•ls h i ~; t o ri adn r s L[LH~ Cioai·C'hin o Ross ini V<t l<tnlar nnmés 20 dies a compond n· La Cenerentola, Òpt•ra eslrc·nada a l Tea tro Valle dc• Roma el25 dc gener de 181 7; fa, dom·s, C\.artanwnt 175 anys. Lc·s pn•sses van st>r tan considt•ntbl<•s qtw Rossini fins j tot va ne<·essilat· l" ajut d'u n col·la horador. qu<• va escriure l"àt·ia d'Alidoro del ¡wimcr acte ''Vasto t<'atr·o e ilmondo' ', d ' una considerahlt> bc.>llcsa -q ue en C<H'a sovint es canlu- i que <'n lot cas després seria s ubs tituïda per "La deJciel nell':H·cano profondo" que el m(tsie dc Pesar·o va compondre J>OHtrriorment. Feia rm:nys d ' un any que Hossini havia cstn~ nat Ja :;eva ò pera cuhdal, ll barbiere di Siviglia , i es vu disposa r u ~H'I'f'JHar l'cncàn ec de posur JHII'titura a una de les tres-centes <·onrgudrs version s del ('On le dc La Ventafocs : una lt>ma que es té constància qut> el va atrcm·c m o lt i a l qual es va llitu·at· a mb e nlll!~i asmt•. En tot cas. t'LI va J)l't'Srindir de la propos ta més cont'guda del conte, la de P e l't'ault, amh la tòpica madrastra , la fada paclt·ina, la carbassa q ue es transfot·ma <'n can·ossa, c•tcètt'ra. Rossini va preferir una opció molt més realista i humana. Aquí no hi ha t·es de màgic o fant<lstic. La " dolrn ta" dc la p eJ.Iíc·ula aquí és un " dolent", r l padntstt.'\', pe r a ltra part, més qui' no un home malvat d'una p e\'a, un infdiç arruïnat, victima de la seva pusiJ.lanimilat i d el captenime nt ridícul i cínic d e les seves fillt.•s. Aixi tot esdevé molt m és vt>r·scmblant. La història assoleix una dimensió dc vir tualitat, fet que atorga a l'obra Al una I'Ïqnesa superior en p t·rnwLre Wl ct>rt treball d ' inlrosprc'C'iÚ cantcter oJògica, en línia amb l'ls postulats m és ortodoxos d t>l model de l' òpent bufa i f' n el qu i:' Vt' a ser nn discurs de pont cle ('Onlinuïta t que Rossini estable ix arnh Mozart. Sense arri ba,. a ls ni vells ri(' lïnura íntmspecliva dd mt'rs ic· salzhnrguès, Rossini malda pc•r· establir LtnS perfils humans id t·lttificables, en cara que en algu ns casos aquests pedi)¡; sigu in m Í's que mínimame11t <'squcmàtic·s ... En tot ca s Rossini domina <'Om ningú l'art de la situació, i en aquest sentit La Cenerentolu c•sdevé una obra m estra. Un del!, grans atractius, justament, d'aquesta òpera és r entt·a mal d e s ituacions sobre les quals pt·ogn·ssa l 'acció, segons un a r gunwnt que forneix al·licients específi cs . El joc de fregolisme i transv<•Rtisme, amb canvis cons tants dc· p e rsonalitat, és la hasc d 'aquesta capa ci tat inusual de La Ceuerentola p er a con segnir un enfilall de " moments peculiars", amb t'I j oc· d e corúusió de v e r sonatgcs, dC' trobades insospitades, de conver ses que constantment pe nnute n el seu sentit literal, e tcète ra. E l nucli aq,rumental bàsic és tòpicament sabut. P erò la fugid a cid cli\.é• tò pic· en aquesta conll•xtu a litzaeiú més humana i abs{'nl clt' fant asia, atoq~a nons matisns qrw juguen a fa vor· de la dim<'ns i6 Ll·a tr·a l de l'obnt. E l lloc· dt• la fada és O<'llpat aquí JH:L' un p<'r'sonat gt• c·ttriús, Alid oru , mig filc) s of, mig c·onst•llc•t·, mc n Lre q Ut' Ia fi guru dc· Dandini , pe r sonalgt• umlJi vu lc·nt qu f' u vegades cwnpa t•lllot· el e l pr·í 111'\' p , aj utla a ixi muLPix a c•nriquir l'a r gume nt i a atorga•·-li virtualitat dramàtica. GràC'ics u la seva ¡n·es~n c ia , o a l fC'l cpH' aqut'sta fa possible que el prínc·c·p passi per qui no és. es posaran lllf'!'l t' O cviclènc·ia l'ault>n ti<'ital dels St'nt imcnts amorosos de la protagonista. És un exempll:' sib•nifi<·atiu cl'aquesta dimens ió <JIIC c·s tcm dt•st-rivint. Tot es mou . c·n clt'finitiva, f'll un pla de neclihilitnl clrumàtica, ft't 4ue a tm·ga a l'obra un gruix i una cal«'gol'ia I'CillarcabJes. Hossini vu posa r al servei d t• la his Lòt·ia tola la seva m estria d e construf'tor de teatt·e mtLsical. No 6K unu o bra d e g t·ans àriPs, i l'li tol c a R ea I ohser var com la mal(' ixa ¡u·otagonista n o més en Lé una, a l final dc l'obra; tampoc el papet· de l príncep , el tenor. no té un especia l t·eiJeu individualitza t. És en els conjunts on es tro ba a llò milJot· i m és substan t de ro- e. .!! .... • f.i!i• ~- 90 49 229 MUSI CALIA PRE-CRiTICA ,,..,.¡, M'IIHt' qut• sigui lícit Htt·ni r mom<•n l!i solistes de gr·an lwllt•:.u. No f:. solamt'nt l'esnwntudn à r·ia dc Cencn·ntola 1 on piU ut·qu i ulla fano... " mesln Hf'<·u nlo al fuoco·'. Hi ha Lamh{· le·s dc• Don Magnifico -el pndastr·e- e· om la " I ntendcnte", o la deiiH'ÍIII'I'JI -'"Sí, I'Íll'Obada io ~iu•·o ". Sún moments fi c f01·ça n •lku , JW I'Ò t•n tol c·as no ama~UI'n la imporlunl'ia C"ahtlal i bàsieu mt•n 1 dt·fi ni tò•·iu a l' oi)J'a dels conjuniH: clt•ls duns, quar·tets, quiutels, t'l<:èlt•ra , alguns d ' un a extraoi'Ciin ni'Ía r·iq uesa. És el cas <lt·l fH'imei'PIW duo f'n trt' Angelinu - la CPnt•n· ntulu- i Ramiro -el prínt·ep- en què ambdós s'enamon•n . ·"'fullo r d cHcrlo ... Un soa ve nu11 Ro C"ht'" ronstitucix una mos tr·a ~xt·epe ional dd talt>n I de Rossini pt•r· crear un clima ex pn•ssiu d ' u na plenitud total. E n c•lma tc•i' pr·imet· acte, el <ruinlN '"Signm· una parola,. <ruc cantt'n Ma~ifico. AngPiin a, Dandini. Ramin> i Alidol'O és . així nurlt•ix, u na l><u·<·d·la extraordih n1, IIH'Il ) nanamen t rica. O t•l consc•güt·nt duo -Ramir·o- Dandiui-: '·Zi to, zito, piano, piano". En <'I :.~·gon acte drl>taca l'esplè-ndid M'X tt'l de Ramiro. Dandini. Magnifico . Clorind a. Tishe i Angdina: ·· Questo é un modo s' ilupatto'·. J natur·alml:'nt, el conj unt daiT<'t", desp1·és d c l'à •·ia d'Angrlina. amb el final fe liç i1wvituhle. Aquests conjunt s. per a l11·a part, són enriquits amh apo•·tacions corals d ' una cficàr·ia absoluta. Mos t•·a d 'ò¡wr·a bufa no ~xe mp­ ta d'uns mín ims d ' alè i d e lensió dramàtica , Let Cenerentola està vivíenl uns moments dr reivindicació popular pl<" natncnt jus tifïcada. Amb l'ob 1·a, a mfs c•s vindica un tipus ct<' V<'ll , mezzo-soprano lleugera , dc rep<'l'tOJ·i no pn·cisament sobrat. que c·n aquesta Òper a té ocasió de manifestar-se de for ma pràcticamen t ideal. E n l a versió t¡ u<• t'ns ocu pa. aquest personatge St'rà inter pretat p <'r la mc>:::;;o-soprano Kathleeu Kuhlmann , una artista que d ehuta a l Li r<' u i qu t- for- ma part d'aquest conju nt d'a •·Lis tes joves, d e g1·a11 projecció. que últimament incorpora el nostre tea tt·e a la seva n òmina, fins a r·a amh con siderable èxit. Espet·em. don cs, 1.ma nova g•·ata so r presa . L 'aco mpan ya r·a n Mau r·izio Comencini i Kris tin Sigmundoseu en els altt·es pap et·s principals, mentt·e que la di l'ccció musical ser à a cu t·u d ' Ar·n old Ós tman, un altre u om n ou , i la p roducció serà totalm ent de la Staa tsope t·a clc Berlin. I en dir totalment en s 1;e fet'im al fet d ' incloure també l 'orqu estra i els cor s, ja qu e els titular·s d c] L i ceu es t•·obaran a l 'Expo de Sevilla , on oferil'an la p•·oducció del mateix Liccn - qu<' es presentaTà a Barcelon a l a temporada vivent- d c Carmen. Aques ta producc ió. o coprodu cció amb el Covent Ga t·d<'n, l a signa úría Espet't. E n tot cas . la presència de les m asses es tables d e l'Òpera d e Berlín afegeix al·li cients addicion als a la propos ta. 90 Pere Artís i Benach Lluís Millet i Loras IJJBRE DEL CENTENARI Articles introductoris: Montserrat Albet, Joan Lluís Marfany, Enric Jardí, Josep Ma. Ainaud de Lasarte i Josep Benet FUNDACIÓ ORFEÓ CATAlÀ- PAlAU DE lA MÚSICA CATAlANA EDITORIAL BARCINO 50 230 Demaneu-lo a la vostra llibreria o a Editorial Barcino (Montseny, 9 ·Tel. 218 68 88) MUSI CALIA 8 A L L E T Fins sempre, Miguel Montes 1977, tinguf lloc la pt·imet·a Mos- per MONTSE G. OTZET In• d•• Du nsa , fo rmada p •>t· c·in1· E ns va d C'ixar l'últim dia dc l'any. Quan tothom estava e ufò1·ic per donat· la benvinguda a l 92, Migu cl Montes, direetot· d•~ I 'Escolu el<' Dansa de l'Institut del Teatt·e d<• Bat·celona, se'n va anat· sense fer soroll, després d e patit-, dUL·ant quasi un any i mig, una malaltia que el guanyà en el combat per la vida. Pet· mitjà d<' Fabià Puigsct·ver, Migud Montes va entra t· a l'In titut del Teatt·e, pi"Ïmt>r com a ajudant del llavors secretari , Sf'nyo•· VaJivé, abans qut>, el J979, assumís la r esponsabilitat de l Departament de Dansa . A les seves ma ns tenia un a escola plena dc possib ilita ts, on s'aglutinaven uns joves alumnes que, anys més tard, esd.~vindrien ballarins i cor èografs capdavanters de la dansa del n ostre país. A Mjgu el Montes, la vocació per la dansa li venia d e petit, llavors que, a Sanl Sebastià , ja imitava els passos dc dansa q ue executava la Sf'Va germana. Posteriorment, a Madrid, estudià amb H èctor Zaraspe, i ón les paraules del mateix Montes, •·ecollides d'una en trevista que li vaig fet· l'an y 83, les que diuen: "En aquells temps fiO hi havia cap possibilitat per al món del ballet. }o, per exemple ,Jeia clusses agafat al marc d 'unafinest.ra del Centre A st ttrià , amb les mans plenes de pols'' . Després va entt·ar a oalla •· en el grup d'Ana Làzar-o , que va haver· d'<tbandonat· per acabar la carrera que tenia mig inten·ompuda, d 'engin yer indus tt·ial , si bé continuà prenent classes d e dansa i viatjant a l'eslranget· per veure i conèixet· tot allò de clan sa que no atTibava al nos tt·e país. Aquest aprenentatge, juntam ent amb el seu apassion ament p er Ja dansa , el van con vertit· 1' 11 un h ome sen sible en vers la danstl acadèmica, i obert a t ota mostn1 artística q ne impliqués investigació i avantguardisme. La seva presència a l' Ins titut del Teatre en els datTet·s anys de ]a dècada dels setanta va ser vital per l ' impuls que prengué la dansa contemporània, perquè e ll va fer possible que aquesta assumís un caràcter indepen dent i fos contemplada d'igual maner a que la dansa clàssica i espanyola. Durant aquells an ys, Miguel Montes va tenir Ja sort de viu t·e una de les èpoques més a passionants de la dansa a Barcelona: l 'apa rició de grups de dansa contemporània independents. Ell va sab er veure aquell ímpetu i va vulorat·la força d ' uns b alla •·ins i cor eògrafs q ue r eclamaven un lloc· on mostrar els seu s treballs. P et· aquest motiu , els posà a la seva disposi ció el petit p erò entranyable Teatre de l'Institu t on, el grupl'l inde pendent s, dc la qual es van anur <·d••b rant més edicions, i HITihà a r un verlir-se en un <·spai vitul pet· all:; j oYl'R tu·tis tes dt• la duni\a. Entusiastu, ¡w•·ò ccmsf·ienl de I<'S difif·tdlats que rep resentava obri •· IWIIHc•umi ns en tm país on Iu dansa quasi no té tradició , Migm•l '\1onLt·s 'a col·lahot·ut·, d<' ma •wru incondicional, perquí- la dansa t•s t igu~s '•viva ., en la nostt·a eiutat i <'s pogués manifesta t· eom q ua lse' ol all n• art contempOI·ani. El dia I de desembre dt• 1977 Mi¡.,ruel Mon tes publicà a "La Vangnanlia ": ·'La dansa, a uui, ha de gruwyar dues batalles: retrobar Ull públic i ww altra,, encara més d~ficil, trobar la seua pròpia dimens ió com a art com promè.~ amb el sett temps . Ambdues són d~fícils , i m 'atreviria a dir que, en certa m.c mera, conjücti·ues. Quan s 'han trencat les urr·els és diji<'il que elfruit neixi en l'estació precisa. Quan el públic, vull dir tots eL~ públics, confon la .~eva imatge de dansa assimilantla al ballet més tradicional i no lw tingut l'oportunitat de seguir l'evolució d'aquest art. és problemcl.tic enfrontar-lo a uns corrents d eL<; quals desconeix la direcció p(>r desconèixer-ne l'origen. Tot està perfer, i tot ha de fer-se. No porlem oblidar el.s ballets clàssics mé$ tradicionals, un Llac dels cignes o u11a Ciselle, titllant-los d'antiquats, quan el nostre pú,blic no els coneix, si 110 és un cert públic restringit; com tampoc no p odem ni hern de desaprofitar experiències actuals i compromeses de /er. dansa, titllant-les de modernes o d'excessives quan l 'ctrtista i creador v iu i crea el seu trebull en un moment concret de l.a histò. ". na Per tot,gràcies, MiguelMontes. MUSICALIA B A L L E T ESBART DANSAIR E DE RUBÍ Contrad iccions al voltant d'una gran realitat artística 90 Les dificultats que troba l'Esbart Dansaire de Rubí per inserir-se de forma fluida en l'estructura de les programacions del món de l'espectacle del país, mostren un món de contradiccions, complex, que no té res a veure amb la potència i creativitat, tan contrastades i indiscutibles, d'aquesta formació. per JAUME COMELLA$ e 52 232 r ea t J'any 1923 pe l sacenlot r·u h irwnc pare Gltardit'L f·orn un a a cti, i tat d 't•,plai pa rToq u ial, quasi tr·enta Ull ) s mt>s tar d "a canviar el seu r umb p er emprcnd r·e un a tr ajectòria rc-n trad a en dos c lements fo na rnt•nta ls : l'assu mpció de l c·oJWI'I>I r d 'es¡w c tacle d a nsan t so b re la hasc dc gr a ns proposlf'S glo bals dc baUe t , ft't q ue suposa ta mht'· e l eonc-epte d e compan)ia: i la in t•·od ncció d ·u na dinàmica dc- I re ba ll basada en el màxim r·igo•·. I ant pe l que fa a la investigació f'om pl:'l q ue es •·efer eix a Ja fo rmaf·ió d (•ls ba Ual'Íns i a l niveJJ qu a l'ila lilu del grup. L'E sb art D a nsa in• de R ubí va pr·endre la to r xa e ncf'sa e n e· I seu mo ment per I'Esba r·t Vc•n labrue r· (t'r <'at ell945 pe•· M an u <'l Cu bcl<'s, la tasca del qu a l fo u contin uada p e r Salva do r Mel · lo) . q u e Ya signifita r un au tè n tic capgu:am en t dels c·¡.;c Jllt' nw s trad icionals d e fune ioua men t dels esb arts. El conj u nt ru h incnc va unc1ar aques ta I r ajec tòt·ia l ' any 1952 de mà dc D anie l Bas. un antic m e mbre del "\ cr·d ague r · ·. a qtti va s ucceir· t r es an )S més ta nl Alb e t·t Sans. fi gur·a que ma r·ca , de f e t , el pr ocf s d c <·o nV<'rs ió del grup en la t·efe r f.ncia m {•s c·ahtla l del b a lle t popula r· ea la là de Ics últimes d ècadt's . n a Harga co n\ e rsa am b e ll m ateix . i amh <'1 seu s uccesso r des d <' fa un a ny, E duar·d Vent ura . l'investigador· i folklo r·ist a l sid r·e R uh io, c>l d in'ctor mus ical Pere B m·c':s i J oan Fosas, e n bona m esm·a · 'haUarí r str·ena· ' --40 anys de d cd inu·ió-situa aq u esta r ealitat a rtística. Una fit a d a u d t'l procés q tte h a porta l l' Esha r t d t' R.ubí al lloc on és, fou la par·tid pació en el novè Cicle dl:' T<'atrc Lla tí l' a n y 1966 a l T ea lrf' R om<• a. Uà va ofer ir el b aUet Tossa 1914, s ignificativament , amb f'o r('ogt·afia de Salva do r Mt'l·lo, clireNor de l' E sba rt Ve nlaguf' t', gr·np que en a quest esd e vt•n im ent lli ur a va -en cara que n onu~!s fos el<' forma tàcita- el relleu al <·onjunt ,-allesà , que Lambf 'a ('0111pla r· amb r ajut del director musical del mateix ' ·Ve n lagtu' r···. J osep Mor·eno Pallí. A p a •·tir d ' aq ues t m o me nt l'Esb a rt Dans air-e de R nbí ¡>t·c·n co ns<'i(•n cia tle l es seves Pn o r·mc·s possibili tats i tamb é de la m o lt<t l'eina q u<' queda p er f<'r. Ct·ítiq ues molt fa vorables, cn tr·t' les quals una de Seb as tià C asrh. <'o n fïnn e n la vàlu a del gr up i obre n portes. L ' E sb a r·t esdt•vpn ia així una au tèntica compan yia df' ha liN p t> r l a catt>goria dt> la seva ap o t"tació a rtí stil'a , p t' t"Ò a l mateix temps ma ntenia un a din :Jmi<·a de fLmc ionam en t gl:'11uïnamPnl amateur. Enm ig d'lma t raj ectòt·ia dt• dia en di a més consolidada. s· assolirà nna a ltra fita relle vant. L' cstr·e na <'I mes d e m ai g del 19ï8 d r MUSICALIA B m Lfibre \ er mefl de llonl.\errat . un tl'(•b a ll a ut ènti canw nt ~c ·ptntí quc· ' a s igla C'OI'I'Ol:ÇI'ilfia d t• niliC'a l' l' a:.~>o linwnt dc· la plc•tHI m adur·p¡,a d PI ~rup . \a -.t' l', c•ntr<' a ltn•:. C'OM'"· c>l fnrit cl ' inl<'ll:.t'!> hon•s clïn,P:. ti~u c•i ó d' \ll H•t·t San~ a mh c>l monjo m o ntM't'r·a tí C r Pgor·i l ~!> lrad a. Io l c·c· r·c·a nt la n •c·om•trm·c·ic't lïdc·l dc·ls hali!> dt'ls 1w lc•g1·ins nwdi<'vals d l' Monlser rnt. La JH't'!Wntac·ib va tc•nit· lloc· dins cklmall·i' liiOIIt'"lir i posterinrnwnt al Palau dc• la Mt1s ic·a Catalana ; lr-s cln<'H rc•pn•st•ntac·inns c·onl' t itnÏI'I' tt s c · n ~l c·s manifc·l>tUI'io n s d · 1111 a ~ ··a 11 I ra nsl'e nd èn<'ia . Aqnc·sl ln•h a ll ' a mc•r èi,et· c•l I'I'C'OIH'Í' ('IIH' IIl t' moc·iona l cic• I ¡!l'a n c·ompo:-. i Iu r i p ('d agog mus ic·al a l<'lllél ll) C ad Orff qu i'. d c'!>IH'Í':. d e ~a udir·- n c al S I'U p a ís . ja a k >o ac·a h a iJC':o; clt• la sc' a vida. 'a di r·: ' ·Guanlc u hf ai,ò . l\ osaltr<'s no tc•nim tresors ro m acpws t . DPs prfs . l'an) 19 80. I' E!>ha1·t rlP Rubí ,·a al'tuar· ~li Lit·t•n (' U ulla df' lc•¡; últinwR gPs lions dc• r E mpresa Pàmias. abans clc• la C'On s tilueió d f'l Con sm·(· i. DM an ys més tard hi o fl'1·ia c>l hallt•L Carnestoltes, amh c•sc·c·nogr·a fï a i figur·ins dt> Fuhiêl PHi¡.?;SI'l'V(' I' , lr·us passat t't•(·entnwnl. MPnlrc·s tant e l gntp ha aetu al Hl'l'f' ll d ' Eu r·opa - Gntn .Brl'tan ya , Fnttl\U , 1\lc>man ya , Itàlia, Bf>lgiea , Bnlgària , U nió Sovièlic·a! Tot ai,c) , S<·nse <.tlnmclonar els lligams amh R u bí, c iutat a la qual dC'dic·a una aLCn('iÚ es pe('i al. Tanmateix . l'Eshar·L no é-s obj ecte de cap atl:'nc·ió es p ecial p <'t' part d«:> lC's instituc ions d <'l país, ni, Pn un alh·f' n ivell cie I'Onside¡·ació , pels ¡n·og r·amadoi'S d' csp cctade:> qu<' ('S mouen a l' entorn del fe t escè n ic . Menlt'{' <·I país malda p e r dolar·-se d ' una C'Slnt('tw·a cs t a hlt' en JHtrcel ·l<'s artís tiqn~s eom la musieal - conc:ertís tica , o p ct'Ís tiea i o h m·tamc·nl popuhn·- i també en e l te atr·al , el ballet i dc fo nnu especial cJ més genu'inamc nl l'cpn:senla tiu de la cultura a uti>c Lona , n•sta a l nuu·ge del!l h oritzon s d c la política cultural inslitueional. En un país mínimament n01·- A L l E T malitz al fó t·a im·on ePhihlt• qu t• un <'Olljunt a r·tístie <'om lï•:;..hurt Dansait·e d e Ruhí no c·omptí•;.. a mb una I'Sll'll<'lttt·a i u mh una din à miea dc• ftuwionélnll'nl plt•rutme nt prof essiona ls. I t•n t'a ll\ i. aquí. el muntal~W cid M'li últim P~ p ec·t a de, una ' l';.::ada ru(·-. 111olt ambic iós, no ha mt' l't'M'UI dc· lt•lnu'-~> C'lf'v acles instàneie;; dt•l f Ht Í~> C'a p a ltr·<' s uport institnr io nal cptt• l' atc•twió a l r·os l cic· r onfpc·c·iíl d ' uns p r ogr a nws puhlic·ilar·is. mentt·e <JUt' I'Ajunlanwnt tlc• Hubí ha proveït m í:s d ' una IPJT(' t'a part dels sis milions dPI ¡·os I th- Iu JH'oclucc·ic'J. L'esforç ¡wrsomtl d c· les dintit parellc·s d e h u lhu·in ..., i dels r esponsahl1•s ar · tí~ Lit·s i dc· gestió d l:' lï~s ha rl ha ft'l possible· l a ¡·ps ta -gain•b Í' Lot- el' aquc·:.t Tres coreodcwse.s i Espriu amh eo t·eot,•Tafies tL\llwr l San s . Edum·d \'en tlH'a i Joan Fu!>a !-o . E n un altr·es onlt·c· cle c·o:.t'" · t' I!> pt·o g ramador s el 'es p p r· t a c-11':. m ostren una nuuH·a d e st'n RihiliLat gen t' ntlitzada d a ' a nt ll's prntlu('cions del gntp. Í~s una ('('~111'­ sa tlificilment n pl i e ah lc· (' 11 Le t·mes objectiu s i que pnt oh!'ir a una falsa conside rm:ió fo n nal dc·l tt·eball de l' E RIJarl rubint•tH·. En aquest sentit , Pls seus mall·ixos resp o n sables a punten l'I ft· t t¡tll' e l nom d ' esbart comportu unl's connotacions dt' ti pus <rntr·opolc)gic - aquest mot tan ahs u r·danwn l m en ystingut ara- i, dl·t·i vadament, conceptes com " bat'l't'linisme " , ele me n ts qu <' ofl'gnen apriods ticament la vis ii'l pt'C'I'Í ~ a d e la r ealitat d ' una autè·n tiC'a compan)ia d c baliC't. Trehall cie naturales a i arrel folklòriqtt <'~ . sens duhte, però, tanmah'i, , amb una conce pc·ió d ' alta volad a quali tativa com a esp t>(' Lade dt• dansa. En aquest sentit. l'Es bart dt· Rubí troba més fac·ilita ts pt•r "vendre" un segon pr·ognuna de contingut més conve ncional , ja qne pot set· inclòs en i niciatiw·s <ri marge d'una gen uïna prognHnació d ' espectacle i , pc~ r ta nt , en un context més festiu i Jú clie. Pt'n) a l'hora de situar el produ<'l<' intrínsec "ha llet cata là" en un àmb it de n orm aliLa t o igua lta t dt• t'OIHiit•ioth Ulllh ultt't'" I'SJII't' l:t l'lc•-.. dt• h n lkt . HJHII't' i" la ntuntlln in-. upc•rahlc• d t• la itH'nlllJII'I'Il' icí. \)¡•ntn·-.ta nt. Jc., n n:. tt't•;. pt·o:rn• m al'ion-. - in .... litudnna l:. i l ttmh(• pri\ a dt•:.- tu ·ullc•n c·on!>ta ntnwnl pr·opns lt•-. d c• ltulkt tlt· tv t tip tr-. i .¡ · a tTC' ll , molt -.o\ ini n m l1 un t·nmpmw nl folklc\ rit· total. I. lwn alt r·nnwnt . PI gr·up dc· B uhí rc•;.ta al rnat·w· dt• c np all' tH'ÍÚ mal ~r·at " h:l\ l ' l' ho Jll'Cl\ Hl Iol , .. l_ 1J nan ~w ' l ;; of't•t'C'i' alguna tosa d ' nn:.t c·t•rlu C'll\ c•rgaclnra o al rudiu , t>s fa sovint l'li cnndir·ions VC'rgoll ) llttl s i clc•¡,!;t'I'Ugc• <'htl'. Tuntpot· t•l¡.; mitj n n s MucliO\ ii'l llttls. Jll'l' Iu !it'\'a part , n o ntoslr·c·n M'lll'l ihilital " mí·s nt·u sadc•:-; . S itJ.nilït·ati\ antt•nt. ntt•ttlt't' que· I'K-.IHII'I ac·lua dt> fonn :tn•gulanr l' t•-. t r a n gt•r·, pt·l q tu• l'u a la Pe•li clt· Bn111 mai no ha s UJH'I'at e ls límiL~ dl'l P rinc·ipal i ni tan sols ;;'ha pu:rut donat a c·onc'.i'-1'1' al Paí:. \alt•twill i a 1<•-. JIJ¡•:., lot i que l'I:-. ~> t'li :. ¡ tt·n~t· atttl's P S nodn·i,I'Jl. c· n una lwna llli'IHII'H , dt• nw tt• r· ia I a u t Òt·ton d ' uqli<'H l<'s tc·rn•s . Eduard Vt' lltunt h <t p r·es c•lr·t·lleu d ' A llw r l Sa n s . Antic· ballarí dc• l'es har·t , umh una fonmtl'iú <tmplia l'n l'I c·ump d e l balkt chlss iC' i jazz i cie l'c· xpn~ss i6 ç~(H·po­ n tl . pr·etí•n nuullc·nir la líni a dc' 1·igor i sc•l'ietal cle l grup i. aix í m a Lt•i, , clt' c·r·t'a t· t•s pc•c·laclt•s am!J un I'Otttponent esr·f. nic c•le vat. No pr·r•vc' ll fc·r· 1'!'\ olueions n i Lt·cncadissu 1h• c·onc·c·ptcs hàsics, JH' t'Ò s1 tlJ Hll'l tu· Iu st•va pet·sonalitat i t>l sc·u ha~algc·. Tanmateix. no sembla alhi r·a r· el desitjable pas c·ap a una pr·ofc•ssiottali tzaeiú dd c·onjunt. S i \lhcrt . ans ha hat,• lJltl' a llilwrllr , durant 3 5 an ys, e not·mt•s qu ant itats d ' h o r es de la S{'Va pt·ofessió d e c·a •·tlÏSSC't', i Fosa s . Ru hi o i H u t·Í's ci<- Ies s eves resp c>('tivc•s, ••11 sembla qui' h aur·à de sc·gnir fidt'l a la St'Va llibreria . Pol sPt' la c·hw d{' tot , o una de ll's C' la u s , s igui una disf'utiblr· a fir·rmJC·ió pr·on unciad a fa un eerl. tc·mps pc•r· un a (a leshor-es) pet·sonalitat política d e l pais : " Mentr·e hi h<rgi person es que defli truin f'ls se us V('SJH'CS, de deu a dotze de la niL. a una tasca com la que feu, e l p aís ani1·à b é " . ~ . s...e!: E!l ,;· ~- 90 53 SCHERZANDO '" CONCERTO "I L GA12-VE. LLI NO" cle VïValdi 1tftf/ \/!¡ I I ¡;t¡l I ¡¡( I (I ¡( I I ' \./ it¡ I!I 1 1111 J1V ;tlIt 1 I I ,¡ ' ' I J 1r . (i I \ DISCOS uin intt'rt~s ens oft•t·cix aq ues ta versió dt•ls Co ll certs per n flauta dt' Mozart ? A primrr cop d ' ull , cap. o cal dir que no falten ven:;ions al rnereat, algu na amb un alL ni vell artístic. Així i tot, r n aq ues t fnregi tra ment con VC't·geixen dif<>t·rnts aspcc-tfs d ' interès p<'t· a r oient. Pots•·•· ens troht>m al romenç-lmlrnt d ·una pt·olifet·a<·ió dc gr avacions d'inthp•·cts dels països de l'Est. Nosaltres poca cosa hem dc dir si el seu nivell interpretatiu és el que demostra Ja formació de la Moscow Chamber Or chestra , en què el t·igor formal és contrapunt ad equat a Ja in ter- Q 90 e 58 238 prelació neta. fàcil i càlida. dr vegad es imprtuo a i sihilant de C. Arimany. El solista català se'ns r e' ela imaginatiu. flexible, líric, i amb el suport escaient de Misha Rachlewsky; lllXl, el conjunt té una riquesa i vivor que no d eca u en el deeut·s de la interpretació. I si d es del punt dc vista musical la r ealització és irreprotxable, el mateix succeeix amb les característiques Lècnicrues de l'enregistrament, sense descompensacions cruantitatives q uant als volums. En acruest aspecte és interessant saber que la gravació ha estat t·ealitzada a la sala Txaikovski d e Moscou, una sala llegendària, amb una acústica perfecta. Ens explica el nostre flautista que en la gravació va voler que la proporció entre orquestra i solista fos exactament la mateixa que al natural. Escoltant els r esultats ens adonem que ha estat un bon encert. e Helena Bayo Un r e<'itaJ amb la integral de les Variacions per a piano de J ohannes Brahms, interpretat pel pianista cata là J osep Colom (amb la col·laboració. en les ob•·es a dos pianos . de Carmen Deleito), editat per Lc Cahnt du \1onde i distribuït per Harmonia Mundi , ha merescut, a França, les crualificacions més csp<'<'tacu lars i elogioses. Com a mostra del reconeixcm<'nl dc què ha estat objecte per part de la crítira espcrialitzada , r·ept·oduïm la valoració que en fa Patl'irc Pl." ilion a la r eyjsta francesa "Le Monde deia Musique": " .Josep Colom, assi.stit per Carmen Deleito, revela, variació rera variació, les fases d 'aquesta metamorfosi de pianista en simfonista. Amb un «touchen tm sentit de la frase i de l'exocütud rítmica que fan justícia tant al tema més despullat com a la variació més virttwsística, construeix LLn. rwivers d'una absoluta coherèncict, la bellesa del qual procedeix tant del rigor d'twa intel·ligènria sense pesantor com d'un tacte que concilia precisió i llibertat" . e Amh t>l títol dc lltfaria Callas, Life andArt. EMI ha l'ditat un disc làsl."r \'Ítlco que t·eproduei.-. una f'mi .,si6 pt·ocluïda , entre altres . per la BBC. part dc nomiH·osos testimonis i d ïnfot·macions solwe la 'ida mundana dt> la gran r autant (entre altres, sohr<' l't>pisodi Onassis) . que ocupaven una pat·t s ub~> Lanc-ial dc l'emissió. hom hi pot veure i escolta•·, també, alguns documents musicals apassionants, com la Tosca loncünenca dell964. e A part ch•ls múltiples guardons que ha merf'scut la pel·líeu la Tous les matins du monde, algtms dels quals recaut'n tlit·ectament en Jordi Savall (Césat· 1992 a la millor música , Troph ée de la Ville de Cannes, en <'I Premi(~r Festival International de l'Aucliovisu<'l Musical, Disc Classique d ' Or R.T.L. , Palman\s des Palmarès de la NouvelleAcadémie du Disqu<', extensiu a la producció d'Una cosa rara dt• Vicenç- 1\1.artín i Soler i a Tntermedios del Barroco Hisp{mico. editats per Audivis/Astrée) . també ha estat concC'dit el Diapason d ' 01· del mes de març- a dues pt·oduccions d c J ordi Savall amb el seu grup H e ¡wrion XX: El Cancionero de Palacio, 14741.516 (Audivis/A t1·éc, E 8ï62) . Aquests dos eru·egistramenl són fets en w1a coproducció de l'esmentada fit·ma discogràfica am}) la Sociedad Estatal para la Ejerución de Programas del Quinto Cent<'nario. e Deutsche Gt·ammophon ha posat al mercat un "coffrct" de dotze cüscs compactes, que commemora oficialment el1 50è aniversari de l'Orquestra Filharmònica de Viena. en aquest cas, amb la reedició d ' un nomhreimportantdegravacions històriqu es de la gran agrupació simfònica vienesa , exhumades del seu transcendental arxiu. Conté. entre altres, la Missa solemnis de Beethoven , dirigida per Clemcn Krauss (1940). la Novena de Schubert conduïda per Knappertbusch (1957), la Cinquena de Bruckner d e Schuricht (1963), la Quarta de '\'tahler· en versió de Bruno Walter (1955). la Segona de Bt·ahms (1945) i la Novena de Beethoven {1953) per· Fur·twangler , la Simfonia domèstica i el Till Eulenspiegel d e Richard Strauss dirigides pel mateix compositor (1944), la Cinquena de Beethoven i la Inacabada d e Schubert per Klemperer (1968), la Novena de Bruckner per Karajan (1976) i Pélleas et Mélisande de Schouherg, sota la batuta de l arl Bohm (1963). e L'enl'egistrament que a títol de promoció va fer el gn1p Diatessaron, subvencionat pel Depat·tament de Cultura de la Generalitat, serà editat d'aqui a poc per Ja firma multinacional Emi-Classics , que el d istribuirà tant al mercat estatal com a l' internacional. L'enregistrament conté exclusivamen t música barroca catalana . Stage'92 >i~ al I 9H3 clt• la I· undartll " la C.ti"'-. 3 ' f a s e: Joouadt·, i H' lltilla t h .ol vol t;out dt• la tt tthica de camh oa dinltt' la l' c·m 1>or:oda ~ I u· s ica l 1993. C ur s e t E u ro p e u M ú s de e a e d e a mbr a 24 agost - 5 se t e m b r e 19 92 PROFESSORS ER I C El E u ropeu S tagt· q tta r l dc Mú sica dc Ca m b t a loa m ,t part d'uua à mpli a in icia tÏ\•a IH' t a l 't:\ lÍ mul de la ptojt•ctt· dirigit '" C'omt·ncen l:t 1'\l;i oht•al" "~ '" 101' mú~ica a jo,·es de ca m bra. El músics que trajectòria professional eh grups de cambra. Di t t'Clor i\ o· u s ti c; 'l' u 10 r c u n: de l CA RL ES C I/ A RL ES T UNN E I.l., Vin lo tt n· l ; YI YA DÍA Z, C ob i mú · s i c a; T o rr c b o n i ca- T e rr a s s a ( Bar ce l o n a) JJ O J. I.I S. R I E RA, II AM l i / l'ON. BARI3 ARt\ T t-c u io t al exa nd n: C JJ A RL I·:S RO SEN, Pian o; 13 t\ RRY C R EEN. Co n lnt baix; PAVE I. ROU WA. M i m : J O ll l\ WOO LRI C JI, ENSEMB LE. l) ld . ~ll~ Co on p o•i rur: Sr RJ NC TR I O FONTEN.\\'. 'l lOO BEQ UE S IJI~ AL I3 10N QUA RTET. P,\R IS. l' er un import parcia l: )1 ú~ics cspan,ols fins a 29 an)\. FA S E S D E L PROGRAMA I N FORMA CI Ó 1• fa se : sr.\ GE'92 (24 agost . 5 setembre dc l·undació "la Cail,.a·. J>."H'ig dc Sant Jo;tn. 1992). Cut\ Europeu de )l ú~ica cie Cambra. 108- 08037 13arc<'lona • l t•l. (93) 258 89 07. 2• fa se : Gira dc concerts per E;panya per a ls Scnc i grup ' \Ckcciona", d i tttrc la Te m porada :\'l u · Caixa" - 111 . (9:1) !117 ;,7 !\7. d' l nloamació 77 77 Fundació laCaixa Cultural Ct·ntr<· ck 1.1 dc Fundació la "la ==r2 TV~ J~lEVISIO r Dl IATAlUNYA