Revista Musical Catalana. Núm. 91 Maig 1992
Editorial: Un cert clima d'atonia / PANORAMA Neix la Fonoteca de Música Tradicional Catalana. Jaume Carbonell i Guberna / Enric Serra: més enllà de 25 anys de professió. José Guerrero Martín / Mikrokosmos: Polítics al Palau. Pere Artís / Stradivarius, un luxe no a l'abast de mans nacionals. Jaume Comellas / Els instrumentistes catalans s'uneixen en una associació. Jaume Comellas / Una cava que es va afermant: La Boïte. Ricard Gili / TEMA Música i paraula en el missatge musical / El paino de Nietzsche. David Picó / Una visió des de la problemàtica de la interpretació. Manuel Valdivieso / A l'entorn de la música de la llengua. Francesc Parcerisas / Els compositors davant del text. Jaume Comellas i Lluís Millet / MUSICALIA Enric Ribó-Pura Gómez, cent anys al servei de la veu. Nativitat Carol i Jaume Comellas / Catalunya Música proposa. Victòria Palma / La Filharmònica de Berlín torna a Barcelona. Josep Casanovas / Stravinsky i Bartók en un mateix programa. Carles Lobo / Pavarotti a la fi en òpera al Liceu. Jaume Comellas / SCHERZANDO Cesc / Les raons del clam de Cesc Gelabert. Montse G. Otzet / Llibres / Discos
Centre de documentació de l'Orfeó Català
Còpia permesa amb finalitat d'estudi o recerca, citant la font "Centre de Documentació de l’Orfeó Català". Per a qualsevol altre ús cal demanar autorització.
LA PARAULA EN LA CREACIÓ MUSICAL LA FILHARMÒNICA DE BERLÍN TORNA A BARCELONA SUMARI revista musieal eatalana EDITORIAL PANORAMA O O O ~ Un cm·t cliuHI d ' ntunin Neix la i'' onnlc·c·u cic• Mícs ic·n Tt·adidoc1al Cata lana per Jaume Carbonell I Guberna Enric· SccTn: m{\s c•nll ii d c 25 an ys dc! JH'Off' AS ÍÓ per Jos6 Guerrera Martl n Mikr·okosmo;.: Políti cs a l Palau ~ per Pe re Artls ~ tr·adÍ\IIl' ÍU S , Ull IU " l' ~ per Jaume Comellas no U J' abast d c mans ll!H'ÍOnu J¡, ~ Els in.sll·.t~mc nti s tt•;; c·utulam. s' um·ixl.'n 1!11 una ~ USSOCIIII' IO pe t· J.C. O TEMA Una cava quc· c·~ vu ufP n nanl: La Boïte. per Ricard Glll eM e e írs iru i paraula t' n el missatge music a l El piano dc• Ni<11Zs r· lre per David Plcò dc~s do Iu JH'uhlernàticu de Iu Una VÍAÍÚ inlcr·pt·c·lttt·i6 p e r Manuel Valdlvleso MUSICALIA ED ED CD O e A l ' entorn cic la mí1sicn d c Iu llc:ngu a per Francesc Parcerisas Els composito1·s duvunt dclt exl per J. C. I LI.M. Em·ic Ribó- Pur·u Gómt•z, cent anys al scr·ve i d c Iu ve u per Nativitat Caral i J.C. Catalunya Mí1bira pr·oposa per Victòria Palma Lu PiJhal'ln ònica d c B erlin to r·na 11 Bar<'t:lonu per Josep Casanovas O e e e O e Str·uvins ky i Bur·tók on un mutili" Jn ·ogc·amu per Carles Lobo P uv¡rr·otti u Iu fi en òpc r·a al Lice u per J.c. Schct·zundo per Ce.c Les raons dc· l clam de Cesc Geluh cr t per Montse Ga. Otzet Llibr·cs Discos 3 o TRAFALGAR, 4, lH. B r eo TI'.L. (93) 268 35 oo 1 FAx C93) 268 48 29 o EDITORIAL s fa difí cil d'esbrina r quin e r à el balanç hi s tò ric, contemplat amb p er sp ec tiva , d ' a que. t premilifica t an y 1992 que en s p ertoca viure. U n a n y excep ciona l c nse cap mena d e dubtes, p er la confluèn cia in òlita d ' una munió d ' esdeveniments d ' import à nc ia c abdal p e t· a Catalunya i per a l'Estat espanyol. Aques ta circumst à n cia ha fet que ens trobem da vant d ' un p e ríode que ha gaudit d ' una càrrega d 'exp ectació prèvia única i excepeional, que e ns temem qu e ac abi r es ultant e x cessivam ent f ei x u ga . Se n s e ha ve t· d e c aure e n e l recordatori d el tòpic d el p e rill dels ex cessos de tot tipus, l:lembla clar qu e l' optimisme gen erat arre u , de forma interess ada o no, segons e ls casos , pot convertir-se en arma p erillosa per a tothom. Des d'aques ta p er sp ec tiva h em de contemplar, amb un inevitabl e r egu s t d e temor, un cert clima d'atonia p el que fa a la predisposició institu cional enve rs ]es a tencions en el camp de la cultura. Potser té a ve ut·e a mb això aquell ambient previ que més o men ys inconscientment en s h avi a JHesituat en un " món feliç" que ara no és correspost , i el contrast , en el pla anímic, res ulta especialm ent colpidor. P er ò damunt d ' aques ta matisac ió, qu e ens menaria al terreny de la p sicologia social, sembla clar que el contex t é poc fala gut>r. Dit u x1 e n t e rm es molt ge n e rals, i al marg e d e partícula ri tza cion s irrellevants . Amb t o la segure tat qu e el probl ema clau n o és d c voluntat , s inó d e prioritats i tamb é, òb viame nt , d ' un macrocontex t que h o condiciona tot. I diem que n o és d c voluntat p erqu è, feliçment , el fet cultural ja proporciona arreu bons dividends d es del punt de vista d e la im a tgc polític a i p er tant a ningú no inter ess a d e prescindir conscientment d ' aques t filó. P er ò les direc trius emanades de la cim era de Maa stri c h i Jes voluminoses, i en molts casos incontrolades, inve rsions inft·astructuL·als que han gen erat iniciatives com els Jocs Olímpics, l'Exp osició Unive rsal de Sevilla , la capita lita t cultural madrilen ya o el gen s indiscutible Tt·cn el 'Alta Velocitat, han fe t en trar en zona d elicada les r esel'ves de cabals públics . To t això es produ eix en uns moments en què la vida cultural a rre u del país havia assolit uns ni vell s de carta de naturalesa d ' una vivor extrao rdinària , amb la seqü ela d ' inicia tives d ' una validesa indiscutible destin a des a situa r-nos a la fi, i p er p rime r a vegada en la hist òria del país, en un a línia dc n orm a lit a t internacion al. O en una aproximació r elativament satisfactòria . El clima que contemplem , aquest ennuvolament indefinit pe t·ò evident que ens en v olta , imp e d e i x que hom albiri , a mb la d a redat i tran s par è n cia desitj ables, p roj ec tes tan t r anscendents i n ecessaris com la r eforma d el 1è atre del Liceu , el Teatre N acional, la nova seu d el Teatre Lliure, el manteniment d' un dtme viu en la réalització de l ' auditori i l ' a c omplime nt puntual d e l' ambiciosa din à mica museística. Mentres tant , e l dilatadí ss im proc és d e con c r e ci ó d ' una n o rmati va satisfa ctòria, p el que fa a la participació de la iniciativ a priva da e n ta sques inver sores subs titutòries, ha r efredat, esp er em que no si gui inever sible ment , les expecta tiv es que en el seu moment havia desve tllat a qut>s ta via. U na mena de ploure sobre mulla t , de justifica ció esp ecialment problemàtica . Un cert clima d'atonia _...J •s: 91 5 2 ·t 5 PANORAMA 91 Neix la Fonoteca de Música Tradicional Catalana per .IAUME CARBONELL I GUBERNA a mú s i ca popular a Ca talunya sempre ha desve tllat intc r (•s . J a des d el temps de la Renaixença han prolifera t t o t a m e na d e t·ec ulls, es tudi s, h ar monitz acions d e ca n ~o n s Lt· a d ic ion a l s per- a Ít s odcò ni e, e t c. Ara, CO'\] cre tame nt , d esprés d el tall en aquesta tradició qu e suposà la gue·rra civil , lu pe r sec ució eultura] i la l enta r ecupct·a ció, l'inter ès p er Ja música pop ul at· torna a clonar fruit s, i ara, a m és, amb e l s mod e rn s 111itjan s t ècni cs qu e faciliten i pe rfecc ionen el contac te tant a priori com aposteriori amb e l material sonor r ecollit. L 6 246 La Fonoteca de Música Tt·adicional Catalana, dins e l Centre de D oc um e nta ció i R ecerca de la Cu l tu •·a Tradicio nal i Popular de l D epa rtam ent d e Cultura de la Genera l itat de Catalunya, es creà el 1987 d esp •·és d'un procés Jlarg, com a conseqüència de les relacions amb gen t pt·ovincnt de llo cs on fuJJcion e n e ntitat s semblants i alho ra corn a fnlit de diver sos es tncli s realitzats a l 'estranger. Tal com ens explicava en una conversa t·ecent J osep Crivillé, coordinador de la Fonote ca, a q u e s t a ha cl e e o m p I i t· Lr e s obj ectius : pet· una banda, t·cco- llir t o t s aquells doc umen t s dc tradició oral con servats en la memò ria popular ; com a segon aspecte, l 'estudi d e t o t aquest material; i en ter cer Uoc, la difus i ó d e ls tre balls per mitjà de l 'edi ció de disc os i doc um en ts científics . És a dir, la santíssima trinitat de la museologia modeena aplicada al te rreny musical , dit amb molt d'encert. De moment s'està tt·e baJJant més prefer entment en el prime r aspecte, el de la recol.lecció , no tant p er la urgèn cia que sempt·e s' ha posat c om a toc d ' avís des d e P e dr e ll o Bartók , qu e eJ material s'exhaul'ia irremeiablement , sinó per la raó lògica que P A ·N O R A M A prime•· el(• tot ca l ;,a he •· quin és el matet·ial IJU<' s'ha d't•stucliar. Sob r e això, J osep Crivi ll é es mostra for!; a optimista: ··A I segle passa t i a començame nt s d'aques t. ja advertien delfet que en ca ra ft i ft a ge nt que reco reia tonades i qu e va l la pena enrt>gistra1·-les. Jts clar que quedar-se u casa o dir que tot estii perdnt és m ~s se n zill. Agafar el sa rron e t. i anar- hi és més co mprom ès per ò tnmbé m és grat~fic unt. pels r e.wlla.ts " .(l) Són , don cs, t o ls aquests materia ls d s yu c la )?on o t<'ea cnn·gistra amb el s mitjnns i la tecnologia actual, per ta l d c p e rm ctre' ns to n t~ Ï X<'l' no sol a me nt les melodies o l es tonades, sinó també les tècniques . ta l com tocaven e ls vell s gt·a llet·s, flabiolair es, etc. :vlalaur·adame nt no s 'ha arribat a t<'mps dc> r·t•collit· e ls tocs dels antics co•·namusaires, però avui estem vivint un pr·océs interessantíssim de revitalització i r ecupe t·ació de l sac de gem ecs . Una de l es tasques que ha dut a t e 1·m e el Cen tr e de Documentació ha esta t in vent ariar eks instnmwnts cat alans tradicional s conservats als museus cat~1lans, la q ual cosa ha per mès fe r expos.ic ions mo nogràfiqu es, com la d e Jo g ra ll a o e l s a c d e gemecs, e l 1989 i 1990 respectivament. Les ca mpan yes d c •· ece r ca s 'orga nitz e n a pa r tit· d ' un es beques que a torga e l Centt·e de Documentació i R ecerca d e la Cultura Tt·adicional i P opul ar i que es concedeixe n d esp r·és d e la pr·esentació i valoració de projectes . En principi, ens explicava Josep Crivillé. la Fono teca no té un pla d 'act ua c i ó segons un calendari o un s itinera ris amb obj ec tius dt>term inats et priori. S'actua en fun ció de la gent qu e està tre ballant a cada zona i en funció dels projectes que es present en. Aquests proj ec t es, els es tudia un e quip t ècn i c que decid eix la concessió o no de la beca . Si la valoració és pOS'itiva es don en UllCS indicacions i unes pautes per tal d ' unificar d 'alguna manera els Lt·eballs que configuren la Fonoteca . Naturalment, es t é molt e n co mpte que els becaris siguin p ersones pr·epar a- Fe lip Pedre ll, semp re la gran re f e rè ncia d es i aptes per al treba ll qu e han de dur a ter·me des del punt de vista tècnic. i també qut' tinguin un determinat con eixE'men t de la zona pet· tal de facilitar· el treball. Un cop el pt·ojecte s' ha valorat positivament s'orient a els hE'caris sobre la me todologi a a què s' han d 'a daptar p e r· tal que siguin unific ats : eo quE's la que han de realitzar als infol'lnants, ·r ep ertori que n'han de r ecollir i r ordenació que li han de don u. L 'enques ta p e r so na l als .informants facilitarà , e n el moment de rea litzar estudis so b t·e r i mat e r ial recollit , les r e la cion s sobre la procedència de In melodia o l'estil, per exemple. La Fonoteca ordena els matet·íals recollits en cinc grans blocs: 1- Comunicació: c rits i tocs d 'att>nció. eeclam s, sen yalit zat'ions sonores e tc. 2- Tre baU: ca nço ns i mú siqu es •·clacionadPs amb el món dd trf'ball. 3- Ritu a ls: c icl e d e la vida de l' ho me i cicle del cur s de l'any. 4- Ins titucion s : sòcio-mus icals, r·eli gioses, cívico-r·eligioses, cívico-p olítiques . 5- Ll eu re i funcionali t at deternúnada. Ramon Vilar, m embre d e l n institució , t·emarc a la ímpot"tà ncia d'aquest sis tema de c la sl:lifi cac ió , q u e perm e t abor d a t· t e mes qu e potser no ha n es tat t•·adicionalm e nt mass a t r e ba llats, com la cançó curta i tol el capítol r ef er e nt a l a senyalitzac ió o comun i c ació son o ra , a difCI'è n c ia d el romanç o c an çó llarga, qu e ha estat objecte d c 7 2 ·17 PANORAMA 91 8 2·18 molts n•cull'! i t•studi!>. Els ht•t·ul'i!>, clmws. hun d ' onlt'nur t·l mntt·t·iul t'ct·o llit scgo n!uqut•st t••;c pH·nut , <(UI' és t•l qu e ,.<' ~ t· i, I . o ri t•n t u l'i f> el<> I a Fonott•t•u. Aqut•s t HÍs lt'IIHI dl' be ques prr a tn·hall c·onc·t'l'l p t• t·mct un pt·imt•t• ('OlllUI'll' del hf'('fll'i amu els infnt·munts. tptt· s o v int va més t' nll i\ de Iu du•·ntlu tlel treball o d.- Iu ht•c·u i JHII'Aihilitu una rclat•ió <·on tinuutla <ptt~ l'n c ilitu la t'o 11 (' t• s 8 i (, d (l ll () v (' 8 IH· t¡tl (' 8 o d't•ttt•t•giNtt·u uwnl dciR materials :;onors u111 h t•ls t•quips Lt-t·nies de Iu Fonoll•r·n s i lïntt'l't".s d 'aques ts ho l't•t·lamu\ u . .lusc p Cri\ ili{· insi¡.,tl'ix t'n el fet d el <' o n 1· t' pl t' o h t' t' t d e I a Fonult'<'u: "Ens interessa t•eure ro m !tall perdnrctt certes m elodies l radic·io nals però també quines s'han incorporat per snbs tituir-11 e d'altres i per què ha ting ut lloc aquesta s nbstiLució". En aquest Sl'nlit l' f's tudi d t' z o tH' s tl t•t t' ,. m i n a d e s d é l Bat·t'elont-s o ci e] Baix Llobt·egat sct·an un veritable reptt> , si tenim Pn c·o mpt c· l't'nrrf'uamenl J e c uJlut·es que conflueixen en clf'terminutlt'S zont's d ' nqu es t es i ultres c·onuu·ctncs . De mome nt és u.n tn·hall que t·csta p el' fe1·. En ui cu pítol d e les quantificacions i lt•s valoracions, fin s al mnrn~>nt les eon111 •·quf's qu e més rt·uits han donat h an esta t les tarragonin t>s . co ntràl'iamc nt al l[U e havia su crt'ït tt·acli cionalment -o si més no en reculls r ealitzats en altt·es moments his tòt·i cb- . e n qu è s' ha via fet m és atenció a la Ca talun ya Ve lla. Fin s al mom ent s 'ban <·oncedit un ('S 40 b eques que han p t·odlüt uns 16.000 fon ogra mes aproximadament. P e t· mitj à d e l Crntre d e Do c umt~ ntació s' han pogut adquiri •· arx ius co m el d e Mn. Joan Sala, qu r h avia treballat per cncàl'l'ec de I' Ob1·a del Cançoner , Ja rlarn~ t·a tramesa de la qual no va podct· fer p erquè va escla tut· la gne rra. Aques t arxiu ha es t al t·ccentment localitzat p~J Gnq > de Recer c a Folklòdca d 'Osona. També s'ha pogut rompra r l'arxiu Vilarnay i I' arxiu Castell s . i I' arxiu Bial. fonamenta lment d e dansa. Igual- Enregistrament en directe d'un tema popular en estudi ment s 'ha adqui1·i t la biblio tec a p er sonal d e Joan Amadt's. P el qne fa a la difus ió , al ma•·ge d e les exposic·ions o rgan olòf:,ricpu:s que s' han es me nt a l antl'riorment d e la gralla i el sa c J e gemecs, la FontJteca té pn~v i s ta l' e di c ió discogràfica Jc sele ccw n s dels fons •·ecoll it s. Aquestes edicions s' orga ni tzu •·un e n rínc sèries (2) . La prinu•t·a sèric es •·e ff'reix a ls d ocuments testimonials. és a dir, un a selecció df'b do c um e nt s enregistt·ats e n t•·eball~ d e camp i que form en part d e Ja Fon oteca ordenats segons la ela sifi cac ió que hem r e produ'it méb a munt. La segona sèric, la fot·men els t emes monog t·àfics, co m ara: Setmana S anta , no ces, c·ançó c urta, goigs, etc . La tercera sèl'i t> fa r c fe r è nt·ia u les festes tt·atliciouals, des tinada a enr egistra r l ' àmbit sonot· dc determinades festes amb lueuJi tzació concreta que mereixen un tt·actament díscc>gl'ilfi c i 1\·s tudi correspon e nt. La quarta se rie tna c ta d e ls documents r ecupe r·a ts, és a dit· , les arrels tt·adicionals de mÍis iqu es que, provine nts d ' un alt1·c àmbit, han f'S d evingut populars en arrelat· e n detet·minats c·ol.lec- tius socials . Finalment la cinqu ena !IPrie c•s drdicat·à a les formacions mus ic·als que hagin assolit algun pt·emi ('On voca t p e l Centr·e de Documentació. o· aquestes col.leccions, solallH'nt se n"ha en ce tat la t e r ce•·a ~<èl'ir, amb t>l pl'imer volum dc· di<'at a Valls: sons i mtí.siques de Fes ta , publica t amb motiu de l<' s Festes De se nal s tle la Cnndela (gener-febret· d c 1991) . Oficialment , però, la Fonoteca es presentarà amb la publicació d e] di sc titulat Músicn de trodi.rió oral CL Catalztnyo, qu e consLitucix una selecció dt>l materi a l d<' la Fonoteca i e n el q u al es eo njuga el treball d e molta gen t qu (• ha e nr egi~trat i intcrpt·dat fo•·ça música. Es prevista l'aparició d"un volum sobre la músiea de t•·adi ció oral d e Ja comar ca d"Osona a c u1·a del Grup dt> Recer ca F olklòrica d ' Osona ; un vo lum d edicat a Ja Colla del )lar de Vilafran ca d el Penedès sobrt' mú sic a de g ralla , g r·up que guanyà e l Prim e r Concurs d e Gralles con vocat pel Centre d e Do c umentació i Recer ca de la Cultura Tradicional i Popula1· eonjuntament amb els Castell er s ci e Vilafran ca l ' any 1989; un altt·e dedicat a les Fe s te s d e Santa T ecla; i un monogràfic so bre la Setmana Santa u Catalunya. Tots aquests vo lums aniran a companyats d 'es tudis qu e en garanteixen Ja comprens ió. En el te tTeny de la recet·ca i la inves tigació , en aquest mo ment s· estan duent a terme els programes info t·màtics qne possihilitat·an , juntament amb una ubicació adequada, 1' accés d els estudiosos, fet que sen s dubte serà u na gran aportació en e1 terr eny d ocume ntal i etnomusicològic . NOTES ll epo o·tat¡;e t·culitzot a partir d c Iu ~:nnveo·sn rnantiugutla amb Josep Ct·iv ill ~ i Hamon Vilar el dj¡1 8 d'octub1·c d e 1991 al Ccnlr·e d e Documentació i R ecct·cu de In Cultura TradicionnJ i Poptúao·. l. 2. Programa del XI FIMPT Vilanova i la Geltrú, pàg. 8-9 PANORAMA Enric Serra, més enllà de 25 a nys de professió per JOSt G UERRERO MARTIN Enric Serr·a és un dels cantan t s que nodt·c i xen l'esp lè n did moment de l a lírica cata l ana. Després d'havet· supe r·at 25 anys de presència liceíst ica continuada, In seva cat·t·enl es tt·oha en un JnOJnent dolç en què és valor·at an·eu, especialment en la seva condició d'in tèrpt·et feliç de tipu s caracte r·ísLics. V; .t... ig néixer a Barcelona el 21 cie juliol de 19-10. al ca rrer cie S ardenya, entre DiptLlació i Co nsell de Cent, al barri anomenat del Fort Pienc, a cent met r es de la plaça de toros MolltLmental. El.$ meLLS pares eren forn ers de t;radició , fills i néts dt> .forners. A casa no hi hauin precedents mu.sicals. La. me vet afecció va néixer espont:ànicunent. Com eu el cas de Carrercts i d'altres cantants, la pel.lícula E l g•·au Caruso va despertar en mi twa inquietud per aqne/1 món. De m.ctnera que , ja de petit , amb pantalons cnrts. vaig anar allJicen, als pisos de dalt. Crec que aquesta pel.licula es va estrenar el novembre dell952, jo la vaig veure al cine Windsor. La meva tia em va portar de seguida al Licen, i a partir del 1954 m'hi vaig abonar. la la segona fila del cinqnè pis intervenia en aquelles dispntes apassionades sobre cantants. Fins i tot to,·nava a les .fnnci.ons que més m'agradaven i em compra·vct de nou /!entrada. -,1 ~e L'afecció passà al tc-tTcny praclJC . .. -Sí. Als jesui'tes , i després als maristes també, vaig sabe r el que era la músicn i el solfeig. Aviat vaig come11 çar et catllar a casa ifins i t ot a les CLtes del LicetL. Tot això va cristal.litzar quan vaig començar a anar a i= 97 classes de cant seriosament. amb la professora Eisa Scampini, que era filla d 'tw tenor, 1iugusto Scampini, que havia cantat a l'època de Caruso, amb ttna veu lírica spinto. Hi vaig estar cinc anys. I va.ig arribar a debutar en una sarsuela, fent el paper de capitó.n Alberto eL MoU nos cle vien to . La senyora Scampini em va d ir qzw no havia. de ca.ntar com a afeccionat si ·v olia. cantcLr nlgnn dia seriosament. La. vnig crettre . -1 va a nat· ap renen t coses tll' l cant a p oc a poc . -Exacte. Durant els anys que vaig estLtdinr amb la senyora Scampini vaig anar adqtúrint tècnicn . La qualitat de la veu és una cosa molt personal, un timbre es té maco o no. Cuntant amb gust es pot etnbellir, però LC>ns nns límits. Allà on p redomina la bellesa de timbre o la qualitat de so, jo estuva en desavantatge. De manera qne, barrejant les meves con dicions amb la superació de les dificult cLt.~ musicals i in terpretatives, he anctt practica.nt zut ce rt eclecticisme en a qnests vin t-icinc anys, p rocurant .~empre fe r le.~ cose.~ nm.b serietat i dignita t . -I ara es troba en el començament d'una nova etapa . -Així és . És nn a et;upu que consisteix a aborda r òperes bttjes amb una gran serietat i preparació, tant a nivell vocal com escènic. encara qne com a 9 219 PANORAMA ~ .9 .... i= 91 10 250 gimnàstica de la vPu continuo cantant a casa 111e'VU i (L casa rlel ntl~stre les grans pPces del rc•pertori trndicional pnr a baríton. S'ha de mantt>nir lo disciplina del cemt melòdir u·aclicional italià, que és el que dóna la línia de cant i manté la, joventut de la veu. -1 com va començat· Iu M'Va feina ui Liceu? -Un bon dia, quan vaig consiclerar-me prou preparat [HH" la senyora. Scampini, v¡úg cuwr al Li ceu i vaig fer unrt audició clavant el senyor Piimia s. Erc1 el mes de maig de/1966. Quan vaig acabar, em va preguntar si volia debutar en una Cannen que pensaven fer amb Peclro Lavirgen. De manera qtLe el 2 cie desembre de 1966 vaig debutar al Liceu amb Ca rmeo, en el paper cie Morales. 1 ja no he deixat de cantar cap temporadr,~, al Liceu. Jo , lògicament , treballava. Sóc professor mercantil i era director comercial d'una empresa. Recordo que de seguida em vaig entusiasmar i ho volia deixar tot i anar a Itàlia. El senyor Pàmias em va recomanar que tingués prudència i que anés aprenent l'ofici aquí, a Barcelona . Crec que ell veia les meves condicions i, les meves limitacions. Vaig jugar la carta del Liceu per comptes d'anar afora. Vaig fer cas al senyor Pàmia s, que, intel.ligentment, em va orientar per aquest camí. -I vostè va anat· buscant el seu pt·opi camí, oi? -Exactament. He c.Lnat buscant el meu espai, tot desenvolttpant el repertori d'un baríton més llettger, amb una gran versatilitat . Vaig començar al Liceu amb Una italiana a Alger i ho vaig anar confirmant a l'estranger amb d'altres produccions. I a poc a poc vaig derivant cap et aquests papers més de caràcter , que s'adiuen amb l 'edat, amb el físic, i en qttè destaquen els factor,s d 'art,ista, de músic i de saber estar a escena. Jo també he cantat de tot a Sud-amèrica, però fora del circuit dels grans teatres. És millor renunciar a això i limitar-se al que un pot fer amb més garan- tia. Per exemple, que Munic hagi pen.~at en mi per reposctr La Cenercntol~t de Ponelle és un honor. És a dir , he cmat evolncionant fins a donar també molta importànc ia als papers d'obres qtLe jo mateix considerava de segonu divisió. I no és veritat, perquè qualsevol repertori és bo si es fa com s 'ha de fer. -En aquestes vint-i-cinc tempot'ades en qu è no ha faltat a la seva cita amb e l ]_, ice u , quants títols hi deu haver ca ntat? -Crec que són , flns ctra, gairebé tres-centes funcions. Que poden ser 11ns trenta títols: dramàtics, bttf'i, barrocs, contemporanis. De tot. Ja em va dir Montarsolo que, en el món o ets un primer divo -qtte pot cantar el qtte vulgni- o t'has d'especialitzar. 1 a això em dedico . A nú també m 'ag rad ctria canta r Felip II, pe1·ò m'he decantat per un repertori bàsic amb La Cenerentola , Don Pasquale, li barbi erc di iviglia .. . ,quatre o cinc títols, però que faig a tot el món i en els primers teatr es. Crec que aquest és el metL camí. Sense perjnclici que faci altres papers al Liceu, que ja és casa meva, o en altres teatres. L'ofici ensenya a treure d'una veu com la meva altres recursos i avantatges qne la natltralesa no t'ha donat. Pel meu propi interès, haig de buscar el repertori en què se m 'exigeixi alguna cosa més que la bellesa de veu i el belcantisrne. Ha estat un procés interior meu. Per aquesta com papers fctré raó (Elisit· d'amore), Dulcamara (La Magnifico Don Cenerenlola), Leporello (Don Giovanni), Don Pasqttale (Don Pasquale) ... És un repertori en el qual estic posant les bases per a deu o qttinze anys més de carrera, si Déu vol. CadasclÍ ha de jugar amb les seves armes. -Vostè v iu exclu sivament del cant. -Així és. Vaig debutar ell966. Vaig estar treballant i cantctnt fins all978. La meva muller va ajudar-me a prendre la decisió d'optar només pel cant. Me la vaig jugar i em va sortir bé. I des el 'aleshores visc exclnsiva- ment del cant, perqu,è el cant necessita ttna dedicació exclnsivrt, mental ifisica. I haig de clir r¡tu~ haig de frenar el men ent u sict.w~e i l'expansió que em sur-t de dintre. Callar i dormir és la millor medicina per a la nostra can·erct. 1 consumir productes naturals. ]o menjo de tot, <'ncara que amb una base vegetariana. Vida sana, en una paraula. -Aq uesta nova etapa do la qual h em parlat abans ha tingut una fita en una versió important d e ll barbiere di Siviglia a Munic. -En efecte. Mai no m'havien felicitat tant com en ctquesta ocasió. Això em fa pensar que estic en el bon camí. M'estic referntant en aquesta nova etapa. Lct cosa important és let bona r esposta del públic. No has de voler rnenjar -t 'ho tot de cop . Una, cosa darrera l'altra. Se nse pressa, però sense pausa. Cal estudiar, documentctr-se, escoltar-ho tot .... I després conformar cada personatge amb la personalitat d'un mateix. Després d'haver estudiat cinquanta o seixanta títols, estic com si comerlcés a estudiar de nou. - Parlem, doncs, d e l es seves pròximes actuacions. -Aquest mes de desembre acabaré un cicle de representacions de 11 barbier·e di Siviglia a M unic que ja vénen de mesos enrera, ja que anteriorrnent l'he fet els mesos de juny i octttbre anteriors i encara abans. És tut cicle que pràcticament enllaçaré arnb el de La Cenerentola, en què faré el paper de Don Magnifico. Tot això intercala,t ctmb actuacions també a Munic de Don Giovaoni i de La italiana a Alget·. Aquesta temporada faig Wet"t h er al Liceu amb Krans. Ja per all993 tinc La gazza ladra de Rossini... I entre les representacions d'òpera hi ha diversos concerts. Preparnr tot això compo rte,~, temps. Pe rò m'agrada molt avançar en tot el procés. Un repertori així comporta mesos d'estudi. L 'experiència escènica serveix molt per fer com cal un repertori com el meu. He arribat a aquesta etapa amb naturalitat, sense PANORAMA Enric Serra fent de Don Bartolo a 11 Sarble re dl Se vlglla estridències, amb ttna gran serenitat. El meu mestre, el cloctol· Colomer Pujol, em va dir una vegada que jo no tenia una gran ven de barí/.on, però qu.e podia ser 1u1 gran baríton, que és nna alt.ra. cosa. 1 va afegir: "El que passa és que, aquesta carrera, hi ha qtú la fa amb bitllets de mil i tu l'hauràs de.fer amb xavalla, perquè està escrit així. Però no desesperis. prent'ho com un sacerdoci i veuràs com uas avançant''. I així ha passat. I arn gaudeixo amb el quefnig. L'ideal seria poder-me afermar en un repertori internacional així. Déu dirà fins on arribo en aquesta perspectiva que ara s'obre. -Això st'u, en definitiva, ha estat una vocAció romàntica . -Sí, sí. Totalment. fio vaig fer per il.lusió. Em pagaven qttatre du.ros, qtte em ga.st:ava. en ttn bistec. Però reconec qu.e el consell del senyor Pà.mia.s vet ser encertat. Vaig anar adquirint experiència i ofici al mateix Liceu. Això sí, cobrant cinccentes pessetes per fnnció. I recordo una substitució que vaig fer a Marina en qttè vaig l'Obrar tres- centes pessetes, perquè vaig substittúr un membre del cor i cobraven menys. També recordo el primer gr·a.n paper que vaig fer, en Cavallel'ia t·nslicana, també en una .wbstiturió. Dinava amb u11s amics i Dídac Monjo i uns municipuls amb moto em vun unar a btuca r per dur-mA! ctl teatre a les cinc de la tarda. I crec que em van pagar dues mil pessetes. -Vostè sempre ha estat Enric Serra . -Sí, sí. Formn part de la meua personalitat catalana. Sempre ho he tingut molt clar. Ja li VCiig demannr, al senyor Pclmias. que posés sempre Enric als contractes i als programes. És una manera, entre d'altres, de dir qu.e sóc català. Aquí i forn d'Espanya. També em serveix per explicar nrreu la realita t plurinacional d'Espanya i la història de Caf.alullya. És el meiL gra de sorra. Quan oficicdment es va poder, vaig posar Enric al carnet d'identitat. Era el dia 1 de març del 1977. S'ha d'assumir la història i jo l'assu- meixa. Les coses són com són la meua identitat és catalcwa. -En t¡ uè ha canvia t e] LiC'<'U Pn aquests vint-i-cinc anys? -Aba11s hi havia tuta, empresa privada. i es donaua intport.èmcia u le:¡ veus per sobre de tot. Ili ha hagut una evolnció cap a la millora de masses estubles. Ara preocupa tot el conjunt, sense oblidar la cultura del divo, de la grcw veu. També es dóna suport als valors cie la ca sa. 1 s'/¡ a d'aconseguir que el tea/ re experimenti les reformes necessàries perquè pugui acollir les grans produccions que ara es fan a tol el món. Com a català i barceloní no m'agrCLclarifL que perdéssim el trt>n cle lCL modern itzctció del Liceu. Respecte al públic, ha evolucionca cctp a una ntés gran sensibilització pels valors no estrictament vocals. fl i ha més cnltura musical i el públic està mé.s prepar·at qu.e abcws. Per la me'Va banda, desitjo que el Consorci uagi combinant la tradició amb la novetat. Sempre amb rigor, amb qnalitat i amb els assaigs necessaris. 11 251 PANORAMA MIKROKOSMOS Polítics al ...a = ... -~ a =- IO!:l¡¡ 91 Lo p ox rmtot rJe lo mevo ub c:oció hob luol o Polou o lo llotja d'oulonlol~ "m possrbdrto d adonar 'Tle fòcr Ment de les per~oralrtols que l'ocupen duran• un concert. Hom hr veu representants rnstilucionols i polític~ de, prc'JctJcorrenl, tot l'uspeclre porlomenlorJ. Hom els hi veu ..quan hi van. Que no és mosso sov,nt, dlguem·ho tot jo se sap .. Les preocupoctons pe1 lo cosa pública, les reunions inacabables. l'osslslènclo o Ioni~ llocs on calla ~eva presència i el consomanl tnherent o uno duro ¡ornodo r1r treball. expliquen, potser, aquest retraïment generolttzot. De font en toni però o gun esdevetmElnt extroordmor¡ ocltvo les ò'"!sies f,¡ ormòn,ques llavors lo I o o d outo'ltots s encor•gc x v•srbleme111 En ocosrons aquestes debi ,rots musca s s ofege•xcn o o gufl o !·e fet complemelltorr mportan• · •a sumo d aquest~ dos factors te11 nt com o consequènc o Url() nombrosa a~sis·èn­ cro de personolrtots· ~esdevé llo·:ors un cof.lopse espcc 01. Com oro e del 25 de feorer proppassat, amb mohu de l'homenatge o l'Orfeó promogut pel Fòrum Somitíer, en et qual ·o més d uno actuació del Cor juvenil de l'Orfeó 1de lo Cobla lo Principal de lo Bisbal· hi hagué un col.loqui sobre "El Barça i els símbols de Catalunya". Aquell dia, o la llotja, hi voig reconèí· xer, pel cop boix, 1 molt honorable, 3 honorables, 1 il.tuslríssim, 2 excel.len· tíssims I 1 il.lustre la més de les esposes d'alguns l de nombrosos alts còrrecs del funcionariat) Homei Jo sé que el Barça és mès que un club i que l'Orfeó és més que un cor; 1 que el conjur dels dos noms pot oct1var ressons col lectius de pr"· mero magnitud i ganes de sortir o lo foto !sobretot. si s'és en període preelectoral). Tot això, ho sé. I ho comprenc. I me'n faig còrrec .. Però res no em ori· vo de pensar que fóra bonic que. per comptes de l'excepcionalitat esmellia· do. lo preséflcio dels nostres políttcs o Palau los un aler vulgar, de •on habitual. I que volguessin compaginar les res· ponsabilitats del còrrec omb les ganes d'esdevenir (sí és que encaro no ho són) uns bons afeccionats j o estic segur que hí sortirien 9uo· nyanl. Fins i tol crec que ta mbé el país hi guanyaria; perquè (un és un ideolis· la impenitent) vull creure q ue, en qua l· sevol decisió o prendre, hi ho de pre· domina r la dimensió i el matís positiu sl aquell qui l'ha de prendre s'ho odeli· tal serenament al Palau. lo nil anterior, en lo inefabilitat de la música. ·Els polítics, al Palau! .. Potser fóra un bon eslògon ... Segur oue molts el firma riem PERE ARTIS Montserrat Caballé clourà el centenari de l'Orfeó Català n r e eiLal t''\.traonl i na r·i a e à t-re- c d f' Ja :. o fH'a n o Mout s erra t Caha ll f. f'lout·à e• I cicle d'acte s peomo~ut s p e r c onun e mot·at· ri C<'ntena ri de rO.-feó Ca talà . L ' es deveniment tin clt·à ll oc e l pt·òx im dia 5 Jc maig a l Palau d e la Mús ic:a Catalana i Ja c~ a n ­ tant barcelonina hi inteq ) r etat·à un p t·ograma dc• lied c·atulà que abasta un ampli ventall dt• ('O m positors catala11 s . algun s d 'l·ll s d e programació iuft'{·qüent c·om és el cas dP Jaumr Pahiss a , amb obra del qual ohril"à e l t·ecital i de qui oferit·à tres temt's : Cançó de mocador, L 'enyor i El bastó. A continuació iotet·pt·etat·à d os temes ca t ala n s d·Enri<· Granados, Eleg ia e terna i L'ocell profeta. tem e¡; qu e d eixaran pas a dos més que fonn e n part de l'apl ec Co mbat del somni de Ft·ed erir Mompou confegit sobre sone t s de J o s ep J a n h. Aqu est s LPm es só n. Damunt d e tu nontés ·les.flo rs i Jo et pressentia com la mar. Tt·es ra nçon!l d ' E d u a ,. d To Jd ,. à , Ca " ç ó d e bressoli Cançó de comiat i finalment Visca l 'amo r , clo uran la primera part. La segona pat·t començat·à amb quatre tem e s d e Lluís Milll'l: Flor de lliri. Muntctnyenca, Sospirs i La Bcdalí. A eontinu ació Mon tse rrat Caba llé inte q l r e- U tat·à Lemc:. de tt·es eompos ilor1-> ea talans viu s. De Xavie t· Tut·ull . És la claror daurada de la posta. El c ant i Records . Dt> Salvador Pueyo ca ntat·à Digneulli 'ho i clom·à el recital el helüs¡.¡ tm Vocnlise d e Xavit· r M ontsa lvatge . Al final Mo n Lse rra t Caballé en cara cantarà llos tem es m és juntament a mb l"Od'eó Català . En elt·er ital se t"à acompanyada al pian o per ManuPI Burgu eras . A la fi del r ecital el presiden t de l 'O tJcó . Ff.lix Mille l , farà el lliura ment a Montse n-at Caballé de la m e dal1a d'or de l' ent ita t com a tes timoniatge d e cons idet·ació pet· la col.laboració a bsolutamt>nt de s inter e ssada de la sopra no hat·celonina a rOrfeó. És p n : vis L qu e e l c on c ert c omp ti amb l a presència del pees id e nt d e la Generalitat de Ca talunya . Jordi Pujol. Com a cloenda defiJlitiva de la commemoració del centenari de I 'O t·f e ó C a t a l à . la Funda c i ó Odeó Cata l u Palau d e la Música Catalana r f'u nit· à el s put t· on s de la Funda c ió i •·eprese nta n ts dei A estam ents cultu rals, polítics i d 'a ltre s ins tàncies social s tlc la cintat en un sopar qn e tindt·à ll oc Palau de la Mús ica Catalan a matt'ÍX. PANORAMA Stradivarius~ un lux e fora de l'abast de ~nans nacionals Je~ume Come JICis a ja dita Sala Tyssen del Reial Monestir de Pedralbes va acollir el passat 20 de març un concert insòlit. Els seus protagonistes més destacats per uno vegada no van ser músics, sinó instruments. Es tracta d'un quartet de Stradivarius de lo col.lecció del Patrimoni Nacional cedits per a l'ocasió amb motiu de l'exposició de tapissos i armadures del Renaixement: "Joies de les Col.leccions Reials", instal.lada a les Drassanes. l'esdeveniment va tenir un caràcter absolutament atípic i per altra port carregat d'elements d'interès i d'atenció específica. Així, en primer lloc col parlar de la descoberta d'una esplèndida sola gòtica, d'una finor i una elegància, que impressionen dins de la seva austeritat. Sembla doncs, a l'avançada, que aquest marc pot resultar molt idoni per a acollir la mostra de pintures que amb una operació atípica l'expressió ha de resultar inevi ta - L blement present en aquest escrits'hi allotjaran amb caràcter més o menys permanent. Com a conseqüència hom va tenir l'oportunitat de constatar amb tota satisfacció que aquesta sala passe· eix unes condicios acústiques poc menys que privilegiades; almenys per o un tipus de formació reduïda com en aquest cos va ser el quartet de corda convencional. Ignoro si, a aquesta impressió falaguera, hi va contribuir o no la inqualificable, per excelsa, sonoritat d'unes joies com són els instruments que van prologo nitzar el concert, instruments que van servir un programo potser no absolutament idoni per a ells, inle· grat per sengles obres de composi· tors -Arriaga i Dvorók- servides amb uno proclivitat a l'efusió sonora de tall romàntic, no gens indiscutible. El concert va començar amb un parlament de presentació, pronunciat de formo gens típica, si se'm permet descarregar encaro que sigui parcialment l'expressió mare, amb paràgrafs en què alternaven els idiomes català i castellà, en una delirant forma d'interp retar la situació constitucional de bilingüisme del po as i que podia tenir com a resultant pràctica l'absurd gue qui no entenia un dels dos idiomes no podia tenir uno ideo preciso de la continuïtat del parlament en qüestió. Cal esmentar fina lment que e ls quatre intèrprets del concert com· ponien un quadre multinaciona l absolutament a liè o la presència ni catalana ni ibèrica. Un rus, un txec, un nord-americà i un holandès, van constituir-se, sens dubte, al marge de la seva voluntat, en expressió d'una rea litat molt seriosa que afecta la professió musical del país i que hauria de preocupar tothom. Al marge de com un fet així pot detectar també problemes de manca de tacte i delicadesa respecte als nostres professionals, lo imatge resulto inevitablement colpidora i refermo la que contemplem o les nostres formacions simfòniques principals i de forma especialment viva o l'OCS en la qual en el primer semicercle de l'hemicicle, on se situen els caps de corda i assistents, només hi figuro un músic del país. El compositor Joaquim Homs, premi Crítica Serra d'Or El compositor i assagista Joaquim Roms ha estat distingit amb el Premi Critica "Serra d'Or" CIUe atorga la revista del mateix nom. El guard6 li ha estat atorgat en l'apartat d'investigad6 P.er la publicac1o del llibre Gerltard i la seva obra que com és sabut és fa biografia del comtositor vallenc de qu1 Moms va ser el principal deixeble i amic personal. El iurat estava format per Josep Benet'" Enric Casassas, 1:rnest Lluch, Jacint Ros i Hombravella i Miq_uel Tarradell 3 et. - -~ • ¡: 91 PANORAMA VII Cicle de Música del Segle XX Joan Pau 11 rebé l'Orfeó Català 91 U -------------~ El Papa Joan Pau 11 amb la junta directi· va de l'Orfeó Català El proppassat 16 de març. un a ,. ep r ns en 1a e ió d e la Junta Oir<•ctiva de l'Orfeó CatHlà fou r eh 1vla en audiència privadü pel Sant Pare Joan Pau 1l amb motiu del Centenari de la fundut'i Ó d<• l'Orfeó. Anaren al Vaticà un gr up d e dinou s per sones. t•ntt·e les quals el card<'nal al'C·Ís Juban y. e l pres id en t de I' O..t'eó. Fèlix Millet. el scc·r<'lat·i , Enr·ic· Àlvarez. els vice - JHes id cnls, Jo sep ).f. Ca minals i Maria Font de Ca nalla. t' I conscrvadot·, J ordi Vilardaga. i els vocals )lariona Car u Lla i Albert Corral. Fou una aud iència e special, e n la qual e l Sant Parc es mos trà molt dis tt>s i féu pales a la seva s at is facc-ió 11ea· t·e bre aquesta repa·esentació de l'Ot·feó Català. La t·cunió a mh el Sant Part~ durta una mitja hora; J oa n Pau li i f è lix Millet feren un pt:Lil p a rl amen t en Hengua 14 castellana, e nca ra que les sal ut acions i l'aeomiadament foren t~ n cata là. El unl Pare U(•stacà en e l se u di sc ut· s l lU<': "Tf)La aetivitat musi!'a l l'(·qurreix lliurament i cons tàn<'ia. E s Lna<·La d'un esfo r ç gr·a tificant que f'h•va l 'ànim i el fa més se ns ible a ls valors espirituals. La música f>s un llen::,ruatge qtH~ ufavot·eix l a comtmió clels cors. Per això con vido els components de l 'Orfeó que amb el seu cant i les dive r ses melodies . que tan b€· t·ep t·esenten els valot·s cspi a·itual s i la cultura catalana. s upenu1L tot tipus d e fronte r·es. avanc in p e l món portant a l s altres un mi s atge d e pau i d e ft·atemitat". Per la seva banda. Fè lix Mi llet r·ec or·dà la característica pt·ofundament ct'Ístiana dt> l'Orfeó amh aquestes paraules : '·La nostra, és una entita t musical que mai no ha abdicat dt' lE•s st>vcs arrels cristia n es. fruit d e l ' impuls cleciclit del nos LJ·c fun dador, e l mt>s tr·e L l uís Mi ll e t , una cle les gran s penwnalita t s de Catalunya, model d'at·ti s la cris t ià, que exercí una ta st a d 'apf)stoLat indefallent". Aquesta visila h a CHtat ¡>ossib l e, e n bona pal't , g rà ei.-s al gr an interès que h i posà e l ca r denal Narcís Jubany, quan. l'a dos anys, la Junta dc l 'O t·feó Cata l à li demanà podct· fet· aquesta visita amb motiu dPl n to tal de set concerts intcgt·en ri VI l Cicle d e )Iú s ica del S c•¡.d r XX qu e pr·omou l'Assoc iac ió Cutalana d c Compositors. Aques t •·iell· va comen ça r el pa ssa t 27 d'abril amb l'actuació, al lo ca l \ickllavanna de Barcelona, del piani ~ ! a Klaus Steffes-Hollande r (guan' ad o a· del I Concua·s de Mús ica drl SPgle XX, de S itges) qu e va intc r·pr·e tar· ob r·es de T s angar·i s, Stockhauscn, Kagel , Sa r·dà i Sc·riaLin. El Cicle es perllongarà fins a l 22 de juny , tot a l 'es mf'ntat local Nick Ha\'anna. amb entrada lli ure.Hom pr·es ta gt·an ate nc ió a uba·cs de compositot·s c atalans . com í•, ri cas . ultt·a l'indicat Sardà. dc Bc ng ucrel, Pu è rtolas. G1·aus. Tave ma-Bech. Valls. Casull. Setó. !'iuuyet·. Bt·otons. Be r·e ngue r. Codina . Rnssínyol i Llanas: a més de !'i<·hnittke. de Pablo. Marco. Taira. Bt·ouw e r·. Piazzola. Guzman. \lat·tinu i d·altres .Pe l que fa als intèrprets. el segon con cert serà a c·àn·ec d e l duo Philarmoni sch es Duos Berlin -violoncel i contrabaix-, r i terce t· a cà n·ec de BC N Pc1·c ussions Duo. el quart del gntp instrume ntal Bat·celona 216. el cinquè de lnte rmode-Worlock - trio d'acordió. flauta travessera i guitan·a espanyola-, el sisè a c àrr·ec del grup ins tr·ume ntal Música XX -dirigit per· Manuel Gaspà amb coreogmfia de Guillermina Coll-, i finalm ent, el setè se t'à iu ter·p t·eta t pe l q u at'tet II Encontre de la JONDE a Catalunya a Jove Orquestra Nacional L d'Es pa ny a, ]01\'DE, que dirigeix E dm on Colomer , ha f et el seu segon encontre a terre s c atalc~nes. Concretament des d el elia 1 all O d'abril ha visitat Lleida , Banyoles , TcuTagona , Barcelona i així mateix València. Pel que fa a les actuacions a Bctrcelona la presència de la .TONDE se centrà en el concert comm emoratin del cinquantenari de l'01jeó Lauclate i en el qual ultra ,aquesta formació cre-, culet per Angel Colomer i clel· Rome ro intervinguen, entre altres , Maria Lluïsa Muntada, Montserat Torrent, Dalmau Gonzúlez i Luis Àlvarez. .. PANORAMA Gires de I'OCB al Japó i Mèxic cavull drl6 mrnos dc maig i juny 1' 0l'fJUestr·a Ciutat cJp Bar·celona rrulit:r.arà una gi r·a dt· vint conrer·ts al .lupfl. F.:s tnretu d ' una ini e iativ ¡r qur , sc¡;on s q ue' ha mani festat e l titulat· dc la forma ció baree lonina, Luio Ant.onio Cu r·cíu NavaiTo, constitueix u11 impo r·tont r·rpte. Postc.-iornwnt, rll'l 28 dc~ juny ui 5 de juliol l'OCR via tjurü a Mèxic, on oferit·à quate·c co nc·erts, un d e ls quals amb motiu d e ls ac tes dr commcmoe·ari6 ciri '·Qui11to Ccntcna d o" dc la descobl.'t·ta ri' Amèr-ica. P e e· a ILt· a pa r t I ' OC B ta m bé in t e n inclt·à e n Ic s cerimònies d"inaub'llt·udó i dr rlornda drls J ocs Olímpi<·s dt> Bat·crlona en el marc del Fcs ti,•al d c Ics Arts. A part d 'aquestes manifestacions, té previst de clolll·e In seva Lrmporada barce l onina amb un cicle dc concc e·ts que comptanm amb t t·es dir·e{·tou in v itat s, Eliahu Tnbal, Kn-.ystof Pendee·ceki i Friibcck de Btu·gos , ultra un quart dirigit pel mateix titultu·. En un altt·c o r·drc ric coses I' OCB mant é co nta c t es amb una rnultilHtcinnal di¡;co¡;ràfica, conc r· e tam ent amb l ' holand esa Philips, pee· ta l d'enceta t· la via de l 'ent·t•¡;istnlln e nt ciiscogdfic que hom consider·a molt impoe·tant pet· a la JHOj ett iÓ ini('J"Ilaciotlal de l' orqucstnl. McnLt·cs tant 110 s'acaba de s ignar l'a co rd pel qual la C1·nc•·alitat s' havia d ' iute~ rur en la ges tió d e I"OCB. e n Iu pce·spccti\·a d el futur trasllat d ' aquesta on¡ucstra al no u auditor·i, el qual rom és sabut serà ges tionat conjunt ament per Ics dues institudons cata lanes. J a fa alguns mesos que es va infonnae· que la s ignatura dt> l 'a<·o nl en t¡iies tió podia e·esu ltue· immitwnt ja t¡uc Ics ba ses ha vien es tat plenament co n s en s uad es i nomé s quedava pràctic:amcut 11nmés u11 detall , que potll"ia afcl'tur e l fo t dc• l a nova denominuci6. P e t· a lte·u put·t I'OCB ha so fet· t rrcentment cunvis eu la seva c{epula política i exl'Cutivu, umL In rccompnsició d el (• ut·tipàs municipal i amb l 'assum pció dr· la r·e gido.-ia dC C uit u e·a pe t• JHI t•l ri ' 0 I"Í Ol Bohigus, mc ntl·t• qu<· .Jaum e M nhft,t·t·t•t· ha e· e· rnrs I u mttX im a t·es pons abilitut {'xt·cu tiva que ja havia assumit en una clapa ante rioe. A rocs El letó Armands Abols guanya el Premi Maria Canals E l jove pianista letó Armond s A bols, de 19 anys d 'edat, va ser el guanyador de la trenta-vu itena edició del Concurs Internacional d'Execució Musical Moria Canols, en l'aportat de piano. Per la seva port el búlgar George Vossilev va aconsegui r el primer pre· mi en l'aportat de guitarra. El segon premi en l'aportat de pia· no va ser per o la japonesa Akiko Kato i e l tercer per ol també japonès Tomoko Doi, mentre que e l català Xavier Coll i el cubà Joaquín Clerch van compartir el segon premi en l' aportat de guitarra i el japonès Doisuke Suzuki aconseguia el tercer premi també en aquest aportat. El jurat de piano el formaven : Moria Canols (presidenta), Montserrat Albet, Carlos Cebro, Nelson Delle-Vigne, Tolsuji Hoyoshi, Gerossimos Kokolis , Solomon Mikowsky , M. Raquel Millàs , Jacques Pernoo, Francesca Ruiz i Franco Scolo. Pel que fo ol jurat de gui ta rra, era presidit per Jacques Pernoo i en formaven port també Xavier Bo liort, Moria Gongi , Gerassimos Kako lis, Aido Minello, Joaquín Nin-C ulmell , Mo sonobu Nisigoki, Joan Pich Son tosusono i Césor A. Roc he. Al concurs hi han participat un tota l de 150 joves intèrprets rroce· dents de 34 països d'arreu de món, essent la representació més nombroso lo de Japó, amb 43 participants, seguida d ' Espanyo amb 18 i França amb 11 concursants. Lo manifestació va aconseguir un èxit notable i el dia de la final , el Palau de la Música Catalana esta· va pràcticament ple de públic. Un article de Jordi Llovet a CM/RMC, menció dels Premis Patronat Mozartiana E ls dos articles titulats ''Mozart, la literatura i la gent de lletres" de Jordi Llovet, publicats als núm. 83 i 84 de Catalunya Música/Revista Musical Catalana, han merescut una menció especial del jurat del Premi Periodístic de Premsa de l' Any Mozart 1991, promogut pel Patronat Mozartiana. Els principals premis foren atorgats a Llàtzer Moix per l'article "Mas Mozart, por favor", publicat al diari La Vanguardia; per a Blanca Busquets, guionista del programa "A 200 anys de Mozart" de Catalunya Ràdio (emès el dia 1 de gener de 1991 ); i per a Frederic Sesé, del programa Cadència del Canal 33, pel conjunt dels 50 programes emesos el 1991 amb música i comentaris sobre l'obra i la persona de Mozart. El jurat d'aquests premis també va atorgar una menció especial al programa-concurs de Catalunya Música. "Mozart i els nens", emès el 5 de desembre i en el que hi van participar 4200 escolars. .t..• g: 91 ;:¡ !• l f Inici de l'any Enric Morera cà t-r rc- cl 1· l ' Orfeó Atlàntida i la C'ob lu .Jmrenívola d e Sabaddl, d irigi ts per Antoni Coll i Cruells, que v u te nir lloc al Palau dc la Mú s i ca Cata l an a , va obri r· e I t i e I e· d'actes c omme moratius d e l c inr¡nante uari de la mot·t d 'E ot·ic Morer·a . El programa c·ompt·c·nia un seguit dc teme s co ral s cl'e ntt· e e l s m és conq; ut s d e l U n concer t a músi c b a r celoní com és el cas rle L 'E111pordà, L es Jtdles seques, les rnonges , el cè- ta sa rdana de l <• t·a, així <:om bannonitzacions de l emeR popular s d e l mate i x nuísic homanatjat. 1 com a tema d'un inte r ès esp ecial cal El poema de la nit i el dia, de la t e rra i de l 'a mor , co mpo s t p er Morera so bre un c:C'nlnll l'S IIH~ntut· poema (Ü• J oan Llongueras . 15 2!)5 PANORAMA CONVOCATO RIES *MASTER CLASS DE FlAUTA TRAVESSERA Serò o còrrec de Peter Bocchus i tindrà floc o l'Escolo de Música dïguolodo el dio 4 de maig o les 18.00 hores. l'orgonitzociò és de l'Escolo de Música d'lguolodo. Informació: Escolo de Música d'lguolodo, carrer Milà i Fonlonols, 12. lguolodo. Tel: 804 56 56. ¡¡: _;...~ • s= 91 "' VI II CURS INTERNACIONAL D'ESTIU COS I MÚS ICA, mètode Cos- AI'l de Yiya Díaz. Dirigit a mú s ics, es tudiants, p edagogs i profess ional s, ac tors , ballarins i persones amb molèsties funcional s, el curs té dues 1\recs: "Cant i educació vocal ", impartit pe r Carme Bustamante i M. del Carme Valls i "Mètode Cos-Art", impartit per Yiya Díaz . Dates: del 29 de juny al 3 de juli o l , i d e l 6 al I O d e juliol. Info rma c ió : Esco la de Treball s Corporals i Artístics de Barcelona. e/ Casp 79, 7è. 0801 3 Barcelona. Tel. : 232 96 67 . *VI/ PREMI DE COMPOSIC/0 CIUTAT D'ALCOI PER A MÚSICA DE CAMBRA 1992. El nombre d'obres que hi polp presentar un concursant és lliure. L'obro, per o grup instrumento/, omb un mínim de tres I un màxim de nou intèrprets. El premi és d' 1.500.000 i l'estreno de l'obro. Dolo /Fmi! de presentació: 30 de setembre. Informació: Negocio/ de Cu/turo de I'A¡unlomenl d'Alcoi. VI/ Premi de Composició Ciu/ot d'Alcoi. 03800 Alcoi (Aloconl). *VHI PREMI DE COMPOSICIÓ PER A COBLA. Convocat pel Foment de la Sardana de les viles de Banyoles i Ceret. Convocatòria exclusiva per a obres per a cobla que " no s iguin sardanes" , amb premis de 800.000. 600.000, 3 00.000 i 150.00Ó pessetes (més I 00.000 pessetes si l'obra premiada inclou un instrument soli sta a part), i 200.000 pessetes més si l'obra premiada és per a dues cobles. Hi haurà un premi especial per a una obra d'un compositor de menys de 30 any s . Data límit d'admiss ió d'obres: 31 d'agost. El lliurament de premis tindrà lloc el 26 d'octubre. 16 256 *I CONCURS INTERNACIONAL DE CADAQUÉS DE DIRECTORS D' ORQUESTRA. És obert o directors d'orquestro de qualsevol nocionolilot que hagin nascut després del 5 d'agost de 1956 Els porliciponls houron de dirigir l'Orquestro de Cadaqués amb lo planti/lo: 22222200-limbols i cordo (86442). El concurs consto de Ires proves · eliminotòrio, semifinal i Fino/· i els premis següents: 500.000, 250.000 i 100.000, pessetes. jurat: Sir Nevil/e Morriner, Edmon Colomer, Philippe Entremont, Tomàs Morco, Víctor Poblo Pérez, jesús Rodríguez Picó I l'Orquestro de Cadaqués. Doto de celebració del concurs principis d'agos t. Informació': Orquestro de Cadaqués, carrer dels Arcs, 8, 1r., 2o. 08002 Barcelona. Tel.: 302 27 22 i 301 95 55 • CURS EUROPEU DE MUSICA DE CAMBRA STAGE' 92. Organit1.at per la Fundació "la Caixa", a Torrebonica (Barcelona), de l 24 d' agos t al 5 de setembre. és obert a grups de cambra de tres o més intèrprets, j oves músics que s' ini c ie n e n la ca rre ra pro fess ional. E ls g rup ~ ha n de pres entar un enreg is tra me nt e n casse/te d' un mínim de 20 minuts de durada a mb d os es til s mus icals diferents abans del 18 de maig. Equip de pro fessors : Yi ya Día z, Barry Gre en, Ba rbara Ha m i I to n, Jesse Levine, Carles Riera, Charles Rosen, Pawel Rouba, Charles Tunne ll, John Woolrich, Albion Ensemble, Delme String Quartet, Trio Fontenay, Trioà Cordes de París i Eric Hollis com a director artístic. Informac ió: Servei de Mú s ica. Centre Cultura de la Fundació ''la Caixa" . Pg. de sant Joan 108. 080 3 7 Ba rce lo na.Te l. 458 8907. *l//CONCURS INTERNACIONAl DE COMPOSICIÓ CAMILLO TOGNI. Se celebrarà o Brescio (/tòlio}. Obert o compos1lors de qualsevol nocionalilol nascuts després del 31 de desembre del 1951, té uno dotació de 10.000.000 i 5.000.000 de lires. Doto límit de presentació d'obres: 30 de maig. Informació: Concorso del Segretorio lnternozlonole di Composizione Comi/lo Togni. Assoziocione Nuovi Spòzi Sonori. C.p. '25 100 Brescio (/tolia}. "' CURSET DE GUITARRA AL CONSERVATORI MUNICIPALDE BARCELONA. Serà impartit per Hubert Kiippel els dies 22, 23 i 24 de maig. Horari del curset: matins de IO a 13 hores, i tardes de 16 a 19 hores. Matriculació a les oficines d e l Conservatori. de 9 a 13 hores. e/ Bruc, 11 2. Barcelona. *VI CURS D'ESTIU DE FLAUTA TRAVESSERA I MÚSICA DE CAMBRA. Tècnica francesa, o còrrec de josefina Sonmortín del 2 ol I 2 de ¡u/iol (motins de o I 3 hores} ol Reial Monestir de S. Isabel, e/ Rocabertí, I 2 (Sarrió), Barcelona. Informació: Aporto/ de correus 14. I 13. 08080 Barcelona. Tel.: 203 32 88 9 * BEQUES DE LA FUNDACIO Per a ampliació GÜELL. d'estudis d ' interpretació musical i es tudi s de mu s icolog ia , composició, folklore o aspectes d'in ves tigac ió es pec ífi cs musical. Ambdues són per al curs 199 2-93 i cal present a r la documentació abans del dia 30 de j un y. Info rm aci ó : Fundaci ó Güell. Pg. d'Isabel 11. casa Llotja. 0 8003 Barcelona. Te l. : 3 19 24 32. • XXI CURS DE GUITARRA jOSÉ LUIS LOPÀ TEGUI .. És organitzo/ per Aula de Música 7 del 6 ol 16 de ¡u/iol o Sant Cugot del Vallès . Es concedeixen un nombre limitat de beques. Doto límit d'inscripció: 5 de ¡u/iol. Informació: Au/o de Música 7, Av. Diogonol, 237, 2n. l o. 08009 Barcelona. Tel. 2074022 •cuRSOS GUITARRA 92. Entre el 22 de juny i 1'11 de juliol a C ò rdo va , dins el Fes tival de C ò rdo va , Guitarra 92, s eran impartits dotze cursos, a càrrec de: Jos é Lui s Romanillos , Philippe Donnier. Ja v ie r Anto ni o José L a to rre . Ro drígue z , Cos tas C o tsiolis, Leo Bro uwer, Sergio i Odair Assad, Alaro Pierri, P e pe Romero i Enrique Melchor. PANORAMA El Cor d e Can1hra d el Palau i Al Intercanvi orquestral amb Di Meola al Festival d e Pala1nós ï Alemanya 'n dc• E ini I Fes li' al de Pnln m ú~ cia t· l a seva ~l'lzt•na t•d iei{, t'I om un els acords cuturals stablerts entre la Generalitat de Catalunya i el Govern de Baden-Württemberg, s'ha fet un intercanvi entre l'Orquestra de Cambra de Joventuts Musicals de Catalunya i l'Orquestra Simfòn ica Juvenil de BadenWürttemberg. L'orquestra catalana, dirigida pel seu titular, Francesc Llongueras !redactor i director del Pla de Formació Orquestral de Joventuts Musicals de Catalunya), va realitzar la seva gira alemanya amb actuacions Tübingen, Stuttgart, a Winnenden i Korntal , amb de d ' obres interpretació Respighi, Britten, Turina, Toldrà i Cervelló. Per la seva part, l' orquestra alemanya va realitzar la seva gira a Catalunya el passat mes d'abril amb actuacions a diferents ciutats del Principat. C Dos nous premis per a Agusti Charles ~I compositor manresà ~;Agustí Charles i Soler ha afegit dos nous premis al seu ben nodrit historial en aquest apartat. El mes de febrer va guanyar el que concedeix el Govern de Navarra per l'obra In memoriam. Es tracta d'un concert per a piano i ~rquestra que segons el fUrat aporta una complexitat destacada en la seva escriptura i conté un gran virtuosisme pianístic. L'esmentat premi està dotat amb 675.000 pessetes. El segon guardó a Charles li ha estat atorgat a Alemanya, concretament al Forum Junger Komponisten celebrat a Colònia. p assa t 19 d'ab t·il a m b u n t•onct• t·t a cà t·t·ec d~· I 'Ot·t¡tu•;.t r·u d t• Ca mbra dc I'Em po r·d à t li l'i~itlu pe l s e u t i tu 1a l ' e a l'I l's e o li i com ptant umb l 'at'lll ilt:i é• so li ~< t a d e l g uit a r r is t a, i di rt•t· l o r rlt• !,es me nt a t f es ti va l p a lum n~í. l c h i l'o Su z uki. Aqtr<'K ia rn a nift·Mtació en gu an y t·ci nc id l'ix t• n 1111 u fó t·mul a posad n <'11 m u r xn j n fu dues edic ions, de dt'setHH' t' lllt'a t· l a seva ce lc h nlc ió d e l p p r·íodt• vacaeio nal i escampat·-lo a l ll u r·~ d e di ven ws mesos. D' n q 11 e;. t a m a n er a h o m està uco n o.,t•guiu t , amb r esul ta ts molt sa t isfncto r·i~. la particip ació ac ti va eh• Iu c· iutad ania a nt òe t o n a dc Iu ' ilu baix- e m pordanesa . E l ¡·om p lem e n t d ' una ofc t·ta m u ..,ica l t'll èpoques e n t'a t·a rn rs a lht ll) udt•¡; del cicle p rimavera-est iu , c·onr {·s el cas dels concc t·t ¡, nada lt•n<·s, acaba d'a t·t·od o n i •· l a vo h rnlu l p a rticipati va i dc I'Otlli nuï l al d P p r esèn cia mu sical a l lla r·g d t• to l l 'an y, endegat p e t· I'Ajunl nnwn t palam osí a mb a rJu esl a inicia t.i vu. L a imminèn c i a d e la dis posició, seguram ent a final s el l' l'uny ac tttal , d ' un t ea tn:-n udil o ri , con stituirà un n o u a l.lieit•nt a fegit, men t re q u e la pt' I' Hto n <'Ïa r egula t· de professor s d t> mt'tsic·a matt! i X pel p r o m ogu d a Aj Lmtament, ar rodoneix u n m u t·¡· d'actuació a favo t· d e la d ivu lgació m u sical , d'u n a valid esa indiscutible. El festival d'e n g u a n y pròpia m e nt d it es pe ..Ji on garà f in s a l ., ELARRE en clau de Sol La revista setmanal de la música clàssica DIUMENGE, de lO a l i dc la NIT Un espai amb gui6, prescntaci6 i realitzaci6 de Montserrat Puig clin t l 'ugu~< l i en i cl e,.,l :.tc·n •·-h i Ca mbrn l'ttt' I Uut·io d d Co t· dc•l P u lnu dc Iu l\l úsica Cu tnla n a t1 i r·i~i l pe• I seu l i tuia r· J o ni i Ca:-.as, qu e· hu tll'à ini e n in~ut c•l dia 26 tl 'al11·il , u i>.Í t·om t ll mh Í' la p r·esi'- ut·i :r dc•l g uilarr·i s tu tlt· j u.-. z \I )) i M ,. o I a , q u t' li t· lu a ...., unrh t' I St' ll ot'lt• l e n J ' írnit• ¡·ont:(' l'l d <> J l' id t• l JII C IH) Ht' l'!' lt•bra l'll u l 't•sgléHia d f' Sttnlu Mul'in dt•l Mn t·, s in ó t' li un t• n vt~ l n l Jlf'l' t u l tl 'n f' o llir un n llllJH't·im·n urli i'• JI<' Í il. U n a lt n• ro nr t•r t dc•st aeu l (·¡; (•I <JU t' oft• t·in1 e l trio intc•g,ntl pc•t· l\1 u l'i a Lluïsa Cori a d a -el<" id' mhul-, l urçal Ct•r·vt>r a _, inlo11<'('1 i \ it•t•nç Pr a t s - fla ut a-. \qii ('H I últ im {>!> un jtnt• músic p u lanwsí CJ u t• l' '-1 à d r s t' 11 t'o I 11 a 11 I 11 11 u importa nt t•a r..-c r a inlt>rn at'io nu l, t>ss!·nt u•· tu a lm enl p ri nH· t· fhntl u dt• I'Ot·qut>stt·u d e Pads . 1\qu esl r o n e f' r t t i n tlt· à li o e e I d i li 2 d'agos t. El f<~s ti va l, el clo tii' U "" n •<' ila l d c Iu sopr a no polo nesa Aga W in s l<a ut·omp a n y adu a Iu ¡; nit<II'J'U p e t· ]'cs mrntal l c hiro Su zu k i. A¡;u Wins k a és un a j ovt• ('u ntun t d e non sid er a hle proj t~c­ <' ió, ~o br e l o t d e sp r és d 'lnt ve ,. at.' ollscguit l'an y 1988 e l pr· im c t.· Jl l't~ lll j rJ d JH'Ct> l i g i ÓS CO 11 l' li l'f; Rdn u F.:liz ube th d e Bntssd . lt·s. Destaq u em f in a lme nt qu e e l F es ti val d c P a la m ós tre n ca a mb In in èl'<· ia tòp ica d e l s fes ti va l s d ' t,s liu q u e Ho l en a co llit· un a gr a n majori a d 'in tè t·p,·els estra n ge t·s. Aq uesta manifestació, h!.'n alt r a m en t , es n odreix en Ja seva mu j o t· i a de concerts d e m {u;ics del p a ís. -.•t. s: 91 PANORAMA Els instrumentis tes catalans s'uneixen en una associació per .I. C. u for çu dc d e tenninades imatges a vega d es ofega la visió d' tuls nivells de realitat molt tra nscendents però que t·estcn ul nutq;e dc la con sideració genèt-ica d e l cos social. En el ca mp dc l a música catalana aquesta s itua<·ió es pa lesa pel contr·ast entt·e I 'existència d'tm a co nsidc t·ablc oferta dc concertisme i act ivitat operística d e gt·an nivell al costal d'uns buits de vida aclapat·adot·s en tot allò que es m ou a l mat·ge dels gt·ans noms, siguin individuals o col.lectius . La constitució, t·ecentment, de l 'AssociacióCatalana d'Intèrprets de Música C làssica in cid eix , o JH·etén incidir, de forma direc ta e n aquest context que h<· situat l!squcmàticament, e n a lie) que co n stitu eix una inicia tiva obet· hl a moltes possibilitats, ro m pod rt'm obser var en la conve•·sa mantinguda amb el pianista Mique l Farré. nomenat pt·esidcnt dc la junta gestora o constit u ent d'aquesta Associació. que és integrada per: 1\'Ian;al Cervera, Josep Mat·ia Escribano, Mat·ia Carme Bustamantc. Manuel Cabero. Gonçal Comellas, J01·di Camell i Claudi Arimany. Miquel Fanf. af·repta que la n ova associació potser hauria de fet· més temps que existís, però creu que allc) ml>s impo t·tant és que s' ha posat en mtu·xa. La justific<lció d c l 'abs(rncia fin s ara d ' un ens així, l'expl ica en uqnesls termes. " f.-es rcwns són bastant clares. J-Ji lw secto r s L profes.~ionals 18 258 qne en si mateixos estnn molt un~ficats. Ln nostra professió, per fe.~ set•es cm·acterístiques, é.5 molt diversificada. La ma teix a dispersió de les famílies instrumentals consti- tueix unu imatge ben cla1·a del que dic. Tanmateix semblu tw absurd pensar que els interessos dels flautistes no hagin de se1· sembla nts als dels pianistes, però és cert que això hn pogut ser motiu de certes reticències que hnn afavorit el returd en l'aparició d'una ussociació com ln nostra. Hi ha col.lectius com el del teatre que hem sabut unirse i n'han tret in ·estan traient bons fruits. Potser perquè són col.lectius més lligats a la realitat social. Potser la música té un caràcter més abstracte i no està ta.n present a la vida quotidiana." Pel que fa als objectius de Ja nova associació, Miquel Farré precisa el següent. Essencialment l 'Associ cr ció hct de ser un instrument de sensibilització a ni·vell social i institucional de la realitnt del col.lectiu que ens ctplega. Si s'aconsegueix això, els altres objectius en definitiu a la millora de l'estatus dels seus membres- en seran la conseqiiència inevitable. Es tracta, en definitiuu. d'intervenir de forma directa o indirecta en tot allò que afecti la nostra professió.·· El dia 25 de mat·ç ¡Htssa t va tenir lloc 1· assemhll'a constituent de r Associació i s'hi van palesar <Üve•·sos posicionamenls dels professionals de la músi(·a, que Fan-é anali.tza així. " lli ha gent que creu que l'Associació ha de ser zwa societctt de serveis . Volen qLLe ofereixi nns serveis concrets et canvi del pagam ent d'tuta qttota. Crec que aquesta no ha de ser la Jnnció de l'Associació. Justament penso que ha de ser allò que hi aportin els seus membres. Hi ha professionals que creuen que l'Associació els ha de proveir conce rts. Certament que no podem r efusar de col.labora.r perquè els nostres membres tinguin més contractes, però és evident que la feina de l'Associació no és la de mànager. Crec que l'Associació ha de coastituir una pedra de toc per posnr en evidència la situació caòtica del país en matèria musical. En aquests moments ni tan sols hi ha un banc de dades pel que Ja a intèrprets. Crec que l'ideal se ria intentar l'ordenació del sector; això vol dir que cadascú. es dediqui a allò que ha de fer. Per exemple, que l'intèrpret es dediqui essencialment a eslltdiar i a tocar. Que a més no hagi de fer de mànnger. Cadascú. ha de desenrotllar el sett paper de la manera més professionul possible . Que el m.ànager sigui realm ent un mànager. Hi ha qtti cretL que hattríem d'endegar polítiqrtes especialment actives a nivell institucional. En aqttest moment hi ha problemes d 'oposicions a les orquestres Ciutat de Barcelona i del Liceu." Miquel Farré continua amb la seva anàlisi d·una situació a la qual t·ealment escau el qualificatiu de "caòtica" que ell mat«>ix ha empeat en un momenl perdut de la conversa . "Penso que hem d'intervenir en tot allò que afeclct nostra professió, com la Jonnació de l'intèrpret carn er aqnesta Europa del Merco I Únic on ens trobem. Hem de veure què es demana avui dia a lïntèrpret. Hem d'incidir en el món laboral des del moment qtte hom assoleix la titulació fins a integrar-se e n el món laboral. En uquests moments lct figura de l'intèrpret clàssic té unes connotacions diferents que abans. l:Ji ha cicles de manifesta .. PANORAMA escola de pedl!gogia mus1cal MÈTODE IRENEU SEGARRA M i que l forré tacions interdisciplinars que poden aplegar teatre, mtísica clàssica, ballet i jazz i el mrí.sic ha de sabe r a qttè atenir-se. llern d'adaptar-nos a la nova s iltta ció . No pode m qnedar cmcora.ts en posicions rígides. Jo e n e l. meu parlam e nt er l'Assemblea vaig dir que fóra bo t.enir un marc de co n v ivè n cia 011 plantejar críticament problemes que en s afecten. El marc, ara el tenim, l 'Associació. I aquesta serà la que serà enfunció de la resposta que aconseg tteixi dels professionals de la rmísica . " En un pla més concret, Miqu el Farré esmenta altr e¡¡ ca mps abonats d 'actuació , com la crraeió d'una xarxa de locals aptes per a C'Once rts arr e u d e Cata l unya. '·Cal que hi hagi pianos adequats per a concerts arrett del país. En cara hi h et capitals de província a Catalunya que no tenen cap piano de cua. I allò que és pitjor, a la. ge nt d 'cdlà , això els sembla p e rfec t ament normal. Són coses rea !ment flagrcmts. Aquesta crec que és fa veritable feina de l 'Associació; crear consciència socia l. En un altre ordre de coses caldria que els intèrprets catalans tin o,.ués- sim contrapar tides a l 'hora el 'actua r fora. com les tenen els estrangers dels seu.s països quan actiLen a casa no stra. I am.b això no pretenc que es posin en marxa polítiques proteccionistes de l'estil vell. Però el que és cert és que l 'intèrpret qne es queda a CataliLnya ho t é m olt dur . Ha d'haver-hi uno interr·elació entre la problemi'itica de l 'intèrpret, del compositor, del mànager i del públic. Tot plegat relacionat amb l es institttcions i també amb la problemàtica de la formació.,. El diagnòslic apareix molt clar i en defi niti va semhla que s'imposa trencar amh la r u tina actual d 'actuació -o d e no actuació - que ha pres idit el quefer del col.lectiu de professio nals intèrpre ts ca talans, massa sovint r eclosos en si mateixos procurant només la solució individual dels problemes propis, fet que a la fi no és mai la solu c ió r ea l d e res sul>stant i transcend en t. Afegimhi només qu e la se u s o cial d e Catalana l'Associaci ó d 'Intèrpre ts d e Mús ica Clàssica es t r o b a al carrer de la R enaixe n ça, 66. pt·in cipal , de Ba1·celona i el núme r·o de telèfon és el 4330668 CURSOS PERA LA FORMACIÓ DE PROFESSORS ESPECIALISTES DE MÚSICA • • • • Educació Infantil Educació Primària Educació Secundària Escoles de Música i Conservatoris Cursos a d a pta ts a la nova Lle i d e la R e forma Educativa (LOGSE) Informació: el Portal Nou, 13 08221 Terrassa. Telèfon (93) 783 79 72, de 9 a 13 hores PANORAMA Les suites de J. S. Bach per Lluís Claret per JOSEP CASANOVAS H 20 t•nt t ot·nut a co n s tatar fin s a quin punt les sui- l es p e r a 'ioloncel sol d e Bac·h -i n o m ~s lt'S escrites p e r a aquest ins tt·u mc n t - s(m rapaces d 'a tt"('Ut'c se mpt·e un n ombrós p{thli c fid c· l. D e fe l es tt·a cta, s en s duhtt•, d ' una obra embl(·màtica 1'11 el marc general de la pr·odu cció d ' un c·o mposi tor amb el qu a l sintonitza una part molt d cs tuntda d e l no s tr e públi c: . S i Bar h {·s "<' l" mú sic p e r PXrl' l.l i'· n C'ia, l 'a udi ció del qual pn~ n fins i tol un ca r àcter gai t·ehé d e cerimòni a litúrgic a , l'avin e ntesa d e fer-ho am b la s4! rit• c·ompl cta d e Ics .suites pet· a violotwr l t'srlcvé com un jubile n especial d ' obligada obset·vança . Es tru c·ta dc l ' h erència d c Pau Casals. qn ~> JH' I' tantes raun;; h a convertit el ,·iolom·t•l t'n l'instru ment nacional dt· Catalurt)a. No ,-oldríem amh aqu(•sta introducci ó d esmHi·ixa e l fe t que Ics durs actuacions de Lluí, C laret es fessi n davant d'un a esgl ésia de ant Fe lip cd c urulla. I és qu<' aquest al'lis ta és un exemple clar dt> la nolahlc evolució qu t• han anal t'X JH't·im e ntant el s nos tres intèt'(H"<' ls durant e ls darn·rs an ys i d e la dime nsió extt·aonlinària que hun assolit a lguns . Amb Lluís C lan~t t enim l' ev idi'·n c ia d ' un vio loncel.lis ta que j a fa t<·m¡Js que és li ter a lm en t u na fi gura en el panorama inte r·n ac ional m és ex igent. No sé, en ca nvi, s i lothom és ara cou scient dr la fit a professional que s ignifica ol'cr·ir , així, d e forma íntegt·a. aques ta ohr·a d e R ac h. Perquè. l a tlifi<·ulta t en aquest cas és múltipl e . o es tt·ac ta úni cament d 'una qüestió de tècnica. d'alta t(·cnica instrumental. sinó bàs icament d'àmbit inte rpre tatiu. P erò àdhuc en aquest à mbit es tt·a cta d'una tasca que excedeix e n molt de la d·una interpr e ta ció con ven cional. L es suites són per a un violo nce l.lista com les simfoni es de B eethov en per a un director· d'orquestt·a; só n una fita d ecisiva amb l a qual es fa com una d eclaració de prin cipi s, una confessió d e l' ideari estètic udoptat i d el nivell a ssolít quant a artis ta i mú s ic . Só n aquelles intt' l'JH e t acions inte ncionad es que en un futur podn1n se n s dubte \' a r·iat·, p erò crue r es ten s empre com a punt d e r·efe r·è ncia i romparació . .. PANORAMA .. Q u t> C la r·t>L h a m ~>dit a l ll a.-¡;aa q u cs l a nwn I I a pn•p a t•ac· ió a n clic· ió ro mpl t> t u . (>;; rv id c ul. .\ ixí h o de m o~ Lt·a d'a ntu vi el fet dt> la ¡;{>r·it• cito c·<ms l a nl ~'> e!> Lilí::.Liq ues <JI H' l' h a n pt·t';,idil. P o lst' t' no h a ui'Íc•nr ja ni d'a l.ludir l a q ii t•;, I i ó l (• e n i e· a p u l'a , p t• t ' ò no c n s r·csis lim u ft• r·- IICl p t• l ni vt• ll altíss im , total , d t'l 'iol orlf'el.lisla en aq u es t s t•ntil. La fo rma dc· r·cso ld r l' amb autor·ital uh ~;o luta toles a quPII es di fi c ull at¡; i n s trum ent a ls, sing ul u t'IIH:nl aqul'lles s u itr>~; c·onrr·plf•s . r·o m l'cx trn vaga nl núnwr·u ó, no l' lw m c·on cgul m a i e n ca p nltn• t' Xt'c·ut a nl dPI país i n o m l-s <·n ('Ompta d es pers on a Ii l a ls <'s tt· a n gt· n · s . .l a ix i> a l'l'ih a a un punt qu e t a mbé ha d'ésst• t· c.l<·slaca t. P l' t'Ò h t'm de c· on fe:H; al· qu e sen l íe m p c r so n a lm t' n t g t· a n cur·iosital p t• t· L•·o h a •·-nos )Jt' l ' fi d avan t d' un a \' (> r·;, ió inè d i t n d e Ie s s u i t Ps i . JH' r· d C' s e· <Hn p ta t. St't·iosa. doe ta i ;,ol vc• n t. J no pn;; ha n nta nc·a t lc•s sorp res<'s. E n ¡)l'i111('1' tt• r·nw, Clan·t n o p o t a m aga t·, so r·t osa m r nl , qu e és u n m írsic jov!' i fHH' tanl t• n ple exer·cici d ' un a vit a li tat t o tal. D e l a p l'imc· r· a u l a clat't'(•r·u 11ota tot a ssol e i x un ritm e v iu qu e no deca u ni un sol ins tant , un l'Ïtmc intf•t·n volem clir: aquell tipu s d e v id a i nt criot· d e l es pat·titurcs ([U C fa que· a qurs t('S ¡;uuclr>i x in d ' una t·ea lit a t signifi ea ti va i agud a tot arTa vatant la 11os tt·a ate nc ió . U n t ipu s a ix í d 'exec u c ió esd evé espc'c·i a lnwn l er eatiu p c t·q u è va g!' n<'rant a ca da in s tant un t•e p et·tor·i t·ic· n 'esd eveniments sonors. Qu a n s·és capaç d e resi s tir aquest ritme intt'ns que un at·tisl a s' h a pt·o po sn t , se n se d e fa llen ça , és possible que sorgci.xi , com talme nt va s er· e n aquest es audicio ns, la dimen sió polifònica a utèntica d1d B a 1·h dP Les suites i les pat·tites p e r a un in s tnLment d c cn nla so l. Sobt·c tot la ' ·volada " qu e a ss oli e n d s pre ludi s, c om el d e la S u.it e nú.m e ro 4 , r·es ultà JH'Od igio s u. Potse r no va m ente ndre d e l tol la presèn cia sis temàti c a dc Ics courantes, C[Uf' pr·eccdl'i xen Iu c a r·a cte i'Íslica saraband a, totes amb un t'Ílmc mal'cadamcnt viu , probabl ement com s i volgués mar·ca r· l'ex- er tre m el 'una corba tl'nsinn a I a ha ns d e eam:e e n la cli s tr.nsió dc•lmovimcnt l ent. Hi ha via , és evide nt , una (' 0 11 cep ció gen e ral d e la fc•n onwnol ogia d e cada suite, de ta l murwr·a que eu conjunt m os tr ave n un prop òsit unita t·i i d ' inL!' r·acf'i Ó dc· les pat·ts . P er això h em clt> c·r·c·ur e qu e el s t e mpi e n qü es ti ó ha v ien estat objt'c tc d ' una cleeció m editad a . P erquè , sobt·eto l , allò qnc més en s h a inter essat a ra d e Clut·et , ha es tat l'evidèn cia d ' una sòlida concep c ió p e r·somtl t·c•sp ee le d1• la magnitud tran sce ndent d c la interpretació. La vitalitat esmentada i la tensió r·ítmi ca al.lutlidu permeten p en sar en una ron c c~p ­ ció menys pr·c ocupada p e r unu base musicològica del que podíem esp e l'ar , atès l'es tat a e tual d e les co ses e n aqu es t d o mini. Cal , p er ò, matisar aqu est a afï t·mació , p erquè l' írni(:a cosa que no fa Clare t és cer car s is tcm à ti- eament una sonoritat han·oca d t: vio la de gamha , sinó la dc•l v iolonc·t•l mc.cl rrn , i ntc•nsa i punyen 1, ri<- man e r·a h e n manif'Ps la. En aqu l'st ~wntit , la fi gura indubtad t' hi s t ò t· i e a h I c·m e n t Hos tr·op òvitx -com en el se u dia la d l' Ca sals- no p ot ésset· ob viud a eom a r cft·t·èn cia obligada. En c·arw i. aquesta nova vet·si ó ha ting ut la intel.ligèn ci a d e fet· una sí u tesi saga ç a mb el hanoquis me d e tipu !i m és g alant i fr· an cès d'un T o r· teli er , sense preoc upac ió dura, c om d èie m , d c r·ece r·c:a •· una obsessió hi s toricis ta. Ho hc·m comprès p e r tant c om unu vers ió a b solutament a c tual itzael~:~ Jc· lc· s .stLÍt es, f e ta p e r· un rnÚ Ric que 4~S pr·oclama inserit en lel! darrerie s d e l s egl e près <•nt alllh totc;s le s eonse qü è n c ies, con stient d e la dimensió abs tracta d e la partitut·a d e Ba ch i ci e les molLes c onn o tacions barr o<¡urs in d t'fugibles . 21 26 1 las dos gmbaciones de • • «L'ELISIR Di\MORE» ron • PAVAROTTI en discos PolyGram PANORAMA Entre Uto Ughi i Elisabeth Leonskaia E n t'I t' lli'~ d ' una t'llit'<'' is la f<' la al 'iolini s ta nord- unH· t·i c·à ElnHII' O l i~ cit·a p u hI irat e n e I n Ítm e t'o 8 8 d 'a que s ta t·cvis la , el mú s ic asst>11 yaluvu: '"No accepto que es dig ui qne tocar els Conrt't'I'R de 'l'xail.-o uski o rfp Bru/uns sigui avorrit". Òhvia tnc•nl l'S t·ofn·ia als ronl·t·rls per a violi d els compos itoni csnH•n lal s . 1~ 1 t·ec·cJt'clatori 1le l'afit·nwtió t'{'Sttlta fot·ça oportú a l' hot·a d e valonu· s¡• ng lc•s inLt•t·pt·etacions d'ohrl's tonC't'rtants de pt·og t·amació tant o més sovintejada que aquellc· s. Em t·eft' t·c ixo al Concert per a t•iolí cic Bet'thoven i ui Concert pPl' a piano número 1 d el mat t• i' ¡·ompos itor , t'n lt's versions t·espccti' amc·nt del vio1inis ta italià Uto Ughi i cfp la pian i s t a ¡;<'o t' g i a na E I i s ab e t h Lt'ons kaia. Davant dc programacions d 'obt·cs el 'aquesta caracte rís tica hàs il'a dc• la t'l'Jit'lilivil·at dc progt·a m tH:ió, l'espectador atent, el m és inquin l i Ítll:onfol'lnista, moHtra una atlitnò es peçialment ex pectant pt•l •·i s t• dc la interp t't'I a 1: i ó t ò p i r a , m és o m e ny s b t·illant p e t·ò amb el pet·ill tan temibl!' d<·la inc·apa1·itat d'apo•·tar n~ s de nou a l molt qu e es co n e i x rn e l p l a i ntc rprctatiu d ' aq u t•s tt·s ¡·om pos ic·i on s . Tanmatdx , l es paraules d'Oli\t'Ïnt t r nt•n la dau d c tot. Més cnda vant d ' aquella entr·evista, ellmate i:x afirmava: "La pre- g unta és si hom s'a vorre ix o no cl 'interpr·e ta r aques tes obres··. I <'n aques t se ntit es pot afirmar de fo t·ma eat<'gòrira que ni Uto Ug hi ni Kli sa hcth L conskaia en les seves vc· t·s ions dins dl': la tem porada dt· I'OCB es van avorrir. T això vol dir, ddïnitivamcnt , 4ue h•s s evt•s inl:('t'JH'etudons sí q u e van tHni r una concreta ca pacitat ver apo•·ta t· quelrom d c nou . 1 a pal'lit· d'uquí lot t'esta salvat. Uto Ughi és un vio linis t a que parteix tle la has¡• d ' un s o d 'una belles a c:xt•cp ciona l. Aqu es t és un do , o una capacitat bàsica , qtw moJt c" c·epe ionalmcnt c u s és d o nat d e gaud ir . U ~ lti ~">l'' n ~-oa p <·oneixedor i pt'r ahò ha..,u c•l ~•·n disc urs en aqu1•s 1 alot •·a hdnl p e r fan·ir h·s se\ PS intt' l'l'l't• laeions dc fra sl's d ' un u ht•llt> ~">U exqui sida. fiu s i Iu I 1'11 c·l límil d c I 'c mbafamc• ut , t'I\ n ll i'1 q ttc• I'OUSIÍIUI'ÍX Ull cJifíc·il t'fJIIilih t·i e ntre el n)l1c·eplc' ut (·s c·n tll llllli<· d e la int er· ¡Hela <·iú i el mÍ's mode l'n. Ughi s embla c•vid<•nl que creu qui' la funció primip;t\ uia de l' at·li s ta f-s r t·eur lw llc·s a i e U es manté fidel a <HJUI'H t pn·cepte bàs ic . J <·om 'JIIC tí· t't'l'lli' sos soht·ats p e t· co mplit· c•l "l'li objectin. els u~a amh iutel.lip;i-ncia i amb un cxl:tuusti11 ~ ~·ntit <lt· la gener·osital . l .a t't'S tlllanl final és in evilahl¡·ntt•ut g t·atilï<·nnl. Les seves intt·t·pt·t•Ln<'ions <''-llll<·n d e r i q u e s a d e e o n I ,. a s to s . d t' color, d e vida. Eli s ab e th LP o n sk a iu f s nna pianis ta refinada. d ' una inle l.ligt·n c ia s up<·t·lati v n. Lu seva vc'rSi ó dt>! CnntPrl de· Beethoven , donava la s rn Hu<·iú que fos Jntil d ' un pt'lli'Í't- d'c·laboració intl:'l.ll~c luu l tllnlt at'llnrt. Va atendre• la intPrpt·¡•lnt·i {J el es de c t·iteris moll da ss ic·i t zants, ajudada seguntmt·nt també p e r· una eonc cpció de l' ueompanyament o t·c¡ul:'s tnd , ¡·onduïl per L eop old H age t·. t¡ll l' in¡·linnva ven; aquesta dirPeció . En aquest sentit. l'ltn·h ull dt• la pianis ta va te nit· el dt·i x d'una rotunda autentic·itat; rl"unu c apacitat d e co muniC'ar ju s tameJlt allò mé s e~se uciul dl' l'obea, al maq;e de la mí•s mínima interfe r è neia es púria. Fins i tot en les parcel.les vi t·tu osís tiques d e l'obra, la piani s ta va mos tr at· una voluntat dc· t'O nlenció qu e e ncara que tnl'l'ia PI t·is <· cle llevar capacitat cle l'omunie uc ió immecUa l a , c i púhlie final m e nt va agntir en <t lltJ qut· tcni<· n d e rigor. Pel que fa a l'o ¡·ques tnt lwm de d es tacar so lnt> Lot la da ss t• que res pi t·a tot allò CJIII~ pot· I a l'emprem ta de l dire1·to t· aust t'ÍtH' Leopold Ha ger. J.C. Consolidació del Cor de Cambra del PMC ' audició •·ccNtl dl' I N I Ve¡¡prn d elia B ectlfl Jlngim> d e 1\lonlevcnli (una ohnt qui' p<•l ft•L d c sm· cmwgudu i complt•xa, conslilul'ix unu ¡wclrn d e lot' p e t· nis seus <' X<II' Il tunts, ind i viduahut~ nt i col.l•·~·­ th•n), va npo•·tm· la confiruutció dc l't'volul'ió as<'C'ndt•ut fl t•l Cot· dt• Cnmhru tlt>l Puhw titl la Múfl i(•n Cutalnna, df' les s cvc>s pnssibilitul!l t4•cuiqucs i musical~ i dc ln St'Vn identificació nmh Utt<'S (U't•misscs ¡•stilísti<t m•s nmh les <tunis Jonli Cusus, t'I sen tlirt:'t' tot·, m os tra tma p tll'liculat· identificac ió pct·s o n ul. Unu uudició im pecnblc> d 'uQli<'Sla obra antològica, t't'(H'«'s t•nt utiva del pas del Ren aixctuc nt ul pr·imcr Ba l'l'O<', ju constiltu•ix, p er si mate ixu, un mè l'it t·em a t·cable; pet·ò, t•n tu¡ut•st cus, cul estnentar, també, Iu ¡n·ocedèn cía mujoritltl'iumc•nt eatalnna dels execut.auts vocals i in stnun~n tal s, u excep ció del conjunt e u ins tt·um c nts d e vent, Saquehoutic t·s dl' Tolouse, que t•ealitzat·cnlu va•·t instnune ntal , conjuntam ent amb Banche llo Musical c, el conjunt <fl"lC aglutina P e l'e Ros , i e l gt·up barceloní Diatessa •·on. Lu part vocal, coral i s o lístico-concct·taut, fou confiada completament als elements d e l Cor d e Cambr·a del Palau, nom és amb unes poques incorpot·acíons extern es (F l'Sn cesc Gal'l'i gosa, Lluís Vila majó i Joa n Puigdellívo1); l 'ab soluta co•·r ef'ció d c to ts ells, llegítima la bond a t d e la filosofia am b quÈ• fo n p ensat el muntatge dc l'obru; ele m ents propis j m1 f01·t senti t d e l'engatjament col. lectiu; un capteniment exem p lar, en mts ntmuents e n els quuls sembla m anifestar-se una cet·ta apatia e n vers els nostt·es int(wpt·c ts. LL.M. L PANORAMA • Bach I Leipzig, una relació eterna p er MAGDA POLO I 172:J .Johunu ebastian Rnd1 t•mpt·òn l'I sc• u viatge (' u p a In e· a p i t a I s a xo n a nmh lu finalitnl de pt·endrc poslws¡, ÏÍI dt·ls •·iitTl'l'll dc Cantor a I'<•H n l a clt• S ant Tomà s (T homa Hk inlw ) i ck clir cc tor mu¡,i<·al dt• Lt•ipzig. En aqudla ~poen, Leipzig era un imvortau t ce ntt·c cultura l i axònia eon;.tituïa un dels estats t<'tTitoriah, ulcmanys mi-s desen' o I up a t s . ta n t JH· I q u e f e i a a l ' a spc• l'lt• ec-onòmic rom al comet·cial. o {·s d '<•stt·un) at·. doncs. que L<>ipzig tin g u ~s un atractiu c ultural s ufi rit'n t mc·nt encisa dor t·ont ¡~t•t· qu (o un d<•l s millon; mús icH <kl st"glc \:Vlll la consid t> rÍ's mu sic·alment tan captivadoni. La vida cultural de la ciutat aba s tava un ampU ventall a t·tístit·o-intel.lt-t·tual IJUt' anava des d (' lïntcrès per la literatura i Ics ht>Jies at·t& -la qual cosa es ¡·onstata amh In rt·t'ació de bihliotl'qu es i t·iquc·s col. lecions d 'art- fins a la potenciaci ó d'una int en>~a vida musica l que tenia el s up o r-t tant d e l'E sgl ésia i e l Co nl-1<'11 ro m dl' les associacions d" r!:' tudinnt!>, e l s anomena t s .. Collegia .\'Jusica·'. L · emht·u nzid u mu s ical que s ' r mJH e ngu é dur·a nt aquesta l-poea un· là amb la fu ndació del ' ·G,·nn Conc-rrt'' pPr part d el s com(•rriants d c Leipzig, germen dels conce r ts cic la Gewa ndhaus . É s im p or t<ln l de s ta f' a ,. que a l 'A le m anya lute rana la música r e fl ectia l'c s plendo t· d e l es Co t·ts . Iu d ignitat mu nicipal , el c u lte r e ligiós i la fe licitat quotidiana tkls ci u tadam;. Dc·s ¡H'PS de Iu mol't de J. K uhn u u , e l cà rrec de Canto r d e l'església dc Sant Tomàs estigué vaeant fin s t¡Ul' fou e legit Bach eom a nou direc t o t· -unànime- E 91 24 26 J. m e nt- p e l Co n se ll de la ciutat; per a aquest càrrec s' havia pens at e n un mús ir mod t> rn que trenqués amb els esqu e mes cie la tradició i p e r això fon·n proposa ts . en un p1·int ipi. T f' lcmunn i Graupner. Aquest cà n-('C e l féu r espo n sablt, d t- l'organ it zac·ió musical dels oficis di vim i també de r Ot'ganitzacÍ Ó Í t::\Ct'UC'iÓ dels mo tets i corals a I'Esglé¡.,ia ova i a l'Església de Sant P e t·e (per· a la r ealització d · aquc•stes tasq ut• s disposava de quatre ('On; pan·oquials) . La gt·an pt·oducc ió d c Bach tingué com a bt·essol el p e ríode dr Leipzig. Fou el p eríode m(•s produetiu en mat(·ria d e (•antatrs se'n conserven 200 de caire religiós- i , a més, eorn u di t'ee to•· mu s ical compongué di f c r cots pece s per a f es t es i eH cl cvc n i ments públics i pa ¡·tif; ulat·s d e la vida burges a: c a sa ments, onomàstiques. elccc·ions d r Consell: tot això. e n pantl.le l amb la direcció dels músics i d e l Col.legi musical d 'estudiants (la qual cosa li compo1·tava fe ¡· quatt· e hor es de c las se dià1·i cs. donant dife t·ents matè t·ies, c nll·e l es quals hi havia el Llati i la Música) . \lfagna era la se,·a tasca al ¡;et·vei de la música : les esglésies de la ciutat r equ e rie n 58 cantates ra n y; música per a r ofici d e pass ió de Di vendres Sant : Ua gnificats i Vespres p e t· a allres festivitats: una ca ntata anual p er a la pt·esa d e possessió del Consell Muni cipal i mús ica ocasional: motets funeraris i cantales nupcials . D esprés de la mort de Bach , les seves obres foren oblida d.es i nomé;; es divulgaren l es p e f·e s pet· a piano i orgue . Fou a començaments del segle XIX quan les editorials d c Lc ipzig començaren a commemo•·at·- lo. El 1802 n'aparegu é la primera biografia en el llihr·e d e • PANORAMA F or b. el i 11 t i t ui a t E 11 tor 11 a la t·ida i a les obres artístiques de jo ha 1111 , e ba s t i u 11 Ba eh; d e L801 fin:-. 1813 e:. publicaren lt•s ohre" JH'l" a p i a n o a H offmei~ let· uncl Kiihnel (p osteriormen t Pl'l c t·s) i du t·ant el 1802 i e l 1 803 el~> molt'l s a B l' e i I k o f Ull d lJ a l' t (' l. p (' ,. ò 11 o fo u fins a 1829 que e s pt·oduí e l vet·tadc:-r rclot·n a Bach gn1cics a Mendelssohn Burthold y i a l'exec u <·ió d e l a Pa ss ió segon s scwt Ma t <> u tl B t',. Jí n . D r s p r és tl'aqttPst t~sdtwf'ninwnl, altres ciutats com F t·ankful"L-alll-Main, Beeslau i l as1wl e¡; eomprome ler C 11 a J l'l' IHI i 'Xl' 111 C 11 l cJ C J C ra 11 Músic i ft•t'l'll possi blt• la fundació dt> la So<'it•La t Ba<'h el 1850. \questa so<·ieta t sï mpo sà el d e ut· t> de pt·l'srnlur una edició crítica de l<·s :.e"es ob t·c¡; i un cop assolid a aquesta fita es dissolgu é i l"'- c-onstituí co m a 'ova Soeit'la t Bach. A par·tir d'aquí d <·s d<·l 1901 es va n celeb r ant festivals -dc(¡, t¡u a l:. ral destacat· el dt·l 1905- i tumb{• el Concurs Inte t·oacional J .S. Bach. Ell905 es funJ à l 'Arx iu Ba e h e n qualitat de dt'pat·lamcnl cen tral d c col.lecr"ió d ' inves ti gu<·i {,, qHc, el 1979 pa ssà a fo•·mat· pat·t. dels " Llocs narionuls dc• la RDA p er a la f'Oillnt<' lliOt'ac·ió i investigació dc J. S. Ba ch " . Així: doncs, i seguint la ITadició del eulte a Bach. la Nov a SoeiPtat Ba<·h , <'I Comitè· Joltann Sebas tian Bad1 , d Co t· d e Sant T o mà s i I'Ot·qu cs lnl dc la Ccwanuhaus se sen t e n plenament {'O lllJll'Om esos amb J' o bt·a del músic. La c·asa on vi squ é Bach fou derruïda i es decidí ins ta l.l a r el seu mus eu a la calia qu e l'unia més ín tim ament a la ciutat: la casa de Ja família Bosc (" da s Bo se hau s''), ce ntre mu si c al d'alta considen11·ió. Les famíli es Bosc i Baeh sempre mantingu eren molt· bones r e l ac ions i sempn: e ls uní l 'cs tt·etu i cà lida ct·eació UP lo m(• sica (Bach va exec uta t· al s aló d'u c te!l dc la casa cl'aqueJi a família p er prime1·a vegada algun es dc les seves obres). Des pt·és qtw la casa fou des tinada a div<' t'!H)A fin s ( Cabi11 e t i 1 .;.:,ç: :c;;~· • •. Y'-""'i. .. .... . -.!..t .. ~ '<: •• ., <.·:-..:. --:-··· ... ~~ ···- .. ;--~ ... . .. ..... if.. ,..,:¿¡;:~ . - ""· - ....,. .. - , .. ¡.~ •• ..;""_.., o;• . c..<' . ..ílt,--~t'O!..a 'I:" • L'església de Sant Nicolau a Leipllig d'Història N atu•·ul i Arts, MuiH"ll de :Música, etc .), com enç¡'¡ h1 IH'Va ¡·econ s trucció , que clueà fin!! al 1985. Aquest any, e l Museu Bach s'hi ubicà definitivantt'lll i e l mat·ç d t> l mat e ix any IJtH•du inaugurada l'expos i(·ió JWI'Ina n ent en el marc dc l' honH•nutg(' al músic. amb m o lin d1•l Lricentenari del seu na tali ci. P el que fa a la distt·ihució d el Museu. p odem ¡•itat· lt>s st·c·tionb segü ents : primet·amen l, f''\ posició d edicada a r f> poca de Bach ; en segon lloc, exp osieió clt> r obru unive t·sal del músic com a c·o mpo sito r, vi1·tuós i professo•· i expert en orgue, tot això I'Onlextualitzat , tamb é . amb la sc•va s ala d e trebalL d s se us cs Lt·i s i ins tr11mental; i p e r últim, c·l llegat artístic de Bach e n la inv<>stigació, l'ensen yament i la pi'Òclíca musical. Val a dit· que e l pes més imp o rtant del Mu se u ve determinat pt•t· l'important A t·xju Ba ch, el qual ron s ta d l! 4.000 peces de l ' autor ( l' audic·ió d e les quals es pol fe r a l mateix arxiu), d ' un ser vei d c leetun1 d c microfilms (cosa qu e fac·i lita la ta>wa d<" l ' in ves ligador ) i pc·r Iu quant i tul d e ] 2. 000 volums d t:' lite ratura i es tudi s SQ ht·e Bac h t•n clifennls lJ en gii es . El Mus('ll Barh. a la c·as a Bo:w, ga udl'ix d ' una r ec·oneguda lrnrlic·ió i c·onse•·va la ven eració que In <' i u I a t d e L e i p zig r· e l a Ba e· h . H.econeixc menl que es fa palè!>, tant fH' t·les visites al Museu, tlU<' l'S podf'n c¡uantificat· en 30.000 pct·sones per any -m os tr·a dl' l'i nte t·h que desperta el mús i<" tant en t>l turista que passe>ja pe•· Saxò nia com en els fid els adot·adOJ·s d c Bach i de la seva mú~>ica­ <'0111 pet· l'organització, dut·unt lot l 'a ny, de jornades p edagògiques, es p ec ialment dedicades u esc·o lars i afeccionats a Ja mús ica, i tnmbé per l 'execu ció de conce1·ts d e mús ica d e camhra a la Bach s~tal (Sala Bach). L ' atmos fera bachiana que es •·eapit·a fin s i tot avui a la ciutat dP L e ipzig e ternitza la íntima relació que van tenir el compositor i la c apital saxona. en una època que marcà e l tarannà mu s ical de tot un poble: e l poble alemany. 25 265 PANORAMA Una cava de jazz que es va afermant: La Boite per RICARD GILI on l't ' t•m notíc·i a, r n el tÍtlltt•t·o dt· mut·ç de la ' Hc· vi!' la", dt· Iu dt's aparit•iÍI dt• In vella r.ovu del D1·ac . la qual t•Htà prcw is l qtw s igui s uhsLituïda P~'•· una 11ovu s ala , Pn un ultt·c- IItH· pt•t·ò amb PI ntule ix n o m. Coitu·itlinl amh el tan c a ment dt• ln Co' a, hom anuncia va Iu Íllllllinenl n •ol><· t·tHL" a df'l .lambon•t•, la mítiea ' ·j azz ea va·' d e la pla ça R l' ia l. Pl•t•t), IIH' ll tt·e t's p e r àv c•m la confirmuc·it'l d 'aquestes n o tícies . un lm· al qu<' j a fa t1•mp:. qu e ve fun r ion unl a mb t·cgula rit a t. p e r ul m es d t· ma ¡· ç h a o mpler t aqu es t illlfJO SSP a mb una p¡·og¡·ama <· ió cl ' una d e n sitat i una qualitat qu e en s •·ettH' Ua a l es m i li o ,. s (> p o tlll e s d e I j a z z a Blll·celona. E s tt·acta dt> La Boitc - Mas i Mus, s ituada a l' inte rior d el pati d'una illa d c cascs d e la Dia gonal , loc unt, a la pla ç a dc Fntnc-c·sc: Mac-iii. E s un local qu e habitualment funt·i o na co m a di s eol e e a, JH' t'Ò qu i" ha a nat pt·ogntmulll a<· ln a t·i on s d e jazz amb mús ics aulÒ!·Lo n s i cslrange¡·s d'una mane ra c t·eixt' nt fins a s ituat'-IH' en aquests m om ents al c apd av ant d e ls loe als d e dic ats al ja zz qu e hi h a a BaL'celo na. Duea nt aquest m es d c març han tn•pitjal La Boïte . en divel'es a c tuacion s, l a c ant a nt pank y \Vilson i e l St' ll quat'lCt , el Tele Monto liu Tl"io amb lch·is Muhammad a la bat e ria . l ' in c ompnr Hble qual"te t R e cl Riehard s - Do c Ch e atham Re gg i«> .John s on Oli ver Ja c k s on , e l trio intt'¡,p ·at p e l tt·ompe la Wan-l'n Vaché, el guitunis hl Tl owanl Aid e n i el contt·abai x Micha cl Moorc , e ll,ou Bt•nnett trio , t·tc. Això p el q1.1e fu al s m(t ¡,; ie s am e 1·ipan s o cle categoeia internacional. Ara b é . els músi<·s c·alalans t a mbé ten en D 26 2 66 h a b i tu a lm cn t t>l se u Il o <· t' ll I a p eogr a m a t·ió d e L a Hoït t> . \i xí, dura nt a qu es t mat(•Íx p<' t·íudt• hi hau ac tu a t La Ve ll a Dix ieland , Bi g M a ma umli Tlw Blues Mes!H•n g l·t·s, Lu 13 o ilcQuintrtte, t' t e . ToiPs at¡lH'Slt·s forma c ion s, junl a mPnl a mb altres qu e pntt"li t¡tlt' ll t•:dil s nwn ys ortoclo xo1-1 i , t•nt·<ll·a , ac tuacion s d' altn•s g!>n t' t·c·s, t·om flamenc . ta n go . ptc· . • han eo nfïgurat aquc•sta d ensa prognun ac ió qu e p e ,. a I s a f i l"i o 11 ut s a I j azz . difíe iJnw nt. e n t·l :. l (• mp;, que so m. pug ui bt> r m \>s :.a ti sf actòr ia. D e to tes a ques lt's ac tu a<· io n s que h a n tin g ut ll oe tlut·a nt e l mes d e m a r ç, e aldt·ia dc•s lat·a r· les dttes q ue h a pt·ot ago nitza t t•l quar t e l i n t l' g ,. u t p e ,. Rt ' d Rich a nls ( piano i voc al ), Doe Chea tham (teo mpe ta i vot> nl ), R eggie .Johnson (c·ontntbai x), i Olive r· Jaekson (hatt' t·ia ), els dit•s 9 i 10. Han es lul dues ac tu aci o n s r e alme nt t'X t'P)It·ioJttll s, tant p e r l ' altíssima t)tt<tlitat de la mú si c a qu e t> I1 S han ofc·t·t aqu es ts músics . com pPt· l' t•stil d e jazz que ro m·c•e n , m o lt difícil d e lrohat· avui i, pc•t· ll ei d e vida. eondt> tuna t a d esa p <11·f-i '- t• r· en un futur no gai n ' llunyà . R ed Ric h anls ( 19 12). amh t•l se u s 'ui ta n t a a n ) s. i D or Ch e ath a m ( 1905). a punt d c fer -ne vuita nta-se t. pe t· t a n ~ c• n <t la segona gen l·r·a(•ió d e mú s ics d e j azz, Ja qu e s oq~ í c·nt n· e l 1925 i 1935 . La st'va mús ica té la grà cia me lò dic·a . la f n~sc·o t· . ] ' alegria i l'emoti v itat d e l jazz d ' aqu ella ~ p o ca , a flot· cie p e ll. É s e l ja z z cpH' t'l s mú s ir s dt• No va York i d ' altrf'S t•iulats tld nord dels Es tats Units c·t·cat·t' n s ota la influ è n c ia dc·ls tll{ll; ics pt·o ce d e nts d e l s ud d t> l paí s . Tant R e cl Ri c hanls c- o m O or Chcatham , malgrat Iu seva edat , conserven un domini dt• l'instntm ent r esp ectiu i un niHil dïnspiració que els p e t·mc t lntnsmt•tre' n s ínteg ¡·amenl tot l't'n r ant d c•l jazz d ' aquella època. Eh ,; t• u s a c omp a n y ants, Hq~g; il' .T o bn so n i Oli ve t· .1 IH·ksnn , m olt més joves, s' adaplt' n pet' Í l'Ctam ent a l' es til d e ls do s ve t e ran s i c ompl e ten dc man(•t·a imp ec abl e el quat·tf'l. No es pol d e manar més ! l!:n la sessió d el dia 10 , hi era pt" t'IH' Ill e l tr o mp e ta \"V,Ta tTen Va ch Í'. prev is t p e t' a una a ltra ac·tuaei ó a l c ap de pocs elie s . \ ar h f., :;•·an atlmirado r d e Doc C IH'ath am , fou in vitat a a fegi r'l l' al gntp p er a una jam session esp ontà nia. En aquesta oc asi ó ('s p o l b en b é dir que 1· espe rit or igin a l d e ll's jam sessions lH·esidí la tr obada. D eixant d e hand a qu:.tlse,·ol tipus d e co mpe tició a nivell pm·amt' nt tècnic . f et t' n qui· ma s a s ovint d egl'twrt> n aqn es t t'S r e union s, a mhdó ~; tt·ompc t es to r a r e n escoltant-se m{ttuam cnt , donant-se s upo.-t l ' un a l ' altt'e i estimulant l a imaginac ió deJ company ; fent p ¡·e valet· , f•n definitiva , l 'esperit d e c rPa ció col. lectiva , f onamc nlu I pel' ¡·ecr e ar l'ambie nt d e lt'!:i jam sess ion s ori¡,,'i .nals . Els seu s diàl egs mus i c als , l es st'v t•s improvisacions a duo , produïren m o m e nts d ' alta t e n s i ó qu r el p{J blic apr ec ià amb m os tr es ex press iv es d e s atisfa cc i ó . Fo n·n uns m o m ents v eritublemt'nt e:-.tl' aordinaris . L" ac tu ació de "W' ant·n Va ch é al r a pda va nt d e l se n t1·i o ha es t a t t a mb é una d e l es millot·s d 'a qu es t inte n s m es d e març jazzístic . A1·a només cal esp erar que les JH·og¡·amacions d e la n ov a Co va d f' l Dra c i d e l r ess u sc itat Jamhoree s' afege ixin a la línia clt' qualitat i aute ntic itat que sembl a haver inic:iat La Boïtt~, p c n¡uè Barcelona tO t'ni a gaudit' d ' unes nits d e jazz tan inttmscs i. atractives com correspon al ni v rll c ultural d ' afe c c i ó qn e hom ati"Ïbue ix a l a nos tra c iutal. T E M A 1 tema que proposem eu aquest número ens sembla d'un altíssim interès. ja que afecta una parcel.la essencial de la creativitat musical: aquella que l a t·elaeiona amb el verb, amb la paraula. Ens LL·obcm , per tant, al heU mig dels dos Jl engua tges o l es due s expressi vi Lats més contraposades : la definitòriament concreta, el verb, i la més absolutament abstracta , l a músiAmbd u es, ca. però, unides per un fil conductor essencial, que és el so . La paraula, la malgrat importància <·abda l que hi té la seva expressió literària , es jus tifica a s i mateixa pel so. Pe rqu è, d e f et, fins i tot en el trànsit de la lectura més íntima , e l so dc les paraules llegides, retruny implacable en la interioritat d e l es no s tres ments. I si hi ha so, hi ha també, irrenunciahlement, una concre ta dimensió musical; perquè el so mai no pot ser neutre. Mai no fuig d'uns contorns musicals. Per altra part, i en un sentit ben oposa t, es planteja la realitat de la capacitat descriptiva o no de la música; si és un art absolutament asemàntic o no; si el seu contingut expressiu és absolutament aliè a tota dimen sió figurativa; si té o no un s mínims d e capacitat de concreció "verbal" o literària. I d eriva- danwnt apareix t>l tema de ::.i la músic:a és ahsolu t auwnt nn lleuguatgt.~ antònom a li<'.. a tota interf<'rf. ncia. La històrin dt' la músic·a no h a adarit res definiti\anwnt al re spce t e i pet· desco mptat no Í's la pretensió d 'aq ues t tema ({lH' ])l'opose m. trencar la ini>r<'ia ancestra l. P\·nsadors profunds i d ocu mentats han ~osti n gut tc01·ics absolutament c·ontt·aposa<lt S i~ a la fi, al (~ap de milt't·s d'anys d c eon flnèn c~ ia dc~ h~H 3 exp r ession s en uni tats c rt'atives absolutament tran sre nd<'nt s, el tema resta plenament obert a to t es l el:i po st nn· s. La nostra a p o t· ta ('ÍÓ en aquest cas es limita a situar la realitat a través d'un recorregut p er Jes seves vicissituds hi s tòri ques, e l qual cre1e m que permet una visió su ggesti va mitjançant un ventall d 'opcions o de línies de pensa m en t d ·ab soluta solv èn cia. Alhora en s introduïm e n e l t e rren y pràctic a partir d 'opinions dt' qui ha ha gut d e fer front a la problemàtica que supos a la e o nj Ltnció dels dos llenguatges . Mitja dotzena de compositors catalans que han pres tat una dedicació substan L a incorpor·ar la paraula a les seves creacions mu sicals constitueix la possibilitat d ' un co ntras t d'òptiques que creiem que ha d 'ajudar definitivament a situar, mé s que no pas a re s oldre, l'essèn cia del t ema proposa t. <ltH'R Música i paraula en el missatge musical 27 267 T E M A El piano de N letz.sch e segons el pintor Eduard Munch ( 1906) Nietzsche per DAVID PICO Q u un Nit•tz~o~ <· he t•r·a u n joH~ estudiant a la llu! ' t·,rs~tu l dl' B.o ~n , va f~ r un h r t>u. viatge a CnlonJU per· v1s1lar la Ciuta t. A..lla es va l't•r· ut·om pun yu t· pe •· un gui a )JI't·qul> li IUPs trí•s t•l~; llo<'K d f' m í~s int r.ús cul t ural. D es p r~s d ' h o rt ·.~ d'anar d ' uq u í t·ap ullà, Nit>tzsche va d e matUli' ni gu iu q tu• li r·t•t·onHm Í>s nn resta u rant. El guia o lwt'i' i l'I po1·ta a m 1 local no gaire lluny d ·on es trolw n . \ llò tj ll f' ntl 10ap Nietzsch e és q u e el guia I" ha l' ll !{U ll ) al i l'ha portal a una cas a dt• eite;,. ~it'l7~t·ht• t• nt ra ui lo1·al. Allà. tle sobte , es n•u t•rno h ut tl'un gr up tlt> d onel> coberteb amb Ye:.tits lla m pants i t•s t ntfolari:. que :.c'l miren amb expeclat•iú. D t>:.pr·(·.., d ' un:-. :-egon :. d'e;;culpi t silen<:i. d joH· '\i1•tz:.c-lte, t·onfús . t.o:acosta instinthamen t a u n piano, " j'(r nic Í'sH'r a mb ànima que hi ha,ia en aq tu·llu -.a l a'' , i eome n ça a tocar . Això t>l Lra nquil.litza. In ~ t anb dt>í!prÍ>s s· aixeca i se· n ' a . Aqu est c•pisocli d e la b iografia de Nietzsch e -que anys més tard rcceeal'ia Thomas Mann en un capíto l d l.' Ja :wva o bra cabd al Dokt or Faustus- és si gnifira tiu per· comprendre fins a quin p unt l a música , pc:r a N il'l:.Gsch e, n o e r a un a activitat més , sin ó 1 1111 estat d imim , alliber a d or , n ecessad i, com va es criur·e all:l eato t·ze a nys e n una c arta a la sev a mare, " m Ptafís if'" . Efec tivam ent , ..la mús ic a 'a a c ompunylll· Nie tzsch e durant tota la se,·a vida amh la intc•ns itat tl ' un a p assió . D e petit , en f'ls >wu:; aniversaris . demanava partitures d e peces d e piano d e G lu c k . Beethon•n , Schuman n o Mozart. N ietz bche t e ni a un a extraordinà r ia sen sibilitat musical i pn\. u mé;, . un p ia nista brillant. Fins i tot el m at1~~ ·w a gn er , a n ys després, va lloar la capacitat d e N ie tzsch e p e r improY isa r al p i a no. P er a Ï e lzsdte, la mÚ ¡;ica era l'únic estat on p odia a llíb e rat·-;,e d t> la r aó i e l ll en g uatge, i n s tru ment , aqu e!.l últim . dd qual e r a un a utèntic virtuós. Hi ha unu g ran un a nimitat a con side r a r N ie t zsch e com el millor escriptor de to ts els t emps . en llf'ngua alemanya. Nit>LZIWht.> va set· un filòsof errant q u e es va p assar lola la vidu donant voltes a un grapat d e qüest ions fil osòfit¡ucs, i aixi s'b a d' e11tendre d e form a literal radica l. Una d ' aquestes qüestions va ser el lleug tratg1•. Una ultt·a , la música . Evidentment, la r elaeió entro la músie a i el lle n guatge v a ocupar mo ltes d e Ics pàgines d els seu s escrits . I tot p er la influ èneia , muda i p er sis tent, d ' aquell objecte f ascinant IJU C e l va acompanyar al llarg d e la sev a infàn cia: el piano de Ni etzsch e . Dionis i Apol.lo L a n a tura est à r egid a per dos instin ts o p rincipis qu e, s<~go n s ie tzscb c, r egeixen també el món d e P a r t. L'un tendeix al fons d e la vida, a la inacionalitul , u la \'e rita l radic al d e les co ses, a t o t allò inexp r essa ble que ultrapassa la m esura i els límits human s . Aqu eo l in s tint t ende ix a la veritat en e l seu est a t plll·; és p e r això q u e el sen efecte és tan t'l'velador c·om destructiu. Ningú no p ot p assar p e r e ll se n Se' a utoa n o tTe at·-¡;e . Aquest i ns tint ac tu a soh r·e e l Sl'n lime nt m a t eix d r l 'e:x'istèn cia . l .'altre instint, en can vi. tendeix a r apareu ça , a Ja l ògica . a la in te l.1 igibili ta l. és a dir. a to t allò pautat segons les mesurelò dc• les c apacita ts huma n es: l a r aó , l a rep t·c~e nt ació ,·io;ual , el lle nguatge, el con eixpment <·on ct>ptu a l , e tc . Aqu est ins tint és comunicable i tra n sp a r ent , p ct·ò ma i n o arriba a la veritat de les cos1•s . és n o m~s la fo t·ma humana d e rep r esenta rl c~>!. Aqu es t ins tin t n o a c tua sob re e l sentimen t m a tr·in , ain ó sobre e ls sentimen ts domesticat s, els "sentim ent s d c'· . Al primer ins tint , N i e tzsch e li cló na el n o m d ' una d e les fig ures mítiq u es m~ s com¡Jiexes i mi!:ï le rioses d e 1'antiga Grècia: Dion1s. el d é u d e Iu nit i el mis t e t·i, d e l 'em briag u es a i l" èxt a s i o q ; iàs tic . E l sego n iu s tínt , Nie t zsch e el bateja a mb el nom d'w1a altra di vin itat gr ega que simbolítza el contrari que D ionís : Apol.lo , déu. de la llum , el :.ol i la <:l a eedat. Dionís és la d esmesttra , la p~nlua d e la con scièn cia individual. Apol.lo és la mi'SIIra, l a plena con sciè11cia d e l a indiv idu al ita t. No és difíeil p reveure quf' l a mús ic a . com a forma comunicath a acon ceptual i univer sal , st'rÒ símb<JI d c la veritat d e Dionís . El llen gu atge:, com !l forma cognoscitiva a Ja m esura d e l a ra cionalita t humana , ser·à el rostre més clar i recogu osc-iblc· d 'A p oLlo . L ' art , com ja he anticipat, està travessat p t' t' a qu ests dos instints . Sempre, a qual~evol èp oca, p o d e m trob a r i dis tingir art dionisíac i art ap ol.lini. L 'a rt m és a c onseguit suà aqu e ll qu e s igui capa ç d 'equilibrar aques tes dues t endèn cies sense mat·ginat· ni runa ni l' altra. U n art que, a partit· d e Ics formes apol.líníes, expr essi el contingut dionis íac . Aquest art és, p er a Nietz~>c he . la tragèdi a gt·ega , l'úni c qu e un eix de f orma s ublim la música (Dionís) i la pat·aula (Apol.lo). La •·ela ció entre la mús ica i el llenguatge n omfs es p o dr à e x p li c ar d es de la pol a ritat Dio n ísApol.lo. El ter cer elem ent. la raó , és el d e la Vt't·iLa t. Són Ics seves r esp ectives vinculacions amb la Vl'r ila t radical les que d et ermine n la r elació e ntri' mús ica i lle n gua tge . Entrem cle ple , doncs . en f'l marc d <•l valor ontològic. Música-llenguatge: una ontologia N it'lzsc h e ordena j e r àrquic ament l a mú sic a i el llen gua tge s f'gon s el seu valor ontològic , és a d ir , scgot1s que tendeixin m és o men ys a la ve t·itat radical. La ver ita t r adical, or iginal. l'U p r imordia l, la ltlc·u - ~i ctz'! dlt' utilitza dif,·n •ut-. 1"\(l l't•ssiiiJh , ~n i ­ n •u [• t o l c-. t> xt rf' t e :- de l a filcl »o f i n 1l t· Sc h o¡H•nh n nt• t· )WI' n•fer i t'-M' alm ut1•i' ('OrH'I' (III' n o Í'~o traduïble a l a mesur a dc• l'honw. n o l' liCI l' li c•ls p u n) nw lt'Nl ra t· innals qu<· a r·tindc•u l't·Htl•tli nw nt humit . C ap ('Oureptt· n o p ot t' XJH'I'~l' nr·· l u . Lu mÚ Ric·u , ¡w r ò, Í's RI'OJJ <'eptu ul. Niet zr-e lw fur· lt cl c•l c· a r uc•tt• t• ac on ceplual . n o- fignruliu . dt• Iu m(ts il'll , 1111 tn·lno solnmenl de tipu::; esltoliro, s inó n nt o lt'1p,i1· . Lu mú >~ i <·a n o tl- un si¡rnificat inNprho<·, no Í•¡.¡ 11 11 s i!' tt• nu t d t> I'I' }>J'Ciil' nt ~H· i o n s <'U IIl 1·l llc·n ~ uat ~l', no c·H tà '\~ n IItH' d e"'. La m!Ísi<·a, v e r· ta nt, l'O III u fonnn c•x pt·t·s~ i vn nlïgur utiva. l'S trob a r à m{·s u pt·op dc· la d c•,.mesura, d l' la no-apat·t' n \·a . qtH' l' I lll' n ~ u n tw · . })¡• fc· t . Ja UlÚ!iiru é~ ('Única fo r· ma U r·t Ístic•n IlO p lit ~ ti ra. T ott's lt•s altr·t>s . la p intura. l' t•:w tdtn n t. c·t1·i· tt•r·a . t·a u e n di n s t• l m ón d 1· la n •pr·t•sc• nt uc·ió . cl t• l'np a r f'nça . La músiea . do n¡•,;, .,,.. tr·ob u nw~ u p t·up d t' la 'e t·itat t·adil'al <JUl' t[ual ,.f'\ ui ultn• a r·t i, Jll'l' d C":.(·om p tat, qttt• t>l ll f' n ~ uat ¡rC" . 'l"o t•xpr•t•s,u In H't·i ta t t·adical (Iu ' e ri tat r adic-al í·s innpn·~s ahl l') pe r ò la ¡, im b olitz a . La mú sica (•s un a <''- l't'l' il' clt• ll e n gu a tge u n i ve r s al, p e r ò n o b o ~s mitjançant l'n hs tr· ucc· ió f' Om en l'l c as del llcu gualgt.> c·omt't. Ln rm'tsic·a ~s rmivt>r sal p erqu i'· toca la fihr a tl1• l ' í·H~ <· •·· p e rqu è- r <'p el 11en a l è . És el prime r r e fltiX d e Dionís . Quals(•vol altra fo rma conHlnicutiva qut• no sigui la música no se1:à r es més que r e pri'!H'nlut:io ns i r·ep r·est•n ta cions d e r epresentuc ion11 d ' ttf[CIIlHl p i'Í mer J'l'flcx . É s a di r , un segon r·e fl ex, un lP r c·c•r , e tc . Aqu est s istf' ma d e r e presc ntaeion H í·s t• l ll 1•n gn a tge. U na xar xa conceptual (JUe a rnt>s n r·a qu<• HI guan yant en abstracció (r epn•sC"nta<'ÍÓ d ' u na rept'l'· M~ nla1· i ó d'una rE>p r esen tació ... ) s 'all un ya grad ualment de la veritat original. Guanya in tel.l igihili t ut p t•t·ò p e ed inten sitat , ve rita t. Ellleng uatgf', cliu N ietzst h e . és '·m úsi ca f ossilitzada"' , " mctàfon~s mo t·tc~:>" . S'ha con vertit en una forma d ' inte n ·an vi comuni catiu ta n pragmàt ir com ar·tifi ciós . J a n o sabem què diem exactament quan di em ··umot·" o " angoixa·' . A(ruests mots han p e rdu t <'1 se u st· nt it tH·iginal. o trobem paTaules que s 'ajutilin als n ostres sen timents reals . NomÍ>s tenim p at·a ull's t(,p it s d ' ú s comunitari. P er tot això , q ued a dur· q u e l'I pu s de la m úsica al llengua tge, en l'àmbi t o n to lògic, és u na d egradació, tm emJ)ObrimC"nt . Al.JuC's tn d 1·gr·aclac ió es pot cntendTe des de l ' una logiu : la d cgt·adació del pas de l a músic a a l Ll e n gu a tgc• í·s simil a r a la d egradació que exis teix , en J'csea la d c Iu I'Calilat, en el pas d e l'olJj ecle a la p a r·a 11la que el ¡¡in1 h o li tza . L'abis me entre l'obj ec·te i d sen BÍ m bol f>s l ' ab ism e entr e l a mú s ira i e l Jl en g uatgt•. P erò hi va haver una època en què cl ll enguatg1', malgr at ser infe do r ontològicament. n o es va dis- T E M A lmtc·iar dc• .I u lliii»H'Il, hen alc·ontt·at·i. hi fonna'> a 111111 uuitul íntima i inc·ompnn1blc ... L'origen d'una amistat mítica 30 2 70 Si c•l llt·n¡;un tgc• c•s dc•gnula ontològicament a mesu•·u que· c·t·Pi\. c•l st·u grau cl 'a b stracció. batu·à d'inv¡•rlit· ~tq t n•sl pt·od·s pet· reenpe1·a•·la seva vilalitul o•·i~inal, lttn11·à d'uc·ostat·-sc a la veritat radiea!. 1 ~ 1 llc·uguutgc nu pot si mbolitzar Dionís, pet·ò sí q111' pol npropnt·-He a Iu música. L 'objectiu del llt~rtgllutg¡•, si. 110 vol fussiJitzat·-se d el tot , és imilar Iu mt'ts ic:u. Ni¡·lzsi'IH· t1·ohu c~xemple$ d'això e.n d marc· d n l'u utiga Grècia. Un primer exempl e de c·om c·l lknguu tgc> imilu la música, el trobem en la po<•sin lít·ic·a g rc•gu -exemp lificada en Arqníloc. Podria sc•mbh11· t¡IH' Iu lírica (.s la f'onfessió biogràfica d ' un jo !inhjcctiu. Pe1·ò és tot el contrari. La lí•·int neix d'un jo no-subjectiu. El seu embrió es troba c•n un "t•sta t d'ànim musicar· -exp t·essió t~\.tt·c•ta dc Schillet·- pn•vi a la materialització del JHH'tllll t•n paeaulc·s. L' origc>n és preconceptual, !t's panudcH atTilwn despn~,. La música és la mitjant't'ra t>nlre Dionís {la \Critat) i Apol.lo {el llenguatge). En uqut>sl <·as músi<'a i llenguatge estan perfet·tanwnl (·omplcmentats. Això explica la unió que· t'\.istia t'n l'antiguitat entr·p el líric i el músic. U na u u ió que vn donar com a ft-uit la cançó popular (a llò <!IH' ara anom<'nrm lied). i que va r c>p n 'sen tar t•l pt·inH'I' llaç orgànic entre la forma upol.línia (poesia) i el fons dionisíac (músiea) . L'essèm· iu , per·ò , es troba en la música. La poesia n omós és l 'objec tivació , l 'exemple concret. "La meloclia gcruwa la poesia". El llenguatge mai no podn) '\~x lravesa t· la interiot·itat més profunda cle la músieu", nurnrs podt·à imitar-la exteriorment. La (•un~ó popula•· és la primera síntesi entt·e música i Ucnguatgc. La segona, la que va at-ribar al cim d'aqut>sta unió, Nietzsche la situa en la manifestació artístico-cultnral més gran cle tota la humunitat: la tragrclia grt>ga. La tragèdia és la uni ó ca tàrtica cle mús i ca. llenguatge i acció mitològica. En la tragèdia es manifesta Dionís a tt·a v~s de la música i de les formes apol.línies de la poesia, la dansa del rot· i la t·epresentació escènica. Els gn'<'S s'oblidaven d 'ells mateixos i entraven, irl<'onscicntmt'nt, en èxtasi. ·'La tragèdia absorbeix en si l'ot·gas mr mus it·al més alt, de manera que és c>l la, tunt entre els gt·ecs com entre nosaltres (al.lu sió als d1·ames mus ical s d o Wagner), la que condueix tlit·cctamenl la mú sica a l a seva perfecció, p et:Ò ll avoJ·s situa al seu costat el mite tt·àgic i l'heroi t.rugic ... 1'. Aquesta unió sublim, precedent dt>l drama mu sical modern , va ser avortada quan e l llenguatge es va apodct·at· de tots els àmbits d'expressió i vn oft•gltr la música. Sòcrates va plantat· la ll a vot· dt:> la racionalitat i aquesta va anar· creiAent fin s a impusa r la st>va autoritat: tot ha de ser ciat· i com unicable. eal silenciar Dionís . D 'això a lïn:;a<"iuhle i dcva;,tador progrés tecnològir ci'O<•t·idt•Jit, numé•s hi ha\ ia un pas. També la tl'agf.dia t·~ va 'l'UI'e mutilada per la t·acionalital quan Etii'Ípidt•;, 'a entrar· en acció en lloc d'l~tsquil i . òfocl<·s. •· \mh t•l fuet dels seus sil.logismes, la dialèetira optimista va fer fora de la tragrdia a la músi<·lt: o sigui. va dt>str·uir· l'essència clt> la tragèdia ". l)' t•nçà el' alcshot·es. el domini de la rarionalitat instnrmc•ntalitzada ha anat guanyant te·t-rcny. A la músicu, se li ha inj ectat una dosi letal dc llt'nguntgc, la seva pròpia veu ha emmudit. Però c•ntn• aquPst lt'iHI. panol'uma hi ha una llum cl'e•sperun c;a, un ari que e11cara és fidel a l 'esperit dionisíuc·, qur t'Cl'H]WI'a la veu dc la tragèdia gr¡>,gu. Acpl<'tH ari t·l eh·ama mus ical, i l'home que fa possible· tuptt•sl art f.s Richard Wagner. Ell tot· na a unifi<'tll' dl' forma suh lim In mú sica i el ll en guatge . L 'c,cmpiC' par·adigmàtic és 1'rislany i lsolda. Amb Wagner, la tragèdia grega t·eviu! Amh t•l tc•mpK, però, també Wagner traid els prim·ipis dc la ln1gèdia grega i rebaixarà el~ seus dntmt'h musiC'uls a simples òperes . o sigui. a un espt'Clacle d'entreteniment i oci per a la burgesia. Lla' O t'to. la músic· a es fa artificiosa. elllenguatgr perlanl i t'Imite tràgic cau a les mans del eristiani:;m<'. La LJ·aït'ÍÓ dc Wah'Tlt'r té un nom concret: Pa,.sif(ll. Per·ò abans de la traïció cle Wagner. ja hi havia dos c·asos en què música i llenguatge es donaVt•n bufetades: la ·'música programàtica'', tan característica dc·l Romantieisme alemany, pensl'm en Lis;r, l (lot i que Nietzsche pensa sobretot en el concepte' dc "pllema sim fònic"), d'òpera, C'Spec·ialnwn l I à i tal i ona. rs L'òpera: el monstre total Quan Nif'tzscht' mira el passat, ho fa per entendre i valot·ar l'origen d'aUò que succeeix en el present. Quan Nil'tzschc pat·la de la música imitativa dels gt·e<'s, I'Stà pensant també en la música ¡n·o~:,•Tamà­ tica del seu temps. De la mateixa manera. és a partit· d(' l'ana logia d el cas grec, o sigui de la implantació d e la t·acionalitat t'n la tragèdia grega, que enten('m e l sen tit real de l'òpera moderna. Comencem pel pt·imer cas: els ·'poemes simfònit'b" eorn a <·ontt·arlieeió cle la relació música-llenguatge . Ja s' ha establert que el llenguatge és posterior i inferior, en l 'à mbit ontològic, a l a música. Pet· tant , el sen màxim objectiu és el el 'imitar la m(tsica. Els poNnes musicals són un intent el 'inver·tir aquest procés, o sigui, de fer que la música imiti Ja poesia. Això és ontològicament impossible i estèticament fraudulf'nt. És la música la que pol generar Iu poesia, pct·ò la pof~ sia mai no podt·à gent>rar música. Aqu(•st és un intent corrupte d ' invet·tir l'es lhica. El plaer de l'apuença (l a poesia) no pot cngcnclrar per ella mateixa el plaer de la no-apa- T E M A Richard Wagner •·ença (la música) . Són dos àmbit¡¡ diferents amb una sola relació possible. lnVI'rtiJ· aquesta relació í·s com pt·etendre que un fill engt'ndr·i el seu pare. Quan la música es posa al sen ·ri de les paraules, es cfrsnnluralitza, '·s'aliena df' s i mateixa i es torna escla"a de l'aparença'' . La música. llavors, ohliguda a ser figurativa. es ('OJ1V¡> t·te ix en un lam e ntabl e pscudo-llengualge , s\·mpohrci..x més que no la pt·òpia aparença. Ara la mítsica s'ha convertit en un mPsquí r eflex de les apat·ences . . . P er exemple·, una batalla imitada d 'aqursta manera s'esgota en el so t·oll de marxes. sons ric trompetes. etc. i la nostt·a fantasia queda t·r tingud a just en aquestes supcl'ficialitats. La pintlll·a musical (música imitativa) és. per tant, el revers dc la força creado r·a de mites que és pròpia <k la veritable música. I què passa amb els títols dels poemes simfònics? Doncs qnc no són res més que r ep r esentacion s simbòlittucs nascudes de la música, que no expliquen res soht·e el contingut dioni síac d'aques ta. Són esq uem es conceptllals qur. pt·etenen imprimir i dirigir nn detenninat signil'irat a la música, com si la natut·aJesa no-lingüística i no-figurativa de la músic·a fos una mancança. una malaltia, que s' hag ués d e gua t·ir amb títols i empelts lingüístics de tot tipu s . U n d'aquests <:ntpclts és afegit· textos l'Untat s a IC's ohres mu sic·a lR. Pet· a Nietzsdu• uqutlsl!l lf'XI<I.S són exc•m pks fortuït s, no tt·ans <'l' tHit•IJ[!L La veu, t'n aquf'sts rasos, actua com un iusll·unwnt més, t'I t e~t no í·:-. important; de fet. ni s'cn té 11. Què rntcnem dt·ltcxt d'una missa de Palestt·ina, d ' una cantata cie Barh o d'un ora tori de lHindd , quan nosaiLt·es no fot·mem pat·t d el cant, sin ó qut• s implement l'¡>M'oll('m ? L'oïdor· la considt•ra l'Om a mús ic:a absoluta ("ab soluta", p e t· a Nict:t,I!C'Iw, vol dir autòno rn n , sense refe rències extra lli usi e~ u IR). Fins i tot quan la músit'u PR de gt·an qualitat, d tt·xt pol arribat· a sobnll'. P e t• l'Xt'mpl e. eu r tdti lll t r mp!! de la Novena dc BN•thovC'n. tan admit·ada JH'r Wagner i Nietzsche, no t•scoltcm res dc la pocs ia dc Schiller. Tota aqtwlla alta volada. aqudlu sublimitat dels versos dt• SC'hi lll'l'. no fan res mrs qur molestar, inl'omodar i fins i tol ofendre Ja randot·o sa m elod ia populur dc· l 'a legria. En tot s UCJUCsts casos, simplcmt'Jtl no c:al esco lta!' allò CJIH~ d iuen els textos. P e t·ò hi ha una rn6 sjca crue té ht pretensió que són els textos t·anlats-recitats, prt•(·isament, allò que s'ha d't>scoltar·. l oLliga a fer-ho! Aquesta música és l'òpct·a. L' òpera és el ft·uit de la mot·t de la tragèdia gt·ega. En un inici, com s ·ha explicat. música i paraula c•sta,·en unide en la T E M A 32 272 ¡•uu~·Í1 populat· i dt•~>pré!> en Iu tt·ag(.clja gn·gu. Pct·ò cl 1·., dt• la ir'I'UJH'ÏIÍ dc>l raeiunuJi,me dial{•¡·tit·. la tt·n~e'-din to!- dt•gt·fula !lc>glc· a .,<•git• ··fins al ~ull morltd u l't·Kprr·ttH'II' huq;ès Òpt~ru ... Nil'lzsr•ht• t·r·itiC'n l'òpc•ra p<'t' motius esti'·tics, on I o lògic~> i histt')J'ic>o-c>ult u nd s. L · òpct·a é!- Iu eulminuc·ió d'un l't'im. silt'nCÜll, t•n Iu cultur·a. '.¡o té el ~•·u origen f'n el fiNI sinó c¡ut• neix dt> la dt'l{l'lll'l'aC'ÍÚ tiP In rt>ltu·iú rnúsit·a-panwlu . L'òpe1·a actual és 1111a c·aricatut·a dt• la tra¡;èdiu gr·t'ga. però c•l més Jlu..,timós ~"que només en at pH·st miraU dcfot·mat podt•m cnt l'I-"\ l'li n' la imatgl' dt· la tragf.dia gn•ga ot·iginal. .\rnb l'òppr·u,la paraula <'S vol fer t'~t·oltar i 11 ¡,¡¡ ja f.s un t•t¡uívot·. Ln miíRi('U no parla, i'íOila! El lwn músil'. lJII<lll c'tHnpon. no t(· <'1 públic al c-ap. o o,igui. nu ha dt· <lir t'l';, a ningú. Ot•! text, st·'n podria pr·p,.,,·indir. \it•lzo,t•he diu umL sat·casme: "Si R 0 ..,~ini hagu(·.., t•.,tat una mic·a mí•s agosarat. haur·iu ft•t cantur la-lu-la-Lu de pl'incipi a fi, i no haurin deixat de trnbtu· raoni> JH'J' fc1·-ho". Pen) què pa~sa <¡nan la mú;,ica e~o posa al i>Ct·vei dt> la p:u·aula i rtl' l' a<-ció'~ E"ti'·tiramf'nt. són dos eh. ¡•ft•ctes tptt' t'li ¡n·oYot¡ut•n. El primct· í•s que 1a mú~ica es tor·tw imitath a i t·s •·ebaixa a ht categol'ia dt· signe !'Oli\ !'ncioual. ''El seu efecte t indrà tcndi•n('ia a utl\t'rlir l'es¡H·c·tador d'alguna cosa qut• l'll el tran~t·urs dt>l dnnna. si es romp•·èn. no pot passar in a eh ertida; clt• la mateixa manera que un toc dr ccu·rwla és, pe•· a un cavall. un e>:. LÍmul per lt'ola•·· '' El Hl'gon efectt• Í'l!> cruela música l~S tot·na P.ÍE'clista amb la inten!'iÓ dt• combatre els moments avorrits dd drama o per· intensificat· el;, moments àlgids. Pt>J' tant. l' òpe1·a es distingeix JH'l' aquests dos elemc·nts: "una música •·etòrica convencional i una mú sicu estimulant d'efectes sobretot físics". I enear·a hi ba un t ercer elenwnt. En ba\'{'1'-S<' de cantar·. el públic· de l'òpera. c¡uc és un públic no mn~ical, es distreu amb el/l a cantant, en com vesteix , co m gesticu la, de quin colo r· té la veu, etc. Nil'lzsche ho eompara arn h un home que aprecia més el mal'(' dalll·at d'un quadre que el quadn· mateix. Aquesta música és una pantomima efec· tista i agt·adablc per complaure un públi(· no musical. És el t•·iomf de la paraula i la imatge soh t·e la músic·a. Nietzsche pal'la de la "culttll'a de l'òpera'' , d'unu rultura no-esthica que C'f'l'a la SE''-a pt·òpia estè tica: ··va ser una ex igència d'oïdors p r òpiament no musicals, la que va fer nec·C'ssat·i qtte s'entengui soht·etot la paraula. L'home artístieamcnt impotent et·ea p er a t'li una espè·cic d'art ... i eom que aqut>st home n o frueix amh la pt·ofundüat dionisíac·a. LJ·ansforma el plaer musil'al en una •·elòt·ica intel.ll'ctual de pat·aules i sons de la passió en 'stilo rappr·c·sentativ o' (tcatra lfi gur·atiu) i en una voluptuositat de les arts del cant". Totes aquestes crítiquc•s tenen com a punt de mira l'òpent, p t>rò no el ·"drama musical'' wugnt•¡·ià. Wagner •·epresentava e l final de la ~~•·isi i l'inici de la resul'l'ecció de l'esperit d ionisíac . Wagner· era el pot·tador dc l'o bra d'art total Niet:r.sche el 1 864 (Gesamtkunst werk). Però finalment. \Vagner Ya no la superació, si nó la culminaeió de la csclc~"enir. C'I'LSÍ. Aleshot·es N ietzsehe va 'l'U t'e clara la impossibilitat del dt·ama musical. Música i llenguatge són incompatible s. Música, pa•·aula i acció, tenen tc111ps diferents, es regeixen per "lleis temporals'' diferents . Els seus ritmes mai no coincidit·an. El dt·ama musi<·al é-s tan llaq; perquè domina l 'elemt'nt que net·essita més t emps per manifesta•·-se: el concepte. Per tant. la paraula impo~;sibilita la música. ambdós no poden fhür positivament amb simultaneHat. La paraula dc•scenn·a la mÍlsica, ella no és el seu propi centre. per tant perd coherència. no pot constituir-se en un organisme, es fa pesada i estèticament dol('nta. Sempre que elllenuuat«e vol imposar-se a la música, aquesta, i mm eo o ., , . . diatament, es rlegrada. l.J<r relac10 entr·ll musica 1 llen gua tge (os sempre una •·elació est ric tament musical. el llenguatge és pt·escindiblc. Qui no entén això no fa cap fa\'Or ni a la música. ni al llenguatge, ni a l'¡•spectador. (•) Totes les citacions són de 'io•IZRf'he . Les font' RÓn: "La visió dionisil•Cn dt>l món". ''Elnuixt>ment de la tragèodin ", "La 1111Ísica i Iu paruula". ''Richard Wagner a Ba,rreuth". "PP11.•ament.~ !!obre Richard lf agrtPr". i '·Lu gaia t:irncif•"· T E M A Una visió des de la problemàtica de la interpretació per MANUEL VALDIVIESO ··L'escarpra de> /"escultor allibera la noia, /"atleta o el ca vall del bloc de marbre. De La ma teix a nwnera pfs signe:; són tots PlL~ presoners de La tinta i eltintet·. El ciilrun els "'allibera i els deixa anar sobre la pètgino. Da cul.ligrafia és l'allibera- ment." Michel 1'ournier {atribuït al mestre cal.lí¡;rc~f Hassan ~1assoudy) E I JH'im<·r· paper· ñt:' l'inlhpret da\ ant dc qunh.e\ ol ohnr IlO\ a fos lif'mhlanl al d'un Jl r·i llH'I' oic•n t, U CJUÍ J" o)na S. ad re~a de llHill<'l'a mf.s personal i que pot trobar·-hi un r·efle'\ d ·ell mal e• h .. En el cas d'una ob1·a amh te~t. ja està fc·t un pl'imer pa1o: Ics parau]e, facilitrn l' u<·ostanwut. d st•u si~nificat particular semhla volrr dc·;;xifr·a¡· pel' a nosaltr·es allò que elllcnguatgr musical t·ont{• <'11 si mateix. Com en quulst'\ ol altrr C'as.l'intèr¡u·et s'enfronta al rc:ptt' d'lliTi bar· a partit•ipar cie la naturalesa íntima dc l'obnt JH'r· ~;er capaç despt·és df' "recrear-la". El camí pCl' arriht:u· aquí no és altre que el couei.xem<ml dt• l'o bru. I' es tudi i Ja reeet·ea d 'informa!' iÓ al vol tnnl dr l'ohra (Hovint més informaeió musical que no fHlS dcH'umental). Tendim. p<•t·ò, a ('onsidcr·ar e l text co m la referènciu pr-ineipul dc·l contingut dc l'obra i, per tant. rlrl seu signific~at, caràcter i disposició n'extrcicm con!owqüèneieR directes pet· a la inter·pretació. Ai>.ò és encara fruit d'una educació eclifi<'ada gairebé scm¡ll'e en preceptes Romàntics (1). A la major·ia d'escoles on s'ensenya m(tsica.la formació dels futurs intèq)t'<'ts es fa en una atmosfPra de coneixements romàntica tant pel que fa a la teoria com a la pràrtica; ni el segle XVII o el XVIII i no dignem el XX no tenen gaire cabuda en l'ensenyament bà~ic- aquell al qual tothom hauria dc tenir accés. Bac·h s'educà amb la música del seu temp:;. i amb ben poea rosa de temps anteriors ( el que els seus familius i algun professor inquiet po¡,'llet·l'n lransmetrc•-li, i l'I que eU mateix hagués pogut cantar de petit c>n el cor d'alguna església ) . Vivaldi, fHindel, Monteverdi, Buxtehude, Schein, els gcr·rnans Haydn. Mozart, Beethoven, ... Tots ells van apt·cndt·c dc' la música del seu temps, d 'allò que es cr·eavu i vivia al S4'U entorn. Nosaltres no només no t'ns lwm formal amL Ja música del nostre temps, s inó que amb prou feines tenim contactes amb obres cscl'ites mc's e nllà dels anys 40. Però apr<>nÒrl' <·oses de la música d'avui no és un pt·oblema, si es vol hust•a r·. I apt·endre·n sobre la Arnold Schonberg mt'lsirH d'ubnlll' <11'1 XV rJJ ha deixat eh· ser-ho: c·s fan c·irles clt' c·onet-r·ts, hi ha gr·ups especialitzats i nombt·osos f•ur·t•gistr·anwnls. La manrança més gr·an que tenim hu deixat dl' ser t"I watcl'ial, el que ens falla dl' dehò Í'l1 sen tit històric. Sc•ntil personal, estilístic i c•;,trtic dt· la història dl.' l 'a t·t. I no en for·ma dc c•onci'-f' llll'lll~> c·n ~i. sinó arribant a scntir·nos fonnar pat·t dc· qudc·om que exigeix rontínuament la nostt·a c•om¡H·ensió i d nostre esforç per· continuar vivint. Aplicat u Iu qiiestió clt· què- trac·ta aquest do~>­ s ier, <;c•ntit històr·ic 'ol dit·lamhé capacitat dc valorar fenomc•nolc)gic·amcnt quin {os el pes específic dt>l tc•xt t•n el c•ontingut, <'u la idea d'una ob1·a, :.igui d t· l't·pot·a qtH' sigui, d'ac·ord amh el se u entol'll for·mal i c·:.tilístic: i capurital. per tru1t. dc> treure'n c•ouscqii(•J1(•it·~ per· a la iuterpr·etació. No podem apr·opar-ll<lS a un madr·igal de Montevcrdi tle Iu matt•ixa IIHtrwt·a que u un cleJs seu s motets o les misse-s, ni fWI c¡ur fa a uspectcs gen eral s (te m po, n•la<·ions dinàmi<¡urs, punts d'articu lació musical ) ui u aspcrtf's m és específics ( la cliC"ció del text (2), el tipus d 'afina ció , el destt·iamtmt dels pluns s<m01·s rn l'l cont1·apunt, ... ) . El mateix succeiria si n~spcc:tc• unu dc IC's C'ançons per cor i pianoforte de J .llaydn enfront de la part coral d'un dels seus ora tot·i¡, o misses amh orquestra. D'una manera sf'mblant, ponem dir que els motets dels 33 2 ï .3 T E M A lgor Stravinsky un gran preocupat pel tractament de la paraula en la música. t•ompositors l't·aJI<·o-flanwnts dels s.XV a XVJ I ( .losttuin, LassuR, Willat•t·t, ... ) nec:cssiten un eolor sonor d ifet·cltl (molt dil't•t'l'lll !) del que és propi del~< compositors nu:rillionals de la mateixa f.puen (Vietoria. Pales trin~1. Montc•vc•nli , ... ). Però això mateix potlt•m dit·-ho de la mtÍ ;.ic·a (que ja hauríem \oeal i/o ins trumental clt•l s .• dl' eomt>nçat· a considerat· t·om ..el segle passat .. ). Rtc·ot·dem la cita dt• Stt·a\ insk) (3) i contrapost'mho a una obra coral c'tt·aordinària com és el motet Friede a uf Errien ri' 1\rnold Schonberg. o amb la músil'a del Pierrot Lnnaire del matei.~ Schonberg: vt'l aqtú tt·e!;l m an ct·es molt oposades de valorar el tc·xt. tres postut·es dift·t·<·nls i, per tant, tres mant•res diferents d'estabJit· l'equilibri entre el rontingu t i la forma , i de valot·ar el p es t·eal del text t'li c·ada un dels bra ços dl' la balança. L'intèrpret. acarat amb la intet·pretació púhlica d'aquestes obt·es (4). ha de tt·obar el significat t·ral d e l'obra en el seu conjunt. i de cada un dels seus fragments, i no c·onfonclre"l amh els significants, no pet·dre's en dc•talJ¡, ( importants , pols<'r, pero detalls al ça_!Jdnvall); ha de sabet· manten ir· semp r·e una certa dist ànc·ia de l'immedjat per aníbar al transeendf·nl, per podt'r discernir on acaha un i comença l'altn·. At•aharem il.lustranl aÍ:\.Ò amb una suggeren l i inquietant citació d'una convct·sa entre Gira ml i Debussy . cp.te tingué lloc quan aquest dart·et· tornava dc Bayreuth: "D.-No em sento temptat a imitar el que admiro cle Wagner. Tinc ww idea diferent de laformct dramàtica en què la mrísicu com.ença al punt en què la p a rcmla e.5 queda curta en L'expressió; la m úsicct existe ix precisament per a allò que és inexpressable; vull que sembli com si sorgís d'ruw penombra a la qual e.~ veu força ela a retornur de tant en tant; cal que sigtti sempre un element discret ... G.-Quin poeta podrà. doncs. fer un text per a les -x 34 271 teves obres? D. -Aq uell que, client/es coses a mitges, em permeti integrar-hi els merrs somnis; que pugui concebre caràcters la històrio i circumstància dels qual.s 110 pertanyi a cap temps ni er cap lloc determinats, que nom 'imposi despòticament un escenari. qrre em permeti ser més protagoni.sta que ell i copietar. aquí i allà. /er Se l'a obra. NOTES (l}.-Eucat·a a' ui ho na p11rt dds tt·attnts d' estudi tlcl llt• n gt~ul¡;o musical ( bàsh·amcnt luu·muniu -t·o nlt·apunl i anà lisi) l'~ lutM'Il en preceptes que no H·•wn rn t·omJHc l" evolu ci6 que ¡;uatge ha experimental t•n t•ls datTt·t·~ uc¡u€';,1 ll«·n- 100 any;; ! Rrnlnwnt (·~ inrrcihlc enmig d'un >e¡:lc• u•id d"informaci6 i c.le comtmic·oc-ió! (2).-EI problema c.lt• Iu olit•rió moltt•• 'egade' ni ;;'arriba o plan· Lcjar, essent com é-. tle f¡,t. una de IP> clans en la intcrlll't'liii'Íil de música ,·oc ol : i nu ~ol:unf'nl pd ~ignificat pt·opi dc Ico, punt u· les : de la dicció rn clependt·il e>l ••olor r esultant i¡,rual c-om contorns deün<-i~l'n el ca r àcter i t'I lo figunt, la v~locital Ull' dels atacs i, pt·t· tant , fra~l'i¡; . (3) -Rcfcrint-se n 0<'dipus Rex , Stmvins ky va cür: ·' ... St•tn¡tl'l' lw pensat que pet·¡,•., llit t·ost·~ tJUt' t's refcrejxen al sub lim ~ "imphSII llenguatge t:-sperial, i nn t• l quotidià. Així ,,aig <'OIIll'llt;'ur u prf'guntar-me quiou IJ¡onguu "~'';¡¡la mé• udt>quadn pet· u l"ohru projectada. i em vaig qu1•da1· amb elllari. A mé> d'a;,;, Lindrin l' 3\' antal{;e de trt>ballnr amh una matèria no morta. ,jnó pt'lrifi· cada. convertida en monunwnt i. per tant. immune u tota tr·i, iu- lització ..." U).''Oh;git· s ibrnifi¡·u t't't'lli' lliurPm~nl. Pet· això cxis t<' Í'<lll h•s bones orquestreR, no JH'I' 11 dlt:s mlllf•ixes; aqueH t-s l'I motiu princi}lal dc l't•xis t(•nt'Ín df' Iu tè!'uica. Una tècnirn bonn i prP· t:isa que vagi en <·ontt·n dt• Iu cnpacitnt de res pü·a•· lliu•·cmc-nt de la música, qut• ,.,¡,h.¡,¡ <•n contra dels 1000 petit> dt•Lall• que converwixl'n la vida en 'idn musical i en mú,icu. Cl'ca cli~t·i· plina. però no art. Però la di•~iplina ha de ser una condic·ttí pr!·, ja!!" W.Fnrtwiint:le1· "\\ott•hooks" Quartet books. 1989: pà~.9 . A l'entorn de la mUSI• I E M A ~ ca de la llengua per FRANCESC 7 E PARCERISAS s rlifídl d<' dcstt·iat·, en f' ls seu s orígens, la lletra i el so, la litcratm·a i la música, com ducs u1:1ivitals ilul cpcndenls. La trad ició lite ràl'iu m·ul m és pl'imitiva sol considt-t•ar llett·a i acompnnyanH! nt musical com un tot indcstl'iabl••, a l ffUul, u m és, calda·in afegir-hi el moviment, In dansa. La unitat de riLme e t· a, possiblement, l' úni ca mesura significati va, i encant solf'm pat·lat· dels cauts o càntics dels pobles primitius, a mb una implicació rituaJ o religiosa més intensa que no pas si parléssim de cançon s (El càntic dels cèmtics, La chanson de Roland, El can tar del Mio Cid i fin s els p1·e tensiosos Cautos dc Pound ens remeten a aquests signifi cats hnrr·ejats i contradictoris). No m és amb postel'iorilat d evia aparèixer el metre t•om a <~l! tJ'U<·tura d e l vers independent del so, tot i q u e sota els aspectes quantitatius d e la prosòdia g •·ega Iu melodia prové del tinJhaleig d e les síl.labes (dc la mateixa mane r·a com -molt mé s tar·d- sotfl ga it·ebé tota mena de vea·s, sempre podem ta·obat·-lti u n alè rítmic, fins i tol quan aqncst a l(· és "p•·osuic" o d e libm·adament "voc" llltlSical, com veua·cu1). Així, don(•s, és molt probable que poe t a i cantant fo s~; in un mateix autor/in tèrpret , una ~;o i a cosa, com ho han tornat a ser els cantants populm·~; m oèlc1·ns. I tot i que, en algu n moment iud eter·ruinat , e l l ec tor de v ia començar a substituir e l públic oient, dlll·ant molts segles joglars i Lrobadort-~ van tocar· i cantar amb igual h abilitat. All ò que dis tingia l es peces era, sobretot, la se,·a finalitat, expressada pel gènere (plany, sh·,·t>ntès, albada, tensó .. . ). Tot i que la codificació dc la ütúrgia musical havia començat amb Gr·egori I al segle VI, el desen volupament dc debò inde pcudcnt dc In lírica (en anglès, lyrics encara és la denominació de la "lletra" de les cançons) enca ra tl'iga a produir-se. EI composilo¡· medieval sovint es dedica a posar tmísica a un text pr4"cxistcut i, només a mb eJs inicis de la poüfonja, sembla quo la importància liter ària com ença a •Jnedar relegada i que g1·àci es a l'autonomia d c l'(lr.~ n ovo- e ls composito r s i Leoritzauts s'obliden més del text. La l'I<'(HII'UCÏÓ a·cnl no "" ¡u·oduch.. , :lf'~OIIl' tn olt:! a n tot·:- i punt d o x a Im e n t , fi u s a l R('lUtÏ'\.(~ nwnt. Alt•shot·c¡. la poesia dcixu elf' :"m' rançó lot i quc hom •·omcnça u fHH·Iat· -t•o m cHyo•·nut tUJtwlla unitat antc•·iot·- dc la "mtÍAi('fl •I<• la pocflin". Unu músit·n lligntln, com rlcin, a l HO i a lt's (•a•l(>urif'l' ••••I llt•nguatgc; {>¡;¡ d monwnl 1lt• I u lllll SÍ t¡ue IIII'SIII'é a Fnmça i del n •(' Ít at i vo italiit. Pet·ò t a miH~ (.¡.; el m onu•nt del viJ·tuosisnw insll'llliH' utal. Dt•l Rt•nah:••mt•nl t'ndnvaut, •l'ulli els ptH•tt·,.; ••se t·iut•n nua <'tlii \'Ó, allò q n c fan no t't~ pas etWJ'Ínt't' Iu llt•tt·a d 'una mtÍsh·u, flinó t'St' t'illt'f' una t'OillJIOI'Iidc) lile t·iu·in "mul'til'al ". Des dels Sougs lwd Sonnets dc John OOJtnt>, fins a lc¡.; C(lnçons de rem i t•e/(1 dc Su~ar a·a, allò q tw pa·cval a lt•s ro mJ>Osicio ns é-. l'clement literal'i, malgrat qnt' lt à~im df> t'f'Coni-ixcr <1uc, so' i ut , dins l'àmbit tlt• la litl't'al ura, el gèn e r e "cançó" és, poèticament par·lan t , considct·a t sec und nl'i justament pt•t• In muuifc~>IU pt·cpondet·àucin dels seus e l emC'nts m nsieals. En co nla·apa t·tida igualme nt nb'lurda, dc;; dc la música, el linl scm iJla S O\ int flcr undari pe1· l a seva (JJ't' pond cdmtin d'elPments textuals . Cut·iosam c nt , el mateix Bat·r·oc, que aconseguí d E' divulgar· l'òpc•r u, va fca· cid tex t un mer guió, un /ibretto, i dc Iu vt~ u un instt·umc ut. O'ttlguua maaHH'a, d otH'S, en e l dcrua·s d e l a his tòl'ia , mú sica i poc;; ia a d tfui rc ixt• n comp lex it at, e!'l Lccnifï•tucn i, lot i que upat·cnlment s'unifique n en l'oht·a d 'at·t total, només s'aprofiteu tic l'altra com d ' una ca r cassa buida. E l disc urs (JUt• predominu l-s el dt• l a t·aó de l es ll eis intrínseques a cad a a r·L, és a dir , un discu rs d c sistemes tancats tJUe re<fu e r ei'xcn eoneixcments i aprene ntatge espceialitza t ; aques t a és una actitud que nom és es \'Cu r à aparen tme nt trencada amb el Romanticis me i amb el pas a prime r te a·me del predomini d e les emocions . Pet·ò fins i tol quan, a la f1 d e l segle XIX, tt·obem un ('Xt'mplt• de l a mu s i ealitat poètica més abntndadu -d De /(1 musiq11P rw(Jilt tout e chose, dE' Vedainc- , a ll ò <fUC t e nim al d avant és essen cialme nt u na Jlctt·a: literaLUJ·a, textos que no vo l en se 1· s uhs idiat· is i qu e ens p u den , c ftw.tivnnwnt, d c la mtísica, pct·ò d c "la música del vcr·s". A1¡uest divm·ci fllllt'f~ e l lle n g uatge Hterari i e l lle ng uatge mus it·ul continua mnt·can t, amh totes 35 27.5 T E M A IN! c•x<·•·pcion~ 36 276 c¡ue calgui , els nostres temps. Tnnl 11 i t'M trn<'ln dc• " p o;..ar lletra" ('OID si e!l t1·ac·ht el .- "nllt.,il'nr" Hf'mpre sol existir un art s uh,; lnnliu i un a ltre n1·t que només fa una func·ió ucljc•c•th n. Pot;,t>t' només cet·ts canta utors tl t•untnntH-folk (clcl poble, pOJ,uJars) mantenen uc¡ncll lli~ a 1u d 'nuu ~>~ol n activ itat indisso1uble, c·om t•n t'l s t<•m p>~ pl'imitiu s, i e l seu èxit al global l'illaw• dt• Mc·Luhan és, e n conseqü è n cia, pt' l'ftwtunu>nl cn l f'nCdO I' , ens l'estitueixen els ülcul~ pl'imi~l·n iH dt• Iu cel'imònia ofi<:iada da"ant <• I !">"•·ur• !Wcia l. Alguues cruïll es n1·tístiques, e m·i ot~c~K, c·o n1 f.s n1·n l'I tcntr·e musicn], tamhe podt· n c•xt· mplif'it·n •· molt bé l es nu:tucances, t• n ~;c m s tc•nll·uls i musiculs, o poden enfortir l 'udolzt•numcnt dc~ l'un a amb una cet·ta di~uÜ'i<'nc· icí clc· l'nltt·n, sempre a l ft recerca d c la htu·t·c·ju intcg rnl d'un ¡,..oductc icleal. Ni teatt·c mus it•n l, ni nuÍ11iea lf'ulral, han creat un n o u híhricl pc•a· ui c•on11mu: t'ls musicals. Lt·~ difintltnts d 'integració de literatura i m úsh·u podt'n una•·, tol amb t ot, encat·a 1ués cuJià i per •·aons f(U <' poc lt'nen a veure amb les rmtcrior!l. Com diu d poeta anglès W.B. Auden nJ ~t· u c•~o~¡•l t• ndid artic le sobr e la traducció d els lil1relli cl'ò¡le•·a, uua música pol agombolar un text dt•H••·minul en una llengua determinada, pt't'Ò n o un altre text i potser ni tan sols Ja tJ·utlnl·eió del text or·iginal en una altra llengua. El, "1\o!, No!, No!, No! I Sí!, Sí!, Sí! Sí," de Lepo•·cllo al due t "Eh, via buffone" de Don Gio vanni no pot ser cantat verament en anglès, pc>t·què In uuí.sica n o dóna pet· a quatre Yes, i l'nfil'lnució -t(UC tlil·íem d e valot• semàntic- e n tot mtnipnt·ahlc no hi té la mateixa sonol'itat. E n aquests t•nsos, don e~;, un traductor com Auclcn hu dc snb c•· tL·ohut· el sempt·c eu"itricollat galze entt·c• la música d c la música i la música de la lle ngun. AmiJ tot, cruan hi rumiem, no és això el que, p et· ventura, fa el compositor o el poeta, i allò CJU C l'exigèn c ia d'una col.laboració fcJi~ d e manad a a t o t s dos. E l d esencís dc l'espt'<'tadot· que per· primet· cop té l'oportunitat d e llegir· e ls s utu·ntíto ls de La Traviata és el d e~oc u(•Ís de ((Ui d escobreix que la ll e tra (l a ca t· cassa, o una 'e r s ió rebullida d'aquesta ca r cas~:~a) n o est tt a l'alçada d e l s paraments musit~als. És exactam ent e l que li esdevé al noiet que tt·udueix la Uetra d e la seva cançó de rock pre feridu pr•· d ctH• ohrir que no "diu " r es més que bujunadt•s. Polset· no cal dit· que aquesta no és pas l'única po!:!!!ibilitut. EI contt·a1·i trunbé és, sortosament, cct· t. Qui hngi s entit c antar Dnrnunt de tu. u omh les f lors, d e Mom pou, pot expel'imentnr un esta·cminu•nt addicion al si, de sobte, s'hi fixa i hi de sc ob•·oix els mots dc Jo sep Jan és : "resplendir de la llum atresorada p e r l'esgua1·d r los" (en <'anvio l'ordt·c), "no sabe r mai m és la uit quf' a l teu costat fór·a esvaïda" no són ¡>as Frederic Mompou usà amb lntel.llgència la paraula conceptes fitcils dc copsar a les primerc8 andidoní!. En aquest cas el cercle llett·n-músicaJlett·a ~-t'ha com¡>lert. altíssim, perfecte, gràcies a la compenetrn<'iÓ. En la t>oesia contemporània. per·ò, diríem que allò que impera és, amb diferència, la definició feta pr•· T.S. Eliot: "la música de la poesia no existt•ix amb independència del sentit". En l a poesia hi h a d' h aver la música latent en la parla d'uquf'lln h>ocu i d'aquell indret i això fa que, fms a cet·t ¡mut, la música de cada individu, d<> ctula po<•la, sigui una dc les seves idiosinca·àsies, e l fnd diferent. Les gravacions de poetes llegint la I!!CVu oha·a e ns poden fet· adonar, per e,xemple, no cl'unu dive a·gèn c ia substan cial r especte al . , <l'una "mns1ca , . " uJS _.). t'111l u. tc.xt <¡ne con e .•xt>m, s mo Al ft·agm<'nt de les "dones que van i vén(' n mentre pat·lcn de Miquel Angel" del mateix E li ot, t¡u c podL'ia sembl a r intel.lectual i grundiloctüenl quan el l ector obre el llibt·e i el llegeix en silt'nci, esdevé, llegit per l 'autor, més intt·anscen<Jent, banal i huit. I , a l 'inrevés, el recitat de Richard Bua·ton del Poenw del vell nwrint>r, dc> Coleridge, li afegeLx dimensions fius i tot espacials- insospitades; o la "<"u t•·en cada d e J osep Carne r llegint el poema Retorn a Catalunya, afegeix una mtísica que el lec tor difícilment hi hauria posat; música que, n o m é10 a leshores, d escobrim implíc ita en l es pat·tmles, p e r ò crue e ns ha calgut el compositor originul, o un instrument d'è poca, per arribar a d esve tllar- I~ i u scnt.it·-ue totes les virtualitat!!! t}UC s'hi amagaven. És en aquest sentit que qnau la lite t·atm·n modct·na pnda d e la mús ica d e là poesitt es rcfe 1•cix, sobr·e tot, al sentit -i a c om aqu est sentit es revflla més en la música de la lle n gua c¡ue no pas en la lògica del discru·s- i no u cap estruc tura similar de l'art musical. T E M A Els compositors davant del text per .I.C. i LI.M. Í's t•nllà clt' l'àmbit teòric, el compositor, ficat o capficat en la seva tast'u quotidiana destinada a prc1duir u1·t, és t(lÜ en última ínstòncia té les raon¡¡ m{•s r·specíf'iqucs a PluH·a de valorat· les relaCÍOllS en tre text o paraula i música. Ell és qui conLt>mplu ac¡uf'sta •·elació des de la primera línia d'una praxi qut' imposa la st>va llri definitiva i situa l~•s c·ost·H en t·l seu lloc més pn~clat·. Les respostes d'un grup dt• c·òmJHlSÍtors catalans a una sèrie clr t¡üt•stious sohn• d tema qut> ens ocupa ct·eiem qut> ha dt> rl'sultu•· c.>spt>rialment interessant i il.luminado•·. Xavier BenguC't'el situa el tema de l'autonomia o no el(' la músic·a com a ll l'nguatge i de fins a quin punt la int<"rf<·•·i-n<·ia dc Iu pa•·aula lleva sentit genuí u l':trt d('l so. ·• t quest és un problema que ve de lluny. dt>s quP hi ha mtÍ~sica i paraula. Molts filòsof~ han di.scutit i han posat en relleu a vegades In prima ciu de la 1mnmla sobre la mÚ$ica i u M vegades tot el contrari: la de La miÍsíca sobre la paraula. Amb la invenció del mPlodrama, l'òpera, molts teòric.~ dels segles XVII í Xl!J JI deien que la música emú ruta.va la paraula i que aquesta t.enin sujïciPnt.forr;a com per no necessitar la nuísira . Però aquest concepte aviat va entrar en c risi. lli ha el cas curiós de l?ameau, que negligia totalment lct paranla i deia que era capaç de posar 11uísica. si calia, a un anunci de diari. Entre els enciclopedistes, RolLssean i Diclerot creien en la preeminència cie la m.úsica, í en canvi, Voltaire, com a bon racionalista. menysprem•a la música. Aqnesta cluulital s'ha mantingut al Llarg dt> la història cle la mrísica. En el Romrrnticí.Hne es vol unir el món de la música i de Iu paraula i crear una comunió plena entre poesia i música. I no cnl dir· la idea wagneriana del drama total. Es diu que de fet ntúsicn i paraula van néixer jnntes. ,. Pet· a Bengut•t·t•l. la p u •·a ulu no és obstac1e per a la cr('at·ió, s inó lol ••I c·ontrari. "A mi la pnraula m. 'ajuda, m'estimula i e m sugge r eix música. Quan he de 1 reballar tllta obra en la qual intervé Ull t ext em sento més còmode. ]a sigui un text poètic o no poètic. Perquè en certa. mesura, a.1nb el text se'm simplijïcct el proble ma de la forma . El tea't pre.fïgu.rtt d 'n lg rwa ma.nera la forma. l si més no dóna molt u nu solu ció aJ problema de la rntísirct del segle XX en què cada. obra pràcticament crea la seva pròpiu forma. En el nostre segle hi va haver rut període en què es va m enystenir e l text tot e liminant paraules i deixant 11omh els .fonemP:o. . .lo 110 ho me~tyspreariCt percl crPc qtH' tol tUfiH'S/ t'OI/ce¡ltt' musicul h(l entrat t'li crisi i c•s torna 11 rPI'rdorar el text literori" rs Pl'l' a Cuinjunn Iu lllÍII>il'll lamhí- un Psl ímul. p l'I) ¡, J(' m à I i(' a . .. er e(' q 11 e I (I ]H' l' ò u I h o l'u li n a ptu·nula ¡u•r comt•n~·r¡r elïtimuln pt>rÒ al llltiiPix temps em condicio11a molt. Jo ht! pnc dir IH'I' ex¡u•riència. l~t tfiuPII, lt'tl.~ un ft'.A'I i ¡wts .{t•r allò que ¡•ols. Pt•rb jo ({IUIII /tp tingut Ull tl:'xt he inte11tal ide11tijicur-m '/ri i ol final t•ltext m'ha port111 (I liti i 110 jo al text. lli Ira hugnt lt•xtos e11 els l¡twls u1w soln ¡HtNtttla m'/w douat motiu pPr fer uno obt•t¡, k~ el ct1s dc• Pl'l'l't•hJH'l'ança. /,es síl.htbcs i les ll<•tres. lc>s he> wwiiiHllli¡wlrwl. lllii que he prot·urttl molt és un e.\tudi th• ftHII~Iica. Fer que lt•s parau les visualment pu~ui11 .w~gerir una imat¡{e. si('(,¡ per lrt llwtei.HI mrtii('I"Cl cie rPcitar o dl' dir.'' Guinjuan no <"OII'<iclt•ra 1p11> <''\.ac·lnm<"n l la parnnla prt>figut·i Iu for·mn dt· Iu com¡Hl>oirió i IlO\ <Hlll' llt tor·nu u la~'~''' a 1''\(Jt>I'Ít•n<·ia (H'l'hllllul. ''Quan t>aiK compondre \<·La l'"'t fuhula, ho vaigj(.r sobre una trin (/p textos, eren mr"iximt•s de l1arc AurPii, lfiH! mantenien ILI/CI relació Plllre ells i 1•uig Pslablir com nnu 11H'IHI tfp diàleg. De:>prés en 1111 e.~tudi V(lm ugafar botelles Imides i mig buide!i i vam fer sorolls tol improvisant tnentre Jenn Pir•rre Dupuy, que recita m olt bé, recitava els t exto.~ de More A ureli, per altr(l prtrl en Ltll(J trru lu cc ió fruncr•stt. I d'aque.ste.ç interpretucions, P17 vu sorgir /'obru. Sí, és cer/ t¡ue el text pot prefigurar la forma, pt>rÒ ('Ol buscar CUIIIestaforma u truués dc> la mateixa utilització dPILex.t. MirCI (tlnb Rrtol'll a Catalun) a, el pot•ma cie } osl'p Carner, el text em va concliciorwr molt. Ern un text que no em permetia de fr•r m!Ísica rlissotuutt. lfa via de fer LLIIfL IIILÍsica d'arrPI t•atalana i per això vaig agafar un llengrwtgp modal per 110 I rair el text.·· Joac¡uim H om.,(''> 'a h<' nli•· at r·et p et· la po<•.,ia es:H'nt moll jovt•, quan estud iava el hatxiller·at i a ixÍ una ci<• lt•s SC\ l'S ¡u·imcrcs ('Om p osicions r<; una ca n çó sohrc te'\l del jHI <'l!l Gua~ch. Per a e ll la paraula Í>s un estímul p er u la crcarió musical i t•n ar¡ue~St !WIIlil nal'rfl - tol l't'co n ·cuL al seu fi sentit dt> l'humot·- una f¡l(·i\•·in tan ingènua i divertida eom s ig nificativa, ¡.,i lunda lambé e n els o rígen s d e la seva vocació musica l. "Quan estudiava e.l batxillerat el m eu pare jet Pili port uva a veure les òperes cle Tf!rJ.gntH' en aquelle.~ lruduccions d 'e n )oa(¡uim Pe na. I aleshores, Lenift uns ccttorze o quinze anys, ja vaig vole r· compondre una òpera; imagini' s. només sobre Hamlet. I fins i tot vaig e.~criiL­ re un leit rnotiv. \taig come n ~·ar a treballar sobre una traducció d'en Morera i Galicíet. Pe rò en trobor-me amb aq~tella frase. no s'ou ni una rata, 37 277 T E M c•m r•aig enfonsar i naturalment ho vaig clPixar I'IÍrrer. " Mí·s t•nllu cl'uqtwsln unt·cdotu, ll oms inAistc·ix <'ll l 'u t «"tH'«·iÍl qu1· lHtposu Iu pcH· s iu per· a C'll I'Olll u ••squ f' r' pet· t·unrporulr·c·. "Quan llegei~xo una poe- sia. si m 'agrada im11rt•diatamen1 tinc g anPs de posar-hi música. /~nCI/1'11 que és molL cliferPnt la poesia Pll si mateixa, que té rws ritmes diferents dP quan .~e li posa música. ta mtísica pot millorar Iu poesia e11 rll'tc>nninats aspectPs però pn d'altres pot pPrjudinll·-la." Pndem ant amh Joaquim lloms d e Ja possihilitut qut• la mÚs ica }Jtq,¡ui Ut't'iJHII' l't'almr~nt a pt'OSÜtuil' l'I significa t dPI pot•uur. "En realitat. quan po.st>s mtísicCL a rur poema fall una altra obrrt. l~a poesia t'Ira servit per fer lliW cosa que si és viilirla i emotiva potse r fins i tot arribarà a pertorbar lo visió de les qualitat .~ literc!ries dels ritmes però e¡ u e a la fi pot tenir 1111 ceri poder evocador. cl111bert. chumatlll o Rrahmsfeienla set·a obra i al mateix temps immortalit::aven Iu poesia. " lloms és un dels t'Olll JHls itot·s que més ha Ln·hull at l 'obra de Sa lvuclm· Es pl"iu amb composil'ion s com les esc r·ites sob re· El caminant i el ntur i Cementiri de Sinera, c:ntrc d'allt·rs. TanmatcLx ns va •·elacionat· }JO<' umh <li poPta. "Crec que no hi entenia gaire, de música. No vaig gosar parlar-/i mai de les meves composicions sobre poemes seus. Mai no t·am tenir cap conversa sobre temes formols." Un fet viscut p e t· eU res ulta força inten•ssa nt des del punt d e vista dt• la •·elació paraula-música. "fo t•ai,g compondre di ve rses cançons sobre l es Estances de Carles Hibrt. Una vegada e n vaig escrh~re tres , però després vaig perdre les ptcrlitures. 1lleshores, més endavant vaig tornar afer músicct sobre els mclleixos textos. l posteriorment vaig trobar les primeres particel.les. Aleshores em vaig adonar que eren ben diferents , encara que hi ha ·~:ia punts en co mrí. El mateix text em va suggerir dues nHÍsiques diferents escrites en èpoqnes també d~f'erents. " Això, Joaquim Roms ho f'xplica d'aques ta manera. "Si l'obra és molt complexa, parteixes d'unes prime res idees, però després, mentre escri u s l 'obra acuses els diferents estats d'ànim i va11 sorgint branques noves arran de circtimstàncies atzaroses. Les circumstàncies externes que vius al llarg del procés de creació de l'obra et 1'(111 influint i condicionen el resultat final. L'obra. encara. que es bcJSi en un sol text, acusa les diferents òptiques que et produeixen les circumstàncies qLLe pateixes e n el curs de la creació qtuw aquesta és dilatadtt en el tl!nnps." I.es relacioni:! formal s cntr·e poesia i músi('a a l' hor·a de compondre, Ics situa així. "La parattla és allò que dóna les ganes cle posar-te a escriure rnúsica. La música dóna el sentit d'allò qut> expressen els versos. Els ritmes interiors de la paraula en si és la diferència que hi ha entre L A recitar i cantar. Per fer sobressortir les qu(llitats poètiqttes n'hi !ta prou amb la recítació. lAt nltÍsica es presta rt altres f·ose s que també vénen suggerides per lc~ puc>sia pPrÒ que van mé.~ e n/I(/, rle la cosa parlada. " Quan ha c·om(Hll:illllÍrr'!ir·n religios a , els mf•euni s~ mes han estat t•l s rnult' ill.o s '? "Sempre allò r¡ut> m'inspira és el text . .lo t1·obo un sentit religiós molt acusat en les obres rfp l ictoria i en cnnvi no en la 1\lissa solemuis dt> Ree tltove n. La meua música relig iosa és més propera a Victoria p e rò amb el llenguatge propi." Albert Sardà 11·oha lJIIt! el tema de la r·cla<"i6 entre músiea i paraula "és w1 vell problema hislòrif' qu.e cada. èpocn ha resolt de la seua IIHllrl•l'lt, segons les directrius estètiques de cada momr•11t { pensem en l es apassionades polèmiques dt>l segle XVJJJ sobre el m elodrama. entre gludo·istes i pi::::::inistes . e n lu Qut'J't•lle de s bouffons . etc.). En relució amb la mel'lt experiència personal com o compositor, jo penso que en les obres amb text, òpera, lied, etc.-. el text ha de conduir l'expressió, però allò més important potser no és el que diu el text a cada mome nt , pnntucdment, literalment , sinó, podríem dir, el st>u r·ontingut semàntic, é.s a dir , d'ttna manero moll gene rul, establir una correspondència de iu mlÍsica envers on e11s porta el text. clnunàtica m en/. " Xavier TUl·ull f•stablcix d'antuvi la probl('màtic·a concreta df' la compoRi<·ió damunt poesia, soh•·t• la seva experièn<"ia. ''La qiiestió del ritme és determinant a l'hora cie compondre sobre una poesia. Cal vettre si la poesia té unes constants rítmiqnes inte rne.5 i que ac¡nestes constants e.s repetei,ún amb una certc~ periodicitnt. S i no hi ha ru¡uesta periodicitat que dóna forma. a la mzísicn pot queclar com un recitatiu. Si (Lgafes uns versos irregulars. i cada cop el poeLCL va canviant, ln nuí.sica esdevé això. com LW recitutin, perquè IlO hi Ira un motiu general conductor. El compositor ha de saber ueure la m1ísica que té dins la poesia i ha cle ser Cupctç d 'esc rinre una m1í.sica molt lligada al contingut del text . 1 això no vol pas clir que sigui unn música descripti:va però sí una il.lu..~/rlt­ ció del clima, poètic. Quan vnig compondr e el Quartet de corda i veu que va ser premi liduard Toldrà, vaig basnr~me en els Poemes de~;olats de Rosa Lev e roni, que .~ Ón realment l'expressió mètxima de la desolació humana. Vaig escollir el quartet de corda barrejat amb la veu p erquè va ig considerar que res no podria descrinre millor la desolació que aqnesta formació. Amb el piano hcwria tingut ltrHl brillantor qcw crec que no /rouria resultat adient. Un llom hn de tenir molt e.~pe­ ciahnent en comptt> la 'V eu." Una troballa poC' <'omrma amplia de forma inlt'r· essant e l di st· u•· ~ dc Ttrr·ull. "Unu vegada vaig escriur e una melodia curta i vaig pensar q1U? algun dia l'aplica ria. I més en clavant vaig 1 robar uns versos de Rosa Leveroni que coincidien total- T E M A Xavier Benguerel ment n.mb la. rneva melodia. Això va ser com una loteria. L(t pa rti tu. ra ha·via estat esc ri ta sense pensar en els versos. L'artista ha de saber trobar aquesta coincidència. Unct mica és allò qtte deia Picasso, qne no buscava sinó que trobava. La persona que compon ha sabut veure la sintonia entre la poesia i la nuísica. Potser és millor si has trobat que no si has buscat .., Fins a quin punt la mítsica també pot ser paraula? ''Sí c1ue pot portar una paraula. Mira, ahir mateix t>a actuar al Palau aquella violinista oriental, 11-lidori. i el començament de la sonata de Beethoven la va fer així -taral.leja una frasei no el' aquesta a.ltra manera. Aleshores tal com ho va fer Iu Midori, que és la .forma correcta, aqttesta frase esdevé una interrogació i de l'altra m.anera ullet afirmació. Tota aquesta infinitat de matisos són els que també veu un pintor i que van des del bla11r mé.s immaculat a.l negre més absolta. Entre el piano i el fort<· hi ha molts matisos en què cap un ampli camp expressiu. Sense aquests matisos 110 hi ha ni accents, ni esforçats, ni cadèncie8. El Conct>rt de violí de Beethoven està ple de paraules. Tota l'articulació d'accents ve a ser rom u 11 idioma que tu no coneixes però qne a Xavie r Turull lajï entens justament pels ltrcents, per les respiracionll, perles pauses, pel color. perla intensitat i que així permet una interpretació subjecti-va. •· El po<-ma simfè~nic per o Xavier· Tnrull és, només. "u.n suggeriment de sons. En aquest sentit no és paranla. És més aviat que un compositor té una fantnsia espPcial que no encaixa en unes regles establertes i així cre(t ttn poema simfònic que ho culmet tol. I això no ho dic pas clespectivnment. És una cosa més lliure. però segons com pot ser més difícil. Si hi ha un reglament, per dirho així, ajuda a entendre una eslru.ctura." Snh·ador Pur)O situa el problema bàsic que ens ocupa en aquests trr·m<'A. "Sobre la capacitat del llenguatge musical per substituir el significat del llenguatee parlat, en obre8 sP.nse text, per entendre 'ns, el el tipus poema simfònic, penso que la música és 1111 art eminentment abstracte i, sPnse una explicació prè11ict, és molt difícil de con..~icle­ rar paral.lela l'expressió del llenguatge parlat i de la música. Un poema simfònic, si no portés un títol. un programa, poclr·ia ser qualsevol cosa. a rticulctcla segons una determinada forma mttsicetl. (Pensem ett el Don Joan o el Zar·atr·uslra de Strauss. podrít>m sentir el seu programa si no esti- 39 279 T E M A gnés es¡u•f·ijiNlt prèiJiaml'lll i')." Xnvit·r· Bt'nguct·f'l <'t'l'U qui' 1!1 t·onclició a¡,t•ruuutit·a tlt• Iu ntÍt!-li<·u Lroba l'li Iu put·auJa un romplrt•nt·iquitlut·. I <¡uf', a Iu inH•t·sa. tambf. t>l ¡•outingut n.pt·t·s ... iu de la pan~t~ln pot t•m·iquit·-..,t' amb la m(tsit'lt. i pet· tant c·l s do s rompunt•nts ~s f·omplt·nwntt·n. " La ¡utrartla ja é.s una me11a de miÍsirn , ¡Jerà 1'11 rn111'i Iu 1111Í.úco 110 és ¡)(trllll.lo. Aque.~/a f.s JiOISI!f' la gra 11 d~f'r•rència. Pc•r u un lllt'tll 'l'''' miÍsic com jo, que tint· nnc1 gran tendència t•er.~ el clramatism(' musical, la ¡wraula és molt IÍtil. La paraula 110 r•stiltan llig(l(lH a la música clit•ertida -per dir Ito així- com n la 1111Ísicu dramr1tica. Per això hi !ta f•ompositors e11 l'obra dels quals elt Pxt. f.s 1(1111 o més important c¡ue In IIIIÍ.~ita." S i In mÍt »ic·a no f.s panwlu, c-om cal cxpli1·ar· c•l fet tlt• lu llttt sit·u dita d<'seripti' u, com¡wr· P'\t.>lllpl<· t>l pot'IIIU simftwi<', o dett•t·minudt>s simfonit•s mí•s o nwnp. pt·u~ntmàLiquel-t'? ''El poema simfò11ic és sobretot u11a Clllècdota. ;lmb tota la sel'a argu mentori(¡ sobretot f..~ el fruit d'una efervescènria t·om(wtica del sentimt>.nl. Però a la fi é.s mtísira pura. Qu?> té el Don Joan cic> Strauss del mite literari original ? O la mateixa Simfonia fantàstica que té 1111 argument però no és sinó mzísica pura? Tot el Romantici.sme està ple de literatura.{, 'únic que no en participa, d'això, és Chopin, que 110 va emprar nwi La para.ula. 1~ 1 primer gran ronúintic, Beethouen, alji11al1Ja recórrer a la paraula perquè c11nb la nuísica no en tenia prou. 1imb La O\' t>nu neix Wagner. I de fet això arr·ibn a l'Impressionisme. l continua amb Strauss. Jo crec, i admeto que això pugui ser considerat com u.na barbariiCLt, qu.e el llibret no és tan importnnt. en l 'ò fU!rCI com lrL poesiet e n P/ lit,cl. No hi ha bons liHdt'r se11.~e bons textos, i en canvi sí que hi lw bones òperes amb llibrets fluixos. En elliNic• r· hi ha La comunió bàsica entre paraula i música. En canvi. sent im òperes en què la mzísica va molt més enllrl que el Llibret." El tema dt· l'òpera havia fie rcsulLat· inevitahlc: c~ n parlat· ami.> un compositor com Guinjoan, que esLà ficat de ple en l'acabament d e la seva lH'imt:'ra obr a d 'aq uest gènere. La evu explicació , basada una vt•gada m ~s damunt In praxi immediata r esu lta prou il.lus tt·ativa. "No fa gaire vaig ensenyar la partitura de la meva Òpera Gaudí a l'Enrique Ricci, del Liceu, i em va dir que hi havia el¡n·o- 40 280 blema deltPxl., que era en català, per la cosa de l'intèrpret. En Carandell ua parlar de traduir-la, però el mateix Ricci va dir que no, que era impossible de fer-ho pel fet que jo he respectat fidelment tots els accents del text i si es traduís es canvia rien cu¡twsts accents i es rlestrnirict la m elodia. No hi Tta U ll a . solet frase musical que trneixi la llengucL catalana. 1 això és molt musical. MolLes òperes en deixar de banda e ls accents d e les parau[ps es malmeten. É.~ evident que a mi el llibret m'ha condicional i jo l'he seguit fidelment, però al mateix temps m 'hn permès fer la meva musu·o. lle pogut: inclourf• mú.sica experi111ental n la Fantasia fie la Casa Butlló i si cal hi ha lllut r·omctiiÇCI IIIW mica retro, c¡ue canta la Rosa. El text Pm f'ondicionu però Pn p/ bon sentit. Hira , hi apareix la paraula "t•c¡ga" que té unr1 follètica que em pPnnet fer cosell .fantr1stiques. Sí, r•t s<•llts t~ondir·i01w1 però tcunbé e.~timulat." -Que'- volit~s dir: abans quan parlavt>s tfll«' t•l l«'xt c:t pot·Lu a Ln i no tu ll i Lc·'\1? ·'.Jo sóc conscient que he de rPspecwr el te xl. però jo m'he el ïdent ijicnr amb ,.¡ text i ell s 'hn de posar dins m e u. l d'aquesta manera em serii possible fer Lu meva música i així poder fer La meiJa aportació. Tenir dominat el text vol dir tenir-lo ctssirnilat i això IJOI dir també que ca l qne la n11ísica que en ¡;orgei:.r i sigui La meva mtísiccl. Que sigui una mrí.~ ica que m'aporti alguna cosa i que al mateix tr>lllfiS lligui amb el text. llira en aquella romança retro que L'he dit de l'òpera, al .final he posat wr !'lustPJ' en funció d~j'uminant de la part romàntica quP és com si tol ho vegellsis co111 des de darrera d'un IJidre g lnçat. BL context formal bc'tsic és cl'aporença convencional, però jo hi he posat la meva visió particular de mrísic d'avui." El J.IUJH'l' f'Xpressiu dPI'i fonemes , sugg!'rit JH'l' lrs pat·attlc·s df• G uinjoan, Í's ampliat pels raonurn<'nts d'Albert Sarclà i dc Salvador Puf~yo. El prime•· assenyala. "És el que hanj'et S tockhcmsen , flerio i Nono, tractant i tnutsformant la veu com un sim ple mctterial musical abstracte, sense relació amb el seu significat. Aporta valors positius. m 'interessa molt, però jo no ho he fet usunlmen t. Nomf.s ho he fet e n algnnes obres cornls, pràcticament inèdites, pPrqu.è , en aquest cas, el problema pràctic és la seva dificttltnt cl'exl·' l'ttció; poder clisposCLr de veritables especialistes familiaritzats en aquestes tècniques, que ho puguin realitzar satisfactòriament" P<·t· a Salvador Pueyo. això ·'és el principi de la músi ca co ncreta. de Pi Prre Henry en els any.s heroics d'aqu.esL moviment . .lo ho he f e t, no en obres independents, sinó en i/. lustracions teatrals. Crec que és un. element més c1ue es pot considerar, però, en qualsevol cas, en funció del res ulLaL concret i no pas del procediment en si mateix . .4/lò que és inLeressa.nt són els r esultats musicals que el compositor· a.~soleixi, rLl marge del procediment. Amb tota, classe de procediments es pot fer mtísicct bona i música mediorre. " Salvador Pueyo està a<·ahanL ja l'ot·ques lració dc la seva òpera Terra baixa sobre el drama d'Àngel Guim!'rà amb llibret dt• Guillem Jordi Gnaells. ••En relació ctmb l'òpet·a, no tenim una .formet poètica, però sí un. tex/, i Ull contingut clrom.àtic. El siguificat cle les partw.les està lliga.t a nna determitwda situació escènica. però, pèr damunt de tot, personalment, cie la mateixa manera que quan faig lied, el text em suggereix un determinat color (color vocal, color harntònic i color instrumental, orquestra, etc .) i un determinat l'Lima T E M A sonor. l'òpera la integren litiS personatges que porten e11 .~i un determi11at tipu:. de 1111Ísicn, però sense la n eces:;itat rfp crear un h•it moth. De la mat eixa manera qu e . en música instrumental. de t·egades he escollit u n .~ determinats instruments p er expressar 11/W ideE>s concretes. a l'òpera. el carà c ter dPls per.~onatg es m'ha suggerit una de tPrminada tipologia l'oca[ (soprano lleugera. tenor s pinto. c>l<". ) . l.es situacion.~ dramàtiques o el curs de l 'acció. t 'Oli determinant l'e.Hievenir de l 'òpera, però en e/me11 cus tHJ hon determinat mai una .f(>rma 11111.~ir·al concreta o predeterminn- cln . ., Albt'rt Sanlà , que es ltt t•sc• ri,intl"ò p et·a Any de gn'tcia, sobre lexl d!' l'it•tTe DaJwis basat en una U(lvpl.l a dt• Cristina Fet·nàtlllt•z CniHls. pada de les n·laeious t~slruc·ttn·als Pn t'llied. ''Com a compositor de lied , crec que> la forma poètica , quant a ritme. estructura , cadèn cia. etc. ( a part del significat concret dc•/ text ), lw tin~ ut una influència en determinades èpoques historiques, per exemple en el Romanticisme. En el meu cas particular no. i crec que la fort/HI po è tica en aquest sentit és irrellet•ant en In nuísica contemporània; crec que en la m1Ísica dc>ls nostres dies això 110 funciona a partir de 11 ag11 e r; janot{> sentit (jo em sento més còmode si 110 estic constret pel ritme de les t•eus o altres cosc>s semúlcwt.s) . O potser pot tenir sentit , com u mclxim, per c>xemple en /"òpera , en nn fragment esporiidic, tipus ària o similar, com a element de distensió. Però jo no ho faig. encctra qu.e en l'òpera. qnr> e.Hic escrivint he recorregut de vegades a .ft·ogmen/!; tancats (duos , (~ries, per dir-ho cl'nlgu11a manera), però no e n aqnest sentit . ., Pl!l' la scva part. Sa lvo dot· Pueyo assenyala qtw "qttan e.H:ric li cd, l'estructura poètica em pot influenci(u· alguna, vegada en relació ctmb el ritme dels versvs, però no quant ala forma musical. Per a mi, el text té més importància, simplement com a suggeridor dels ambients i colors musicals que vols expressar. Personalment, unes vegades el text m'ha suggPrit un cert color, un cert clima sonor. Altres vegades he pensat en un determinat clima sonor í he cereal posteriorment un text adient per a ell (no en un sentit melòdic, evidentment, sinó en un sentit més genèric)"'. Amh J oaquim ll oms par·lt>m de què pot estúnularla Cl't•ació de música abstracta. "Qualsevolfet pot est imular la crea.ció de música abstracta. El mcLteÜ: fet d'un e neri rrec sobre un motiu detenninat fa que pensis Ju en IWS e le ments concrets. Qnr.L n comences n e.sc rinre ja sa,ps a qtLè has d'atenir-te. I allò qn e estàs escrivint pot generar noves evolucions. Lc~ qüestió és qne es mantingui l'interè.ç creixe nt. Una, melodia t.é ttna form.a determinada cunb uns punts culminants. El conjunt d'una obra ha de ser corn una gran rnelodia entesa com rwa sèrie de seqüències que s'enllacen les unes amb les altres i que donen origen a altre.:~ derit•ctci()IIS i c al qu<• l'I conjunt tingui motiu¡; d 'intc•ri•s. Com lo forma drnmiitica. ((11{' arriba fi 11n ¡mut i r•c• la lwixada ¡>n•cipitadu. Col f[ILP .~empre hi lw¡ú 1111 intl'ri>., i 1111 joc de contt·crstos i c¡uP pf ccmjrrnt fonni 111w unitat i ting ui 1111 sentit g c•nerol. Com 1111c>s S<' c¡IÏ¡.ncic•:. que. COlli c• l.~ l"('rsos. s'enllcH'c'll c•ntt·c• l'lles .fins a arribar er 1111 objc•cti11. /~11 1111 !IIH'IIIa tot ui.n} ho ¡wtsfrr c•n 1111 o dos cliPs. prrii c•11 nna obnr més complexa reque re ix molt tc•mps i lllf' TIIt·es/(lllf aixè1 pot i11}711ir e11 la form(l de d('.~en rotllrlltH•nt. •· Xa, iPr Hl' IIP,tH•t•t•l. lot'IHtnt n l'aq;unwul dt· Iu foq;a iudut·ltH'II dc> la punwln 1'!1 t'!'l'rt·c•ix a gllpt·iu, pot• I u qui' , I'Otn li oms, (• li I am h 1; h a t n·hallu I fnrt;a. "lla estat 1111 pol'la extrcwrclinuri c>n al sentit qzw ¡mtM•t· ps l'rí11i(· que> pots int·or¡wrar últt•:xtlla ~ tí del Ht'· quit•nt. /-(1 pndi111ditat dC'/ 1•erb d'Es¡¡rill é s tan forta t¡lle s ·a~ermatlrr molt bé amb el Rt\quif'ttt. ./o no t>aig tenir cap dubte f}IH' eles rh•l punt dc• l'i.\ttr litc•r,ri !ti !tag11és NI/I ¡1roblema. La IIILL.~iculitat dc• la ¡)(le:;iu marca complc>tament. Igual esclei'P amb els 1•ersos de Hu11delaire; é.~ 1111 poeta tan gran i la força cle lcr SPL'(l poesia és IWI intensa que l' I pt•rill é s JIOsrll· m1i.~ica rr allò ttw ric . Però crc•c que és millor acostar-:H' a un gran poc> tu que 110 et 1111 de menor. pf'rqui> si la dificultat és m és f!, l"(lll també Ito {>s la sc>z•a ajrula . ., -Quan t•ls t'OIIIJinllilot·s «·s eTi.,.¡,, músíc•a pura. quius t'lllJWIIY , qn\· us motivn'! "No ho sè. fil procés creatiu é>s molt rompfl•.\· i indil'id1wl. Seria Íllter essant poder r,rpres.Hrr amb pan11rles el fet creatiu; esbt·i11c11· ¡¡erq11i'- f' n tut 11/0IIlellt clonat nc>ix Llita cosa i 110 unfl rrltra o d'nna altra manera. Quan .faig III!Íúr·(r. pura 110 purt.eixo mni d 'arguments de tipns literari o poemàti.c. Són Hensacions lligacfps a situarion.~ anímiques o de tensió, o tol el con/ rar i, dc> relaxaci6, o obeeixc•n a Llit c>stímul exterior c¡ue no nPce.~siiriament és dP tipus literari. La llllÍsica abstrac ta en dr,finiti va és abstra<"W i per tant almar¡{e de cap origen literari concret .. , Guinjoun no lÍ> una t'e~>posla percisa sohr·e la ruoth ac ió t'~>JH'<"Ífi<·a a l'h01·a tle r·ompondrr músic-a ahstntc l a. '·Quan hP acabat 1111a obra intento ímagirwr-me LITI qurrdre; com funcionaria mor.fològi<"ament i quin contingut hi ha. Això em per·met L'eure de cop i volta una obra que ha esttLI feta en un temps extens . .1 mim 'es timnla qual.~e­ vol COI!a; un estat d'ànim ... Qtuut crees e t mous enmig cl'nn am¡lli IIPIItall de probabilitats, sempre r-stàs navegont. Mai qLLe he compost h e dit això él! t(l.l cosa concreta. 1 tampoc puc preocupar-rne cl'allò que ]>Ol pen.s(.Lr/a gent. Jo només sé que ho he do11at tot." 41 281 MUSI CALIA RETRAT Enric Rib6 Pura G6mez Cent anys al servei de la veu per NATIVITAT CAROL i J.C . Quasi cent anys de dedicació a la música suma el matrimoni Enric RibóPura Gómez. Ha estat un segle més aviat de devoció que de dedicació, que ha farcit una tasca important i desenvolupada incansablement, aliens totalment a cap mena d'afanys de protagonisme exhibicionista. Tanmateix, el seu historial acusa l'impacte de fites d'una considerable i inqüestionable importància per a la història de la música catalana. Reclosos dins la closca del seu invulnerable sentit de la discreció i de l'elegància fa la sensació que no siguin ben conscients de la transcendència de la_seva aportació al nostre patrimoni musical. MUSI CALIA R E T R A T ns la quotidianitat d 'un li a feine r , e l mestre En l'ie Rihó i la seva esposa Put·a Gómez , mes tt·a d c grans cantait·es, ens r e ben a casa seva a mb la il.lusió d e c ompa t·tit· una llat·ga es t o n a . t o l t"<•rot·dant aqu es t s impot·tants an ys d e mes tratge ver s els seus dPixcblt>s i e n d e finitiva la seva p lena drdicació a la mú sica. Som en un acollid ot· racó de la s ala dto• mú s i<"a i comen c em a parlar fo r·ça in fonna hnent , amb aquell dis tanciame nt ini cia l inc'vitabl e pt·opi d ' una c onve r s a entre persones que no han tingut cap mena d c t·cl ació pt·èvia. A la fi d e Ja co n vet·sn aqu es t di stanciament, per ò, s' haut·à esvaït d el tot a rl'dós d ' un clima d e cordialitat i d e co nfiança qu e baud an a t e n g endr a nt el diàle g. La co nv e r s a d es d ' un prim e r moment se' n s fa molt ent·iquidora , perquè hi ha un gran d esig d e comunic a ció pe t· pul d c tots dos . Cada scú p tula d e manera per sonal de to ts aqu ests anys d e vivència en comú. Comencem a conc r e tar el fil d e la c onve t·s a quan pat·l cm d e ls s eus primers a n ys . I ho fem a parti r d'una i ni c iativa c abdal per a la seva Lt·aj cctòria pct·sonal i tamhé pet· a Iu música del p aís. -Quan i com v a c omen çar l a Cap e lla Clà ss ica Polifònica ? Come nça r·es p o n e nt la sen y ora Rihó. -En els anys diflcils i negres de la nostra postg uerra , l'Enric, umb la il.lusió el ' tLn petit g rup de j oves ca ntaires del Conser vatori de B a rcelona . s'anima a treballar oratoris i cantat es qu e e n aqu elles èpoqttes eren poc escoltades . Aqu í va ser on ens vàrem conèixer , l' Enric i j o, p erquè jo era en cara una d'uqu es t es Ps tudiant s d e l Con se r v ato ri qne co mpnrtia amb ells l' emoció d e canta r. A .finuls dels an ys quctranta , uaig començar a cantar com a .solista a.tnb la Cap e lla C l à.ssi ca Polifònica , amb l'01jeó Cat,alà, amb l 'Orfeó d e S ant s, i amb altres entitats . Tamb é ho uaig pode 1· f e r cdg rwa veg ada al Liceu. -Vostè, va te nit· la grnn opot·tunital d c pod e •· estt"cnar l' obra d e D I. _; .• Mompou Combat d el somni? -Va ser justament rt casa de l.~ ) anés , l'a,tttor d e la llet ra. La Carme Bra uo , també cantaire. de la Capella , em uu. present eu· el Federico -ella sempre l'curomena així- i aleshores v àrem parla r d ' anar a c antar l e s obres que ell ha uia f et. Em ua acompanynr ln Carm e, e lln encara toca el piano. Amb ells dos , ·uctm poder tenir la so r·t de viatjar p e r Fr a n ça f ent co ll certs. Ella era la pia nista acompany ant , p erò en Mo mpou també m 'ha uia acompmr y at , i a leshores er a se n s a c ional. Ell tocant er a f antàstic. però com a acontpany ant, era el cel! ni ell ni jo ens havíem de dir res . Ell era qui mana va, és clar! però tu t 'hi trobaves t(ut bé, que era tllra delícia. -També interpt·e ta ven altr·ei:> au toTs? -Em v aig dediccu· al repertori català fonam entalm ent. Vel rent f er totct l 'obra cornplPta d 'e n Told r à,, però ales hores f' ll Mompou ja no m ' acomp a n y ava ; ell solam ent ho f ei a amb Ie .s sev es obres; e ra l ' Bnriqu eta Garreta qui m 'ac ompan yava aleshores . -T ornem a la Cape lla. St•n yo r Ribó , què va r e pt·ese nhll' •·t·a l- ment J' np a t·ic ió d c Ja C ape ll a C là ss ira P olifò n i c a en el se u moment? Quina considera qu<' vu s er la seva aportació e n el c ont e x t d ' aqu <> ll s an ys tan e s p et'iuls? S embln qu e se li fa difí.c il dc r espondJ·e , com si d es elf' din s de Iu se va oltt·a l i •·eanlti fin¡; a c<••·t punt dut· albira r -ne la pm·sJH' c li v n i s ituar l ' aba s t d e lu seva s ignifica c ió . H em d ' ane nC' tlt" els conc eptes i a la fi a sEwnyala. -Crec que la nostra aportcLció fo n a m ental v a se r el tr e ball rigo r ós qu e uam e ndegar. /_, a n os tra ta sca se mpre va es tar caract erit;; ada p e l rigo r , p el desig de ca ntar bé. Al marge d e les gnw s o b r es d e l r ep e rtori p olifò nic t a mbé quan abo rdàve m el rep ert ori p o pular procuràvem f er -h o amb la màx ima seriositat. No es tracta va nom és d e cantar sinó d e f e r mú sica. Nos altres an ii vem CLfer música. Aqu e.~ t ct era Iu. nostra g uia. S í , uixò que diu vostè, que fin s alesh ores potser en el cant coral la ge nt n.o t e nia tnnt en c ompte uqu e.~ t f e t d e l cantar Ctm.b e l mrh·im de rig or possible. Essent co m é r em llrt co r amat e ur cercàvem el rig or de les f ormacions prof essionals . Nosaltres no b~t scàve m g u a n y ar- nos la s: 91 43 283 MUSICALIA RETRAT viri" Pll allò p Prtl ,,Í Pi goig cie fer 1111Í.~ i ca." - Com í•s -.a hul. l a Caprlla C lil .. ~> i<·a Poliftlnit·u tlnntnt uns qttalll !> an ys' a constituÍ l' un del >~ l'HI'!- mt>s t·o n..,idc·•·al b no ;,olam<·nl 11 Cu lalnn)a s inó a lot l 't•s lat t•¡,pnnyol i va protugoni l7.lll' PsdeV!' n inH· n l s d'una Pon sid c ruhle I t'un !H'I'Jlllt'•tl(·i u. à !!.. = -~ ... .... ~!5I 91 44 28.J. En 11·c 1·l1s I ' t's 1 ,. t' nu , r n 11 na rel i ri ó d e Ia S('tn• a •w d<' Mús icn Rc·ligios a cle e 11 (' 11 ('u ' d t• l s lm fJ r () [J er i s J " M o m p o 11 • Lu p •· e s t' n l' i a d l' la Cu ¡w ll a va s t'l' Rc> l. licitada tamhé u l' t•strang•' '' i u i mntc ix temps t' ~ vu t•uns t iluir rn planter· de no nH! qut• cksp•·{·s yan te nir un c·o usidt•t·ablt• ¡ws t•n t'I món coral t'ala li\. - Entre els primer·s cantaires 11 'hi lw ui a alguns qu e d esprés t•cm jorrriCI r alt res corals -reC'orda t'I ~r n) o•· Rihó . que afegeix: 'Vosaltres uam iniciar I/llU trajectòria dife re nt d'allò que e ra habitual. I rw1 posur en marxa u11a forma de t rpballur diferent d e I'IICLbitual en aqne ll s molll e flt,s. I/i ha via músics jo'L'eS que ueniPn els nostn!'s assaigs i es ua11 iuicíar en la nostra línia. -L 'Em·i<' Rihó va t'sdeveni •· així una de les màximes autoritats a l'àmbi t estatal pel tlue fa dirt~c­ eió c·tH·al , sino c•n la màxima i els disset a n ys dC' p t·esència als cursos tiC' Com pos tcl.la tes timonien la ~evu pl'ivilegiada posició en el co ntex t a qu è ens r e ferim. D'aquells rur sos de Compostel.la el se nyor Rihó en se t·va un •· eco r·d inoblidable. Tunmntrix. In fo•·ma ció original de I'Enl'i c Ribó no tenia gran C'Osa a vcm·e amb la veu i la polifon ia. El violí va ser la seva dedicació in i c ia l , que també el va ocupar mo lt s anys de la se ,· a caJTCt'a (•n una alternança d 'activitat c•n el camp coral i en l'instrumental força insòlita. -Sí, ef ectivament , el meu instrurnent és el violí. Vaig estar tocant el violí en orquestra fins qne em vaig jubilar. Co n c retament a l'Orquestra Cintat de Barcelona. -Com es va inieiar en l'estudi del violí'? -Vaig començar a l'e dat de set anys a París on vivia amb els m e us pares; m 'es ta va prepa- rant per lïngrés al conM' rt'atori d'allc'i. p e rò als c¡uifiZ(' anys uam marxar et Barcelona i v a ser e n el Conservatori ~luni cipal on vaig co mpl Pta r e l s mer!.\ es tudis amb e l m es tre Cos ta. Tamb é amb e n Joan M(l ssiii. -Aleshores, la vocació p('l ('<1111 ('oral com l'S dt's pet·ta'? -Després de la nos tra g u e rra pràctic amf?nt 110 hi ha via cors, tot era, tancat. Corn r¡ue ,~empre m ' havia ag radat el cant coral , em vaig animnr, encara que• 110 tenia cap exp e riènria prèvia, Amb un p e tit g rup uam començar a tr·pballo r Pis corals de Bach. Posteriorme nt amplir'ire m el cor a vuit ve us p e r corda, i així ja ua m poder trelwllctr els repe rtoris polifonies del R e naixem e nt i Barroc. bèisicame nt. Arran de la nostra coraL s'engrescare n altres cors .L ' Oriol J1artorell ve nia m olt sovint. i també en Cabero . -L' Enric Rihó reconla com van ser. d·enriquido r s . ris sc•us t'o nt actes amb Sergiu CPiibida C' hl' i am.b Pau Casals, quan munta v(~n difer ents obres. -Ce libidCLc he e m vet influir molt. Vuig tenir la sort de poder treballCLrforçCL CLmb ell. I també amb Pau Casals qtte a part d e ser un gran violoncel. lis ta també era un dir ec tor important. Aquests contactes e m va n ser d 'una gran utilitctt p e r a ICL me,v a formació com a director de cor. -L'Enric Ribó ha estat un d els escassos mús ics de casa n ost•·a que ha pogut cJj¡·ibril· un cor p¡·ofessional de forma es t ab le . Concretament. e l cor d e l 'Orquestra Nacional. En aquest sentit li preguntem quines dicfer è n e i es s uh s tanc·ial s hi ha entre di•·igir un co r form a t per cantaires que canten per pt·o fcssió i un alt1·e ínteg•·at ¡)(•r components qu e es mou e n al mar ge d ' inter('ssos prrunial'is -Les experiències h(ln estat molt diferents; em cos tct parla,r d 'una mane ra críticn pPrquè sem¡JT'e rn 'he sentit bé tant dirigint un tipus d e c or co m un altre. Crec que els cantaires sense coneixements musicals so vint tenen tma g ran il.lusió. perquèper a ells co nstitueix LLII repte arribar a cantnr bé . El descon eixem en t de la lect ura musica l Il o e ra un problema. pf?rquè treba llà ve m d'unaformu que acabàvem aprenent de llegir, Vaig trobar veu s veriwblem f? nt importants en aquests cors. -Després ampliarà el tema tol ap•·ofunclint en la seva expct·iència pi'Òpia. -l<ecordo que al principi de fet m evct e .stada, et Madrid u1úg te nir alg uns problemes . Dins el Coro d e l ' Orquesta N acional nleshores hi havia g r ans d esig ualtats entre les velLS i això Jeia que necessitessin compenetrar -se molt més e ntr e e ll e,~ . Vaig have r d e treballar amb co n s tèmcia p e r cordes i finalm e nt vc'ir em aconseguir aques ta fusió tímbrica que necessita un el co r. R enlrnent e l Cor de l'OrquestcL 1acional tenia unes veus precioses. Aquí a casa nostra sup lim la qualitat de les ve u s professionals amb la il.lusió i el gran esperit del co r amateur. L 'id eal seria lafusió d'unafonna de fer i l 'altra. -Parlant de la veu. C•·eu que és el millot· in s trument musical? -Pe r a mi, sí. El fet que l'home pug ui cantar un text, li dóna la possibilitat qne juntament amb Pl colo r de la seva -ueufaci rnolt m és expr·essitt allò que vol transm etre . És molt rnés ric. Crec que la música amb text té una altra riquesct; el text dóna molta força a la música, però l'hem de sentir, l ' hem de viure, si no no podem dir res als qui e n s escolten . - Senyora Pura, vost è com a ca ntant d e lied d e u pensar el mateix? -Evide ntment. Crec que el text és tan important que prime r h e m de recitar allò qne volem dir. Les paraules necessiten els dife r e nts colors de lCL nostret veu, però abans hem hag ut de dir el text per posar-hi la rmísica; aleshores aquesta ja, surt tow sola pe1·què les parattles hi (.tjnclen. -El sen y or Ribó s'afegei x al discut·s d e la sev a es p osa p e r precisar. -Justament aquí és on ens trobem cunb e l g ran problema et ['hora de traduir els textos. Com MUSI CALIA RETRAT c¡ue la música estc'i al servei del text, en cantar en una altra llengua fem variar els accents del text mateix i alPslrores la música clificilment s 'adapta als textos flous. -Vostè ha di.-i¡;it cors c.rcntitals sen ye n •s a mb molta tradic-ió a I d a m u nt , t' o m és e I e a s el e l'O•·feó de ants i per tant con e ix tamhé molt hf l'ombi ent dc l' o..fC'onismt•. C reu que actualment l'orfeoni smc, e n e l sentit tntdicional rom hu es tat en tès, sociolò¡;icumenl es t u en crisi? -Avui di et hi ha c risi de la il.lusió ell? fer coses. Abans e ls cantairPs a na ven a divertir-se, potser-més que no a .fer música. GeneralmPnl, Pl jovent d'avui veL molt est r essn t i això per exemple, pPL que Ja als cors . comporta l'incompliment de l'assistència regular a les activitats. Els joves ctra te11en moltes altres coses per divertir-se. Temps enrera , el nostre afany era poder-nos trobar i fer mrísica. Ara penso en la Coral de Pnig-reig, que és estupenda; em .fa r·ecordar l'ambient d'abans, on t.othom es coneixia i tenia el desig de compartir l'emoció del CCLnt. -Vostès dos hnn dedic·at molts anys de la sc·va vidu ul món de la docència c•om a professors del Conset·valot·i. C t·eu e n que la clocèt1cia de la mú sica hauria d'obt·ir-se a Ja Univct·sitat? -T tant! Seria molt necessari per poder donar una formació i tLna visió més àmplia n l'estudinnt de mLÍsica, perquè la Jormució del Conservatori és força parcial en aqttest sentit de poder adquirir un gra n bagatge cultural al mateix temps qtte s 'aprèn rtna bona tècnica de l'instrrunent o de la velL. -Hem abordat, sense pretendre-ho explícitam ent , (') tema de la tècni ca, i {•s dar·, no podíem menysp n :ar· l'opor·tunilal d e fer ho des del punt de vis ta de l ' instrument concret qu e presideix aquesta e nt1·evis ta , la veu. En aquest se ntit , situe m com a refer·ència un a fign ra ta u significativa com la que va ser pr·ofesso t·a de la scnyont Rihó, aquella extraordinària cantan t que va ser Conxila Baditl, tot preguntant-li <'S rii·.~PIII'Olrrpn en pa1·1 ¡wr l'inMint i t>ll part pl?r imitnciil. També é.~ di}Tcil. perquè t•lmt•.~­ tre i l' alumnt> experimenten de forma difC'rent la sec•a pròpia SI?/ISaciÓ clt> C(I/I(Ur. - \mh la St'll) ont Put·u Góml'z pa •·lc•m ur·u ~> ohn• el seu pn·matut· ubuml.l dt• l'uetivitat proft•s~>io n al rom a ra nlllnl pt·r· dl'dic•flf'- M' t''\c·lu;,i' ament a Iu doc•l-uc·in. ~ Vnig dPscobrir que m'ag r(lr/(1 va molt e nse nyar després d'rllt8 quants (llt)'S d'havPr es tat ca n tant. I vaig culonar-me trwrúé que l'ensenyament del can t és un món a part , és difícil.ft>r Pt11endre el que passa. Quan un dPixeble nrriba er Clllltllr , molt1•s vegades diu que é.~ ell qtLÍ ho lw aconseguit, i r¡tutn no arriba ullii on t•oldria, aleshores és culpa del mesi re de cant. Pocs deixebles reconeixen lct feina del mestre. Els altres instrument.~ potser no ncusen tant aqnest jPnomen perquè el divisme f.s molt mé.~ present en els ca n tants. B/ cantant, si 110 arriba o ser solista., té tuta g rcrn.fru stroció; l'iw;t.rnmentista si no arriba a ser important, ho assnmeix millor. - Vflicm que e l fil de la conve r·su P ili'! porta a parlar dels anys d e madurt>sa E ntr e vostès do s snmen gnin •b¡; rent anys de pr·ofcssi6 mu sica l. No tenen e l sen timt•nt que han donat m és a la societat d'allò que han r ebut?. -És possible qtte sigtú així,arrepta més que no r·econ eix el senyor Ribó, força sorpr~ s per· una qiiestió que fa Ja se ns a ció que ell no s' ha fet mai. I continua: Però quan reps algttna cosa ho valores molt més per allò, o en compensació d' cdlò qne no has rebut. Tens tendència a recordar a.llò millor que 1 'ha passctt i les persones amú qrri ha.ç disfrutat veritablement i 1 '!ri hns t.robCLt bé i has estimat. -Lu sen yora Rihó r ebla el rlau en aquests termes: -El fet de compartir la mateixa i l.lusió per la nuís ica amb e l meu marit, ens ha unit molt mt?s i ens ha permès entendre molt més la nostra vida. (/11(' que expliqui com era Iu formu de cantar d'ella i la sc>va tètnic·a de cant. -Se' mfa clificil explicar-ho. La Conxitn Badia era una persona que canta va d'instint. tenia el do cle cunt.ar per naturalesa . Lr.t persona qu e 11.0 lrrt hagttt de "bara llar -se" a.mb l'instrument per treure-li un bon so o uns matisos express iu s, difícilment pot arribar a conèixer bé la manera de fer-ho. La Con:~:ita era una gran intèrpret, però si tu volies ctprendre d'ellct, hi havies d'anar ja sabent cantar i ella aleshores t'ensenyava a interpretar. Ella era sens dubte una gran artista. Crec que si alguns cantairesfallen tècnicament, en molts casos és perquè han tingut una veritable facilitat per cantar. En. d'nitres és perquè no n'han après mai. -Així, don cs, com podríem entendre la tècnica vocal, co m una ciència exacta o aleatòria? - És evident qtte no tothom respon iguctlment a les mateixes coses qtte s'expliquen. No tots som iguals, i per tant crec que el mestre que no sap adaptctr-se al deixeble no és tm bon mestre. Amb l'instrument de la veu, aquest fenomen s' acttsa molt més, perquè és un instrnment 45 MUSICALIA PRE-CRITICA CATALUNYA MÚSICA PROPOSA Nous espais amb f i rma pròpia pe r Victòria Palma XVI CURS INTERNACIONAL DE CANT, DIRECCIÓ CORAL !DIRECCIÓ ORQUESTRAL A LES BALEARS Palma, del21 al 30 de juliol de 1992 Can t: Nivells: A, B i C. Professors: M. Cid, M. Pueyo, E. Salbanyà i E. Tarrès. Pianistes: I. Furió, M. Furió, B. Jaume. Direcció coral: Nivells: A, B i C. Professors: G: Baltés, M. Cabera, J. Company. i F. Marina. Direcció orquestral: Professor: Pierre Cao. Orquestra ( Plantilla clàssica ) Universitat de les Illes Balears Extensió Universitària. e/ Miquel dels Sants Oliver, 2 07071 Palma de Mallorca Informació: de 8 a 15 h. Tel.: ( 971) 17 30 47 i 17 30 49. Telefax: ( 971 ) 75 44 45 8 DIRECCIO GENERAL DE JOVENTUT COVER BALEAR 46 "SA NOSTRA'' CAIXA D11 11A1..EAaS L a revista musical gironina, "Sch erzand o" p u b licava e n el seu núme r·o drl diu 10 de juliol d e l L933 , LLU ur'ticle en el qual ex-plicava els criteris que havia de segui1· u na emissor·a de ràdio a l ' hor·a de pt·cparar la seva pt'Ogramarió. Seguint el model adoptat per· les grans e m issor es cut·opees, com la BBC, l 'a nicl e, signa t amb el p seudònim de " Radiòfil'' . exposava que " .. .la tria i execució de mú s i ca dr qualsevol gè n ere que sia, és governada per t r·cs pr·in c ipi s fonamental s : a) Ran d 'fssr r· satisfe ts, amb sentit edutatiu i c ultural , els gus tos dt> diver·sos sectors de l ' a fició. b) La mú sica ha d e ser , p e e cada sec tor· , la millor. e) L'execuci.ó t ipu s, per· u cada secto r , ha d 'ésse r la m és p ed'ecta possible" . Tamb é assenya l a que "lo essencial .... co nsisteix rn que, a través d'una setman<r o d'un dia ... hi hagi qudc·om selecte per· a toth om .... Aquest pt·ogt·ama tipus ha d'ésser divid it en blocs musicals cat·actedsti cs. ben definits sense interfcrit·-lo amb obt·cs '·estt·anyes"' al cat·àctr t· de cada bloc"'. Això és. a grans tt·ets, allò qut• Catalunya Música s'ha proposat en alguns dels espa is dc la nova progt·amació. Tot i qu e en l'etapa antet·ior va tenir en compte, en alguns dels espais, aquest c r·iteri, at'a ho fem umb " nom s i cognoms". És a dit·, cada locutor elabora un programa pr·op i: selecciona la música, fa el g uió i, en molts casos, tamhé els pr·esenta. Són progr'ames qut• diuen una mica d e cada loc uto t·, d e ls se us g u stos ... Alguns d'ells esta n emmarcats dius d'un pet·íode històric concret (El gran S(•gJe, La m úsica è tnica a Catalunya Música Galeria del XX); d'altres te ne n una espccifitat més individual. (Música per a una Nova Era. La Ca ntata del Cafè, Combinat lÍl·ic. Música ètnica). També s'ha dissenyat un pt·ograma musica de tipus educa tiu (Pentag t·ama ) i d'altt·es que, encara que no p odem inclom·e dins de cap fr·anja concr eta, donen un air·e renovat a la programació . Aquest és e l cas de ' ·A la manera de" qu e co mpta amb la presè ncia d'un con vidat d'actualitat. No podia raltar-lli tampoc un p r ograma "Clàssic" per posar-nos al elia d e l es notíc i es mus ical s d el moment. En altres at·ticles aniré apt·ofundint en Ics ca racterís tiques més rellevants dels nous espais de la jov e programació dc Catalunya Música. MUSICALIA PRE - CRITICA La Filharmònica de Berlín torna a Barcelona :_ -~ ... •¡: 97 La Filharmònica de Berlin al Palau. per JOSEP CASANOVAS etorna a Barc e lona e n hrcul'Or·qu es tra Filha nnònica d e B e rlín. aquella institució amb qnt- en s uneix una ja vella amistat que de tant en tant anem t·en ovanl. Les seves visites, comptades , tenen com esca u a un conjunt d e la més elevada selecció, una significació artístita d 'absoluta transcen d è ncia , i se mpre han a nat relacionades amb ins tants importants p er a la mÍlsica catalana. Des d e la s eva funda c ió e l 1882 a partir d ' un gntp limitat dc professot·s, no trigà a consagt·ar-se amb la d{'nomina c ió a c tual el 1884 so ta In dit·ecció del violinis ta Joachim , a qui va s e g u i r· e o 111 a t i t u I u r (' I m í t i e Hans von Bulow el 1887. La disciplina i l 'csp edt pnrssià, units a R I' enot·me dimens ió de la rulttrr·a mu s ical berlin esa infot·man•n b en a viat una p ersonalitat qu e esdevingu é ca r·acteristira i inimitable. Pocs director s titular·s s' han s u cceït al capda va nt . ja que el s u cce sso r de Bnlow fou Arthur Nikish , que n o havia d<' ser r elleva t per Furwangler fins a 1922. Aquest hi r·o mandr·ia f in s a la fi d e l a gu e n-a, l'any 1945 . Destruïda la seva sa la dc la vella Filharmonia , clonava el seu darrer concert e n plena tl csolucíó dels darrers dies d e guerra , el 15 d ' abril d el 1945. Pet·ò un cop acabada a mb la caiguda dt• B e r·lín , cinc setmanes d es pr·és, el 26 ci e maig del mate ix 1945, r enaixía lite ralm ent dt: h·s t'f'fldres en un nou primer· co n cer·t públic. Més tard fou fou l{•p oea en qu i'• se n 'e neatTegà tLn "j ov p·' dir ec tor r o man ~s, Se r·g iu Celihiclac h e . Però F urtwangle r t· <'tot·nà e l 1947 d es pr·és d'un br·cu exili p e r· r ecobr·ar la vella titul a t·ita t , fin s que a la sc ' a mort el 1954 s'inaugurà la llar·ga t'ra Ka t·ajan , que h a esdevingut ja d <' domini p(rhlic. Poques orques tres hauran assolit <'Om aqu<~s ta tm sentit tan arr·clat Jp la p e r sonalitat coq Jorati va dt'ls S PUS músics. Quan la tr·adic i ó s' bn co n solidat m itjança nt un lent tre ball d 'a n ys so br·¡• f'l r e pertori m és cl àssicBcf'thovon , Brahms, Strauss-, l'o rqu estra acaba per adttnir·ir· un JHOLagoni s m e tl eci s iu i e l s mateixos mús ics e!l converteixen t ' li custo dis cl ' uu prestigi i una qnalita l o bsessivam e nt cer cats . L'equiUbl'i sonot· entt·e les divet·ses famíli es in st rumen tals es tà 47 287 MUSI CALIA PRE-CRITICA L'Auditori de la Filharmònica, una obra emblemàtica de l'arquitectura musical moderna 48 288 pcr· man e ntm e nt r·eso lt p e r· una sele cció e s crupolosa d e ls le nts n·can vis d e les prim {' n's parts : op e r·a ció qu e es tà so tm es a a c auteloses proves que arr·il>cn a ge n e ra t· agud es pol è miqu es i contr·o v èrs ies apa ss ionad es . J o ves d e g ran pres ti gi hi s ón t a mbé a collits p e r· tal d' a nat·-se integrant en r esp e t·it d e l <·onjunl i e n el domini d el I'CJH'l'tori. I no cal ni d ir· la difi culta t que mostren els ' ·filhannò nics" p er concedir la confian ç a en la titulat·itat del dir·ec lo r·. Si c al una personalitat d\IJl r·onsid<·eahlc p es esp ecífic per· pos a r·-se al seu [ront com a invitat, quina n o serà J' exigible p er fsSC I'- 111' titular ! En e l ca s d<• D a ni e l Bar·euboim , amb qui ar·a podrem <'Scoltar-los . no hi ha dubte que hi ha contr·ibuït d e ma nera d ecisiva el con eixeme nt profund que aques t t[~ dl• la JH' r sonalitat d e Beethov c:- n i df' la el ' un Wagner que ve confirmant an y a lment a Bay t·euth. H em dit qu e els r e trobaments p e r sonals de Catalun ya amb els " filhar·m ò ni c!> " han es tat espaiats p e r ò dotat s sempt· e d'una s ol f' mnitat esp ec ial. Aqu e ll llege ndari N ikish pot·tà ja els b e rlin esos a Bat·celona e n una ck les sf' VI'!l prime r es gires en els an ys inicials d e l segle en plena fel>r·e mode r·ni s ta , quan amb pr·ou re ines s'havien apagat els darr·e t·s r·csson s df' l 'estee na d E' la ' ovella h eetho veniana. El s r·e trobar·e m , al Liceu. uns quants an ys d cspt·és, t>n el. pl'ime t·s an ys quaranta , b en a vança- d a ja la darre t·a guen·a mundia l. amh B o hm i Knapp e rts hu srh. P e r a la qua s i totalitat d (· ls e mbadalits a ss is te nts a aquells eo n1•erts fou la descobe rta dobl f' d ' un a gran o rquestr a t~n rexemplt• més pr·eclar. Despr·és el ro nt ac te s' l1a anal r e no v ant. j a a l 'c r·a Ka t·ajan , amb intt'I[H'Ptacio ns el c aràct er memora hl f' tic les qua ls no és a1·tifici r f' tò r·Íf', ¡w r·tJUt' a mh el pas d els an ys ('11 se n •em un autèntic record vív id. Una Heroica. , una Vidct d 'll e roi o un a Nit transfigurada sc1·an sempr·e els r ecords personals rn {·s int t> n s o s d e la capar:itat d c co muni c a c ió entre dire(' tor· i o rque ' tra i de la r e alització Jll'l' aques ta d'un v e nta ll riquíssirn d ·esd eveniments sonot·s . MUSICALIA PRE-CRiTiCA Stravinsky I• Bartók en un mateix programa per CARLES LOBO B \ada ocasió hi Ira hn¡{lll t•ls asal en t•l t·ontt• E/ rossi- ,l'Ol i l'c>mperudor de Xino d'Anclet·sen, Jgot· Slt·uviusk) 'a t•sc't'illt'f' 1111 llihl'(•l li pet· u una èlpt·t·a en t•ol.lahonlC'iú amh Stt>pan MituSU\. Ent l'all) 1908. Atjuella !H•ria la pt·inwru bpera d'un jo\ t' Stt'U\' imsk) dt• 20 anys qut• t•nc·arn tltllta\ a t•ls .;¡•u-, esborntn~· s al uw-,Lt't• :\icolai Rim!-ki - 1-..or~aku\ pel'(¡ttè ,.¡., repa~st-s. l e o p e n 11 t'., l i t t•l p r ò Ie g . cl'inlt'l'l'umpn• la c·om1wsic·iú dc· El rossinyol pe 1· <'a u ._a d <' 1s l'ne à r •· t'e·.., que Diaghilt'" 'a ft·t·- li clt•ls Lt·e-. famosos ba((pts <¡Ut'\ a t·~ll'l'llat· a París CL 'ocell de .foc, Petrnixlw i n Stt'a\in~k~ \a ha\t't' La consagració de la primat>era). Així és co111. quan t•l I 1) I :3 Stravinsky n~p•·(\n El rossinyol i n · esct·iu e l segon i tf't'c<·r aC'kS. s'adona que la unilul clt• l'ohnt no és perfel·tu. Però StnlVinsky no n'at·abu va d'estar satisfet i va deeidir t·eeJaborar l'obra, ha!lanl-~t· t'n C'ls dos últims aetes i ft•l' -tll' un pocma si mfònic. J a tenim doncs EL cant del rossinyol l'li forma de poema. P erò Diaghilev 'a tenir molt interès en fc1·-nt• un hallet. E,,identmt>nt. t1·uvinsky no s·hi va negar i ,·a p•·epara1· una eol·eogntfia pet• a eontentat· ('lllJll'esari dels Ball('tS Russos. Pet·ò, e om havia passat amb J' ÒpP1'8 (>('( ((UC fa a la seva unitat, at·a Stt·avinsky tt·obava que d ballet tampor no acaLava de funrionat· bé. Així i lot el ballet t·s va poder veure r pt't' priment vega da n I'Òpt'l'a d e París e l 2 clt• ft•hrct· flpl 19 20 amb cl econtt s i vest uari de Matisse, eorcogntl'ia dt• Massine i dir ecció musical d'Ernest Ansennet. Com veiem , aquesta hu es tat un a o lH a q u f' ha r <·e o l'l'e g u l m o Its ta mi n s el i f t' l' e ni s i s' ha pl'escntal en tres gi• ne 1·es: òpera, poema simfò ni c i hallet. Per a "retocs'' d ·insl rumt•nlat·ió n<'t'l'ssat·i;:;. Per tant. ~é•n lt't'" obt·es bt·n difl•t·ent•itHit•:-. ami, ri matc•ix a1·gumenl ha~t·. L~t història t'Slà di' irlidu t•n t1·es part~. A Iu pt·inwru Ma rxa xint?!iCI - un t·o¡;sin~ ol amh t•l sen n·lïlt·t l'li guan~ a e I" f a \'IH' s J l' l' c·m p t> 1· e1 d or xint'-s. IJlll' t•stà uclmiral tlt·l t'ant clt' l'oct'll. Pt·rc'• ,.,·,.,clt•,í• que Ja ('OI'l in\'ila l'empl'l'<lllot· tlt'l Japó. els im itah clt•lqnal l'f'galen a r ('lllpenulm· 'itw ... un t·o;,sin~ ol mPC'ànir ( -,p~nnu pa1·t: El cant del ro~sÏII\·o[). Si r of'e11 vct·tatlet· t·anta\ a a ple gust del monana. el fai-, r acaba po;.ant malalt. Alcshon•s. ja a la lt>t'C'f't'n pat·t (Joc clel rossinyol medinie), roceJI 11011\ iu g11t l'l-i nt'!-(LI a eanla t·. El 'er1ade1· t ot·mt u Ja col't. on amb el seu <'<tnl guareix l'empentdot· mà~int ­ men t. Un conte d'Andet·sc·n i nna partitura de Stravinsky t'lli! dóna com a rrsullat 1111 d'aquells exemplt·s musit·ab envoltats de màgia i ¡,ubl·atllats per una instrumrula!'ib m agistra I que ~:a I podt·t· conèixer en profunditat. Va ser Igor tt·a.,insk~ qui va dir que Bartók e 1·a 1111 alquimista. un home integt·al. Aqu es t é:; un judic·i que compa rt eixen t ots aqueii!S que. o bé 1· han conegut o hthan aprofundit en la hi'' a obra. Molts el consideren un JHIIll de referència de la mú sita del nostre segle. D'altrei'l c•l situ en a Ja mateixa fronlenl entre la música tonal i Pis div e t·s ifïcadíssims viantnys que el nostr·e urt ha e mprt>s després de desaparrixer 1' ha nuonia. Gaireb{· t othom el defensa humanamen t com un home just, e namot·at de la humatútat. un creadot· ge nial. malgrat que la seva \' ida va t•-.[:tl' IIIUI'C'tltla t' IIIHilllllllH'III Jlt'l' In tt·u~i'·tlin. Bnrltík 110 '11 pndt•r fu~ir tlt•l St'll tlt•,LÍ ll'à¡!Ït• i a l ~liiii'S Iii' Jt,), "''' t•-; ohn· ... nu Hlllll¡.\IH'll t•l punt dt• 'i~la "ob,;c·nr'' q tH' l t',~il'n ­ uu•nl t•IIIPnin dt> la\ ida. l 1111 d ' nqut·~Lt•¡., nbn'~ Í·!-1 la qut· t• 11 ~ u •· 11 pa a q 11 í: E I 111 Cif uf" r í tllf'l'tt t •t•fltís. I ,i a Bnt·tíd, ~1''1 n·lat·ionn ... n, ini nml, Iu mu ... int populat·. tptt• t•ll \a 1n•hallu1· tant ("El fol klul'l' ,., pt•r al rompo ... ilor allit t¡tlt' l'uuutomut {• ... lll'J' al piutm·''. c·om 'a elit· \. Tl'ht•l't'Jinin ). t'li ;tqut•,la l!·n·t'l'a i úhma ohra lf'a I •. u I (' I (' (J lli I HI 111' 11 I Jl 11 Jl u I!I ,. <·t·dt•i' In IHII'<IUla al ... uwliioilllP.., ot'it·ntal.., nliltt?unt l't•,.¡·ala pt'll Lalt'•nit·a '\.illl'"a IH'J' a tl!-fillit· t•l munti a rí. c·tHn a qua;,i l111ír mol lli I t•nt à I i c· • Tu 111 h {o h i L1· o ben li oC' tol" aqtwlls l'lt•ments l'apaços dt• s 11 g g c•1· i r 11 n a m b i !' n l d e " ba n· i haix'' modern. dc riutul em bnttida i tH'IIpada pèr Ju dPliml(i{ont·iu. Bat·tílk ho ll<"onscguc ix amit di"s"nttlwic-M dut·es i amb una t'Ítntil'n molt neu ruda. Aqut'>.ta é•s la lti¡,tòt·ia dc· lt·s <I('LÍ\ itats d!'lirtivt•s d'una pt·ostitulu t¡llf'. amb la comp li ~:itat de trPs ll acin·~. sedueix dift'rent¡, 'ianant1. r i!> quals despri>s se t·an t·obats. L 'ítltim ¡.~ un m a ndarí qut• amh l a M'\ a for·talesa ac·oo~E·gueix de;,pertar d por qu e c¡ucda de mot·alitat u Iu proRLitulu i. IH'I' I ant. glo1·ific·ar a4 uE'Ils 'a Ior·¡, ¡,oria iR qur apa r e ntm eJl l s'han perdut itTcnwiahlemenl. Aquc·sta (•., una ob ra que p r l bl'll Lema 'H se t· c· rilicada dut·anwnl (a 1·u e nte ndt·íem "mal enl<·sa"). qualifit'ada d'amoral i tendent'iosnnwnt violc)1ta, fins i lot c·t·nsuntda deSJHés rl e la sev a <'!SII'(•n a. 'l',·m pumo lll l'alou HH). Ci•· I•· Amudou Vi n'< Or(III•'IHI'n Si rur;utie rlt" Pitt,J_,u,·gh Lm·iu ¡\}un:t,f'l. .lir·N·tnr. 49 SiiH•Iiu ..: ~imfouin 111Ímero I Stru~oin•l.¡: llurti"t~ : f:t runl tlt•l rossinyol ¡.;¡ mfrrtrlarí m~rnt t?llós Plllnu dr In \hí""it~tt (~u iU·) Catalann. 29 de maii:' 289 MUSICALIA PRE-CRITICA Un contrabaix en escena a la Fundació Miró opularilza t· ;,t•¡;on s q 11 i n s i n stn1mrn l s i st•n si hi li tza r d pí•hlie s ohn· l•·s eapa«"ilats solís liqu(•s d e - per (•xc mpl•·el s axòfon. la tu ha , PI c-ont ndnli" o le s e a s tunyolc· s. no {· s gnn s fàcil. Alguns ll'uquf•sts inslrullH'nl s, per· tradició , ¡;;e l s eon siden• u bí• d ' a company ament , o hí· p e rtanyents a gèn cn·s •·om••·l'ls i a 'olte ~ r f's tt·in g it~. Ree o nl f' m JH' J' e xempl e r l fa got. S i n o ha g u Í's es t a t p e t· co mp os ito•· ~ •·om T e l !'mann. p o..,e m )1 t' l ' t•a s . •· I fa ¡;o t haut·ia tardat m o lt m ~~ temps a d e mos tnu· -~t· ('U JHI<; d1• fer un b o n pap e r d :n ant l' ot·quf's tra. Tt•lemann. amh la se va in c ans able t·ece •·ea p e r a trobat· no\ es eomhin a <·ion s instrume nta}¡, i t í mb•·iqtH' :L va e xpct·imc nlar amh dnhlC's i tri ples conce •·ts t•nfrontant la p;ut s olis ta, la fl a uta i el fa got. Aqu esta és una taSI'tl IJlH' molt s compositors i intè i'JHrts s' han impo s at com un dels objectiu s principals d e lf':s n·spcti ves ac-tivitats musicals . Ban·y Cuy. ccHttrabuix is ta . n 'rs un ex f'mpl e . Aqu es t n• es flf' maig, el c icle :\1ú s iea a la Fundaei ó \\liní a mh l1•s SI'V I' S h a bitua ls sorpreses . en s o fe r·c ix l'op o rtunitat d e dt'!H·obl'ir un in s trument qu e p o pulann e nt encara no es co neix pt·o u b é, malgrat que apa•·e ix a pl'àl'ti!'ument totes les obres , imfò niqu es d e la història. Ara és un cont•·abaix qui <li'Onsegu eix que les panmlt's d(•l c i'Íti c Di e te r· chnahrl , ·' Allò que en cara no h a escrit cap t~o mpos i ­ tor , ara h o ha t•serit un csr· r·ipto•·", •·eferint-se a l' obra teatral El e o /1, L,. ab a ix el e t l'i k Süs kínd. qu edin ahs olutanwnt antiquades . A ra , ri rontrabuix ús el protagonista. el solista , t•l cc•ntre d ' aten ció , el C're adrlt'. ' ·Barry Guy f.s un int~q>t·c t d el contrabaix i c·omposito•· innovador. l es dive r s es c t·e adon s d e l P 91 ra 50 290 qual. en el camp de la improvisal'i Ó jazzís tiea o en t·ecitals com a s olis ta, c oncerts cl e c amlHa i amb IH'CJUCs tra , són el r esultat !l ' una inus ual i àmpli a ]H'C[HH·aciú i un entusiasme per a l' ex perimentació fonamentada en una dedica c ió a l e o ntn1baix i e ll l' icle al d e la comunic ació mu siC'al" (c'Xtt·c t d c la prcsentaeió d(·l <'Once rt que c·ome n tem) . El contrabaix escènic. tí t ol del {'on ce t·t d e Ban·y Guy a la Funda c i ó Mit· ó . pr ese nta se t o hr f• s a t ,. a vé::. d c l es quals lïntiorpt·e t mos tt·a•·à qua s i tot allò que pot f e r aques t i ns trunwnt. El se u vessant p e r c u sso t· es fa di JH·escnt en Valentin e. una obra d e Ja c ob Dru cl<mann (1928), músic que es formà a la J 11 11 i a rd S eh o o1 i a I' É e o Il' o rma] d e París , amb Aaron Copland. L es qualüats teat•·ah clt•l ('011trabaix es mostraran a M e mo 1 dc B ernanl Rand s (1934), d eixebl e d e Dallapiccola , B e r·io i MadPt·na; també pod t·em dl'scobl'ir com Iaunis Xenakis '·extre u d c l' inte dor les vrritab les ¡H·ofunclitat s de l'ins trument en lt·s du es com eses m e ntal i física·· a Theraps. El mat eix Barry Guy in c lo u lfUC ser virà p er descobrí•· les qualitats mel ò diqu es i sentir la r essonància natural d el <·o n t ,. ah a i x a Ia h a la d a S ongs pace with Rattlers. O la mús ica r ep e titiv a d e AusdruckP: rondó p e r a un palla ss o el e• Rob ert Stuppne r (1944). i finalment , les possibilitats d e diàlt•g e ntre el c ontrabaix i una l'inta magn è tica amb s ons dc Lra c ta men l electrònic a Pa nu ma et jïles i Edgedance de lan Dearden (1961 ) i Javie r Alvuez (1959. una obt·a Cid c Mús ica a la Fundadó Miró " El (·nntt·abuix es•·è nie" Bm·r) Gn). contl'Uhaix. 21 dl' maig u lc~ 20.00 h. MUSICALIA PRE - CRITICA •• Tots els colors de la llum ••• " diu Jep Nu ix cp N ui x (Barc el ona 1955) és e l c omp os it o t· a qui l' O ,.q u e s tt· a d t' C a m In a Teatre L liure ha fe l l 'en càrrec d e <·ompo nd n • una ob1·a p l'r a l a tempo rada ac·t u al. Com ja és h a b itua l, I ' O CTLl~ f a un e n càt·t·cr <:ad a a n y, cn eàt·rc·c que e n guan y s 'ha rt·oduÏL mitjan çant el Centro p a r a la d ifusión de la Mú s i ca Contempon í n ea . J ep N uix ha volg ut o mplir e l pentagram a Vl't'gc a mh una música " llumin osa., . a mb la d escomp osic ió d e la 1l u m i eh, l'o l o r s r esult ants d ' aq u esta f ragm t? ntació . E l r es ultat {~s la gam ma d e colors d e ] ' A r c de . a nt Ma t·t í : v(' r mell , ataro nj a t. gr oc . verd , bl au , in d i i viola t. A mb jHOcesso s d c tr a n s i c ió conduïts a m b s u avila t , l' obra anir à p a ssa nt se nse in te r •· u p e ió pels dife r e nts colo r s, seguin t el m a t eix o nlt·e d c d es<'ompos ic ió de la llum d es d e l verme ll fins al violat. És un via tge d es d c l a d en sit at més palesa a l'austr l'ita t , duran t e l qua l les qua lit n t s p s ieol ògiques i fisiqucs d e ls color s ser a n tt·ar ta(les mu sií' alm('nt. El co mposito •· en s explií'a qu t> a questa obr·a ha d c teni r u n cer·t cat·àcter cíclic , és a dir , q u e sense dific ultat s' a ca b a d a a llà on r ecomen çaria r a p a ri c·ió d el primer· color . L es qu a li t ats de ls co lo r s d e l'Ar c ci e Sa nt Ma rtí n l<'s quals ens h e m r·eferil aba ns, condicion e n d ' antu v i I ' e>s t ,. u e tu t· a d e l 'o b t· a . Aixi, e ls t J'<'R prim e r s co lo r s, co n sid<' r a ts c àlids, só n col o r s qu e s ur t en del s em p le i s' ap t·op en a l 'o b se t·v ad o r (ara públic); i el q uan és u n color d e transic ió , ¡;~;~g uit p e t· d os colo •·s freds, que. s'ulh111ye n d e l' obset·v ador i I ' Íll t im l o 1'11a a se r d e transic ió i en s p ot·La ria u n al tt·e cop al h àsie d e l principi. J ep N u ix ac·onst-gueix aqu est a sen sae ió d'apropam e nt (cà l id ) J ~ - -~ • ¡: 91 J Je p Nu i x a mb artic ulacion s seques, a pl'imer pla, j a que . les r esson à nc•ies, les t·eser va p e t· al s colo r·s fr e d s qu e s'allun ya t·an dd p úblic a mb p e tits d esfasamen ts d e la cot·d a i els vents . dob lant-se u n s i a h t·<'s. elit , d ' un a altra maner a, d o n a nt sensació d 'eco . P el que fa al mater ia l m<'lòdi r, si és que en l 'obra de J ep N uix es pot parla r de "meloclia" . aquí es basa en cluste rs i en una ¡·elació inter v àlica p e tita, a mb poC's salts disjunts . T a mbé· <'S p o l dir que e] mateix d el discurs hannòni c, que v a passant s uau me nt i amh evolucions poe dures, e n gen eral , p els difer ents ambien ts (mai tan b en dit) "color ís ti cs". I ja p er a caba 1·, J ep N u ix h a vol o"ut utilitzar to ts f' ls r l'ecti u s d e la plantilla r d e l 'orr¡uestt·a a qui va d es tin ada l 'obt·a . esl'l'ilu p er a quinte t d e ven t, t r ompeta, tt·ombó, pia no , un percussionista i q uinle t o<· co t·dn. A h!. a t a ll d e c ut·ios i t a t (~a l afeg ir qu e e n el m o m e nl cl 't•Ac t·iu r·c a ques t comenta ri el co mposito r no té pt·evist e n ca t·a e l títol d t>finit iu d e l'obra. Com j a t'& h a bitu a l en ell , a quest és el cl ctall ú ltim , i e n s m a n tind r à en la c ul'Íos i tat f in s p oc a bans d e l't>st t·cn a . D e totes m a n er es en c a•·n tÍ' tr m ps . T<·mp nnula dt• I'O JH'crl s dc l 'Ü I'([U <JS ll'a tl t• Cnmhru 'l't:>a t r <· Lliure l' t·o¡p·um u : t.li vt:nos uuto •·s i cs tt·coa d c l'ulwa en cli n ec dc .I ••p uix . T t•ll ll'l' Lliu l'(' 1h: B01·t·elono . Dit·~ 28 tl t• rn uig i 4 d t• j uny, a les 21 h . Oie~ 3 L dc maig i 7 de juny a l es 22 b . 51 29 1 MUSI CALIA PRE·CRITICA Pavar otti a la fi en òpera al Liceu per J.C. Q u an la vnluminosu fí~ut·a elf' Lueiuno Puvurolti umh Dl êt -~ ,.. ¡: Dl 91 52 292 el s eu ro s tt·c· llun1inó s i proc·liu al so •urittt·co l' tc•rn , c•s di spos i a 1·antnr l'iiriu "lln11 fttt·ti\ a I tl er· rim a'' a I e" <H' a ba 11 r ~ el e l"òpl' t"a L 'elisir c/"(lmore el pt·ò'\im dia 24 de mai ~. t•l Liceu 1'-,ttu·à vivint un cl •·l~ monwnts més cs pet·ats d e la sevn his tòt·ia dc•ls (.Jtims anys. \la fi el tenor 111 ~s t'mhlc·màtir del s v uitanta i del s noranta n'h:nu·à trepitjat l'c•s<·c•na•·i arnh un espectacle Olwi"Íst i c . L 'esdc\'l'niment ha tanlat inc·omJH·ensihl r ment molt ~ all)'-· ma ssa. i l' espet·a no ha fet sinó anéixet·la eiitTPga de mitifi('a<"ÍÚ <Jlll' em·olta ac1uest cantant. que li ha atoq!:at una primada absoluta entt·e els seus col.lc·gu<•s p e l que fa a capacitat d e C"onvorHltll·ia . Pavat·otti. en la seva n •alitat m és humana. antítesi imrnacnlad a d e l ha ba u p t' ,. s on a I ge ri e Ncmot·ino que ha dïnh•qu·t>tat·. inte ntarà s upet·a•· nquesta flagrant contn1pos ic ió amb l'ajut dc' la mà gia única ell' l' ò pera. ClUC perm e t obviar d e forma sa ti sfactòria aqu es tu i cl'alt•·es c·nnt•·acli ccions tan flag•·unt s i anacròniques . ·El plan y amorós tld tímid i temon:nc <·motTno marca el moment d' inflexió cap al fíual feli~ d e les SC \ ' I'S cuitt's pet· aconseguir r amor elf' la bella i t·ica Adina: i mat·¡·a•·à tnmbé . amb to t a segtHetat . la inflexió vet·s el s adollanwnl ah bo lut dt'ls privilegiats se t mil cinc-cents espec tad o r s que hauran p ogut assis tir a aquest momt•nt , r epeti t al Harg de les ti·es Ítniq u cs t·cpr·csentacions en què aelllarà el cantan t de Mòdena. La tl'mporada h aurà acon seguit així e l se u moment zeni tal his tòt·ie. E I comentari pn• vi a la nova propos t a d c la tt>mpot·ada d e l Li ceu pnicti c arnenl es podria PavaroHi com a Nemorin o cloun• aquí. Però fl'liçment una òpera com L 'elisir d 'a more t é valot·s pt·uu inlen·ssants com per anat· mé s e nllà. Aquest és un títol enganyós. La t·iquesa melòdica qu e inc:lou, autèl1tic am e nl d esborcladu -I· Òpl't·a conté temes per basti•·-ne Lt·es o quatre- ha fet pt't·dre dt• n·fct·ència els seus \' alors glo bal s mí-s gen uïns . El tòpie t [tH' l'ab undància i la facilitat lleva •·igo •· , ha p es at massa his t ò t·ieamrnt damunt d ' una oht"a p r·ou reeixida , q u e compta amb un llihret ben construït que juga un pap<'t' molt important en la •·es ultanl final d e l producte. Elllihl'eti s la F e li ce Romaní , autor també dels llibrets de La sonnambula i N orma d e Bellini , Cl' a fo t· ~a mé s qu e un esct·iptot· d 'o fi ci i aquí ens ofer eix una peç;a qur , sobre un r erafous propi d 'ò pera bufa , ju ga hàbilment amb e ls comp onents melodt·amàtics i és capaç de cn·ar un pcl'so natgc lan esplèndid com és el mateix Nemoriuo. al cos tal d 'al tres que són e pígon s ben dibuixats d els d e la commedict dell arte. c·om Í?s el cas especialm{'n t cie Dulcamara i també d e Gianetta i Belc01·e. El g t'Hn mèrit de Donize tti és h ave r sabut posar a la seva disposid6 una música d ' una rotunda bellesa i t·iquíssima temàti<·amcnt pe•· tal cle s adollar umh t'leg~mc ia i sentit c!t·am àtic t' ls di\· e t·s ific·ats ca nvis anímir·s i situaeionals de l 'obra. Pa \'a r o lti tindrà com a rompanys Alicla Ferrerini. una I'Xtt>l.lent ca ntant. e n el pap e r d 'A dina: paper que eu d 'nltt·ps reprl' s rntacions ine o t· pot·arà N u cia Fo ccille. Fer n ando de la Mora ¡;c•l'à Nemorino Ics v•·gadc•s ([lH' no ho serà el tenot· italià. i la bO prano valenciana Glòria Fabuel podrà lluit·-sc en t>l fot·ça ad<'qnal p e t· a ella personatge cir Ginnt'tta. que inte rpl't'tarà a tott·s les representacio ns. La prori urrió és JHPvi sihle qu i:' s igui LÒp i (~a s i atenem a Ja sc>va pt·oc·t:d è ncia , La Bottega Ve n e:~.iana , i la dit·c ce ió orques tral se ni n eà t·r·cr de Marcello Pa ni. Ccnl lJat·gs quil os d'hurnanilal e:. dipo se n a omplir esee n a •·i i g radel'ies del Liceu. Amb Lola seguretat, ho a con segui ran. CHERZAND ' --- - .-:::--- 29.1 MUSICALIA BALLET Les raons del clam de Cesc Gelabert p e r MONTSE Ga. OTZET pocl •·iu d i•· que la dansa viu uns bon s moments si t:ns fix t•m en unes dete r IIIÍJ1ad es Hrcions r ealitzades p er lu Ct·nrnd itul dc Ca talunya. P er u na b anda , el Pn•mi Nac ional d ' l n t<••·prrtHÍÓ s'ator gà a Àngels Muq;al'i t , intr rprl'l i l'Oreògt·afa clt· l 'o bra At::wvara dt'l Grup Mudan ces. Pe•· altra banda. e l mt•s el <' fl'brt•r l a Generalitat conrcd í la Cr<'u d <' Sa nt J ordi a 3? pr t·soncs vin culades a activilats <"u ltu t·al i eh iqu es. E ntre els guanlona ts hi ha Joan T ena, ballarí i co t·eòg •· a f , així com A l b c J' l ans, ex-d irecto r d e I' E sba•·t Dansait·c dc Rubí. A tol a ixò, c·al afegir-hi qu e aq u es t m c>s de mai g la Gene ra litul inau gut·at"à un nou loca l a Ban·clona, el de l'a nti{!;a Fi lm o t eca d e la tt·a vesse ra d e Gràcia, d es ti n at a aco ll i •· la ca n çó c utalana i a pro gramar espectacles de d a nsa . Semb la que el pan ot·ama no es tà gt·ns malament ; sembla, fins i tot, que la dansa rep l'atenció i <'1 tt·a cl<' que me r eix. P erò la rea litat és m o lt diferent si ens situe m dins el context d'aquesta pt·ofessió i, d es d 'aquest a per spectiva, cal dir que la situació de la dansa a Cata ltmya és preoc up a nt , i qu e t o t es aquestes acc io ns esmenta des equivalen a unes simples gotes d 'a igua enmig del desert. És a dir, apaivaguen una mica la set , però la situació continua es sen l la ma teix a. Fa poqu es se tman es Cesc Gelabcrt va manifestar públicame nt que es tava a punt cle dissold r e la seva companyia de dansa, és a dir de " tancar la barraca". Això sorprengué molta gent i també molts companys de professió en veu•·e que qui és consid er at co m e l co t· eògraf més " mimat'' p et· les institucions, E 91 54 294 H Ce sc G e labe rt estava a punt de " llençar Ja tovallola"' . P erò l es manifes t acio n s dc Gelabct·t preteni en més aviat d e r eivindicar una infrastt·uctura de dansa per al país, d'exigir la pt·ofessionaJitat dels p r·ogt·amadors, de poder co mpt ar· a m b m és esp ais i circ ui ts on m os tra t· el seu treball, que no pas t·eclamat· m és diners públics pet· a la seva companyia. Val a dir que aquest és el proble ma d e la situació en què es troba la dansa a Catalun ya : la manca d'una política amb ct·iteri a curt , mig i llarg ter mini . Cal dir, pet·ò, qu e d e política a curt, mig i llarg temi ni sí que els nostres polítics e n JHH·Ic n , p e t·ò generalment tot qneda reduït a unes paraules dites moltes vegades sense co neixeme nt d e cau s a o bé de manera poe seriosa. Això sense oblidar· que ca da vega d a que c anv i e n e ls r espo n sab les culturals, el diàleg entre els professionals de la dansa i les institucio ns són sempre " un tornar a començar". És dur haver de r econèixet·-ho. p erò s'està matant la dansa. I això és terribl e si pensem que, si fa no fa uns deu anys, la d ansa vivia una situació precària p et·ò amb un estat d'il.lusió i d 'eufòri a per aconseguir, malgrat que fos a poc a po, -però a la fi aconseg uir-h o- que Catal unya tingués i pogués desenvolupar una sòlida infrastructura p er a l a dansa . Des de l 'any 1977, llavors que tingu é lloc la primera Mostra de Dansa a l'Ins titut del T eatre dc Barcelona , en què p e r prim e r cop es p r esentave n junts diferents gntps de dansa indep e nd en t s, d el país han sorgi t uns p t·ofessionals que s'han afermat "ràcies a la voluntat i sa crifici o personals, i que han anibat a MUSI CALIA BALLET _..t ..91• ~= Àngels Margarit situat·-sc e n uns nivells internacionals significatius . Em pregunto, doncs, si això ha s ucceït sense qu e e ls profe ss ional s de l a dansa disp osessin de les ein es necessà t·ies, què no hauria s ucceït e n e l cas contrari? És un fenomen que a lguu dia s ' hauria d ·estudiar i que e ns conduil"Ía a conèixer més i millor l'obra i el caràcter dels utis tes de la dansa del país . D' uns de u anys enre t·a ençà, Catalunya ha travessa t uns p eríodes, quant u la dansa, favorables, que mc t·eixie n have r rebut un s uport adequat per part de les in s titucion s. F e t s co m l'obtenció dc premis internacionals a Bagnole t i Ny1ms; la publicaci ó d ' una r evis ta es pecialitzada e n dansa, única a tot l ' Estat es panyol ; la presèn cia d e gt·ups d e dan s a a teatr es i f es tivals inte rnacion als divulgant el nom d e Catalunya, i , n o m s co m: H em·a , Taba , Àngels Marga rit , L ' Espantall , Cesc Gelabe•·t, Ramon Oller , Danat , Aco rd , Trànsit , La Fàbrica , Bugu~ , Àrea, entre d ' altres, n o han obtin gut mai la suficient atenció ni aju t p er poder afermar la dansa ver s un futur més gra tificant. Aquesta falta d'atenció ens ha condtiit a una situació extrema: són del tot certes les paraules r eivindicatives de Cesc Gelaberl i les qu e tamb é manifes ten altres professionals de la dansa : manquen espais d e producció i programació; la dansa ha d 'estat· de manera habitual , i no de fo rma esporàdica , en molts tea tres de Catalunya alhora que h a de comptar amb una cute.llera pròpia a la prems a diària; és vita l que Catalunya arribi a disposat" d ' una xa t·xa de teatres públi cs que sigui eficaç i que pt·ogrami espectacles de dans a sen se ca p mena de r e ticèn cia ; és inacceptable que el Liceu no tin gui un ha.lle t es table; és ut·gent que les manifestacions de dan sa quedin aplegades en tm centre de docum e ntació, pe r què ja est em perdent part de la nos tra història ; p erò , de tot això, e l més impt·escindibl e és que el pressupos t de dansa augmenti, p erquè, de la voluntat dels professionals, ja se n' ha abusat massa . D 'aquí a pocs dies, tots a ssis tinm a l a inau g ura c ió d e l nou espai per a la dansa , un espai on es progt·amaran espectacles de dan sa e n se tmanes alternades , però que pel f e t d'haver -se d e compartir amb el s cantautors pot an·ibar a causar confusió , i a no obtenir una id entitat pròpia ni un carisma que re s nlti att·aient pe r al públic del carre r. Pet·ò l'esperança és l'última cosa c¡ue es p erd i potser sí que serà ve ritat que aques t cop va la vençuda. D ' aquí a un temps en parlarem. 55 295 LLIBRES 0~~16'0, CENTENARI ~rR~~ T 91 56 296 a l co m ja vaig di r p úblicu mcn t el dia d e la ilt'Vu sule mnc p n·sc n tnci6 , se mpn: h e cr-egut q nc un d els critllri s qu e m{•¡¡ eal tenir e n compl~~ a l ' h o r·a d c r·ecrnsio ruu· u n lJ ibre és E> I d e s i els r·cs ulla l s a ssolits concot·den o n o a m b t>ls p r·opòsits, i t>n rl cas que rn s ocupa no pol h aver·- hi cap dubte quf' aq u esta concordança és tot al, absoluta. La importantíssima cfcmèr·ide d el centenari d'una e nt i t at com l' Orfeó Cata là mer eixia -i aq u es t és l'e nce rtat ca m í q u e el s seu s responsa h lcs van ¡>lmteja r· i que han a n a t i van pot·ta n t u t<· t· me - (;ommemor aeions de tip us mol t cJ ifcrt>nts, i una et·a l a d ' un llib re qu e, p c e damunt d e tot , glossés el d ese nvolupam e nt d'aqu es ta tnlj ec tòda sec u l ar d ' una e ntitat qu e de s d ' un s o r·ígf'ns molt h umils per·ò m o lt ambiciosos ha sabu t s up~tt·ant an·ibar·, m om e n t s d i fí e i Is i d e d e fa llença, a Ja magnific a realitat ac tu al i ha sabut adquir·it· '·un gt·au molt a lt d ' identificació amh l a st>nsibil itat i les ne cessitats de les èpoques més c rueials dc la h istò •·ia del país" . E J lli b r e qu e comento m és u n ll ibre <1u e soht·etol vol ser, i és, u n h om e n atge a una eolitat i a la seva història, i que r·c t aqu es t h omenatge amb es pl e n didesa, m ag nifi cència lliBRE DEL CENTENARI Pc.rc Artlt 1 Bcnach Uuft MUlet I Loru rigot·. Amb espl endidesa i m agnificè n cia , perquè l a presentació material i la riquesa i lïnterès de les abundantíssimes i int e ressa ntíssim es il. lu s traci o ns i documentació apl egad es . e l convert eixe n en un d·aquells llibres que ja t 'omplen i que ja et satisfan només mirantlos. O sigui, i utilitzant un llenguatge volgudam e nt col.loquial p e rò donant a l'expressió el se u mé s noble sentit, que el converteixen e n un excel.lent llibre d e regal. Fins i tot voldria insistir en el risc derivat del fe t que aquestes ca ra cterís tiques puguin fernos passar desapercebudes, en una primera i r àpida aproximació. la gr an qualitat i l es excel.lències del t ext. o m és b e n dit. dels t extos . I ho dic en phu·al, no so l s p e rquè e l s se u s autors siguin dos . P e t·e Artís i Benac h i Lluís Millet i Loras, sin ó pet·qu è també ca l tenir molt en compte e l s valuosíssims assaigs que introdueixen cadascun dels cinc grans b locs en e ls quals està estructurat el llibre: La funda- ció i la creixença, La consolidació i la plení- tud , El t e mp s d e la República.. Lcl g tterra i la postg nerra , La continuïtat , i L 'ctctualitat i el rellan ça ment. Cinc g r ans b l ocs, r e p e t e ix o . pr ece dits r·es pcctivame nt per ma g nífic s es tudi s a càrrec de firmes d e tan gr·an pt·estigi com les d c J oan Lluís Marfany (El Mod e rni sm e i La nail'Orfeó de xença Català.), Enric Jardí ( L 'e ntorn cnltural i social dels anys 1909M. J osep 1930 ) , Ai n a nd d e La sa n e ( E sp e r a n ça. i e r is i ), 1ost>p Bene t ( Represa i continuïtat)i Mo ntse rrat Albet (Els nostres dies) . Quant al text del llibre pròpia me nt dit ens tl·ob e m davant de dos autors que coneixen molt a fons - i des d e dins ma teix de r en titat i fin s i l o t amb pa pe 1·s m olt protagonistes e n d c l c t·minats momentse l te rna que d esenvolupen. Do s autors que han tingut molt Pn co mpte de sa h e t· aJHofitat·-se d 'a ques ta s itua ció p d vilegiada, p e r·ò mant eni nt , a l mateix te mp s, una t-qu il ibr·ada i se r·ena objectivitat, ja que , t al co m diu e n ells mat e ixo s e n l a No ta liminar "·de forma e xpress a , hom ha f e t èmfa s i en l'expos i c ió d e l s f e t s mé s qu e n o pas en llur valor ació. I , p er aquest motiu. quan ha es tat possible, s' han incorpo r·at al text citac ions ex tern es (c rítiques, mo s tres epistol a r s, etc . ), po c o gens conegudes". D os autors, amb una j a llarga i b en p r estigiad a obra de musicògrafs q u e trenquen d ecididamen t amb el to m és avi at hagiogràfi c que tan sovint h avia presidit molts d e l s t reball s s obre l a trajec tòria d e l ' O r f eó Cata l à, i q u e obren nous camin s que p erme tran, en un fu t ur que desitjaria ben proaprofundir· p e r. monogràfi c am e n t alguns dels intet·essantíssims i molt abun dants temes que planteja una vida tan apassionant com la d e la centenària entitat que s ' ha conver tit, p e r dr·e t p t·op i , en u n dels mé s p opula t·s símbols d c la Ca t alunya d e l segle xx. I dos autot·s , fi n alment , que fan qu e un l libre qu e a l gú podria cre ure, en un primer cop d ' ull, que és sobretot un ll ibre p e r a mirat· , r esulti d e ve ritat. un llibre qu e ca l llegir d etingudament i a fons per poder conèixe1· la l e nta i p t· ogt· css i va evolució centenària d e l ' Orfeó Català e n e l i global co ntext paral.lel de la cultura i la vida social i política d ' un poble qu e, contemporàniament , llui t ava per r ec u per· a r i r eafirmar, de vega eles fi ns i tot contra tota esper a n ça , la sev a plena identitat nacional. Oriol Martorell LLIBRES 'avanço a dir que publicació la d'aquest llibre constitueix un auti'•n ti c r egal per al bon afercionat a Ja mús i ca . 1 ho és p e t· div e r ses t' uon s . La pr·im e ra és l ' atra c tiu immediat qu e continua desvet ll ant la fi g ur·a immarcescible d cJ comrgo t· t•u s positor Str'a vinsk y. No es tracta solament de la seva vastíssim a i fonnalment variada obra compositiva d c mi ca <'n mi c a ' m és ass umid a per amplis sec tors dc públic , s in ó també la seva ca pac ita t dc comunicació. qu<' t é en la paraula , en l es sev~s opinio n s, un a tra ctiu poc com(r. Un segon al.Jiri cnt és que e l volum, mulgrat ser molt extens en con- un es 200 pàgitin"ut o nes tipog nHi ca m e nL espesses- té la comodítat d c l ec tu ra que li atorga el gène l'e de l'entrevista . To t e l volu m esdevé així un co ntí nuum d 'entrevistes, per mitjà de l es qual s e l compositor t' US exp osa, amb un ll e n g u atge d·una cla t·edat a bsoluta, les seves opi nions, més 0 menys so b1·e tot allò que afecta la r ealitat mus ical i sob re tothom a qui va tenir ocasió de conè ixer al llarg de la seva tan fruc tífera existència. En aq ues t sentit , el volum es devé uu docu ment ex tr·aorclinària m e nt vi u , en e l qual plana p e r una part l ' autoritat d els judic is formal s sobre música, M per l 'altra la sinceritat i l a fonna d es inbibida amb què pada de l es pe r sones amb les q uals va tenir una relació més o me nys estreta. A aquest segon apat·tat - que e n r'ealitat és <>1 primer en l 'ordr'e de dis posi c ió d el llibr e-, es d evé es pecialme nt a tea c ti u i fin s i tot rotundament divertit. I, a m és, il.lu s tratiu. S tt·avinsky, mentre pul a de coJ.legu es, mestec s seu s, col.labora escenògrafs, clors, balla rin s o em presa ris . forneix un gruix d'infOt·mació c on side rabl e i d ' un e nonne valor en se r r ea lment material de primera mà. A través d e les seves vivències hom s'endinsa no solament en a spectes p ersonals de tota una genet·ació de noms importants -Dia g hil ev, N ijinsk y · Cui, D e bu ssy, Arensk, P t·okofiev, Tanàiev, Balakirev, Matisse, Auden, J osep Mat'Ía Sert, i un llarg etcètera-, sinó també en fets d ' una signifi c ació es ¡.¡ e ci al , que c on t e mpl ats des d e "dins", des de la seva més absoluta v i vencia} , dimensió adquit'eixen una for~a única. És per això que a qu est és un llibre d e l ec tura r ecomanable, e n unir informació his tòri ca i informa ci ó f ormal. Robert Craft, l 'autor del llibre i gran a mic i col.lahorador de S travin sky, es limita solame nt a notariar la loquacitat natural del m(tsic ¡ en tot cas el seu mèrit cabdal és sa b er <~m.b plantejar intel.ligè ncia una sen e d e qües tions molt b e n seleccionades i haver sabut ordenar les parts d'aq uest volum , d efinitivament atrac tiu, que- l'Om pta a mrs nmh una edició molt ucu r·ad n. J. c. L' 11 j u n t u m e n t d t' Barrc lon n ltn t'ditut d ca tiilt'~ tl t· l s t•u Muse u d e ¡11 Músit-a , unn inic· iu th a d ' una va lidesa inqiit's ti onable. ll om di.-i u que, a mb a qu es t u t•t•ulitztll'ió, a qu es t muse u usso leix la seva ple nu mnd ur•t•su com a tal. en posa r· a Iu dis posició del lit'tl \is i tu n t . i dc In soeiNut t•n gt• n¡·rul. un iustt·umcnt -vulg ui la t•onno tació r·cclu n dunt del lt•r·me - vu luúo pt•r u i ,.impl t' aft•ecionat u Iu mír s ic·u i tamhé per· u l'rsprdnlis llt. Es trul"lu d'un vo lum dt• pr·op dc sc t - r-entr s pògin es, ed itat nmh una g run qualitat tipo gnHï c u , qu e aplega Ics d esn ip cio n s d el patr·imuni del Mu st· u dc la Música cs tr·ul· turnL e n d os g ran s UJHt t·tut s sego ns r is tipu s ti c fon s mu seís tics: Iu col.l ct·tió d ' instr·uments mecònh· s tradicionals i la col.l t>rdó dïn s trum cnts de so pr·og r· am at, que in c l ou e ls mecà nics ¡ els autòmats i e ls de timbre var· i nb le. con s is ten ts en apn n ·lls de so cn t·cgi~>t r·a t (g r·amòfons, . . fonògrafs, etc.) P e l que fn n e nt e n s sob r·e la quantitat d ' infor·ma c ió, e l mut e ix cu t ii lcg assenya la que " hom p r·e fet·it d esc riur·e e ls tr ets i Ics mid es m és s ig nifit:at iu s d e endu instrument , ufe· gin t- h i c iR CO IIH!III!Ir·is CJ li e puguin cornp le tur - n e la d esct·ip ció, en e l cos d c tr·actar·-se d 'objectes espec ia lmen t difc t·r nciu ts d els modds mt-s h ubi tuul s. Tumbt'• f e m l'»llH'nl clt•ls instt·tlllll'nt:> di:.tingits pe t· cu t·nr tcr í,. ti <JllCS dr, a loració es ti•t ku, tlccot·utiva 0 his tò r·icu t¡u r t-1;; donin un intc t·ios JH'Cllliur·•. ovi nt lt·s d t>s<· r·ip c i <ln;~ vun ac·ompn ny ntl <•s d t• fotogntfit>s f' n <·olot· dels instt·umcnt~ , ft•t <flit' uto t·g 11 u u a l rn t~tiu c· nm plt•nu'n t nri al vo lum . Al final (lS p11hliqucn sc u ~l t's índt>xs q 11 e nf e t· t c n ctiIJU I'llls i ma!"lJUtlS dt• t•onstrllt"IO I·s i cO m<·r· c iant s cspouyols, índex d t> l:onstnteltns i ro mt-r·ciaut li i tl ' in Nt r·unrt• nts. ll o m ha <'!!lnrctut·ut t•l vo l um p e r· famílies. A ixí " L'at'<' musico! i Ics ur¡w~ " se n se cí tur·es "Lt•¡¡ màm•rs·'. ·· Llaüts i guit an·s··, etcètt•t·u. H.omà E scalas, clit·ccto r· d t> l \fu st-u df' 1\fír,¡inr de Ba 1·r('lnna asst•nyu la en Iu Jntr·odució: " Al cos tat d t• la funeib purament info r'mativa, qui consuJti t> l cutu lcg hi tt·oharà e l co n tin g ut eslr·u¡·tLII·at dc foema lògica, dc rnan e r·a que• d eli d ' aquest ot·dro pu gui c-opsar·- uc fàc:illllf'nt lu Hislt'ma t i t :~.u1•i6. Hem prO!! lla pa rt i t· d e 1. u 1 q u 0 • l 'cs tnt c tura l ògica clt>l feix info nnatiu, es Lt·obi un camí planer cap a la consul ta dt' <¡ua lsovo l nivell de dades... 1 més enda vant afegeix: '· De s itge m. don cs, qntl 'encís d e la bellesa del s ins u ·um ents fa ci d 'ambaixa d or de les col.leccions i se rv e ixi d'es tímul a t o thom pet· assolir un co nei xeme nt més pt·ofund i c-onscient d e Iu t'ealitat musical". Ct·eiem que els objectius han es tat be n assolits pet· aqu es t vo lum la p ossessió d e l qual co n s titu e ix un autèntic privilegi, tant des d e l punt d e vista del co l.l ecc i onisme co m deJ funcionaL J . C. 57 297 DISCOS lïn uls dc la primera d èc ada d e l seg l e XVIll, vint-i-set represen tacions consecutives a l Ten tt·e San Giovanni Gt·isostomo d c Venècia de l 'ò p e t·a de Hande l Agripina constituït·en un esdeveniment capita l en la seva ca t-rc t·a d'autor t ea tr·al; de l 'rxit d 'a quest esd eveniment arrenca la consolida ció del co mpositor com a figura cosmopolita de renom intet·nacional (i se m bla que d el públic d 'a qu es te s t·e p t·esen ta cion s s orgí aq u e lla cèl ebre exc lamació, r eferida a eH, " il c aro sasso n e"), de la mateixa man era que h e m d e conside t·ar Agripina l'expo n e nt teatr al major de l'etapa italiana de Handel. A desgrat del tt·àgic destí personal dels personatges històl"ics que han ins pirat l'acció teatt·al , el llibt·et del cardena l Vince n zo Grimani recull un r·elat gair·eb é anecdòtic, tractat amb trets 1leugers i ll"0111C S, qu e fan d ' aquest a obra gah·ebé u n a òpera còmi ca amb fina l fe li ç, amb canviss ubtil s de situa cions i de caràcter, a ls quals la música t•espon amb una extt·aordinària sensibilit at p s i co lògica ( mé s fluida q ue en les posteriot·s produccions }ondi- A 58 298 nenques), en un tr·eba ll que no propicia el fort contingut dramàtic d 'a ltt·es òperes postet· iot·s (com Giulio Cesare, per posar I 'exemp l e més paradigmàtic i cèl e br e}, però que és pròdig en de t alls d'una amenitat inoïda , si bé 1' audició sen se el complement de l'escena r eqtte r eix més esforç . Les cit acions d 'altres obres pr òpies, i d e R einhard K e ise r i J ohann Ma theson {el s mes tres hamburguesos del compositor ) ens fo r·neixen , encar a, una preciosa il.lus tració sobre les prime r es fonts d e la inspiració handeliana. L ' aparició d'aquest e nregist rament ens si tua e n el marc d e I ' actual revival d el teat r e handelià i ha d e tenir, amb seguret at, el seu públi c específic en els incondicionals melòmans handeli a n s . Procedeix d ' u na producció del festival d e Gottingen, una institució tradicional que darrerament ha obert les portes a l s co rrents interpretatius més cosmopolites i actuals. En aquest cas a un equip ma j oritàri ament americà de l' especiali s ta Nicholas McGegan, en col. l aboració amb un excel.lent grup hongarès d'instruments originals, la Capella Savaria. És una concepc ió fidel a un relatiu academicisme historic is ta , però amb nombrosos detalls de remarca bl e vÏI·tuios i s me col.lectiu (pa r ti c ularment en p ass at ges d e coloratures vocals i instrumentals paral.leles o en la realitzaci ó d e les ornamentacions comunes a la veu i als instt·uments). En l 'equip vocal sobresurten lògicament el s papet·s protagonistes (Sal ly Bt·adshaw, \Ve n d i U i I I 1 Li s a Saffer·), d ·una oricn tació homogènia, més p r opet·a a la conecció d el conj unt que al relleu de grans fi gu t· cs in dividuals. LL.M. H e m de t·emarcar l'oportunitat i 1'i nterès de l s docum ents son o r s del present enregistt·ament , els quals, provinents d ' iniciatives pt·ivades o institucionals, si bé no podrien acced ir als circ uits co me r·cials, assumeixen, en canvi, una funció molt definida, i són fruit d'inquietuds exemplars individuals o col.lectives, per r·emarcar valors cu ltural s d'unes dcte r· minades àrees, sovint fora de les quals són injustament ignorats. En aquest cas, cal esmentar com a promotot·s l 'Aula de Música de la Univer sitat dc les Illes Ba l ears i a l se u actiu dir ec tor , Joan Compa ny, que han preparat la r ea lit zació d'una antologia sonora d e l 'o bra com positi va de Joan Maria T homàs (1896-1966), una fi gura polifa cètica (com pos itor , ot·ganista, direc- I tor de cor, d ivulgador musical i animador de la vida musical de l'illa de Mallorca), la qual li deu iniciatives impot·tants, centrades e n l'acti vitat musical , que h an configurat la seva fisonomia mus ica l , al llat· g d 'èpo qu es i circum stàncies ben diverses. Compositor p r eferent cle música cor al, especalment r eligiosa, atesa la sev a cond i ció de sacerdot i de direct or d e la Capella Clàssica d e Mallorca, la seva obr a, que no es limita a aques t gène t·e, eespon al tarannà d'una època i manifesta sovint detalls d"innegable r efinament i d'una incipient inq~úe­ tud harmònica que, sobretot en l'opus pianístic, assumeix també un cert co mp o n e nt nacionalista i tradueix d'alguna man era una ce rta afinitat amb el s compositors peninsula r s de la seva generació (com Esplà i Bacarisse), i, fins i tot, amb Manuel de Fa lla , d e qui fo u biògnf i amic personal; així, en la col.lecció per a clavicèmbal Le clavecin voyageur, és present el darre r Falla del Concerto, mentre que en la Missa ex ore infantium, d e l 1 954, materialitza un compromís entre la funcionalitat litúr gica i un llenguatge polifòni c rigorós, certament d 'un alt interès harmònic. Es tracta d'una interpre t ació acurada i engatjada, a cà r rec d 'elements mallorquins: l 'excel. l ent Co t•al Universitària d e Joan Company, Bertome u Ja u me, Ignas i Furió i Arnau Reynés . LLuis MUlet. e Cultura LA SEU D'URGELL 22 - 30 d'agost 1992 XII CURS DE MÚSICA ANTIGA a Catalunya i Andorra Director: Romà Escalas Jordi AJbareda: Montserrat Figueras: Jean-Pierre Canihac: Romà Escalas: Daniel Lassalle: Alfredo Bernardini: Josep Borràs: Hopkinson Smith: RolfLislevand: Jordi Savall: Guido Morini: Tècnica vocal Interpretació vocal Cometa Flauta dolça Sacabutx Xeremia i oboè barroc Baixó i fagot barroc Llaüt i viola de mà (24, 25 i 26) Llaüt i viola de mà (27, 28 i 29) Viola de gamba Clavicèmbal CONJUNT VOCAL I INSTRUMENTAL Jordi Savall, director Les persones interessades a fonnar part del conjunt vocal, han d'enviar currículum i material sonor (Abans del lO de juliol de 1992) CONCERTS A ANDORRA I A LA SEU D'URGELL Termini d'inscripció: 20 de juliol de 1992 Informació i inscripcions: Àrea de Música Departament de Cultura: Rambla Sta. Mònica, 8 - 3r. 08002 BARCELONA Tel. (93) 318 50 04 • Andorra Govern Conselleria d'Educació i Cultura rrml lWJJ Generalitat de Catalunya Departament de Cultura MuSIC.l TV~ r HllYIS IO DE UUlUNYA