Revista Musical Catalana. Núm. 92 Juny 1992
Editorial: Coordinació / PANORAMA El cinema recupera Marin Marais i Saint Lacombe. Joan Vives / Xavier Joaquin, la veu de la persussió catalana. Jaume Comellas / Mikrokosmos: Diàleg al vol. Pere Artís / A l'hora de l'agraïment. Fèlix Millet / Tres filharmòniques emblemàtiques. Josep Casanovas / Lloança de la immortalitat d'Olivier Messiaen. Carles Guinovart / TEMA L'ajut privat gratuït a punt de normativa / A cavall del liberalisme i de l'intervencionisme. Jaume Comellas / Els promotors davant la llei. Teresa Martínez / L'òptica política del mecenatge. Teresa Martínez / La veu dels espònsors i de les fundacions. Mònica Monturiol / Una visió històrica. Manuel Valdivieso / MUSICALIA Uto Ughi, el virtuós total. Carme Martínez / Catalunya Música Proposa: Pentagrama. Victòria Palma / Els Gurrelieder, un monument a la transició. Carles Lobo / Coral Càrmina: 20 anys fent música. Carles Lobo / Wagner i Massenet a la cloenda operística del Liceu. Jaume Comellas / Roseland Musical, una companyia de dansa per a infants. Montse Ga. Otzet / Scherzando. Cesc / Discos
Centre de documentació de l'Orfeó Català
Còpia permesa amb finalitat d'estudi o recerca, citant la font "Centre de Documentació de l’Orfeó Català". Per a qualsevol altre ús cal demanar autorització.
R N MARAIS ' . recuperat gracles al cinema DAVANT UNA D ÍCIL LLEI DE MECENATGE U O UGHI UN VIRTUÓ ABSOLUT JUNY 199~ SUMARI revista mosieal eatalana EDITORIAL PANORAMA o o o E l eint'tiiU t't•t·upt•t'U Marin Muntis i S aint l. nc~um lw p er Joa n VIves ~u v it•t· .l mu¡uin , p er J. C. Iu vt·u dc la pe n •ust.ió t·n tul unn 1\lihukosmol\: ni àh•!( al 'ui p er Pe re Artla t\ l' hora dt• l'n!(l'aïmenl p er F• llx Mlllet Tt•t• s fillut~·nu) uiqu es t~ mblrmàtiqm•s p er Josep Caaanovaa Lloança tlt• Iu inmo•·tulitat d'Oli\ ic1· Messjaen p e r Carl es Gulno vart TEMA L'nj ul pt·ilul ¡;ratuita punt d c no r•m nti va ¡\ c nvall dPilil wru lis mf' i de l'ittlc•·vcnt'ioniR mt~ p er Jaume Com ella• E ls prclln OLOt'H cla va nt la ll l?i per Te r esa Marttne z L'•)ptit•n p o líti1·u dt•l lll!'t'c natp:c pe r T.M. Ln vt· u drl¡¡ t•Rpònsors i d r lt•s fundacions per M • n l ca Monturiol Una vi,.ió hitUÒ t•it·a(*) p e r Manue l Val dlvleao ulo lJp:hi , t•l virtu ÍJs t otal MUSICALIA p e r Carme Martl n e z Cu talun) a M(t~oit·a Pr·oposa: Pentagrama. pe r Vlct•rla Palma Els GurrPlieder , un m o nunwnt u la tran;,il'ió per Carles Lobo Conti Càrmina: 20 unys fe nt mús ica p er C.L. Wa gner· i Musst· nc lu la cloc ntla opedsti ca ci r i Liceu p e r J.C. R osclnnd Mn sieul , una comvan yià d e dans a pl·t: a infants p e r Montse Ga. Otzet rlw r·zn nd o Per Ce sc 3 Disc·oR .303 AU DITO RI O DE GAUCIA INTERNATIONALE BACHAKADEMIE Helmuth Rilling, director Santiago de Compostela 5-12 de setembre de 1992 Amb la direcció de Helmuth Rilling, curs sobre la ihterpretació d e Bach per n joves dinJcton;. instrume ntistes i cantan¡,;, a càrrec Johann Sebastian Bach: de professors de la lntc rnalionale Bac hakademie StuugarL. Diariament els alumnes participants oferiran Classes Magistrals Missa en Si menor BWV 232 (Kyrie i Gloria) Magnificat BWV243 concerts amb la col·laboració de l Giichinger Kantorei Stuugart i e l Bach CoUegiurn Stultgarl. Infor mació: Auditorio d e Galicia Concerts Passió segons Sant Joan BWV245 Missa en Si menor BWV232 CONCfllO DE SANTIAGO ~611~1~1ijJt•l•1:ctllllill¡~ lmtrll.Ao NaaonaJ ~ tu Me5 E~ y dt la t.Aú51c:a Avenida do Burgo das Naci6ns, slrt TeL (981) 57 41 52 15705 Santiago de Compostela Dada d' inscripció: Fi ns el 30 de ju ny de 1992 Fundació "la Caixa" EDITORIAL a vida musical de qualsevol ciutat pot ser a valuada per paràuwtres diver sos , la sun1a d el s quals en s en donarà el pedil obj ec tiu. I, dins d ' aquella vida musical , allò que hom podria anomenar vida concertística (plane rament: la celebració d<' con certs i re c itals d el signe més diver s, les r epresentacions op ~rístique s, l~ s manifes tacions musicals d e tota mena) t é , al eu torn, uns paràmetres específics : entre altres, artístics (interès i varie tal d e la programació), econòmics (en t ermes mercantils , r ela ció enraonada preu /product e), funcionals (idoneïtat es pacial per a cada tipus d ' acte) o t empot·a l s (distribució harmònica del f et musical en períodes adients). A aquest s darrer s en s voldríem r eferir breument. P erquè hom t é la impressió que no sempre h an estat atesos d egudament. O que n o h a n estat tingudes en compte les mutacions experimenta d es p el món musi cal a ls darrer s te mps (sobretot, les de signe numèric ). E stadísticament , és fàcilment d emostrable l ' augment d e les manifestacions music als públiques; sobretot , si hom les compara amb les d 'èpoques no massa pretèrites . Això , que t é un a dimen sió enormement positiva , r e clama també una concr eció pràctica a favor del públic, destinatari final : la coordinació. I és aquesta c oordinació la que , sovint , trobem a faltar en els nostres medis Coord inació .t• •= 92 musicals. Ja no és inusual l ' acumulació d ' a ct es de tota mena en uns mateixos dies i hores (i , al darrer mes d e maig, aquesta circumstància ha tingut a Barcelona una exemplificació màxima ) . Amb tot s els inconvenients que això suposa p er a l'afeccionat , obligat (cada cop més) a una elecció forçosa p er pura impossibilitat d ' omnipresèn cia. No ignorem, en absolut , els condicionants de tot tipus, esp ecialment logístics, amb què es troben els promotors i els organitzadors a l'hora de confegir els seu s cicles r esp e ctius . P erò -aquest s condicionants admesos- advoquem p er una clara voluntat d e coordinació, a fi que, fins on sigui possible, les nostres t emporades d e concerts -dins d'una sana competitivitat- p ermetin la màxima r eceptivitat d el públic , derivada (en part) d'una estructuració global amb els mínims encavallaments. Això vol dir, en una reducció final , una cosa: diàleg. 5 Un diàleg constructiu , que, al cap i a la fi , no fóra sinó a benefici de tots els ---=305 implicats en el tema. Això, tan aparentment senzill, és d ema nar molt? PANORAMA • El c1nema recupera Marin Marais • Saint Lacombe I So r·gi t t' nlr·c e l m is t e r i de l temps , (' (•spl<•ndor· del barroc f t·cm<·ès, l' nm·n m àgic a del cincm a i l ' inti mi s m e d .- In s eva nuísien .•. SAINT COLOM HE, el \'irtuós s«·n M• n o m . Pe r IOAN VIVES ov a mc nt e l c ine ma es tà ui clar· r· r t·a d ' un p e tit fr n o me n mu s i c al cs d ev i n g ni a p r· i n e 1 p Hi ri ' a n y a Ft· a n çtL En s t>s t e m r·e f e rint a l'cs lr(' na d e l fil m d 'A l a in Co t·n e au T o u s l es m a tin s d u m onde e n qu ~ ('ls dos pt·otagonis lcs dc la fi cci ó, s itu a d a a la segona meita t de l s. XVII , són )1ario Mara is i a int Colombe. Ficc ió . ? E 'id c nlmc ntn o . En a que tes alçades to t melò man ha senti t pal'lar d 'aquests dos virtuosos de Ja viol a d e gamba que van viure soto e l r·egnat de Lluís XIV , el Rei So l. E l Jlovel. Jista Pascal Quignard , sobec q ui es balia l ' argument de la p e l. líc u l a , pro po s a , mitj ançant la r e lac ió doc umenta da his tòricame nt d ' aqu ests dos p er sonatges, d ues òptiqu es cla rament co ntrastades a partie d e la seva a ctitud d a vant la funció de l mú s ic i l a mú s i c a. Saint Co l omb e é un a r·i s t òc r a t a madur . intt·os pec tiu , d ecidit a f e t' m ús i e a a la s e va m a ne r a . de fu gint to t a llò q ue li desagrad a d e les co n vencion s m usica ls sorgides dds gus tos i les mod es d el moment. Mat·in M a t·ai s, e n canvi. és el j ove músic que fa scinat amb l ' ar· t d e l se u m es tre d ecid ei x apre ndt·e d 'ell to ts els se ns sec r e ts d e ve t e rà virtuós amb un a gran fita .. . ser un dels musiciens d e roí a l pa lau m és gran del món . .. Vet·salles . P e r a coos tr·uir aquest sorprene nt binom i, ca pa ç de despertar l 'inter ès de la gt·an q uantitat de públic qu e ha ass is ti t a la pt·oj ecció de la p cl.líC"ula a F r·ança , o qu e t é pt· o j <•c tut d e f e r-ho N qua n s'est reni a c asa nostt·a,( l ) Quignard va partir d ' un s fe t s rea l s . E n partic ula r so r gits al volta n t dc la quasi d<'S('OIII'guda existèn cia de Sa int Colornlw; vit·t uós de la viola d e g<1mha d e l<t segona m eitat del s . XVIL u qui fa només un p a r·ell d ' anys només coneixie n els gambis tes i a lg un s afeccionats a la música a ntiga. l encara a vui pt·àcticamenl no s urt a c ap di cci on a r·i biogr à fic mu sical. La prime r·a no tícia q ue a lguns de nosaltres vàr em te nit· de a int Colombe va ser an·u n del di sc enr egis tr a t el 1976 per J o r·di Savall i Wieland Kuij kc n inte t·p r e lant mitj a d ese na d els se u c on ce rts p e r a dues vi o l <'s d e gamba ... únic t es tim on i conser vat avui del seu vessant c r eatiu. P er ò ... qui era Saint Colom be? El virtuós sense nom H em sentit parlar d 'ell com d el S ieur de S aint Colontbe , p c t·ò de fet no en coneixem ni la data de naixement , ni la de mort, i ni tan sols el seu n om. Sabr m s implement que era un a l'is tòct·a ta , segurament desvinc ul a t del Coin de roí i dels cercles dc moda al París d e la seva Ppoca . L a seva gran p a ssió era toca r· la viola dc gam b a , ins t r umen t d e l q u a l va arribar a éssset·- n e un vit·tu ós il. lustre to t i q ue sempr e va vole r mantenir la seva condició d ·a m ateur , qualificatiu q ue a quí he m d'entend r e n omés com a sinònim de " no professiona l''. Dit d ' una altra mane r a : q ue f ei a músi c a n om és p er gu s t , no pe t· n!'t('ssitat p ecuniària. Un dels co¡¡t ums m us ical s ljUC va p t·o li fe rar molt en t e mps d e Lluís XIV v a s er e l d e fe t· co ncerts privats . E n aques t sentit , mitj an s d e pre m s a esc rita d e l 'èpo c a c om e l " M e r c ure d e France " en d ona ven tes t imo ni so vint a l es seves p àgines . I és precis ament p e r aq ues ta publi- cació qu e h e m s abut, p er exemple, qu e Saint Colombc or ganit z a va con cet·ts familiar s en qu è lc¡¡ seve s dues filles i ell mate ix tocaven el Basse cle v iole. (2) Segura m e nt tamb é van s er a qu c¡:; t es vetllacles musicals les qu e van propiciar la composició d els seus concerts p er a dues vioIcs . La imatge d ' home m od es t i sense ambició de Saint Colombe, que a més mai no va os te ntar un cà n ec oficial a la co t·t , e ncai xa d c ple dins ¡·òptic a a m b qu e sovint a l a n os tra èp oca mit·e m l'esta tus de la viol a de gamba a la sego na me ita t del s . XVU . Er a l' è p oca d e la g ra n fi g ura mus i c al d e l segl e a França, l 'an o me nat R ei Sol de la música ... J eau Baptis te Lull y (16321687), impulsor de la gran tradic ió dramà tica de la música ft-an cesa . Al seu volta nt , quasi a la seva o mbn1 , la r esta cle composito rs intenlaven subsis tir. Els clavecini s tes i e ls o t·ganistes contin ua ve n el seu c amí d ' ex pansió . El ga mbis t es, en c a n vi , e r e n encara els r eis d ' un ins trum ent d 'ànima aris tocràtica que va trob a r en la intimitat i e l r ecollim e nt e l se u millor àmbit d e comunicació. Malauradament, el que n o va n tro bar van ser les a rmes pe t· llui tar contra la c t·eixe nt imposi ci ó exer cid a p e r l a fa míli a del s v iolins v in g uda d' Ità lia. Sa i n t Col omb e, qu e co m ja h em dit ga ud ia del plaer d e fe r mú sica to t alment al sen gus t , a casa seva i sen se fe e con cessions a ls gu s t os d e moda , mai no va publica r· cap de l es seves composi c ions, o a lm e nys a la no s tr a èp oca no en t enim cap notícia . .. t o mpo nia p e r a ell mat eix i p e l se u e ntorn imm e d iat , fet què fin s i t o t es de sp r è n d ' alg un s títols de les seves obr es . La sova veritable força estava en la forma de tocar. Anys despr·és d e la seva e xi s t è ncia rept•h'Í'\.Cil :.ón lt•s gavotte¡, (n ' hi ha 26), d es pn~s IPs sn,.nbnndes (22) i Ics gig rtl'S (20 ). En t•anvi n o m Í's hi ha 12 minue t" i 5 courantes. No (' ll snbt'lll lu tlala exn<'le d<' co mp oRició, l' Om t a rnpo e 110 sab1·m si van soq~it· tot !!t'guits o bí- sÍi n la n '<'o pilad6 d ' un !> qunnt s anys dr tr·cbull. L'únic clement clarifkndo1 · és In incluRió d ' unes trnwwripcio ns JWI' n 2 'i o h·~ de pec·<•s clt> Lnll y, eompo s lcs el 1687 , un fl'l qut• ~e r­ vcix cic •·efcr f. uciu. L'àngel de la viola Hnbert le Blanc (3) explicava que Saint Colombc havia estat capaç d'imitar "els m és b e Us ot·naments dc la veu". El llegat Dut·ant molts anys, les úniques notí c ies qu e t e níem dt• Saint Colombe c t· c n gr·àcies a le s r e fe rèncie s que sobre e ll van aparèixe r a publica c ion s de l 'època (com El Mercure), a la conespond è n cia personal d e membres de l'a l'istocràcia i fins i lo t a diai·is pe t·sonals i a lguns llibres de tipu s cos tumi s ta com l 'anomenat Le Parnasse français escrit per Titon du Tillct (16671762) i publica t a Pads el1732 en el qual hi ha una gran infot·marió sobre la vida musical fi·an cesa de quasi un segle. E n el Tra.ité de la viole (1687) J ca n Rou ssea u ( 161 4- 1700 ) precisa que e l seu mestre d e viola , Saint Colombe - a qui dedica el tractat-, va ser el t·esponsable d'introduir una setena cot·da a Ics sis qu e ja tenia la viola, tol p e t· metent d 'e n tenclr·c la seva t essitura unu quarta cap al t·cgis tre g•·eu (fins a un " la'') . Davant d 'aquesta afit·rnació era fàcilm e nt dedu'lble qu e Sa int Colombe hauria d'huver posat t•n pràctica acruesta aportació tan rellevant pet· la tècnica inter·p•·etativa i expressiva de la viola dc gamba en alguna composició. Va set· ell966 quan el musicòleg Paul Hooreman va descohrir l'úni c r ecull d ' obres conservat d e Saint Co l ombe. E s tra c ta d ' una co l.lecció ma nuscrita dc 67 concerts p er a dues basse de viole que s'havia conservat quasi miraculosam ent, després de passa r p e t· l es man s de div e t·sos col.l ecdonist es . Finalment el manusc rit va a cab<rr a la biblioteca per·sonal del d!lebr e pianista s uí s Alfred Co.-to t (1877 1962) (4) on va ser r etrobat. Cadascun d ' aquests concet·ts, conservats actualmen t a la Bibliotec a Nacional de París, està fo1·mat p er entre 2 i 5 moviments de dansa e n fot·ma de suite amh la tonalitat com a e leme nt unificador· . Tots estan escrits pe r a 2 violes de gamba i són el tes timoniatge d e la gran imaginació i capac:itat creativa de l'autor. A tall es tadístic afegirem que les danses que més es La tt·unsceutl ònc ia òcl ll egu t de SAi nt-Co lomi.e no es limita noméb a un n•t•ull dt• pògin es p e rdudes duntnt m o lt t'll dPcadcs, o a l'en riquimeuLclt• Iu tcssilut·u i la capue itul expr·essiva dt' la viola de gamba. Set·ia injus t no esnwn tar la importànriu dd seu vessant de pedugog. Entre els RtlUfl alunrnoN hi trob e m a l ja t• s rne ntut Jean R o u ssea u, a u tor d ' un m(otode P~'~' a la violu. Tumbé hi tr·obem .OanoviUe, qun ol mateix a ny que el flt' ll compan y, e l 1687. va publicar una ulll·e obt·a teòrica , e l 'l'raité pour toucher le Dessus et J3l,,sse de v iole , on , en la matC'ixa líni a que Rousseau , es pr:cocupa d c la po sic· ió ell' l es mans, de l'o rn<tm entacíó i de les diferents digitacions, i111·loses e n fo r·ma de ta ul es. En tot cus, una de les dife eè nc ies del se u compan y és que Danoville d e di ca mús lloances al seu mestre a qui arriba a qualifi car d ' Orfeu. del nostre temps. L 'alumn e de més tal<•nl dc Saint Colombc va ser·, amb tota segure tat , Mut·in Marai s " .. . un incomparab le v irtuós pctrisenc de la viola ,les composicion s del qnal só n coneg LLdes rLrreu ... " (5) El des tí d e Marai H va set· Vcrsalles on vu convertir-se en un dels pt·otegits de Lully i a qui e n a l ~uua ocasió van a n o me nar " l'Angel de la viola" ... per· la seva música i la forma de tocat·-la. Sembla qu e la t·elació dit·ecta pr·ofcssor- alum ne e nlJ·e Saint Colombe i Marin Marais no va durar un temps excessiu , però va ser intensa. Titon du THl e L ens PANORAMA va d c i'\ut· un n clt·¡,rr·ipció pro u cloqiit•nt dt• la rcl twió d 'aques t'! clos vir·t uobo!>. " ... adonant -se que d esprés d e 6 me.ws el seu alnmne podia arribar" .wperar-lo ua dir -li qne ja 110 tenia res més per e n se n y ar- li. Marai s, qu e estima va a¡wssionadam e nt la viola, tm voiPr aprofitar encara m és e l sabe r del se n m e stre . Co m que g nudia d 'urw certa llibertat de m ouim (l! llt. p Pr In casa urr rtprofltar l 'P.~tiu., quan S nint Colom be l·.~ tu.cfic~ua al sen jardí, en voltat per phw ~·e.<; recolz ades tm u.n es bra11ques quP ell hav ia preparat per a pode r·-hi tocar la viola , amb més tranq~til.lit a t. Marais s'hi apropava ca uteloscwr ellt p er a pode r escolt ar el mPstre i sentir com interpretava aquells passatges i aquells cops d'arc que els g r·ans m estres prefe r eixen g uardar-se com un tresor valuós. Això t•Ct dnrar poc , p e rò , ja que a v iat Sain t Colombe, després d 'adonar-se 'n va anar a es tudiar a la. seva ca mbra p er 110 ser escoltat p er l 'a hun ne . "(6) Una esplèndida recreació ambiental Culminació i mort Del qu e n o hi ha dubte és qu e Saint Colombc vu ser· l'antecesso r· d'u11a generació de virtuosos i com p ositot·s que , co m s' ha comentat e n ulguna ocasió, van donar cartes de noúlesa al basse d e v iole . U na ge ne ra ció o n brill e n amb Hum pròpia a l costat d c Mar·ai s, A ntoin e d e F o rque r·a y (1671-1715) i Lo uis d e Ca i x d ' II et'velois ( 1670 1760) . Va se r· pt·ccisa ment e l fill d e For·quer ay, J ca n Baptiste Ant oine {1699-1782) qui , el1747 , e n l 'edició de les úniques 5 S uites per a viola de gamba C'onservades del seu pare, co mentava amb to am a t·g qu e " la viola ma.lgrat e l s seus avantatges est a va caient e n unct esp ècie d 'o blit". La invasió in crescendo d e la música ita li ana solll'e tot durant la pt·ime t·a m e i tat d el s . XVIII va deixar touché nu instrument co m la viola de ga rnha a qui la tradició va vole r· convertir en un de ls representants mes genuïns d e la gran tJ·adic ió mus ica l del ban·oc ft·ancès . P e t· aquelles dates s'esdev indria l ' agonia de la viola de gamba i tamb é la d 'a ltt·es in s tru me nts , com la flaltta de hee, destinats a morir amb L'època qu e havia r·ep1·esentat el seu màxim esplendor ... el bunoc. Tots els matins del món Amb la mor·t d e la vio l a d e gamba també va d e apar·è ixe r l'ombra deixada pet· personatges com Saint Colomb e. Pt>r ò no ha estat una desapat·ic ió per sempre . D esprés d'un oblit de més de dos segles la seva música ressorgei x amb un m agne ti s m e especial. El magne tisme que ens fa r eviure la m àgia i l'esplendor d'un temps d e so no ritats fas c inants , que e n ca r·a avui , pod e n moure, com cap altr·e, la nos tra ànima. En aquest sentit e l film T ous les matins du mond e p l e d'aquesta màgia ha fet possible el prodigi. Un d ' aque lls prodigi s, qua s i imp e n s abl es , d els quals ja en tenim altres tcstirno- nis, alguns prou r ecents. Si, com aqu est , só n cap aços de divulgar e l l'et musi ca) i recuperar una part, p e t: p etit a que s ig ui, de l patr·imoni musical univer s al ... que sigui a i xí durant tots e l s ma tins del món i si cal incloenthi l es tard es i vespres . Pet· a fenòmen s com aquest s qualsevol bora es bona. Veritat? 'iOTES 1. L'estrena aquí està pre,ista pl'ls volts de j uny. 2. om en francès del membre greu dt> la família de IPs violes de gamba. 3. Defer~se de la bosse de viole, 1740 4. A part d e ser autor d'ob,·es d e ca ràcl<'r p<'da gòg ic p e l piano i amic d•• Deb ussy, vu fot·mar part d ' u n c~ lc bre tri o um h Jac qu es Thihand (vi olí) i Pau Casals (viol oncel). 5. Citut pe1· J oha nu Gottfricd Wn ltltet·, Mus ikalish es lex icon, 1732 6. Pl'Cf'i&n me nt d'aquesta petita c•·ònicu sorgi rà la bast' d e l'a rgument de l film Tous les matins drt monde . PANO RAMA Xav ier Joa qui n, la veu de la per cus sió cat ala na per JAUME COMELLAS a r ece nt c oncess i ó d e l P r em i Nacion a l de Música a l perc u ssion is t a X avi e r Joaquín h a signif icat el r econeixeme n t a u n a traj ect ò l"i a for ça ind i vidu a litzada e n e l s i d e la música catala n a. Una trajec tòr ia feta d e lúcid a tossude r·ia al servei d ' un instrument m a r ginal des del punt de vis ta del gr a n protago n i s m e c on ce rtístic , e l qua l aqu es t m{tsic se r vei x amb u n 1l iurament i una d evoci ó que voreja l'apostolat. P er a X avie t· Joaqu ín , el premi ve a ser com el colofó, "a un període de 20 an ys de prof essionalitat e n la qttal jug a un paper important la me·va t asca d oce nt , que ha tin g tLt c om a fnút s -entre d'altres- els premis L inte rnaciona ls a c ons eg uits recen tment p er alumnes meus". P er al pe r·cussionista barceloní això o b eeix a la necessitat qu e ell ha sentit d e posa r la p e r c ussió al dia a ca sa nos tra. I h o esp<"cifica "Per no haver-hi res, aquí no hi ha via ni aula . Tot això vu comen ça.r· ja ell975 (, l Centr e d 'Estudis Musicals i d esprés el 1979 p asso ul Conser vatori. Ja amb més calma h e anat treballa n t i aix í han .~ or g it n o ves gener acions de p ercussionis tes qu.e han assolit un n ivell n ota ble". Aqu es ta tasc a p edagògic a ha a nat pa r·a l.lela a la d ' in tèrpn:ll, ce ntrada bà sicam e n t e n e ls 14 a n ys - d ell972 a l 1986- que va ser m e mbt·e de l'Ot·questra Ciutat de Ba r celona; a n ys, q ue afirma van ser una experiè ncia p er - sema l molt e nt·iquidora. Pm·ò d es p ré s, e n a lli b e r a 1· -s <~ d e l ' a bsorbe nt din à míca d e l'o •·q u<"s lr a ha pogut d iver s ific ar i e m·iq uit· la sovu ~~~~dic n ció u la Íllle t·p re lació. Mentrestant va doctorat·-se a Wiin;bur·g - an y 1982- amb el sc 11 ¡p·an m cs t•·e Si eg f r ie d Fi n k . ( , p er d escomptat , ha a c tuat com a so lis t a e n d ifer<"nts formacions i ha possibilita t l' es tre na d e n o mbt·oses obr<"s, e n e l qu e ha es ta t una act itud e sp ecia lme n t sens ible a la música con temporà nia , la qua l , pe r a l t t·u part , o fe1·cix m oltes possihiJitats a la p e r c ussió . En a qu es t se ntit , X a vie r J oaquín r emarca e l fe t que d ' aques t a r elació p cnnane nt i a fe ctiva amb la música co nte mporàni a ha sor git una PANORA MA escola de pedé!gog ia mus1car MÈTODE IRENEU SEGARRA CURSOS PERA LA FORMACIÓ DE PROFESSORS ESPECIALISTES DE MÚSICA !• ~: ... • • • • Educació Infantil Educació Primària Educació Secundària Escoles de Música i Conservatoris C ursos adaptats a la nova Llei de la Reforma Educativa dinàmica qne fa que dive r sos composi t ot·s catalans componguin obn.•s prr a ell. L'últim a fer - ho ha estat Josep SoiE' t·. Jus tament e n el concert celelu·ut el pas sa t 18 de mai g al Nick Havana Xavier Joaquín va p•·csenta t· olHes dc com po s itot·s cata lans. El •·oncert que havia estat ent·egi s trat pr~viamcnt amb la col.laboració cie Catalunya Música, i e l disc correspo n e nt , e ditat pe t· Audiovisual s d e Sa ni à, va srr presentat e n aquest mate ix concert. Aq u cst mes de juny té r•·evis t començar !"enregistrament d'un altre disc fot·mat per solos de pet·cussió dc compositors contemporani s ja consolidats com és el cas del nost1·e Joan Guinjoan, de qui int e qH·eta rà la seva obn,1 Tension re lax, i Xe na L<i s i Stockhausen. És un dis c dc caracterís tiques insòlites en e l nostre mc reat en tractar-se de solos de per·cuss ió. Es prescnlat·à passa t l'estiu . La creació del grup Percussionistes d e Barcelona, format per· alumnes meus, ha co nstituït, i constitu eix, una altra parcel.la de d edicac·ió, ben vinculada a la seva vocació docent, en l a qual ha esmerçat moltes energies. "Va néixer ell978 a partir del meu criteri que els músics han de fer música de cambra. La finalitat del grup és bàsicament formativa, però a La fi l'evolució del grnp l'ha portat a 1u~ nivell plenament professional. Els seus components són percussionistes formats íntegrament per mi". Xaviet· Joaquin creu qur ara es pot parlat· d'una escola de percussió a Catalun ya, "que perso- mm GenaraMat do Catalunya Oepartemonl d'Ensenyament Informació: el Portal Nou, 13 08221 Terrassa. Telèfon (93) 783 79 72, de 9 a 13 hores nalitzo jo. Quan vaig acaba.r la carrera ell972 tenia la inquietud de continuar treballant. Curiosament , en una edició del Festival de Barcelona va actuar Siegfried Fink amb el sett grup . A través d e Joventuts Musicals vaig poder entrar e n contacte amb ell i això ha resultat molt important per a mi. Des d'aleshores el meu impuls el de c a ell i als seus consPlls. Jo sempre dic als meus deixebles que tinguin sempre un professor. No es trac- .. ta només d 'estudiar en el sentit estricte, sinó cle mantenir un contacte, d'aprendre, en defini~ tiva". E l propc•· pas de la can·era de Xavier Joaquín pot portar-lo a ser pt·ofessor d e la Hochschule de Würzbrg a propo s ta de l'esmentat Siegfried Fink. Això, segons e ll , "em ve a refermar que el músic ha de tenir un contacte permanent amb un docent. I jo el tinc amb ell. Ens anem trobant, m'invita a donar concerts, he estat convidat com a membre d el jurat del concurs de Ràdio Mttnic per segona vegada; un concurs en el qttal vaig se r finctlista el1977" . Tornf'm encara al Xaviet· Joaquín pedagog, e n aq u esta dimensió tan vocaciona l seva. "Enguany tindrà lloc la posada en ma.rxa cle la reforrna de l'ensenyament musical. Estic esperança.t que això pugui ser important per a la docència musical a casa nostra. 1 espero que pugui continuar treballant en lafornwció de noves generacions de músics eles delnott context que sorgeixi." PANORA MA MIKROKOSMOS Diàleg al vol Les Vespro de Monteverdi acabodes (quina audició memorable, lo del dia 4 d'abril), boixàvem, lo meva esposo i ¡o, les escoles d'amfiteatre del Palau. Un grup de joves ens precedia; entusiastes, vibrants, comentaven el concert. I l'apassionament amb què parlaven das d'ells (uno noia i un noi d'uns setze o disset onysl em va permetre de captar, de forma gairebé literal, un fragment de lo converso; aquest: -Per contar bé això, s'ho de tenir fe, s'ho de ser creient! -No necessàriament... Per sobre de tot, s'ho de ser un bon músic! -Això és veritat. Però no n'hi ho prou ... -Ah, no? -No. jo he dil: per contar bé! -1 què entens, per can tor bé? -Per o mi, contar bé vol dir no solament ser fidel o les exigències tècniques i musicals de lo partitura, sinó també donar ol text tota lo significació que reclama; en les Vespres, uno dimensió de signe religiós. -Així, tu preferiries un solista creient, encaro que fos mediocre, o un solista a teu¡ però musicalmeni de primera ilo. -No és ben bé això... El que vull dir és que, tractant-se d'obres religioses, i en igualtat de condicions musicals, ho forà millor qui creu que no pas qui és ateu ... El minyó no cedia davant l'argumentació dialèctica de lo noia. -Així, et veus en cor d'endevinar quin dels solistes que acabem de sentir és creient i quin no ? O penses que tots són creients? Perquè lots ho han fet molt bé, oi ? lo noia deixà anar un ambigu: -Doncs, miro ... seguit d'un estimulant inici : .. . jo crec que, dels que acabem de sentir, en ... lamentablement ja érem o boix, on els esperaven altres joves de lo collo. I no vaig gosar seguir-los ( i me'n moria de ganes!) per saber cop on derivava lo converso; estic convençut, però, que el temo els va donar ocasió de llarga discussió amistosa. Aquella converso captada ol_vc:l no invento res!) fou el repcco inal d'uno verllodo memorable. En sortir ol carrer, o la percaça d'un taxi, lo ciutat ens semblà més bella .... I un pensa que, amb jovent així, capaç de discutir sobre un temo no gens banal, el futur ho de ser forçosament millor. I Pere Artís Rebuig de l'aplic ació de la reform a d'ense nyame nts 'estu - na quarantena d cliants de Pedagogia EspeU cialitzada d el Conservatori Superior Municipal de Barcelona, han adreçat un escril al Conseller d'Ensenyament de la Generalitat de Catalunya en el qual manifesten la seva disconformitat per l'entrada e n vigor de la r eforma d'ensenyaments musicals de Catalunya . Després de reconèixer la necessitat d e la reform a s'assenyala que és del tot precipitat posar-la en marxa quan a pocs mesos de la seva aplicació, no són enllestits els dissenys c urricula r s, aixi com eLs currículums específics de les diferents assignatures. També s'adverteix que hom no ha previst els mecanismes qu e facilitin el fi nançament dels importants incre m ents pressupostaris que comportarà la reforma en qüestió. De forma semblant, es denuncia que no s ' hapresentat encara un pla deformació de professorat, del tot imp rescíndible si es vol garantir -n'e L' èxit. H i ha molLs pro jessionals -prec isa l'es c rit que encara no han senW parlar d els nous plantejaments i exigències de La llei i difícilment podran, d'aquesta ma nera. posar-la en pràctica. Altres as pectes de l'es crit es refereixen a l'absèn cia dc previsió geogràfica de distribució de centres i a la disc riminació que represen ta per a Catalunya el fet que al nostre país no existeixi cap centre deL qual s igui titular L'Administració Educativa. a di ferència de La resta de comunitats autònomes. El document manifes ta. en el seu s isè l últim punt, la nostra més gran decepció p el desenvoLupament de Les ..Jornades sobre L'ensenyament musical a Catalunya'' celebrades recentment a Sant Cugat que, LLuny d 'aclarir una mica Lotes aquestes qüestions, van posar en evidència La manca d e previsió i planificació pper part del Departament d 'Ensenyament que, potser cal recordar- ho, té competències exclusives .. Veredicte del XIII Concurs Joan Massià e onvocat per l'Associació d 'Amics i Deixebles de Joan Masi à i Maria Cabonell que presideix Joan Tusell, amb la finalitat de mantenir viu e l record dels dos il.lustres pedagogs catalans i de divulgar, entre els joves intèrprets, l'obra compositiva del mestre Joan Massià, l'esmentat concurs, enguany destinat a pianistes, va tenir lloc a Barcelona el passat mes d ' abril. Després de les proves corresponents, el jurat qualificador, format per Joan Pich Santasusana, en qualitat de president, i per Montserrat Albet, Miquel Farré, Joan Massià i Salvador Pueyo, acordà per ·unanimitat concedir el Premi Associació Massià-Carbone ll a Daniel ligorio i Ferràndiz i Premi Núria Borés al millor intèrpret de les obres de Joan Massià a Pe re Cardús i Puig. 11 311 PANORAMA Concerts d'Anna Ric ci de música espanyola contemporània Èxit del cor•• orquestra del Liceu a Sevilla L Josep Casanovos L a mezzo-soprano catalana 1\mw Ric ci va oferir dos re- citals de música contemporània Pllptmyola corresponent al perÍodP 1950-1990, que vern tenir lloc (r l 'lii~Jtitut e/p/ Teatre els dies 28 i 29 rl 'abrilpossat. Aqnest c-icle vtl ser present ra per Josep Casanovas, crític dP "CMIRMC" i va estar clerlicat. especialment a membres del Ce rcle Manuel de Falln -Àngel Ce rdt'i , Jordi Giró, Manuel Valls , Joan Comellas, Josep Cercós,Josep Casano·vas i J osep Mn. Mestres Qnadrenyultra, també , Rodolfo Halffter i Luis de Pablo. En el primer concert, la m ezzo-soprano barceloninn va ser c1compnnyccda nl piano p e r Àngel Soler. En el segon vn comptar amb la col.luboració de la soprnno Meritxell Olayo , de Jordi Rossinyol-guï- AKELARRE en clau de Sol La revista setmanal dc la música clàssica ~. . - ~ ~ril ~'F~r ç kf:~ J~i;¡ ir1 12 Ji - i ~:::;pg DIUMENGE, dc lO a li dc la NIT 312 Un espai amb gui6, prcscntaci6 i realitnci6 dc Montserrat Puig tarro- i del Grup d e Cambra Solistes d e l 'OCB, tots ells dirigit s per Ernest Martín ez lzquierdo. És pre vis t d e portar aqu es t s concerts a Madrid. L'any vinent s 'oferirà un cc re trospectiva dels anys 60, promogucla lflmbé p er Anna Ric ci però sense la seva intervenció com a. intèr¡n·et i deixant pas a artistesj01Jes . El cicle hu comptat amb la col.lnboració de l 'Associac ió Catulanct de Compositors, l'Ajuntument de Barcelona, el Departament de Cultura de la Generalitat de Catalunya, el Minis teri de Cultura, l 'OCB, Cntolrmya Música iJorquera Pianos. Catalunya Música i Ràdio 2 cuiden de l'enregistrament, resp ectivament , dels concerts d e Barcelona i de Madrid. a participació del Cor i l'Orquestra titulars del Gran Teatre del Liceu, als concerts inaugurals celebrats alT eatro La Maestranza de Sevilla amb motiu de l'Exposició Universal que se celebra en aquesta ciutat, han constituït sengles èxits remarcables per a aquestes formacions. l'Orquestra, dirigida pel seu titular Uwe Mund, va participar en un concert en el qual va acompa-nyar la soprano Nikki li Hartliep, que havia substituït Marga ret Price, i al mateix temps va oferir diversos fragments del gran repertori operístic. Per la seva part, el Cor del liceu, dirigit pel seu titular Roma no Gandolfi, i, amb el suport d'un grup instrumental, va interpretar la Petite Messe solenne/I e de Rossi ni i Les noces de Stravinsky. Les veus solistes van ser les de la soprano Ana María Gonzólez , les mezzo-soprano Anna di Mauro i Bernardette Manca Di Nissa , el baix Albert Dohmen i el tenor Dalmau Gonzàlez. la crítica sevillana, així com també corresponsals estrangers a la ciutat sevillana, va destacar especialment la tasca de l'Orquestra i del Cor liceista i dels seus directors amb una unanimitat total, extensiva, encara que en menor mesura, als solistes vocals, entre els quals van destacar especialment els esmentats Ana María Gonzólez i Dalmau Gonzàlez. Així mateix es va destacar l'aportació de les masses artístiques estables del liceu a la producció de Carmen -un dels esdeveniments estrella dels actes culturals de l' Expo- dirigida per Plócido Domingo. .. PANORAMA Marilyn Horne i Arlcen Auger a la p rograntació olímpic a del Liceu Victòria dels Àngels Premi Pau Casals ban·rlonina a soprano ha estat Àngels ls e d Vi<·tòria Pau Premi l e amb guat·donada Casals, ator·gat per primenl vegada i instituït i convocat per Olimpíada Cullural. EI prrmi està dotat amb c ine milions cie p esfletes i un trofeu que reprodueix una escu ltunt el<• J oan Mir·Í>. El jurat va estar pt·csidiL per Lluís Claret, el qual va reman·ar la importàn c ia d'ator·gat· un gua rdó d 'aques tes carac te d s liqu es a una artista d e la pt·ojecció i reconeixement univer·sal dc la sopr·ano catalana , fet a mb el qual hom contribueix a homwar la memòria de Pau Casa ls, d e <JUÍ jus tament \f.i ctò.-ia dels Angels va se r molt bona amiga personal. Aquest guardó serà lliurat en uu acte que tindr·à lloc en data <'n('ara no d eterminada , l>t·l-via a l' inici d els Jocs OIJmpics . Com és sabut, Victòr·ia clcl s Àn gels clout·à la temporada liceístiea actual en un retor·n d'una alta significació emotiva , ultr·n artística. EI concet·t tindrà Jloc e l 24 d e juliol i la cantant artuarà acompanyada a l piano pet·l\'lanuel García Mot·ante. L ' Marllyn Horne n t·edtal d c )larilyn Horne i Adccn Auger, que tindrà lloc (•I dia 31 de juliol, cons tituirà una de l es manifestacions mf.s impot·tants de la titulada "P •·o ga·nmació Olímpica" <pu' tind1·à llo c al Teata·e del Liceu. Les dues grans cantants CShll'an acompanyade s pca· l ' Or<¡ue s tra Simfònica d e l Gt·nn Teat&·e del Liceu dirigida p e r Randall Behr i el programa estua·à tledicat a àries i duos d<' Rossini. Un altre esdeveniment destacat sct·à el •·ccital que oferiran el tenor hut'Cf'louí Jaume Aragall i la SO JH'ano italiana Miriam Gauci -amb qui va compartir el repartiment de la darrera versió dc Lll Boheme al Liceu-. Aquest recital tindrà lloc el dia 29 df' juliol amb l'acmnpanyament de l'Orqu estra Simfònica del Tentt·e del Liceu sota la dÏI'c-cció de Romauo Gandolfi i el [ll'ograma és fot·mat per àt·ies i duos d'òpera. En el terren y üdc cal destacar així mateix e l recital que oferirà la mezzo-soprano italiana Cecília Bartoli e l dia 28 dc U juliol ncompanyada al piano per Gyoq;y Fish er. Lu "Pt·og •·umació Olímpica" lict•Ís tit·n , l'ohl'it·à tm nltt•t• e sdt•venim cn t des tacat i d ' una importà ncia f'Spccial. Es tr·uC'lu de l'tu•tuació de I'Esbnr·l Dansait·t• df' Uub~, la l'ot·mnt~ ió més im¡>oa·tunt dedit•adn al ball<'t rtllaHt <¡ue, acompanyada pet· Iu cohlu La Principal th•l Lloht•t•gnt, oft'rirà un progra ma dc danses tradi c io nals ealaluncs . El diu 27 de julioll'OJ·fruest•·a S iml'òni eu i el Cor del Tratt·f· del Lic·cu, dil'igits per Uwt' Mund, int e •·pt·etnran un ¡H'ograma integrnt per obres dc compositors catalans conte mporanis i el din 30 de juliol Iu Filharmònica i e l Cor Es tatut dc Mins k , dirigits p e r L•·o Kl'iimer, interpretaran l'Ot·atori d e Xavier Be.nguer·cl El Llibre Vermell. Complclat·à el cicle l'actuac ió del Ballet Lír·ico Nacional (3-8 d'agot~t) dirigit per Nucho Duato, que oferirà dos programes diferents basats en coreografies de l'esmentat coreògraf. 13 3 13 FECHA DATE HORA LUGAR INTERPRETES I COMPAÑIAS I ORQUESTAS PROGRAMA nME VENUE sot.OISTS / COMPANIES I ORCHESTRAS PROGRAM les Grands Ballets Canadiens Estrella Eslévez, Soprano Orquesto Ciudad de Granada, Richard Hoenich, Director En colaboración con la Sociedod Estoto/ del V Centmario y Minis/er/o de Cultura Viornet 23'00 Teotro del Generolile 19 de.lunio Sóbodo 20 de ./unia 11 ' 30 22'30 Polocio de Halrse/'Ses.siorlloo.•~ílato, Kudelko/Prokofiev, Désir, El Sombrero de Ires picos. Cor11~-.;~L:X:1Itsll 23'00 Domingo 21 Obros Rossini, Tartini, Vivaldi, Rollo, Poscum y Boltesini de.lunio Obros de FoDo, Gorcio·lorco y Conte Jondo lunet Debussy, Trois chonsons, Ohono, Swon Sang, Nuit cie Pouc.hkine, llonto por lgnocio Sónchez Mejíos 22 de.kmio 23'00 Mortet 23 deJunio Miércolet 24 de.lunio 22'30 Obros de Hoydn, Debussy, Beethoven y Rochmoninov 23'00 22'30 Museo Mendelssohn, Tria n"2 ap. 66, Soint-Soêns, Trio n"2 op. 62, Hoydn, Tria XV 21 23'00 Juevet 23'00 Teotro del Generalile Rorix/Emiliano, TteCe gestos cie un cuerpo 25 de.lunio Kylion/Chóvez, Stomping Grovnd 1"1 Duoto/Bonet, Areno/ (".1 Viemet 26 de.lunio 23'00 Polocio de Carles V Robledo/Morente, Alegro Soleó paro Orqvestl cie Cuerdo, Piono y V01 Flomenco, Robledo/Morente, fon tolia de Conle .Jondo paro Voz Romenco y Orques/o 12'00 Museo Arqueológico lo música en los reines cristianos del accidente medieval ' y concionero musical judeo-espoñol TteCe gestos cie un cuerpo 23'00 Teotro del Generolile 27 deJunio 22'30 Museo Arqueológico 22'30 PI . deCOriOS V' / OOCIO de Gvillerma Tell, Mussorgsky, Pelada, Borodin, Donzas •llllllgcx, Mussorgsky/ Rovel, Cuodros de uno Exposición Al------------------~~ ~ m 1 ---------------~ P-Z!!!!'~'!:~'!:m~~:~ N/IIA 11( 11110/IIJKJA DCPUTAOON PROVINCIALOECRANAOA AYUI'<TAMIEIITOOE GRANADA FECHA DATE Domingo 28 deJunio HORA LUGAR INTERPRETES I COMPAÑIAS I ORQUESTAS TlME VENUE SOI.OISTS I COMPANIES I ORCHESlRAS 11 '30 lglesia de lo Mogdoleno Orfeón Donostiarra, José A. Sóinz, Diredor Orquesta Kirov del Teotro Marijnsky de Son Petersburgo Diredor Valeri 29 deJunio Rassini, Pequeño Miso Solemne Suson Chilcott, Lola Cosoriego, Jaon Cabera, Enrique Baqueriza, Jasu Oquiñena, Piano, Jordi Vergl!s, Orgono Conmemorod6n Bicentenorio del nocimiento de G. Rossini 22'30 Polacio de Ca~os V lunes PROGRAMA PROGRAM 20'30 Polocio de Congresos Rimsky·Korsokov, Copricho Espoñol, Shastakavlch, Sinlonío n• 6 op 54, Tchaikovsky, Sinfonio n• 6, en Re 74 •Potético• Orfeón Donostiarra, José A. Sóinz, O.rec1or Enriqueta Tarrés, Corrnelo Mor1inez, Mobel Jarge Antón, Manso Echeverrlo, Gabriel Orquesta Sinfónico de Euskadi M. A G6mez Mor1inez, Director 22'30 A Manuel de Follo Mones deJunio JO 12'00 Catedral de Granada 22'30 Plozo de las Pasiegas Victoria de los Angeles, Soprano r...ntt'r"'v Parsons, Piano José Orlí, Trompeta Maite lriarte, Orgona Coro de Valencia, Orquesta Ciudad Obros de Purcell, J. S. Bach, Handel, VIVien i, Widor y Tanelli Monteverdi, Orfeo Suson Chilcott, Nigel Short, Silvi a José Turino, Fontosfo sobre uno Fontosfo de Alonso Mvdorro, RCIVel, Dophnis el Chlo6 (segundo suite}, Prokallev, Romea y Julieto (1• y ? Suite) Orfeo üeder de Mozart, Schubert, Brohms y Strouu. Obros de Montesordo, Ployford, Telemonn, corelli y Handel Groham/Hont, El Penítente, Monk, Break, Clorke/Mendelssohn, Noctume, Morris/Tcherephlne, Ten Suggestions, Marris/Cavalli, Cononic 3/4 Stvdies. Sóbado Obros de Correa de Arauxo, Scarlatti, Handel, 12'00 Bach, Bote Obros de Handel, Albínoni, Boyce y Morcclo 4 deJut.o 22'30 Palacia de Carles V Academy af Ancient Music, 23'00 Teatre del Generalile Mikhail Boryshnikov Productions Inc. Polrctcinodo Presenta White Ook Dance Project Morris/Haydn, A Loke, Dudlcy/Mcndelssohn, Hormónica Breokdown, Lubovitch/Mozort, duet from ConcerlO Six Twenty·Two, Lubovitch/Paul, Woiting for lhe sunrise Potrodnodo Domingo 5 deJulio 20'30 Palocio de Congresos Orquesta Ciudad de Granada, Salvador Mos, Director Lena Lootens, Soprano Adíos o lo Alhombro, Chopl, Los Gnomos de Bretón, En lo Alhomnbro. Ma/Jer, Sinfonío Orquesta de Schleswig·Holstein, Lorin Moazel, Director lngolf Turban, Violin Verna dc localidodcs e inforrnación: Centro Cultural Gran Capitón. CI Gran Copilón, 24. 18002 Granada. 22'30 Palacio de Ca~os V Aportada de Correos 64. 18080 Granada. Telélono 206847. fax 206812. Esto pnogromoción padró ser susceptible de combios. ~ 'jt JUAr~Df NIDALU(IA m w DIPtrTACIOriPROVINCIAL Dl C RANADA . . AYUNTAMICNTO DE GRANADA PANORAMA Convocatòries PREMIS ~AC I O \LS VE MÚSICA. Si~t·nu eonvocatòria. Conr<·dits JH'I Dc·¡Htr·tament de e LI IL li l 'li d l' In G t' ll f' [' a Ii tu t el e Catal un) u. Dotzl' rutegol'i<'s: Pr·C'mi honor·ífi<· n la lntjeetòria mu sical; pr·emi u Iu eomposirió; pr·cmi a l'cdit·i6 d<· llibr·e ¡¡ dr músi<·u; pt·t•mi ni pt·omotor; JH'f'mi n I'i li ti':rpn•t dc~ m{rsieu elàssica; p l'l'mi u I ' in t (• r p ,. et el e m ús i e a ¡•ontt•mporiinia ; pn•mi u l ' intèrpn:t rlr jazz; pr·c r11i a l'int.èrp r·e t d <· pop - l'(wk~ pn•mi a l'intè rpret dc músic·u IIPn~<·ra; pr e mi a la intcq1r·ctució ¡((· músi<·a tradicional i populnr. So l.li cituds miljançnnt in s tànc·ia a la Dir·Hrió Gcnl:'t·al tk Pnunol'i6 Cultural o a quulst'\OI d r ls Sl'l'VI:'is lrtTitorials cfcl Departament dt> Cuh111·a de la Crtwt·alital. XX/C URS I NTERNACIONAL DE GUITARRA JOSEP LLUÍS LOPÀ TEGUI. Organitzat per Aula de Música 7. De/6 ali6 de juliol a Sani Cugat del Vallès. Es concedeixen Ull nombre limitat de beques. Data límit d'inscripció: 5 de juliol. Informa ció: Aula de Mtísica 7. Av. Diagonal, 237, 2n,Ja. 08009 Barcelona. Tel. 2074022 16 lli CONCURS lNTERNACIONAL D'INTERPRETACIÓ DE GUIT ARRA CLÀSSICA. Convocat per l'A ssoc iació Belga Le Pt·impl~mp s de la Cu ilane. del 21 de se temht·t• al 4 d ·octubre a Bè-lgica. Poden prcsentat'-s'bi els guitarristes de qualsevol nacionalitat que no s up e r·in els 32 d 'a nys d' ccla t. 'a torguen 10 premi s entre 200.000 i 10.000 franc s belgues i quatre premis especials. Ju rat: Rafelltuni. Robet·to A ussel, Renè Bartoli, Ca r]os Boncll, Leo Bt·ouwer, Alexandet· Frauehi, J esus ConzalesMohino, Goòeli c!ve Monden, Albl:'rto P o nc:e, Konrad Ragossing, Vic to r van Puyenbroeck i Milan Zal e nku. Informa c ió: Pl'imptcmvs de la Guilarre. Concom·s lntct·national. C/0 Mr·. PierreDcnis . Plue<' du Chief-Lieu, 9. 6040 Char lc-t·oi-J u met. Bèlgica. CURSOS DE L'INSTITUT JOAN LLONGUERAS. Curs d'Eduació Musical Willems: Curs de Sensibilització i Introducció al Mètode, del26 al29 d'agost. Curs d'Aplicació del Mètode en l'Educació Infantil i Primària, del 31 d'agost al 3 de setembre. professor: .Jacques Chapuis. Informació: Institut Joan Llongueras, el Sèueca, 22, 08006 Barcelona. Tel. 217 1894 mc>nt ins trumental , i cànon ); de 1 O a 11 anys (poli fonia a dues o trf'S veus amb o sen se acompanyament in s tr·umental i c ànon) . Jurat: Dolors Graupera. Albert Llana s. Xavier Sans Fortuny i Anton Colom (secretari). Termini dc presentació d 'obres: del elia l el ' agost al 30 de setembre. In forIIHl CtO: lns titut Municipa l d 'A<: e ió Cultural. e/ santJoan 27, Casa Rul l. 4·3201 Reus. X PREMI RElNA SOF r A DE COMPOSICIÓ MUSICAL. Convoca t pet· Ja Funda e ió Fc n·e ,. Salat i dotal amb 1.500.000 pesse tes . La composif·ió hnud\ d 'atenit·-sc a una plantilla orquestral normal, amb o sense solis tt•s i amb o sense mitjans elt•ctroacústics . El gènere de l'obnt és lliut·e. Data límit de pnscnta<·ió: 31 d'agost. lnformat·ió: Fundarió Ferrer Salat. Gran Via dr Cades 111.94. 08028 BARCELO~A. NOVÈ CURS INTERNACIONAL D'INTERPRETACIÓ MUSICAL DE GIRONA. Dirigit per Carles Guino var t. S'impartirà en les especialitats de piano, violí, violoncel, cant, guitarra, orgue, arpa, anàlisi musical, composició, pedagogia musical i tècnica de base de piano, violí i violoncel. Quadre de professors: Luiz de Moura Castro, Jo sep Maria Colom, Aquiles Del/e Vigne, Carme Poch, Alfred Herzog, Vartan Manoogian, Elias Arizcuren, Josep Bassal, Manuel Guillén, Gabriella Ravazzi, José Tomàs, Andreas Arand, Maria Rosa Calvo-Manzano, Cari Schachter, Carles Guinovart, Jacques Chapuis, Agustí Coma, Lenian Benjamins i David Westfall. Informació general: Centre Cultural la Mercè; Pujada de la Mercè, 12, 17004 Girolla. Tel. 972-419422. Inici del curs: 20dejuliol. VIII PREMI DE CANÇÓ PE B. A INFANTS.Convocatòl'ia d'àmbit in tet·nacional convocat pet· I' Institut Acció Cultuntl dc R eus . Adreçat a persones vincu lades a Ja creació i pedagogia mu s ical¡¡ . S'estableixen els apat·tats: dr 5 a 7 anys (cançó a una sola veu umb acompanyamen t in s trumental); de 7 a 10 anys (polifonia a ducs o tres veus amb o sense acompa nya- I CUll.S INTERNACIONAL DE MÚSICA BARROCA CIUDAD OE SEGOVIA. Tindl'à lloc a. aquesta ciutat delS allS d'agost. Hi seran impartides asignatures de cant (Charles Brett), flauta de bec (Mariano Martín), violí i música de cambra (Isabel Serrano), clavicèmbal i baix continu (Rinaldo Alessandrini), pianoforte (Patrick Colren), guitarra, llaüt i tiorba (Gerardo Arrüzga, violoncel i viola de gamba (P/úlippe Foulon), dansa (Barbara Sparti) i construcció d'instruments (Carlos Gonzalez i José Àngel Espejo). Paral.lelament se celebraran tres cursos monogràfics sobre "Interpretació de la 1mísica per a flauta del segle XIII", "Rossiui: el darrer divuitesc" i "Ornamentació per a teclat en la família Bach", professats respectivament per Jorge Caryevschi, Andrés Ruiz Tarazona i Maria Lluïsa Cortada. Completarà el curs un programa de nou concerts a càrrec dels professors del curs. Informació: Asociacióu de Mtísica Barroca, el del Acuerdo, 17, la. 28015 Madrid. Tel. iFax9I-5231397 IV CO CURS INTER AC IO~AL DE CANT J ULIÀN GAYARRE. Del 26 de setembt·e al 5 d'octubre a Pamplona. Pres idt>nt d'honor: Josep Caneras. Obert a totes les cantants nascudes entre d dia 1 de gener de 1960 i el 31 òe desembre de 1974, i a tots els cantants nascuts entre el dial de gener de 195 7 i el 31 de el ese mbre d.e 1972. Premis oficials dc 1.000.000, 600.000 i 400.000 pessetes tant per a veus masculines com femen ines. Diversos pr·emj s especials i borses d'estudi. Data límit d'inscripció: 31 dc juliol Informació. Concurs lnter·nacional de Cant .Tuliaan Gayal'l'e. Dir·ección General de Cu ltura. Pamplona. PANOR AMA A l'ho ra de l'ag raïm ent Montserrat Caballé, amb el president de Generalitat i amb el de l'Orfeó Català. per Fli!LIX MILLET e amí dels ce-nt primers números de la revista, el lecto t· atent i fid el trobarà p er primera vega<la el meu nom C'n la r elació de col.laboracl o t·s . L 'excepci o n a litat del fet ohecill., forçosament , a uoa motivaci ó tamb é excepcional. No podia set· altrament. Quan aparegui aques t article fat·à pocs dies que un recital d e l a gran s opt·ano Montsen·at Caballé, cot·o nat amb la interpretació de El ca nt dels ocells i El cct nt cle la se n ye ,.a amb l ' Orfeó Ca talà, haurà posa t fi ofi<' ialme~t als act es conunem or ati u s del prim e t· cente n a i'Ï d'aqu esta entitat <¡u c m ' honot·o presidir. lla n es tat ex a c tament nou la Josep Carreras, en el seu recital en homenatge a l'Orfeó Català me s os atapeïts d ' a c ti v itat ; cic manifes ta c io n s ple n c>s s<'mpre d'una a lta sig nificació i sovint també d ' una gra n entitat ar·tís tica i c ultund , com só n , entre d ' altres, e l r ecital esme ntat ; com va se r el que une s se tmanes aban s va o ftH·ir el g ran t eno r Josep Can-eras : o bé el ri cle d e confc t·ències o l a in augu t·ació a Montse rrat el mes dC' sctemhr·e d e l s actes comm e mot·atius durant una jornada fe s tiva de grata nwmòt·ia. E l r es ultat tan feli ç de la celebra ci ó -ex te n sa e n e l se u cicle anyal dc durada i inte nsa en contingut- ha <'Stat possihh, gr àcies a la con flu è n cia d e n o mbrosos fa c t or s pos itius que s' h an congt·iat a redós de I' Ol'feó i que a la fi no p odien sinó aboca t· a la realitat qu e a r a conte mpl em legíti- mam ent s ali!lft :IH. En prinwr lloc cal pular· l'o•·çosa rne nl del JH'S d e I'Or·ft'ó Català ; d c la lnrnscendr n<·ia ci e la seva hi s tò ria; d e eo nr )¡, seva obra rica i <·omplcxa fo rma put·t del sentiment i d e l ' àni mu del poble català e n a ll ò qu<· f'0 11 HlituC'ix una idc•ntifieació c-o ns tantment con solidada. Eo un segon ll of·, molt important, cal te nir· prt:sent que l' Orfeó C atalà ha arribat a ls S I'U II f:e nt anys d 'cxis t(.rwia en un monwnt de gt·an p o t (• n<'ia c r ea ti va. Ha e s tat un punt d'ar·rihatla c¡ue l' t·ntitat ha pogut viure e n un <:onLt•x t vit a I COlli e n poques a I t r·es oportunita ts ci e la seva complexa hi s t ò ria s' ha pt·oduït. St> n se cnt1·ar en vulor·a c·ions subjC't tíves, que no m' estuda b é cie pr·ego nar, hi hal 'evid~neia d ' un es •·ealitats i PANORAMA Acte inaugural d e l Ce nte nari d e l'Orfe ó Català 18 d ' u ns arguments objectius que feliçmen t són e ls que són. Tot allò que es mou en el si de la seu d e l ' Orfeó , a l Pa lau de l a Música Cata lana, ga udeix d·una s alut privil egiada , com és el cas, en prim u llo c, d e l co t· dc l ' Orfeó , i derivadameot d e l 'es pl è ndida r ealitat d els grups de plante r juvenil i infanti ls-. Les forma cions novelles -Cor i Orqu es tra de ca mbra - es tan demos trant dia a dia la validesa de l a fór m u la qu e les in sp it·a , mentre que en un altre ordre de coses l a posaciu e n marxa del cicle dc gran co ncer tisme Palau 100 i la creució de la F undació Odeó Cata là-Pala u de la Música Cata l an~:~ obr en noves expectatives cara a un futur falagu er en el pla d els objectius més ambicios os, p e r altt·a pa •· t p le name nt coherents amb l'es perit que ha presidi t semp •·e l ' a c tua c ió d e l ' Orfeó Català. E s me nto finalment la publi c a ció que acull aquest escrit, la bona marxa d e l a qual ha es tat r ev italitzad a amb e l f e li ç marida t ge amb Catalunya Música. Un altre fa c t o r decisiu d e l 'èxit dels ac tes comme mo t·atius d e l cente nari de l ' Odcó ha es t at, sens dubte , la col.laboració que tota l a soc i c ta 1 c i vi I catalana ha ofen a l ' Orfeó Català. Ha es tat com una allau impe t uo s a i exu l tant q u e ha sadollat amb esc t·eix les exprc tatives m és optim is tes . Totes les instàn cies socials ban estat amaten ts a la representativitat his tòrica , c ultut·al i social de l 'efemèr i de en allò qu e h a co n s t ituït una d emostra ció d e sensibilitat excepcional q tlc e n h ono •·a•· l ' Orfeó Catal à, ho han fe t a si mateixes. D es d e le s ins tituc i ons d c govern, en llU capteniment sensible i gene t·ós, a les entitats gremials i pt·ofessionals, passant p er entitats diverses, així com també particul ars a títol individual , tot e l t eix it d ' això que r espon a la mod e n1a a ccepci ó de s o c ie tat civil , ha aco mpanyat l'Orfeó en aquest any excepcional, fet que e m s ati sfà testimoniar· i agr·air a mb el me u miUor ànim. I en aquest con text vull destaca r- , especialm ent , l ' actitu d dc professiona ls de la música, p e t· la significació especifica del seu ges t. La hi s tòria de l'O d e ó Catal à es tà farcida de mos t res d 'es tima per part de grans noms de la música univers al. El gran me tge-miss ioner-músic Albe r t Sc hw eitzer e n con stitueix una t·eferènc ia cabdal i definit iva. I junt amb ell, al tt·es grans artistes que, amb la seva par aula, la seva música i el seu gest, van testimon iar e n el seu mome nt el seu afecte p e r l 'entitat. El m estre Pau Casals ocupa un lloc de privil egi junt també amb Blanca Selva, I s aac Al béni z, Enric Granados, Wa ncla Landowsk a, Richard Strauss i molts d'altres . Al cap de cent anys d'existènc i.a , noves grans figures, com és e l cas dels nostres Montse rrat Caballé i J osep Carreras, mantenen la torxa de l 'alta consideració d e l 'entitat per part d e mú s ic s excepcionals, f e t qu e m' honora reconèixer amb tots els pronunciaments al mateix temps que em plau situar-los, p e rquè així cor-respon l egítimament , en la tradició i e n la línia de continuïtat d els seus il.lustt·es antecessor s e n tal tipus d ' actitud. En l'abraçada d'agraïment a tots e lls i a tots els altt·es pt·ofess ionals qu e igualment han f e t costat a l ' Orfeó Català e n uqu e~ ts mesos entranyables que a cab e m de viure tots, vull incloure, en nom de l ' Orfeó Cata là , el meu profund reconeixement a totes l es instàncies que e ns han fet costat a mb una predispos.ició , un a generositat i un àn im q ue formen part j a d e l s fe t s més vius i immarcescibles de la his tòria de l 'entitat. PANORA MA e R T e A Tres filha rmò niqu es emb lemà tiqu es per JOSEP CASANOVAS E ls esdeveniments culturals i olímpics cl"enguany han fet confluir també a Bat·celona un gt·un nombre d ' orquestres simfòniques, totes entre les més importants a escala mundial. San t Pctct·sburg (Leningrad), Be ..tín i I st·ael, l es hem escoltades en un hr· eu inter·val d<' dies, tal com pensem fer enca t·u umb FiladèHiu, després de cJout·e's la present edició de la revi sta. Són grans conjunts que obliguen a una n ?flc xió comparada de la seva s ignificació quant a exponents d 'unes r espec ti ves cu ltures . Quan es tracta cl'.i nstitucions d'una pet·sonalitat tan consolidada , s'hi amaguen pobles i t·a ces, paisatges i llum s. P otser l'exemple més clar del que acabem d 'apuntar p ot ésser· precisa m ent la prim e ra d e les orquestres esmentades que he m escoltat , la dc Sa n t Petersburg, fins ara Leningrad. La c1au secr eta que s'amagava darrera resta actual ment al descobert amb el precipitat canvi de denominació . La ciutat soviè tica que ha esta t serva nt durant setantacinc anys un ros tre tradicional genuí únic, ha estat d issimulant la permanència d 'uns vells ar·omes en l es seves fantàstiques perspectives urbanes i les misterioses nits blanques. És curiós dc constatar com aquesta personalitat tan fortament distintiva mai no va ésser negada ui r ebutjada durant els anys de la r evolució, ans al contr·a r·i, acceptada i aviciada com un fill pr·eferit. Una manifestació ben clara de tot això és evidentment aquesta Filharmònica , q u e cl orant to t s aquests anys cla r rers hem unat sentint co m una mos tra d'an cxaltadament romàntic, gaireb é r eaccionari. Sempre retornaven a uns Txaikovski e mblemà tics que La Fil harmònica de Berlin al Tea tre d e l Lice u ara han tontat una vegada m(•s com a peogr·ama exclusiu , la Pr;im,era .i la Sise tHL simfonies. Es tan perfec ta la seva interp r·etnció d 'a qu est eompo sito r , tan autèntica volem die més aviat, que avui dia no podem evitar· una cer·ta esga rrifança, co m d 'un dolç anacr·onisme. Fins i tot <'n aquest cas pt·escnt, un dir ector com Yur·i Ternirkànov, de dara afectació, s 'encarregava d ' insistir encara mé s a fer destacat· aquest aspecte d'un compos it o t· e n v o1tat e om d'un a 1it (u· gi a remota. S i exis t ei x una vcnli ó genuïna dc T xa ikovski, deu é!lse•· fo r çosament aques ta dels fil harmòni cs de Sa nt Pete r sb u r·g, vet·sió, p erò, que només podem acceptar· venint directament de les seves mans peequè té la virtut de r·efm·ir exactame nt tota aqul'lla anècdota personal i l'estereotip cultu r·aJ q ue venim es me ntant. Són le c tur es que venint d ' un altre conjunt p odríem trobar segur·a ment afectades i efectis tes p e r ò qu e e n aquest cas res ulten realitzades amb una c onvi cc- ió i una esco la tal , l'n definitiva, qu e no poden mí•s qu<' provoc·ar u na ad mira ció dccicli Contintll\111 troba n t At!ttl p rc Ics mateix!'s co rdes doJces, aptes p er als mati sos més infini t r!limals, acostumades a apiana•· un pianíssim o a fer que qna ls<"vol frase mus i<·a l s i.gui un objec-te sonor dc profunda evolució di uumica . Res no t•esta mai en un so l pla sinó que existeix se mpre· una dimensió inte rna pròpia , ui st•rvei, és c lar , d'aquesta litúq; iu txaikovskiana que venim esm¡•ntant. Anotem encara expet·i(·nc ies úniqu es, co m la d e l fu gol soli s tu dc Iu Sisen~L simjòuin, d c sonori ta t mi s t edosa i pot(•rt t , amb un vi b•·at i b ellesa so no t·a inaudites. També la ein· um stància eultural d el país, i segut·ament també la pt·òpia circumstància alt·mat1ya , àdhuc; l' uhsència de l arajan , han fet que enguany tomés a "tocat·" vis ita dels fi lh a nnòui cs berlinesos. Actualment n 'és titular Abbaclo. però troba en Barenboim el director ideal per· a una ua. PANORAMA e g it·u dl' lt•s d i m ensions c·o m la pt'C'liC ill , tan i ntt•n¡.¡a i dura. A<J ui'Sl c·onjunl f-s ja tan C'<Hwgut d c• Iol s, f'in !:l i tol "u i nnlut·n l" ( mnl gnt l les seves visi te s mós nvint comptades), t¡u c nn udmf't ju un a ]H'Cbentació Ps pc·C'iu l si no {•s Iu c¡uc fa r el'o rdar la furmorió IUil di'IISa i sòlida cl f' JS St' US ('0 111jlOlll'lllS. Escola un à nime . acatlèmin implacable. p cl'fe<·c·ió individual , t ol e Jt', ut a la m í·s a lia potl-ncia i , so br·e LoL , Iu matf'i:o. a c·vidc'lnnia de s empro , la d'u n a tl .-clic·af'ÍÓ abso luta Pn cadn insl n nL de Ics exec u cio n s. Ad c• ls c•¡.¡c·cmnris s ón ja uns all t't's h c n di s tint s d e l s dr l es g l u ç ud l'S l'ihes d el Neva . Som at·a t' n c·onturtl' amb l es disci plin es pt·u ssianes aliades amb un n o mt'n) s imp o r t ant fo c u s cu ltu ntl. P e r u ltr·n hunda , el c ul't nombre d c dir·ccLors titular s qu e dut·ant uqt rcsts llurgs cent anys tle vi da hu ti ng utl' orques tnt b e rlin esa no hn es tat in compa tibl e a mb la con s titu ció d ' una perso nalitat molt pt·ofuncla . No e n vn es parla d e ls "Filhar·mònics" co m d ' un mon s lruós conjun t d e cumbt'a al qual només p od en accedit· m e m bt·cs i dit·ec tors molt cs<·ollits i t·o nLt·astats . Aques ta actua ció amb Bar cnb o im h a aniha t evidentment en llit moment espec ia lm e nt int<:t't•ssan t d e l 'O rq ues l ra. nc•f·essita ll a d ' una r enovació ja f'v ident atenent els dar-r e r s anys dc d ecadèn cia d e Ka rajau a qui toth om venia fen t el retret d f' visibles amanerame nts . B:u·enboim és un d irector inten·s¡,a nt , probab le me nt moll més impo t·lanl quant a músic integral que co m a cond uc tot· pròpiame nt elit, p e r·ò qu e conjuga aclmiL·abl emen t amb aques ts grans co njunts d c forta Lt·adició i p er sonalitat. No és una batuta esp ecta cula i·, p e r ò m o¡,tt·a en canvi una visible assimilació to tal de la partilur·a d (' to rn. Voldria només c ir·c umsc r·iut·e' m a In Novena d e Bruck nt' t', qu e r ecordarem llargament. Obr·n ta n mt>nltm e ntal co m mi s t e rio s a entr·e les d el co mpositor , phmteja a l director reptes gegantin s que nom és hem trob at •·cso l ts pf'l s més grans m es tres, i a t·a i aquí p e l geni d e Borenb o im. Bt·u c kner té inte n 1am e nl pr·o- R T e A fundes imbr·icacio n s hat·mòniques i Lemàtiqut>s, so br etot aques t a Nove na , que e l fan especia I me ot a tra c ti u a l s seu s coneixedors, p e rò q u e a l'oient, gaireb é sem p t·e ocasional i sense massa expet·iènC'ia , a pat·eixen c om un teixit a ltc r·na l d e g t·a tlS coral s i cà n o n s d'èpiq u es resso nàn cies wag n f:'t·ianes amb innombrables passatges contrastants d 'apat·ença •·ctòt·ica, per no dir repetitiva. Així, si el r esponsa bl e de l a ve r s i ó es limita a exe r·c itar uns dots de "conductor", ens troba l'em e n el cas freqüent d e l r·esultat esp ec t acular sen se arribat· a ju stificar aquelles "divint>s lon g itud s" que sovint se' ns faran tedioses . Amb Bru cknet· es VI' u d e seguida qui l'ha ass umit en la seva totalitat i l'ba estudiat am b un afecte sincer , tot descobt·int els seus dubtes, les vet·s ioo s s u ccessives i l a 1·aó d e ser d ' aques tes lo ngituds extremes . Aquí h e m vis t el Ba r·e nboim d e les gra ns pt·od U('(:ion s wagne rianes que es m ovia e n l' interior d ' aqu es t Bt·u c kn<•r· c om h o fa amb una Sonata d e Beeth oven , amb un co ne ixement exh aus tiu i , per t ant , amh el domini totn l cl<>l mils bt·cu ins tant son or. I és dat·, ha Lt·obaL e n e l s berline sos aqu es t u ad h esió total d c qu è parlà v c:m , cap a ç d ' a ssolir· ol s cims ti c la ver sió absoluta, cligna d e la g •·avació dir ec ta. No h a t• s tal so l ame n t la realitza ció es d ntan t s in ó l 'ac tualit zació total d e ls Feierlich i dels misterio.~o hrncknerians, dels clat·obseu r·s, dc la ju s tificació dcl 111 és lle u pa ss at ge d e pon t , apannlm e nt anodí. Per aqu es t Bru c kn er c¡r)i a un dir·ector i un conjuut total!. , absoluts . D e l' o rqu es tr a e r a be n subuda Ja seva qualitat , p e1· a l dirceto t· l'ohra ha t'<' pt·esenlal com un doctot·at honoris C(lusa . T encara una sorpresa, Iu d e l Co ncert per a piano núm. 1 d<' B<'etho ve n,amb que a l es p o qu es h o r es de l'esforç Litàni(' d'aqu e ll Bruckner a ini c ia va no va me nt Bare nboím el sego n p r ograma b a r·celoní; i diem sorpres u p c rqu è el qu e hum anam c n t hagu és pogut convertir-~oe e n un a p e i'Clo nable l ec tunt de tr·à mit lo t· nà a ser una de les inte rpre tacio n s més inspi rades d e l pi a ni s ta. A quí hi hagué un segon moviment memot·abJe. P oqu es sor pr eses reservava e n c anvi la F ilharmòni ca d ' I s ra e l sota la h a tuta cle Zuhin Mc hta. Lleva t d e l començament d el se u p t·ognnn a, les c urioses sis Peces p e r a o rqLL est ra d e Webe rn , hcJh's. aforís tiq u es, verilahlc antítesi al Bruckner que h avíem e co lL a t fe ia escass ament vint-i-qu a tre hot·es, la r es ta, un a Júpit er i una Quarta d e Bt·ahms, tol es pt·oduí dint r e d el margr d 'èxit p e r s onal i es p ec tac: ul a t· del co nd uctor (matise m amh tola inten ció el títol) . D e Mchla fu ja anys que coneixe m a fons les inl<'rpretacions d e gr a n nivell el ' aquest tipu s d e prog r ames, d'un ni ve ll p e rò , d e fórmula eslàndat·d , sense sorpt·eses, sen se d cscobrit·-hi mai r es d c n o u . ToL , co m La ma t eixa on1u es t r·a qu an e ll la dirigei x, de molta qualitat , fin s i tot esc l atant , pct·ò !le n se e l mist e ri d el n o u Brahm s en e l pt·otago nis mc del venl r ece ntm e nt d esco h c r·t o rt>tt·ob a t o com a mínim amh un ce rt segell d 'a utor , d e dit·cc tot· genuí c t·cadoc e PANORAMA T R e A La inefab le atracc ió dels pols per DAVID PICÓ l vincle d'Orient amb Occident sembla que h agi d'anar signat sempn• per l 'inev itabl e made in Japun o mude in Korea. Falnital al J apó, sí, però esct·it en anglès. En l'àmbit comercial ambd6s mons sembl en condemnats a entendr e's. Pet·ò ... i musicalment? Aquest va ser l'eix crn tt·a l dels co ncet·ts que formen l'últim programa fins at·a de l 'Orqu rslra de Ca mbra Teatre Lliur e so la í'l títol Orient/Occident. El concert va comença t· am b l 'obt·a del japonès Toru Takemits u , Rain Coming(l982): una obra de t all occidental , C'ontinguda i que r ecu ll la influència c1·0li vier Messiaen. La segona obt·a va ser la del tamhé javonès H it·oaki Zakoji, Concert per a violoncel i orquestra (1985). Una oht·a d'al'rels orientals, cosicla de matisos i amb un incisiu ¡H·cdomini de la percussió. El tercer compositor va set· el malaguanyat Olivier Messiaen, qu e moria en un ho sp ital de París precisament quan a qu esta s<-de de concerts arribava a l seu met·idià. L'obra escollida de Messiaen va acr una de l es seves ma gnífiques " pàgines orquestt·als onütològiques" : Oisea.ux exot.iques (1956) . Aquesta obt·a, v ital i plena de color , està influenciada pel cant d e diversos ocells exòtics i p er· ritmes orientals, essencialmen t l'anom ena t "Decï Talas". El quart compositor va set· un altre nom il.lustr e del segle XX : Gi ac into Scelsi i la sevu obra Pra.nam ll ( 1973 ) . Aquesta composició, impecable, creà un flux musi cal continu, co m fils finíssims perfectament tramats a par·tir d'una articulació rítmica minuciosa i un tractament tím- E David Padrós hric variat i acurad íssim. El cinquè compositor va ser l ' igualadenc David Padrós, un músi c inte t·essa t dc sempr e per la música i la cnltm·a oriental. La seva ob1:a Ketjalc (199J ) va t·ebre l 'ovació de la uit, no tan sols pet·què és un composi tot· rrconegut i de casa , sinó pct·què amb la seva peça p er a d os pianos i quatre mans, demostrava, un cop més, el seu amplís s im coneixe m e nt d'aquest instrument. A més, la seva obra , emine ntment rítmica i d'execució espectacular, va aixecar l'ànim del públic. L'obt·a del cor cà ! sang Yung, Irnpression ( 1986), compl exa, itTegular i for!:a occiden ta litzada , va tancar el conccrl. Un concert t·calment brillant, tant pel qu e fa a la qualitat de les obres -especialment Messiaen i Srclsi- 1·om pel qu e fa a Iu intcrprl'lac ió dc l'Orquestra .1,•1 Lliut·c, pcr·f<·ctament dirigida pet· Josep Pons. Nomrs un t•<·tre l: aquesta shie dc co nc:fwls va t·esttltar unn mosl.t·u mussa minsa p e t· a un te ma tan s ugges tiu co m e l d ' Ot·it•ntOccidcnt. Pt·imer, perquè, a partit· de Ics ob r es esco llid es, l'intt•r·eanvi d'influències mútuí's era s ignificatiu però no s ufi c ie ntm e nt explícit. Sego n , pf~t·­ c¡uè la representació d'Orient es veia limita da al Jap ó i Cor·ea, i p e t· la JHtt·t d'Occident, c nca t·a qu e l>t: mbli un li)pi c dit·-ho , el! t·robaven u fallar noms com ant e l d e .J o hn Cage. Potser Ull te ma tan ambiciós com aquest me r·e ix ia Ull tr·ac tam e nt més ampli i profu nd. Però menys dóna una pedra,aquiialJapó. PANORAMA Lloan,a de la immortalitat d'Olivi er Messiaen p er CARLIS GUINOVART livier MllHs iac>n no ha mort , vi u e n la m emòr·ia cl (' ls qui vàrc>m t enü· el goig dc ronèixt•r·- lo. És veritat lJ UI! r,l¡.; gr·a us ur·lis tliS no moren, HobnJvitLcn c·n l'u lonada contínua qnc dcs pr·èn la seva obra. La llavor·, t'I seu poten cia l, hu fe r· tilitzat la tern1 i admirem ara el produel<' del M'U tn·ha ll. S'equivocà Boul cz en titul ae e l se u pol ~ mi c t'Set·i t "S chonbe r·g est mo t·t", pet· b~ que volgués refet·it·-sl', cap als anys cinquanta -en el mome nt del deeés d el compositot· vienès- al fet que s' inau gur·ava una nova època de postguerra , una actitud pt·ogt·cssi sta r e buda a les c lasses d'anàlisi mu s i<·a l d e l Conservatori d e París, impnl'tides pre cisa ment p e t· O. Messia e n. B é sigui Sc:honberg, b (· sigui Mess iaen, som tamh é n osaltres -co m a receptors d'un mis teri que e ns neguiteja- e ls ({Ui amb la nostr a auscu lta ció musica l som capaços dc donar-los vida més enUà de la mol' t. E l millo1· ho menatge a la seva mernòt·ia és ~u·a el de la voluntat de conèixee, el d 'aprofundit· la seva apor ta ció utís tica, peequè e l mot "co nèixer " és "un pou sen se fons", una paraula riquíssima que mai no s'acaba. un concepte d'apr·chcnsió que arriba fin s a ls confins de la puresa d e l'amot·. Conèixer Messiaen no és nomé s es c ol tar· alguna de l es pàgines més t·emarcables de la seva produ cció s inó penetrar pregonament e l se u univet·s. La m(tsica , dc vegades s ubli m, q ue sorgeix d'aquest univers meravellós no és r es més q ue la manife s t aci ó, p e r· l 'Art, d ' una con cepc ió esp iritual del món, una actitud fil osòfica davant la vida. (l) Una co n cepció que es manifes ta e n un senlit· religiós que ens el fa veure com un teòleg de la mú sica (u n fe nom e n, aqu es t , be n t·ar e n e l nos tre temps); en O 22 un esper·it ardent capaç d'inflamar-se davant l' espt'Ct a cle d(' la Natura, d e la qual d es tii.Ju el seu concepte de la Belles a, qu e el fa es tudiar· el cant d ols ocells, uns cants eni gmàtics q ue amu ren (concer t naturalisla) amb Lu seva xerradissa més divc r·s a l a sonorit at , a la pal't aguda d el piano , de pràcticament la to talitat de la seva ob1·a, com si e l ca nt de l'ocell arribés a formar part d 'aquesta seva li.t(u·gia. Música c_òsmi ca (Des Canyons cntx Etoiles) al cap i a la fi. Pe•·ò la música d e Mess ia e n és un a rt que arriba amb una cet·tu fa <·i litat al cor dels qui estimen l a música , perquè ma lgrat la co mpl exitat d e l seu llenguatge, la seva expressió és put·a, directa i concisa. Això no vol dir que l' or·iginal itat del seu estil fos unà nimement a cce ptada d es ci e l primer moment. Si pensem q u<', al final de l a G ue n·a -quan anca r a no h avia fet quara nta anys- teni a en e l seu h aver obres tan s ub stancioses i defin idot·es d ' un es til propi inconfusible com les Trois petites liturgies de la Présence divine , els Ving t Réga rds sur l'Enfant-)esus o e l Qu,atuor pour la fin du T emps, compre ndrem que aquesta pt·ompta flot·ac ió hagués deixat perplex més d ' un contemporani i que so r gissi n bàndols a favor i en contra. Tota aquesta coh erèn cia cr·eativa havia de trobar el millot· esperit d e comunicació en la vocació p edagògica que dcsem·otllà a les classes d'Anàlisi Musical al Conservatori de Parí s i a l es quals, durant un t e mp s , vaig tenir el goig el' assis tir·. El mètode d'anàlisi de Messiacn, aque ll que els seus deixebles també prop aguen, és un mètod e re-c r·e a t i u q u e con s ist e i x a in t c 11tar de posar-se "en la pell del co mpos it or" i de ret robar el seu procés creatiu, trobant una ex plicaci ó coherent als cam ins e mp resos, a l es virtualitat s del s eleme n t s po s a t s e n jo c . A les cla sses hi havia sempre un clima d ' inte t·canvi i de diàl eg, a l ' altre extrem d ' un e n se nyam e nt petrifica t (com diria Harr y Halbre i c h ) tipus "ex-càtedra" . Grans noms de la co mpo s ició actual co m Pic n e Boulez , K. Stockhausen , I. Xenakis, G. Amy, e tc. van sorgir d'aquelles classes . L'erudició del seu ensenyament podia ana1· des d els n e umes d el Cant gregol'ià a les estructures rítmiques de La consag ració de la primavera de S travinsky, tot passant pel f r aseig moza r tià, els "Deci-Tiil as" hindús o la simetria implícita en la Na t ura i les seves conseqüències pet· a l'art, etc . Evidentment Oli vier Messiae n no ha mort!; més aviat, invertint e l s t e rmes, podem dir que l a seva obra immortal és motiu de vida per a nosaltres; el seu hàlit vivifica do r , com una ce na Pentecosta, té la capacitat d e transforma,r-nos. Com la música de Bach , t ambé la de Messiae n ens condueix cap a la met afísica, cap a l 'e mana c ió c t·i stiana que situa la vida de l ' esperit en el més enllà, estat definitiu vers el qual tot el seu art, tot el seu ésser , ha sospirat. La seva ànsia d 'eternitat h a vençut j a el temps his tòric, l 'anh el d'entrada en una a ltr·a dimensió s'ha realitzat ! (L) Ve¡;eu l ' at·ticle que vaig publicar en el no'un. 50 (d esembre d e 1988) d 'oquestu "Revis ta" 1unl'J motiu del 80 aniversari del compositor· on s'lli lt·acte n, umh més detall, diferents aspectes d e l se u univers sonor. Aquell article pot complementar molt b é el present recordatori. T E M A l t e ma que propo sem e n aqu e t número és d 'una absoluta actualitat. Sembla qu e a la fi , d espr és - - d' un molt dilatat esp ai d e temps farcit d e t emptatives, dubtes, considera cion s i estudis, el le gislador estatal es disposa a entrar d e ple en la confecció d ' un marc legal que r e guli tot all ò qu e es referei x a l'aportació v oluntària a diferent s camps d e l'activitat pública, siguin aquests d e tipus social o cultural. D ' aqu es ta man e r a se mbla s ' e ntra , qu e don cs, e n una f ase ope rativa p el qu e fa a adaptar la llei a noves r e alitats . O si es vol, a nous m od el s d e relacion s socials . Ens t robem en un mom en t e n qu è cad a dia sembla f e r -se m és ev ident la n ecessitat d ' un a presèn cia activ a de la societ at civil en la r esp o n sa bilitat d e par cel.J es importants d e la vid a social. L'aparell institucional, víctima de vicis propis i d e dificultats., o macrodificultats, d e difícil superació , cont e mpla impote nt c om sorg e i x en hui t s en l ' at e n c ió d ' e x i gènci es socials quotidianes, algunes vingud es d e lluny i d ' altres producte d e l 'empenta d els nous t emps . Da vant d 'aquesta nova realitat, el poder públic no pot justificar ni la p erma n èn cia i crostificació el' aquells buits ni , en un altre ordr e de coses , imp e dir l a sati sfa c ció d ' aqu es t s buits p er part d e la iniciativa privada. A p a rtir d ' aque s ta realitat cal situa r les b a es lt"gals d el nou marc d e r elacions entre la societat civil i la in titurionaL proc és que, com h em a punta t aban , ~ embla ha ve r entrat en la recta final. Aque t te ma , l'hem abordat obretot h a a nt-nos en opinions implicad es, ja s i g ni d P-s d e I ' òpti c a del s receptor s de les c onseqüènci es del nou marc Legal, ja sigui d es d e la d e ls creadors d ' aqLlest nou marc. Un article introductori en s per·m e trà mo s trar la i compl e xitat tran sce nd è n c i a d el ten1a i l es profund es impli c a c ion s id e ològi que s, polítiqu es, culturals i e conòmiques que c omporta. Això j u s tífica el procés tan dilatat d e confecció d'aquest marc legal, la p o l è mi c a d esfermada i l ' atenció an1b qu è és seguit p er polítics i p e r a fe c t a t s . E st em a les portes d ' un esd evenimenl legi slatiu que pot obrir unes exp ectatives molt falagu er es p er a la vida cultural del p aís . E n l 'emba t ten en molt a guan yar i a p er dre à mbit s importants d e la v ida social i cultural del país . I en aques t sen tit el món d e la cultur a és un d els que apareix en un t erm e més privilegia Lp el que fa a la transcendè n cia d e 1' afe ctació d e la nova legisLació. I , p e r d esc omptat , la mú sica no escapa a a questa consideració , en ser una ac tivitat esp ecialment mancada d e capacitat d'autosuficiència. L'ajut privat gratuït a punt de normativa 23 32.3 T E M A A cavall del liberalis111e I• de l' intervencionis111 e per JAUMI COMELLA$ I tt•mu dt•l protagonism e d e la iniciativa pa·i, atlu t'li attuacions públiques, o que ufpc·tt·n t•l cu mp d' artuaeió de les in s tillu·ions púhliqttes, r·csulta d ' una enorme importànc·ia, Ja qut· IIC' fet c·onstitueix una n~ ferè n­ c ia molt t•xnc·tumt•nt indit:ativa de la situació de les r·t•hwions c·n ta·c· aixt1 qnl' avui s'anomena , d e forma hc•n utct•ptada , societat c ivil , i els estaments instiltrrionu ls púhlic·s . Aq u esta r·calitat avui dia i a casa nostr·a es mou c•n un man· h tlsic· c¡tu• ronlempla aques ts tt·es fe ts rahdals: n) nisi d c la soeictat dd b en estar ; b) cris i dt•IN t'tll'l't•n ts estutalistcs-inte•·vencionistes; e) pi'Otugonis nw crci'-t'nt dels pos tulats libe rals-capitalis tt•s. \paa-tir d' aqut•sta panoràmica . pt·ou incontestable• en t'I ~ sr u, tn•t¡, gen è l'ics, c al no renunciar a p osirionamcnts mínimament crítics, si h om vol evita•· dc• cuut·l~ cn l'I risr d e l'ac·ceptació sen se reser ves d'aque s t~ r•·cssupòsits . Es tracta, en definitiva, ck \Cu•·c ~ i és lícit d'acceptat· cegam ent i com a q uclcom d'una 'it·tualitat immaClllada, e ls valors mrs gc·nuïn s dd model d e socic>tat liheral-capitalis tu a què c>ns emp enyen els vents actuals impetu osa ment. 1~ 1 trac tament que el futu r -i sembla ja molt proJH' r - ma•·c Jpga l dc> l 'Es tat espanyol atorgarà a aques t tc:ma j>('l' mitjà d'nu procés legislatiu in u- . su a lmcnt dilatat, ha d<' resultar il.luminador d e la volunta t de les ins titucions d e govet·n estatal p el qu e fa al dccantameut vers uns tipus d ' opcjons o uns al trc•s, t'J1 la parcel.la al.ludida de les r elacions c ntt·e sot ic tat <•i,il i es tament públic. D e fet, aquesta dilatació d el procés demostra fins a quin punt e l te ma és important i com s'lli juguen eleme nts el' a aT el funcional. política i també ideològica molt impot·tants . que han de preocupar lògicament el s a·esponsab les d e la seva concreció o de l'establiment de les seves bases. En aquest pu nt ca l •·ccor<lar que si bé la socie tat del benestar està en crisi , e n s i mate ixa no és un va lor a què <~a l gui •·cmm ciar. I sobretot cal no •·enu nciar· a la ronforrnació d ' una socie tat prog¡·ess ivamrnt més c~tJuilibrada pel qu e fa al gaudi J e l sr u pa tr·i rnoni global , pe a· pa r·t d c tots d s seus sectors i in stàndea. A partit· d 'aquest moment s ituaL'i~ aques t concepte com a objectiu pt·incipal i justifi cador d c l' ac:tuació pública, tant de la iniciatiVfl pa·ivada com d c la in ~ litu c ional. Aquella, a més , cons idc a·a da tant en la tradicional forma de fundació com {'11 la moderna d 'esponsorització. Igualme nt cal tenir pre se nt que Ja c ris i d e l E 92 24 3 2.J. modt•l intc•n encionis ta-e;,tatalista no ha de p•·essup osa t· IH'cc•ssà t·iame nt l' absència tota l d c valors pos itius -d-uns c<•r·ts i concrets valot·s, alme n ys- i que pt·•· tant <'al c·onside r·a •· atentament a l'hora dc l'optimitzaci ó de •·nsultats. FinulnH'nt s' ha d e v alot·ar· també el fet que e l pr·otagonisme abassegador (en aquests moment s u c·usa IICII:ltru) de l modellibea·al-capitalis ta , no l 'a llib(•I'U totalnwnl dc contradiccio ns pt·ou p ereeptihlrs com IH' r·què h agin de ser menys ting udes olímpira nwnt. Ccrm t•s pot vc'u•·c. la tasca del legislador n o pot t'C8U it ar· fà c·i l , fins i tot al marge d e la fat·amalla del se mpre tompl<~x joc d e pression s polítiquc>s pròpi es del sis t ema pal'lamcntari, que obre les poa·tes a po;, tu l't'S mé;, o menys inte r essades i pc•· la nt ¡u·•·torh adores d'un debat transparent i eficaç . Per ò ~i¡,'1 1in quine siguin les condicions mat'c del JH·oc h legis latiu. el legisl ador t é l'obligació indcfugiblc d'assolir resultats ideals o allò que vind•·iu a :;er r i mateix: discea·nit· la veritat autèntieu amagada t• n una \.at·xa de components de diversa índol!' , sovint contradictol'Ïs i d c r esultant vectorial última poc· me n ys que impossible. Res ultant última qu e d 'antuvi ha d e contemplar: a) l'existi'·ncia dc sectors i pat·cel.Jes d ' actuaei6 cn c>l camp tle la soc ietat d el benestar i en e l del r·ccq uilibrament social, que de mome nt no són atrses pe r part d e la inic;iativa pública ni es veu la posR ihilitut qu r ho siguin a un termini mitjà o llunyà , i que la societat civil , p er la seva pa1·t, no pot pl'rmrtn~, impunement, que es perpetuïn ; b ) l'o bjcetiu princ ipal de les ins titucions púbüqtH'S és aconsf'g ui•· un fun cionament idealment equiliha·a t i just de la socie tat d e què és adminis trado•·a per ma ndat d c la mateixa societat mitjança nt proe~s C'lt•rtot·al padame ntar·i~ e) el dre t a la llibertat d ·aec ió dc la societat ci vil pel que f a a 1'ús dels sc• us r cc ur·sos palf·imonials. sempre que aquest ús no con culqui t'I ca mp d el dret comú; en definitiva que n o sigu in il.lícits . Aquest dar·n•t· punt resulta fonamental e n el contex t en qu è en s t •·obem. T~a pregunta és, fins a quin punt l' apan•ll estatal té dret o no a limitar. condídonar , m·ic>ntar , o afavor·ir· l' a ctuació patt·imonial píahlic·a d(' la inic iativa privada. La introduceió dins la pt·oble màti ca general d el fac tor " aUihcramenl d ' d'eetius fi scals" c:omporta Ull àmhit dialècti c absolutt•rn e nt dec isiu a l 'ho ra tle considcr·ar aquesta proble màtica. En aqtu>St estat d e coses, a l 'es tat se li presenten dues opcions bàsiques . O b é afavorir o to le r·ar· la plena llibertat d'actuació , o entrar en vies intet·venc•ionistes més o menys inten sives . Portar l'opció T E M A 92 primcnt a les últiml.'s con seqüè nc ies pot suposar qncll:om t au rotundament tr·anscendent al com que es JH·oducixi l'exo n<'raci6 d ' ingr essos a les arques d e l 'es tat , en b e nefici tl ' ini ciatives que p o d e n estar no idea lnwnl d'acord amb e ls objectius ree4uilibnHlors indi caU:; pro pi ~; dc la funció de la iniciativa p t·ivada en e l camp públic. Fins i tot aquesL<'s inif'i a tivcs podt'n al'l'ihat· a resultar contraposades a aques ts ohjt•ctius, i en c ara més, ser de dubtosa lirit ud. P er a lt r a part, maximitzar u na actitud en la línia intCJ'V('n('ionÍSia pot significat•, primer, que 1"estat és posseïd o r d<· la V<' l'itat absoluta r cSj)ec t e d e l destí dc t o t s e ls •·ec n•·sos patrimonials -públics i privats- i const·giit'n tment sob r e les ex igències. necessitats . p•·ioritats . e tcè t!•ra, de la societat. I , per t ant, que tÍ> el dr·<•t absolut d e dit·igir o cond icionar d c<'isi' amrnt c.> ls aJiibet·aments patrimonials, ja sigui via fi s1·alitat o donació patrimonial clirecta . Aquesta p ossessió d e la veritat li vindri a atorgada. en un estat d em 1wr·àtir. per la voluntat populat· ex pr·essada a k s tll·n es . A r·gument teòricament impeca h le p erò a la pràctica no p oc discutible . Al ma teix temps, un posic ionanwnt intervencionista radical signifiea l'a nul.lu ció de la l'apacitat d~> discernim ent dc l a socie tat: civ il r espec te d e la seva actuació púldif'a aJ se r vei d e la societat d e la qual rs 111 crnln·f' . Co m l' S pot ve ut· e, s i g uin quines s iguin Jes op<'ions a t'lll ))I'Cncl t·c pel poder públic -lib e r·al o int eneneio nis ta-, totes les sortides estan farcid es de con tt·a di ccions . _I tanma tei.x cal donar una res- po8La i no pt• q~t•tunr J' e¡o¡ tat a c tual dïndefinici(, que es\ iu a I'E¡;tat es pun yo lr('~pcclt' del temo. gn t>l C: II S qu1~ l'nc·t uueió de la societat civ il nu rompo rtés ullihcr·nuwJJts p a u·imo nia ls dè tiplls fiscal -nqu esl u rs. 1'11111 rs 111' 11 sa hul, la s iluaC'iÓ d·· la pro hlemà ti•· a l'li UI)Ucs ls monwnt:i-, om; tr·obar·ít:m e n un c·ontt'XI murt'at ¡wr una hantiA pe r· Ln man eu d ' irH·entin s nddidonai H p e r a l ' aetuació de l a soeicta l civil <•n la tas<·u repquilihntdora indicada , i per l ' altra ¡H· r· l ' uigualimnll dc la ju s tifi caC' iÓ intervencioni t. ta d <· l' e~>la l , ja qu•· no hi ha b éns co mun s o so •·iul ... - clt> naturales a lï sra l - en jfH'. Queda d ut· que l' h o l'itzú d cl¡n·ocÍ>s legislatiu e n c ur·, és treni'U t' Iu i n \'rcia n o inrl'ntivadot·a df· l'artua('ió dt· la soc·it•tnl ci vil pròpia dd contex t nonnatiu actual. Però , ò ln i ame nt, p et· a a ixò ea I qu e pt·è , i am e nt t•l podt•r polític accept i qu e e l d estí d<•ls l'ÍI't'tiu s patrimonials fiscals aJlibuata s<· r·à m{-s òptim -snC' ialme nt- en la utilització qm• li oft•rirà la ini cia th u privada que no ho seria en la qu<· li a toq;uria la iniriativa in!ltitucional. Dit pla i net . a i" ò s UJHISU l'af•c·t•ptaf'iÓ p e •· pa•·t de l 'e!:l lal que hi ha p ar·ct•l.leb d ' actuul'iÓ púhliea qu e poden ser· at cs<·s més d'i•·uçm1' nl d es d e la inieiali va pt·ivad a qu e des ci e la in s tituC'ional. R eco n eixeme nt a nt b una c·à rT Cga polítiea i id eo lògica no gen s menys pl'f·ablc, ('0111 ús f àcil d e suposar. E n d e finiti va, ell traclu d ' anar vers una optimització màxima dt•l s r ec ut·sos púhli es i privats en benefic i d e la soc·ictal , globa lm e nt considerada. P c r·ò com es pot ve un•, e ls ca mins que hi porten són r·otundamenl r m itt·icoHa ts . 25 32.5 T E M A Els promotors clavant la llei p e r TERESA MARTINEZ ·'erottòmica" no hauria d e defraudar mai una acció cullllral viva. ls promo t on de c·onc•et·ts també tene n a dir s ohre la futur·a Llei dc rll<'t'CIIUl~<· c·om a t'C(·cptors directes dels ajut>. pt'Ívats i in d irectC'S dels benefici s tl r•ls st'IIS ~~ S JH>nsot·i tzadot·s . PPt' esbrinat· les seves o pi 11 i nn H h c•Jit c·onlaf'tat amh els r espo n sab les d'llwt·c·unwt·a , Euroeunccr t i J oven tu ts Musica ls d c Bat'(•<•lnnu, uixí com tumhé amh O limpíada Cu lt u r a l, Iu qu niiH'III clc.ixat p er al fin al pet·què es Lt·act a d ' unn e ut i tu l d t• c·a r uelet· diferent ales altres. l u dtl i<'u mc• ntlbmTamer·a és tma empresa privada , so<'i<•tut a n i'm ima , cled icada a l'organització de te mponulrs dc ronc•t•t·ts i management d'intèrpt·ets i, en tcrnws fi sntl~"> , no gaudeix d e beneficis espt?cífics ¡w t·la fC'iun t(lH' fa. Per· la sf'va banda, Euroconcert tambÍ' Í's una <'lliJH't'sa privada, societat limitada, que eoncen t nr Iu SC \ U tasca en tres punts bàsics: oq;anitzac·ió ck tt'mporades de concerts i c·onccrts aïllats a Rnt·c·dona , agència d'intèrprets i organitzatió d'adi\ i tall' mu ·ic·als p er· a tercet·s. Finalmen t. J oventu ts 'Vlu ~ ic·als de Bat·c~> lona és una associació <' u I tu r· a I s en s e f i na li tat d e 1u e r e , de cJ a r· ad a d'inten'· ~ púhlic· i nempta d ' I VA (és a dir. no és nc•ct•s:Hi t'i coht·at·l ' impos t t>n els rebuts d els socis). Corn dèiem aban!i, la futura llei d e mecenatge no <•ls aft't~Lu tan directunwnt p erqu è a qui afect a en primer· tcrHH' és a aquelles empreses i ])ersones que a pc~t·tcn di nct·s pe r esponsori tza t·-los i, per· tant, s ón a q ues tes lt·s que gauclcb..en, o, més ben dit, Jlodrie n gnu d ir , dels lw n e fi eis fiscals . E ls n• ~; p on ~;u hl es consu l tats de l es e mpre ses esmrntad!'s -Josep Mat·ia Prat, dir ector d'l bercame ra ; Antoni Subat. director d ' Euroconcert; i Joan Millà , preside n t d e Jo, entuts Musicals d e Barcelona- roi nc idcix<'n a dir que la Llei de m ecenatge ar-riha l at·d. Ben segur que aquesta llei arriba tard. com tantes alt res accions, diu Antoni Sàbat. Ma ssa Ma lgnll Lot h i ha un acor·d bàs ic i quas i unàninlf' sohn•la ¡·onHn i ~ ntia d'una legis lac·ió sobr·e el tema; Joan Millà, diu: La Llei és necessària perquè hi ha E qt~t•lrnm tard? Si és positiva i eficaç el retard serà compensa t per In va liflesct consegiient. Però si la seva repercussió fos negativa. seria a més de tardana, nefasta. Jost•p Maria Pr·at opina: A mi em semblct que la llei arriba tard perc¡uè t-renr una Llei d e rnecenalge en 1111 mom ent de recessió econòmica general, ho trobo fora dc• temp:;. J oan Millà per· la seva part afirma : D'arribar tard, sempre s 'arriba tard. p erquè és una llei que ja hauria d'haver existit. des de fn temps . r, d e.s delmen pwtt de vista, crec que el nostre Estat té nngovern molt recnpt.ador. 26 326 Pun t dt• vis ta que també comparteix Josep Maria P t·u t i q ur An toni Sàbat matisa : La ''definició" d e la políticn econòmica de l 'Es tatja ens és donada perla pròpia polítictt. En tol cas, la "sofrim" sense n ecess ita I d e defini r -la. U na veritable políticc.t gent , empreses, etc. que donarien diners per a acti'' it al s culLLtrnls i no 1r o Jan perquè no hi ha cap correspondència .~ocicd i p ensen que els llencen. I també cal reg ulttr les ctctivitats actuals de lesfunclacio n .~ i nltres e ni ita ts . An t on i Sàh<H creu que la llei és : net:essà rút, urgent. i imprescindible. Per la seva banda, J osep Ma r·iu P rat d iu: Jo tinc twa visió molt escèptica de ltt Llei de mec·pnrLtge , perqnè , com deia abans, arriba ta r·d i p erquè tctmbé sóc escèptic respecte de Iu voluntat de m ecenatge d e les empreses. Encan1 que J'ac·tua l a' antprojecte d e llei (recor dem <llit' Í's un a' antprojec tc i que fins que esdevingui ll e i so [t·irà divenws can v is) no gaudeix, d e mom('nt, dt• la flnibilitatfiscal esperada. el fe t de compta t· amb una ll e i de m ecen atge, animarà el panot·ama C"ulturul act ual? Tindran els promoto r·s musicals mé competèntia e ntre ells? .Josep "fa t·ia Prat diu: No, la música és deflcitcl.ria i la competència no em fa por. I, d 'altre' banda, parlar de cultura sí que e mfa por . .To considero que estic al ser vei cie l'art. Cultura és un concepte abstracte, amplíssim, que comportct confusió. Estpm al.~er·vei de l'art a través dels urtistes i no vull sortir d'ru¡ue.~/s marges. l com es concreta aquest servei ? En el se r ve i d e ls ctrtistes que ofereixen art a,/ p1íblic. Antoni Sà bat opina que : En el Sttpòsit que originés no ves activitctts culturals, caldria aplaudir ac¡uest increment, basat en la profess ionalitat i en els mateixos resultats culturals. En un país tan pobre culturalm ent però amb possibilitats i necessitat d'enriquir-se, l'oferta cultural hauria d 'an ar en consonància amb el millorament de la qualitat de viu re i de conviure. Comptar· amb una IJei d c mecenatge fa pensar qur. finalm(•nt. la {'uhora passarà d ' estar e n mans de l 'Estat a estar en mans del poble . La dicotomia Estat-poble per n la cultura és idèntica a la de l'ordre polític -diu Antoni Sàbat-. Els concept es Eswt i Poble sofreixen evolucions constants d 'ençf! d el segle À VI Il. A aqttesta mutació general cal aplica r la nostro condició esp ecífica de Caudu-. nya. Després de l'est rall clelfranqttisme, per anihilcu·lrt nos / ra,per.sonalitat , la situació actual encar(J no és prou Òpl ima. Les competències plenes - i els mitjan s econòmics , per tant- no estan en mans de la Generalitat. Persisteix en molts casos una permanent i acomodatícin ambigüitat. Un model ideal? El que PS desprèn de la m ateixa conv i vència cívica. Jost' ]J Mu t·iu P r·at diu : Trobo tan inconvenient T E M A EUROCONCERT ~11mfifmr ;H® u es I (Its L 11 i ls no sol(I /11('/11 afut'Clreix els belll'.fÏI'ÍS.fi·' C'CIIs d'empreses i ptLrli<'Ulurs. sirró que po:>sil1ilita tota dasse d'actir•itnt cutural. lla/grat qu1• 110 represe11ta la utopia ni t•l dt•.~ic/c>nlt um ,farin ¡ws .~i ble. òb11iament. 1111r1 actil'itnt cnm la d'T~rll·oc·oll cert. Com 'riem, clos aq~umt•nl~ lwn tlifer'l'lll!i qtu• t'tiM fanpu¡;sat·. cncat·a qm' dt'llHHWt·u unnmira fot'<:nda. al 1·apítol 1le suln t•m·imt-. ofi•·iul-.. J 11\ entuts '\1u~iru ¡.,de BatTt•lonu t't'l' a uln t•nt·ió ofic i al (rnil'amf'nt JH'r· ;tl!.\ltllt'" nl·ti\itnl» pu11tunl», no t'Om a associat'iú. llwn·attH·rn t'l'l' ujuts tiP l ' \,j11n1a deixar l'activitat culturctl en man.s de rEstat com deixar-la en mans dels possibles beneficis que tinguin Les empreses privades. A més, L"Estat, que està absolutcunent a l'ordre dels canvis polítics, 110 té memòria, perquè no segueü: trajectòries. A més, en aquest moment e l món de lct música, estèt en nna g ran crisi a nivell mundial. Aquí estem sota els efectes hipnòtics del92 i no sabem ben bé què é.s el que està. passant a forn. Pet· la seva banda Joan Millà manifesta la seva c·onfiança en allò que és la "'sol'ie tat civil": La història demostra que In societat civil hafet moltafeina. Crec que la societat civil al nostre país (i a Europa) és de les que ha tirat enclavant el país. Per tant, si la cultura qtteda només en mans de 1'/~st'at, malctment. Tot aquest argument ens deixa cam·e en la templaeió de parlat· d e la sil.ua ció als Estats Units, lloc on d libe t·alisme econòmic és total i la c ultut·a i l'ac('ió social es tan en mans de Ja societat (allà . totes Ics donacions t enen un benefici fiscal del 100%). \ixi , h em pt·eguntat a lb c t· camera i Euroconcert si la seva activitat actual seria possible si v i ~quess in als Estats Units. A mi em sembla que si fos als Estats Units no hauria programat Tb ercame ra , perquè I bercame ra existeix perquè també existeix el príblic de Ba.rcelona , afirma Josep Maria Pral. 1/e conegut molts públics i també el dels Estats Units i haig de dir que no em motiva. El plÍblic cie /Jnrcelona m'ag rada molt i, encara que aquell sigui un país econòmicament liberal, no faria Tbercameret. Antoni Sà bat diu: El sistema cetpitalista dels llll'lll dc Ban·t·lonn i de la Ct•twntlitut, qu e~'" pmwn (• I 20% dd sc>tt pt'I'S>illfHIHL tulul tlt: Lu ll' tllflot·udu. l lt¡ll t'Sl és rtn ajut twcessr11·i -diu .Josc•p Mariu Pr·n t- . Si 110 el tinguéssim, el preu dl' les locnlitlll.~ .~vriu mÍ's alt. Jl1lalgrat uquc>st ajut, la temporatfn tf. ¡u~r­ dues cada any, que ¡,c)n colu•rtes per· la resin tft• l'activitat del despatx. l'Pr això ja estem e11 tnl.mits de collstituir una associurió qut• st>pari les tasqut•.\ de la temporada cle co11cPrts tic• les de mana¡.(ellll'n l d'intèrprets. 1\'osaltrt•.~ fH'ttsem que e lt~wclt•l corr ecte de}itnCÍOII(IItWIII é.~ at¡uell que (lpt·o.l:imi al 1111him e l cost cie l e.~ coses amb el que Pl¡níldic pugui pagcu·. Em sc>mbla perillós que el p ercelltat ge de subvenció o esponsorització sigui .mperior ol percentatge d'ingt·és que aporta e>/ públic. perquè• la cultura,finalmellt, (No, 1t1111egoci, és un .fet, f'urt passa ... és una cosa que està entre l'emüsor-at·t ist a i el receptor-públic. i s 'ha rl'aconseguir que la relació sigui el més fluida possible. L'única .força d'lbercamera és el seu públic:, i si est és es¡Jott.~nt·it­ zada en un BO o/o, jo crc>c· lfiiP 110 existiria. P e t· la seva banda , Etli'OI'Oilt'\'l'll't•p ajut ofici ni d1• l'Aj untament de Bat·c·<·lona i la Cf'net·alilttl, qun r·ejJt·esenta el 36% cl('l prt'H!Hiposl total de Iu tt•mporacla que at·abn dt• finalilz:u·, i un pc•·ccntulg(• qu e no atTiba a 1'1 '5 t;f clcl total dclmect>nalg«' pr·ivut. .\ntoni Sàbat diu: És euide11t r¡ue eni pagar allc'i que entenem per ·'cuit u NI" i. en el nostre cas COlleret. lct mlÍsica. Però no més qne altres servPi.~ vitals. La culturfL no pot .~er e litista -per raon.~ de preu- ni "progrctnwdn". l~uroconce rt apostct, sempre en un joc de resnltats incerts, per LWlt Uniu d'alta qualitc~<t. L'ajut príblic o la conjunrió del públic i privat, pot set·, l'in st rum e nt idoni p e r potenciar, amb criteris prioriwris de qualitat i d'exigència. l'activitat musical. I, ben concretament, per qnè no?, la iniciat ivr1 d'Euroconcert més que no pas altres fa ramalles. L'Olimpíada Cultural i els spònsors Olimpíada Cultural f>s una !;OCif!tal anònima in¡¡tt·unwntal del COOB.92,quc s\:n ca n·ega d'organitzat· Ics activitals cultut·als rntorn drls Jocs Olímpics dc Barcelona. Aquesta és un Las1·a C(Ue s'especifica en t•ls estatuts del Comitl' Olímpic Inlernacional (COI) 27 .127 T E M A c·n els tpaa ls, mitjan ~u n t la Ca rta Olímpica, l'& diu q uP lt·s ciutat¡; q t H ' ac·ullc·n un s J ors tc n r.n l'ohliga c·i{¡ d'c, rganitzar uaHa Hi'ric• cl ' ac•tivitats cultunth! dut·a nt els Jocs . Lu soeit·lat [•s (H'esidida pct·l'akaldo dc Barcelona i pr·cs id e nl de l COOB, Pas qual Mur·aga ll , j té, com a dia·e>ctor·a executiva, Margarida Obiols. En l 'equip dia·rct iu sú n n'presentades totes 1.-s ins titu<'ions vin<·uludt•s uls Jocs tant a nive ll nacional com I'Slatal. Bar·celona , però, c¡uan va pr.-sl"'ntar la seva candida t ua·a com a seu dt•l s Joc·s fic· la XXV Olimpíada féu una proposta or·igiual: fc a· activitats cu ltua·als no solament d u r ant els .Jors, s inó també durant c•ls 4 nnys d'olimpíada (es u clir, d'uns Jocs fins que comence n els s egiil"'nts); Ics quals activit ats no havien de ser· forço sament relacionades amb els Jors sinó oferint un a mpli ventall de possibilitats q ue servissin per refor\·a r tota la dinàmica generad a al volt ant de la ciutat. Així , des del 1988 fi ns avui s'han vingut realitza nt a Barcelona tot u n seguit de manifestacions : exposicions (com la del Quada·at d ' Or), congressos, debats ... i les tres edicions del Festival de Tardor. Aques t es m a n ife s tacion s culminaran amb e l Fes tí val de les At·ts, que clur·ant dos m esos i mig om plirà la ciutat el 'activitats culturals com a contt·apunt de les manifestacions esportives. Després dels Jocs, Olimpíada Cultural desap areixerà com a entitat ; per· tant, no hi haurà acte c uJturals amb e l seu segell. Malgrat tot, algunes pr opostes com el F estival de Tardor i la senyalització h is tòrico-c ultu a·al dc la ciutat poden ten it· contimütat mitjançant un acord amb les administacions . Par·lant de dine r s, Olimpíada Cultural es nodreix econòmicament d 'aquesta manera: un pressupost total per· als quatre an ys d'uns 5.200 milions de p esset es, d els quals 3 . 600 milio ns provenen d e l pressupost comercial d t>l COOB (que r epresen ta el 2 % del total) i 1.600 milions provinents de taquill atge, com er cialització d e productes, etc.de la mateixa Olimpíada CuJtua·al. Les administracions han col.laborat en infrastructura (locals, teatres .. ), és a cür que en comptes d 'aportaa· recu1·sos líquids han "es talviat" a Olimpíada Cultural els dine r·s d ' infras tructtu·a. Això ha r e presentat el 5 o/o del pressupost total. La res ta de r ecursos ha vingut de l' esponsorització ernpr·esar·ia l. Aquest darre t· capítol ha comptat amb certes d ificultats pet·què a part d 'entendre que avui dia ja és difíci l trobar un es p ò n so r , Olimpíada Cu lt ur a l s'ha tt·obat amb un hàndi c ap: com a societat instr umen tal del COOB no ha pogut r ecó r·r e r· a empa·eses d e la compe tèn cia qu e ja eaponsoritzcn oficialment el COOB. Així , ha hagut d 'aco nseguir col.lahoracion1:1 a diversos nivell s, des dc grans empreses que han aportat quantitats s ignificatives, a petites e mpn•ses que han aportat pt-titcs quantitats per fer, per exempl e, un catàleg. El iher:~amera - darrer cas ha estat freqüent, cosa que ha portat dificultats per trobar dos o tres patrocinadors que en c onjunt fe ssin un paqu e t global. A part d e ls beneficis fiscals que els patrocinadors hagin pogut aconseguir pel fe t d'csponsot·itzar (segon s les d isposicions actuals), altres factors com la situació de la política internacio nal i la r ecessió econòmica han fet m és difícil trobar-los: quan les coses van mal dades el primer q ue es t·etalla és la cultut·a. És evident, p e rò , que si els b enefi cis fisca ls de qu è parlàvem fossin més amplis, les empreses apoa·turien més diners a la cultura. D 'altra banda és lògic preguntar-se si , amb més recursos, el que haurà est at, hauria estat dife r ent. D e fet , el programa que s' ha fet i que s'es tà fe nt està acon seguint pràc ticament els seus objectius, tal com assenyale n fonts d'Olimpía d a Cultural. S i la s itua ció abans descrita hagués estat més folgada. s 'hau ria treballat amb m és tt·a nquil.litat i potser les pa·ograrnacions haurien estat difer·ents. Una cosa que sí que hauria es tat difcrent és con è i xe r· més la " marca" Olimpíada Cultua·al, ja que e n publ i <~itat s'ha des tinat prà cticame nt u n pt·essupost zea·o. També aquesta siluaf: i6 d e dific nltat ha ff't qn r la propos ta definitiva d el Festival OHmpic de 1<•$ Arts en el vessant d'espectacles n o s' hagi pogut co nèixer amb molta a nte lació : a partir d"una pt·imea·a proposta d 'avan tprograma, aquest h a hagut de transformar-se segons Jes possibilitats econòmiqut>s fins gair ebé e l darre r· moment. Què vol dit· a ixò? Vo] dir qui' la proposta final sea·à difer ent dc la inicial i que s'ha hagu t de fer una tasea d ' afinació, és a di1·, no prendre partit p e] més barat sinó (H'f' nd a·e partit per a('onscguir una proposta al gust popular general. P er la seva banda, Mar·garida Obiols ha manifestat que la Ll e i d e rnecrn atge és n ecessà ria pe r impulsar l 'activitat c ultural i que tot el que final ment arriba. mai l-s ta a·d si arriba. T E M A L'òptica politica del mecenatge per TERESA MARTINEZ 'ojt•c·te tl'aq urst at·ticle és veure les opinions -i cons ideracions polítiques entorn t'I fe t c ultural partint de l'avantproj ecte de la Llei d ' incentius fiscals a la participació privada e n activitats d ' inter·ès general, dita popular·m cnt Llei de mPcenatgc. Abans vole m r ec;or dat· qu e es tnu:ta cl'un avant)-Jrojecte que esdevinclt·à projec te discutit al Congrés dels Diputats i al Senat, fe nt- hi les modificacions de contingut que calguin- i d esp•·és, llei. També volem destacar que, segon s dure r cs notícies de fonts del Partit dels Socialistes d e Catalunya, molt probablement a hores d 'ara el pl'ojectc dc llei ja hatu·à estat presentat al Congrés (els articJes d'aquest T ema han estat escrits al mes de maig). Els polítics que ens han donat el seu parer són: Francesc Roms-d iputat al Parlame nt espanyol per Conver gèn cia i Unió ( CiU), per Barcelona- ; Jordi Font-Seeretal'i d c Cultura del Partit del s Socialistes d c Cat alunya ( PSC ) i Coordinadot· d e l'Àrea d e Cultur·a d e la Diputació de Barcelona; i R oc Fuentes -diputat al Padament de Catalunya per Iniciati va pet· Catalunya (lC) i ex-senador a Madrid. Com veur·cm, és n e<·essària una llei d ' aqu est es caracte rís tiques a n d e regular fiscalme nt la canalització d els r ecursos privats cap a activitats cuJturals i so<:ials d'inte rès comú, amb la contrapat· tida <l'un s b e nefici s fiscal s atractius. Pe1·ò Lambé cal r egular , a més de la tasca de funda cion s i la tasca d ü l 'esponsorització , tot el que afecta a associacions i entitats no lucratives, donacion s a ttavés d ' hc l'ències , i tot el que fa refet·è ncia als imJ.IOstos . Tot ha de tenir en compte, però , la r ea litat autonòmica de cada comunitat (a Catalunya te nim una Llei de fundacions que ]es r egula jul'idicarncnt) en matèt-ia d e cultura. Es tracta dc fo me ntar· e l meeenatge i d e fer participar la societat més activament en el terren y cultural. Les el'Ítiques a l'avantprojecte, el model de política cuiLur·al que ca l implantar , els plantejaments dels mini s teris d e Cultura i d ' Economia i Hisenda e nft·o nt d el mecenatge, i l es actua cions políti ques dc C iU, PSC i IU só n comentats p els tres polítics . L Consideracions bàsicament unànimes L'any 1982, a la prim era legi slatura del PSOE (1982-86), C iU presenta al Congt·és dels Diputats una pt·opos idó de llei amb un projecte de r ègim fiscal d c Ics entitats sense afany d e lucre. El projecte fou d esestimat. P e r Lai de tornar a insis tir en el tema , CiU es planteja qu e aquesta iniciativa ba d •a na t' rt•<·olz¡ulu 11 0 II O IIH'S pd pnr·ti I si nó pt•l Parlament cic• Cntahlll) u. El Par·lamenl <·a talà t' lo bora una no' a pr·oposil'ió dt• llri que , un cop npr·ovacla pt•r· unanimitul , tor· nn a pt·t'sc nlat· -se :d Con gt·Í's i tonw u M' t· tk:~t•s timndu. Com a const•qiiè>ncia d'això -t•-..plira FratH'rsc 1-l omt.-, CiU, mitjmrçc111t una i11terpel.lació al Congrés, exigí al Gouer11 l 'e lnbornció cl'twct l, /ci de mecenCitgf' , twa Llei de fundacions o 111to, J,lei d<' foment de les entüuts .sense aji111y de lucre. Estic pnrlu,nt d el període 1986-89. Malgrnt t,r,t , varn notar una act,itu.d més oberta per pttrt del g rnp socialisw. Després , al debat d' illue.~ti,durn de 1 'uctrwllegi.~­ latnra , ell 1989 , lHiqnel Roca plantejà direclcl ment (I Felipe Con zúle: la necessitat d'elaborar una, /Jlei de mecenatge. Conzú/e;; li contestà amb "" compromís de prese11tar la llei durant aquest mandnt. Això Ja és u11 ¡ws e n da uCLnt, que Ja, pensar que la llei ja s 'acosta. El c·om¡u·omín tamb{> fou aRsumi t pel Minis tcl'i de Culturu umh la 'oluntat de presentar la ll ei t'I daner any, p t~rò, curara que (\Xisteill. l 'avant¡woj ecte , el pr·oj ce tc no ha rstal prese ntat a horf>s d 'aJ"a. Nosa ltres (,'l'eiPm que. avui elia, aquesta és unu de les uint mes ures. per dir una x~fra baixa, que .falten al país. S'lwnfet moltes cose.s d'ençcl de la constitució i /u instauració de la demoac'icia , però CLquesta,urt marc jïscal i una norma,tiva que .fom ent,i la Junció del mecenatge, és twa mancança imporuwt. I el compromís polític de Ci U h COtttintUtr , exig ir Í plant,ejetr ltt corweniència i ln necessitat d'a bordar aque.Hes mesure.~ , diu Frarwl'BC Homs . Jol'cli Font explica que, p] PSC , es tà implicat en dive rses cJCWrLcions d e les que fa el Govern central i en a.quest t ema tlLmbé. He m esta t, promovent i aportant des de Catalunya propostes eu relació a les iniciatives leg i:slutive s que contemplessin 110 només el fet genèric del mecenatge p el que fa et fundacions i esponsoritzacions sinó també pel que Ja a l" associacionisme no lucratiu. Jordi Font ('Onlinua dien t: Nosa ltres h em ting ut contctcte amb la coordinadora catalana de fundacions i ens Ir em fet ressò a Madrid d ' cu¡uesta realitat qlle, proporcionalment, és més patent a Clllolnnya c¡ue a la res ta d e l ' Estat. En aquest terren y hPTn insis tit, sobretot, al Minis t eri de Cultura. P e r· la seva banda , LC també ha fet diverses actua cions al Congrés dels Diputats reclamant la Llei d e m ecenatge i Hoc Fuentes, com a senador, també va rc•damal'- la u i Senat eu ocasió d el debat sobre la Llei dl' l'impost de la renda d e les pe t·sont.'s fís iqueA i d(') patrimoni. Roc Fu entes explit·a que: Nos altres creiem qtte és molt urgent que es tiri endavant aquesta llei. IC treballa des de Catalunya i en contacte urnb T E M A Jordi Font Jzqnierdn Unida, nfi que ln llei complei:xi les flnalitots de ser (W(.tttçndn, ambiciosa ifinalistct, que uagi (t cobrir molt clarament la funció de potenciar les activitats cultLLrals amb una finalitat última d'un 1ÍS i seruei públic per part de les entitats privades. Davant l' actual avantprojecte, Francesc Roms considet·a quc e ls seus plantejaments són insuficients. Es dóna un pas molt tímid. Pràcticament reflecteix el que hi ha ara i poca cosa més. Amb ctquest avantprojecte 110 s'impnlsa Lafrmció de les fundacions ni la funció de mecenatge. No es regula bé el que són els estímuls d'aportacions de recursos al camp de In cultura. Ac t ua l men t ci henefici fiscal a l'impost de la t·en da pet· d on acions i activitats d'entitats amb fi nal itats no luc •·atives i d'interès soci al és d el 10%, t al i M m s'estableix a la llei de p t·essupostos dc 1992 . Un percentutge acceptable? -di u F r ancea<: l lo ms-. J o entenc que el Govern cent,ral no ·unlgui comen ça r nmb uns estímuls importan ts, ¡u'!rÒ eles de l 100%, que és el màxim, es pot arribar a u11 20 o 25%, que són els percentatges més baixos als pcú'sos de lct CEE. Pet· n Roc Fuentes l'actual avantprojecte resulta absolutament inst~{icient i insignificant sota la France• c Hom• nost ra per·spectiva. No ua alfons de la qüestió i s'ha de modiflcar substancialment. J o penso qu.e des del mateix Minister·i de Cultura es considera insuficient. Jot·di Font apunta que: Sabem que el Ministeri de Culwra ha estat treballunt molt enèrgicament en aquesta direcció d'incentivar la canalitzució de r·ecursos privats cap a l'activitat d'interès cultural o social des de Ja molt de temps. Però hi ha hagut un ralentiment del tema perquè hi ha hagut dos enfocaments diferents de la qüestió: d'nnct banda els plantejaments que es feien des dels mòbils de la política cultural, i de l' altrcL els mòbils des de la política hisendística. Aquesta òptica d iferent entre els dos ministeris ha fet, cfc<:tivamen t, retardar l'aparició de la llei. Semb la que Hisenda es most1·a reticent a afavor ir un marc fisca l ~• mpl i per· qüestions recaptatÒI'ies. Els po lí tics ens ho uxp liqu en. H.oc F ue nt es con si d era que : Un projecte rn.és ambició.~ q~te l' uctuul pot comporta r ce r tes reduccions d'ingressos a llisencla però, en qtwlse·uol cas, pnrlem de xifres considerades petites. H isendn hn d' intenta r perfeccionar els seus mecanismes per fer sortir a la llum pública el di11er 11 egre i elfraufiscul, que sí que representen T E M A quanties importants. I l'argument rle dir que per Ull cantÓ IlO es recaplcl tant perÒ que per raftre IlO hi ha tantes despeses, resulta un debat fals. Perquè si La llei pot representar una redncció d'ingressos, és cert que la pràctica ha demostrat que Ull sistema cie mecenatge ben establert és potenciador de les actit·itats culturals de tot tipus i això, en si mateix, jet té u11 valor. FeaJ1ccsc lloms nfinnu : Jo ja estic disposat et entendrP quP, parla11L el' aspPctes de tipus recaptatori i pressltpo.~tari, el Govern no es vztlgui comprometre'' donar tants incentius perquè ni:x:ò li pot.fer ca11rP certa activitat, cosa que nos<tltres no sostenim.. Si el Gov(~rnfes tuta políticct d' incentiu.s fi.~ cals molt agosarada i molt positiva., proba.blem.ent. quedeu i a alliberat el' altres obligacions de destinar recu.rsos. D'altra banda, els poders públics perden Iu possibilitat de control de l' activitat cultural. Però aquí parlem d'un tema qu.e és l'expressió d'un model. de política cultural radicalment diferent. No és un problema de percentcttges sinó que PS tracta d'optar decididament per un model de política cultural o un altre. I a l'avantprojertP no s'hi opta, es manté. Jot·di Font diu: El Govern central no és un govern que aposti per un model totnlment liberal, perquè si això implica un capgirament total del sistema vol dir que. potser. deixaran el' haver-hi escoles i hospiwls públics ... Jo crec que la llei contemplarà. les garanties generals perquè això no passi. Es tracin de creeu· condicions rigoroses però que perm etin realment consolidar el règim de fundacions i promoure e.l règim de .funclctcions i esponsorització Pn benefici cle la. ·vicla social i cultural. És evident que amb una Llei dc mecenatge prou ampla i satisfa<:lòria, t'I model de política cu.ltu r·a l ha dc canvia r ; fins i tot es qüestiona l'existència del Min ister·i de Cu ltur·a tal com està estru ctural en l'actualitat. Nosaltres creiem -explica Roc Fuentes- que el Ministeri de Culwra no hauria d'existir amb la seva estrnctura i fu.ncions actrutls perquè les competències en cultura estnn traspassades a les Comunitats Autònomes. Hauria d' hauer-hi, dins la presidència del Govern, una direcció general de coordinrJ.ció cultural i no 1tn ministeri sencer que, el quefa., és desvirtua.r la realitat de les competències de cultura a les li utonornies. Crec que Pn un Esutt de les Autonomies, tal com ara tenim, el Ministeri de Culwra ha d' aprimnrse en fet seva comple,.:ítat bnrocràticn i uclministrativn, perqnè les Autonomies tenen competències plenes e11 cnl11u-a -expli ca Jorrli Fon t . Les compet.ències que li quedèn, nl Ministeri, són. molt genernls i, per tant., h.anria d'aprimar-se en 1ut procés ra.onable. Per la seva banda, Francesc Homs explica com hauria d c ser e l nou model de poJítica cultural: Seria ru¡ttell model en què l.a política cultural no Roc Fue nt•• és un pcttrimoni dels poclf•rs fJIÍÚLics, i no només amb diners públics s· ha de fomentar La cztlturn. Les administrcl(·ions piíblique.s lwn de fer les infrostruf'tures, l' esque{f!t pel qunl s'ha d'expl·essar Iu societ(t/ Pll {ps seves dimensions cnltural.~. Però el .f'omcwt de l' (l.C t ivitca cult.ural ha de ser u.na fnuci6 quP hnu.ria cfp descnnsa.r més en la iniciati·va. de lCL societat. Jor·di J<'onl dt'fPnsa el pod1•r· púb lic amb aq u estes pa•·aul<•s: Crec qtt<' hi ha hagut, al marge d(! la. llei, 1wa campanya c¡ne ha tendit a. desdibu.ixar la primera exigència de totes: tot reivindicant la neres.~itclL d'incenti1•ar la ('(lltalització de dinPr privat cap a la cultura. fet promoció, la dt>mocratització clP la cultura lw de ser tUl imperatiu i una obligació dels poders públics i democràtics, sobretot d'('imbit superior. 1iixò és vital. La cultura no es pot deixctf' només en mans del mercat. I és important per a les cultures nacionals, com la catalana, perquè ttO s'extingeixin davant l' hegemonia cuLtural anglosaxona, qne é.~ la que domina el mercat a ni11ell internacional. 1 com fer-ho? Actnrtnt de m.anern concerta.da. Per exemple, després d'afirmar que qni ha de govenwr Catalutty(l. és el Covc>rn catalèt, immecliatcunent s'ha cle dir: però el.~ KOverns d'à.mbil superior (estatals o f'/1./'0JJens) han de tenir previsions en matèrict rle culturfl, de manent concertada sobre la base de prioritats marca.des pel Govern català . 1 nquest és el plantPjament etctual del Min.istet·i de Cultura. El plontpjament autàrquic, com el del.s Estats Units o el Regne Unit, és senzillament suïcidn. 31 T E M A La veu dels espònsors •I de les fundacions per M Ò NI CA MONTORIOL L 32 332 u !\omunita t aut<) n om a catal ana té una L lei dt• F und a c·ions q ue r·egula jurídi cam en t h·s u!·tu ac ion s d 'aques t es enti tats am b fin ulituts no hr ct·atives . D'aquesta man e n t Ics fund acio ns tc rwn un r econeixem ent i u n a instr·n nwnl<u·ió co m a !Jen>on a litat j u rídica, un es fornws d!' proecdi r·, d c consti t ució i de dissolució; en dt•finit iva, um•:. normes d e fu ncionament. Si ch•fini m u n a f u ndació com u n a institució o t• nt itu t j ur-ldica sense fin alit at de lu cre -entès com u na forma dc no c ruiquir-se-, cal parl ar, doncs. d ' una n o\ a ma n er·a de eanalitzar els recursos d'inicia tiva privada cap a u n a funció col.lectiva púbHca. c ullural i social. Així, les fundacions, per consti tui r -se h an d e present a r u ns estatuts que h an de ser ap r ova ts per L'Administració . Per tant, i en l'à mhit !'S ir iC'lament j urídic, les f undacions catal an es te nen nna regulació esp ecífica. P erò aquesta ll!"i , r·egul ud a p e t· la Ge ner a litat d e Cat al u nya no in clo u c·ap q üestió de tipus fi scal: a quest a comp <• tèn cia és d' ab ast esta tal. La polèmica h a sorgit en p a rla r dels din er s . Les fund arions ltmcn obligacions tributàries en 1·elació a mb l'uctivila t q ue desenvolupen, impóstos d irectes i in d ir·cetcs i, així mateix, les donacions t ambé te n e n un t r·act ament fiscal específic. La Llei d e meecnatgt> h a anibat en forma d'avantprojecte, per ò per· a la m ajot·ia arriba massa tard. Només am b l'avantproj ecte ja ha sorgit la pol èmica i les opinions sobre la seva r epercussió en cada camp <·onct·et són variades. P e t· to t plegat. i com a col.lectiu que sembl a més afecta t dir·ectament per la n ova llei, h em volgut r·ccollir els cumentaris de d u es fundacions catalanes d e carach• r·ístiqups diferents: la Fundació la Caixa i la F un dac ió Orfeó Catal à- P a l a u de la Mú sica Ca t a la n a. L'a r ticJe t enia previ st t ambé incl o u re l es op i nions de la Fund ació Caixa de Ca ta lun ya, pet·ò el port aveu d'aquesta entitat va clccUna r· d 'opi nar· assen yalant quf' la llei no afecta les f un dacions . La Fund a<:ió la Caixa va n é ixer l 'an y 1990 d e la f u s ib d c d u <'S f•nt it als d'es t a l v i: l a Ca i xa d e P <· ns iu ns i la Ca ixa de Ba r celona, integr ant a ixí d ues tra d i<•ions diferPn ts . De mo men t, i en opinió d e l d i r·ec t o r de l D epartament d e P rog r a m es Cu ltu ra ls de la F u nd ació la Caixa, Lluís R ama1lo, In nova fu ndació lw. pres una línia coherent d'actnació, centra nt les acti vitats al v oltant de tres àrees : l'edu ca ti va, la cultur·a l i la social. l ,'à r ea ed uca ti v~r està e nca minad a a la rece~ca, i segons Lluís R a ma llo ús una d e les activitats més importants; l'à r·ea cu ltura l es desd o bla en dos gr ans vessan ts: La cièn cia i l'art ; fin almen t la soci al posa una especial a tenció a temes relacionats amb l a ter cera ed at. El p r·cssupost que des tin a la Fun daci ó Ja Caixa per a a questes activitats és el màxim est able rt per la Llei dc caixes de l a Generalitat de Cat alunya: PI 50%. De tota manera, segons Lluís Ramallo hi ha hagut algun petit canvi en la política sobre pressupostos, i a ixi es financien els projectes que la Fundació és capaç de presentar. El nou marc legal hauria de constituir un estímul per a la qualitat de la tasca de les fundacions Entran t j a en la q üestió d e l a n ova Llei de mecena tge, el r{'sp onsable de les activit ats culturals de "Ja Caixa " va afirmar q ue cali a a n a r molt am b compte, perqu è només són esborra.n ys, però va manifestar se r partida r i d'una llei q u e sigui un estímul per a la qualitat de la tasca.fu ndacional. D'altra band a, Lluís RamaUo v a reconèi.xer qu e la llei no seria perfect a, to t i a firmar que té molta confiança en l'actual ministre de Cultura. Les r·eivindicacions més imp ortants que va destacar el di r ('(·to r de les activitats culturals de l a Fundació la Caixa van srr de tip us fiscal. Així, Lluís R amalJo va proposar· reduir els impostos ja que menys impostos snposaria poder fer més activitats . E n la seva definició d e fundació, R ama llo va r·emarcar especialment la coherència intel.lectual de l'empresa fundacional, basada, segons crue va ma tisa r· , e n u11s p rogrames concr ets amb una visió a llarg i mig termini. En aquest m a teix sen tit , va d ifer·e n chu· també el pap er d esen vo lupat p e l' les fund acions r especte de Les emp reses p a t roci n ador·cs : el mecenatge es fa en fu nció i d es cle la base del p ressupost de publicitat d'un a empresa. A qu es t a difct·ènci a, i sego n s e l di rec t o r· de l Departamen t dc Progr a mes Cultural de la Caixa, no sembla quedar clara als esborranys d'aquesta T E M A llei. D(• lola mam·r·u, RarnaUo va defrnsar en tol moment la neació d'una Llei de mecenatge, per·què. va llir·, el diàleg c¡ue hi ha hagut ha de servir per fer una llei millor. Així, i amb la llei aprovada, Lluís Rarnallo va apuntar· que les fundacions tindt·an un man· l'stahle, però que després caldrà que les jundacio11s facin un esforç molt gran de reconversió. sembla que hi ho P.Osicions diferents entre els ministeris de Cultura i d'Hisenda respecte del tractament fiscal L'octubre de 1991 va néixer la Fundació Orfeó Ca talà-Pa lau dc la Música Catalana, amb la finalitat, segon s va expli ca r· el se u Pr·esident, Fèlix Millet, de promoure activitats al Palau de la Música Catalana. Aquesta línia d'actuació es traduiria, en paraules de Fèlix Millet, en la consolidació d'nnct programació es table al Palau de la Música i en la promoció de les produccions del Cor gran, del Cor de Cambrct, dels cicles propis. La Fundacib Orfl'ó Català-Palau de la Música Catalana, contr-àriament al tipus de finan çament que té La Fundac·ió la Caixa, es nodt·eix dels socis, els Amics th•l Pa lau, i dc l'aportació de disset cmpt·eses. Fèlix Millet va explicar que , d'aquesta maner·a, la fu,ndació té antonomia d' actttació, en cas necessari, sense ha'ver de dependre de l'Administració. Le~; aponacions dels socis, en paraules del president de la Fundació Ot"feó Català-Palau de la Música Cata lana , ctrriben a les 5.000 pessetes com a mínim per temporada, i, en el cas de les empreses, als 10 milions com a màxim. Paral.le]amenl, i a partir d'aquestes aportacions econòmiques a la Fundació, tant les empreses com els socis n'extreuen unes contraprestacions. Així bo va explicar el senyor Fèlix Millet: les empreses tenen qu,atre localitats fixes en totes les actuacions del Palau, spots gratuïts per televisió, poden 'disposar del Palau una vegada l'any sense haver de pagar res, disposen de vitrines per a la sevcL publicitat, etc. En la mateixa linia, el president va eonmcru· Ics contraprestacions dels socis: l'assistència als concerts de l'Orfeó, un descompte del 50% en el preu de la subscripció de Catalunya Música/Revista Musical Catalana i la possibilitat cl'assisti1· als assaigs genernls. De tota manera, Fèlix Millet va reconèixet· que l'assistència a ls assaigs encara no és una prà ctica gaire hahitu a I. E1llntnt en Iu qii cs tió específica de la futura Llei de mecenatge, e l pt·esident de la Fundació Orfeó Cata lu - Palau de la Música Catalana, va maniff'sta r· que e1·a una ll ei que estava creant ttn.a polèmica important entre e l Ministeri de 11111111111111 Cultura i PI ri' Economia i Finances, i va at'USlH· aquest últim ministt•ri dc ser molt r e aci quant a la eoneeasió dt• lw ndiois fi seulli . En aquest se ntit , Fèlix Mille t va m ~wi fes tar quo la llei establia uns avrmtcttges molt petit .~ a les empreses, i qne per això preveia qtw la llei que sortís seria una cosa aigna,lida. Rnfront d'aquesta llei aigualida, 1'1 senyor Millt'l va parlar d'una Llei específica pt>r a funda cions, que•, s!'gons dl, hauria de se•· molt concreta, d'una {{ran exigència quant a la seva constitllció, per evitar el frau i la murrieria~ però a partir del compliment d'aquests requisits. amb l'atorgament de grans exempcions fiscals. Aquesta cxigi'·nria quant a la eoncessió de benefic is fiscals (H'r· a qualsevol emp r esa que fa <'i un donatiu, {-¡; un dds factors imprescindibles a tenir en I'Oil' ptc· pt'l preside-nt d e Ja Fundació Orfeó CatalN - Palau de la Música Catalana, que va afirma•· qui' si ·•o /ri lw finançament priVllt , les institucions n tJ podrctn ma11tenir uns nivells correctes d'activitat musical i cultural. Així, i especificant molt tiiÍ~s, Fèlix Millct va afinnar- que Ics c mpr·esM tenen interès a jïnançar activitats per la imatge que vénen i cl'a,qu,esta manera l'Administració s'pstalviaria rnolts diners d e remodt>lar ed~ficis o patrocirutr concerts. De tota manera, Fèlix Millt>t va advertir que uo totes les funda<·ions tc•nen e ls requisits imprescindibl es: més del 30% de les fundacions que hi ha són fic- 33 .383 T E M A t[c ii'S. Finulmt•nl , t·l pa·t~s itl l' nl d l' la Fundació Orft•b Cutulà-Puluu dl' la \lúsira Ca talana va presta a· una alt•nti(• t'S JH't·ial a la necessitat d e crear afit·ib u In mÍt sicu dà s~; ic·u l'nlJ·e ris infants i e ls jHH'H, i vu a·et·nnlar qu<' a la ciutat de Bar·cí'lona no¡,¡ lw més de 50.000 p e r sones uficionudes a la 1111ÍSica cliissica. El Ministeri de Cultura no té sentit en el marc constitucional espanyol i en aquests moments constitueix un instrutnent d'intervencionisme D.-s d 'una Jlf't'frpt•ctiva que ron templa l'exp ea·il-ntin de Iu posada \'li marxa de dues fundaeions, ht' m l' r t'g ut adl'qual d'iueloaa e l es opjnion s d'A rmand Ca a·uh(·n. Annand Carabén és economistH, ~··•·t·nt ck Iu f<'undat·ió d c>l Gt·an Teatre d c>] Li cl' ll i I'OI.Iahorador en el soq; im e nt d c la Funducib Orft•ó Ca talà - Palau d e la Mús i ca Catalunu. Ah.í, i fen t un r epàs gene t·a] dc la situal'ió d t• lt'~ funda1·ions al nos tre país, l 'economis ta ca talà 'a definir com haur·ia de ser el mecenatge : IIIIU possibilitat d'CLmpliar les alternatives, les accion s p~tblicitàries i de relacions públiques que tene n les empreses al seu abast . En definith-a. i en pannalt's d'Annand Cat·abén, e l m ecenatge concebut gene rosament . Un cop definit el concepte dc m cc(' natgt!, Cu r·abé n va centrar el seu discurs l'<·nt unu elara i contund ent acusació co ntt·a el Mini steri el<' C ultul'a , el qual va qualificar de set· wt instrnme nt d'int er vencionisme. En aquest sentit , el g<'nmt Jc la Fundació del Liceu va culpar el Minister·i de Cultura de no concedir importants des¡;na vacions en la futura Llei de mecenatge·p erqnè , segons qu e va m anifestar, e l Mini st e ri de Culturtt ho v ol controlar tot. Per a Armand Cat·abén aquest ministe t·i s'hau l'i a de s upl'imit· , ja que e l diner príblic sempre tindrà criteris selectius. Com a contrapartida. l'econow sta català va pt·oposar basar-se en el model nord-ame ricà : als Estats Units les fundacions tenen un tractam ent fisca/favorable, i l'Estat ha renunciat a favor de la iniciativct privada. La nova Llei de mecenatge pot constituir un pas enrera des del punt de vista del tractament fiscal a les donacions 34 334 En e.l mat·e cstt·icte de la Llei de mecenatge , Annancl Cuabén va apuntar que r es no havia canviat: l'empresa gene rosa que dóna uns diners continrw teni11t els r~rat eixos beneficis que teniafins ara. Aquc>s t s lwn efieis só n l' estalvi d e l 35% d e l'impos t cir· societats, però les limitacions es conc r·eten en <'I ft't que Ics donacions no pod en supe- rar c·l 10% cic> la hÚse imposable. En definitiva, i ~t'go n ¡, t•l senyo r· Car·abén , la Llei de m ecenatge és Fins i lot. e l ge r e nt de la 1111 pn s e n r era. Fundució Cran T ea tre' del Liceu va fer r efer·ència a l'at•tttal s itua eió d 'aquesta entitat tot manifest ant que al'tua lrnf'nt e l patrol?at del Liceu ne<·essila arnpli at·-se pet·ò està espc t·ant dc veure com Ch a·csol Iu Lhd. L' e rnpr·esu d l-etrir:a ENHER va iniciar les seves aelivitals cu bt•ncfic i de la cultunl r·e modc lant Ics csgl fs it~s dr· Taüll i il.lumi nan tla Seu de Lle ida. A par·tir d'aquests pr·irncrs passos d' acostament dc la cultn t·u a la societat, ENHER va en gega r· una política d ' esponsoi'Í l:t<a ció i de c:ol .laboració en a c tivilat s de tipu s cultural, social i, esporàdit:am c nt, d c tivu s espor·tiu. Així, tlarrcra els Cicles de Concerts li'Ot·gul' clt• Iu catedral de Bar·t·<'lona, o del Festival Gr·anados cic Llt•icla , o d e l eicle de t eat r e a G r anollcr·s Tanlontl, o la Ma r·ató dc Mataró hi ha el segell dc l' l'mpt·esa ENHER. Per pa l'lat· de l'espon sorització i d e lt· s r epercu ssions de la futura Ll ei d e mecena t ge be m incl òs l es opin ion s d el cap del Dcpartanwnt de Relacions Externes, Ramon Rot·a. i d el cup d el De panam ent Fiscal , Jorge Ramón Caub. La política d 'esponsorització de l'empresa segons que va expli car· Ram on Roca . es moll en fnnció de les set àrees de distribució: Tarragona. Lleida-Aragó, Girona, Baix Llobregat, Maresme, Vallès i Rnrcelona i gira entorn dels 60 o 70 milions de pessetes. A pal'lir· d'aques tes à1·ecs fixen unes activitats a Ics qual ¡¡ des tine n una quantitat de te1·minacla de dintm;. Les at:tivitats, tal com va afirmar el cap dol Departam ent de Relacions Externes, estan pensa,cles per <t LtnCL majorin i no per a un nombre limitat de persones, i v a pos ar com a exempl e l'esp onsor·ització del Cicle de Concerts d'Orgue, que té les e ntt·ades gratuïtes . En r elació a la futu r a Ll<'i clr nweenatge, J orge Ra món Caus va manif es tar qu e la ll e i afectcLva poc l ''en~p r esa ENHER, però va s ubratllar que no és una g ran lle i en exempcio n s fiscals. L'única aportació, segons va destacar el Cap del Departament Fisca] d 'ENHER , és que el tipus de gravamen, fixat en el 95 %, hagi baixut a un 20% . Els dos r esponsabl es d c l '<' mpt·t•sa e lèc tdca van estar d 'aco rd a d c t c r·minar· que, amb més ajudes en desgravacions fiscals es tindrien més avantatges i s'am plim·ien les espon soritzacions. A part dc la seva tasca com a empresa esponsoritzadora, ENHER fa donacions a fundacions com la Cala-Dalí ( l'any 1991), la Miró (pagant l'asscgur·an ~·u dc le s pintu r·es flur·ant un any) , al Museu d' Art Contemporani de Bar·celona, a la Universitat Politrc:nit:a i a la Universitat Central. I també fa col.laborac ion s puntuals, ja sigui en la r emodelació de l'obelisc e utr·e J'avinguda Diagonal i el Passeig de Gr·à<·ia, o e n les obres de r emod elació de l'església de Sant Jaume. 000 o TRAFALGAR, 4, 1u. sreo TEL. (93) 268 35 oo 1 FAx (93) 268 48 29 o T E M A Una visi6 històrica'., per MANUEL VALDIVIISO lll urg dc• Iu hil>tòria les formes d 'expr eso., i{> han anat eanviant seguint un nux d e dit'I'<TiÓ :-.t•mpt·t' inee rta però d'impc•rio~> ital in f'v ituld e. P c l'(¡ttè les f o t·m es d 'c•x pt·pss ib uc>Jué•s se t' Vf'ixen el seu objectiu m en tr·c són ae!'e pt adc•s {'11 gt•nc•t·al com a mare và lit! pe t· a l'rxpt·c•s¡;iÓ -d ' una idc~u, 1111 gest , una mirada , una sc·nsu<'iÓ c•11 clc•fi11iti va. l~s així qu e a entonH; ca nviunl!i , n uhjc•r·tc•¡, quotidian s o comuns nous es I'OI'I't'SJJOIH'II titl li S llHli'C'S pe t· uJ diàleg C llll'C l'artÍSIn i c·l 1'11' 11 ¡níblil' , n oves form es (ex t e t·n es) d ' Pxprc· ss iú. Tumbr rs ea n v iant la forma d e I'<' 'Jll't'i!iHiÓ , Iu St'' a f'01·ma interna i pròpia. la j crartptia t•ntr·t· c•ls t• h·nwnts, físics o intel.lectuals, que c·11 <·unstitu•·ixcn la t·calitat. que ens la fan visiblE• , identifint blt• i tombí- clnssificable entre les fot·mes d\·'lll't's"ió. Aque;.ta forma interna de l'expressió í-s t• l t¡ul' anomt•n<·m gcnel'almcnt estil, en contraposic·ió al con tin g ut d e r exp t·essi ó que fóra l a nt't't'ssitat íntima primera, causa de la c t·eacíó i. per· tnnt , ca u sa tam h r d e la sc~a forma interna. Pt•r ò no responsable. o almenys no d ' una mane t·a absolu ta, del maa·<· (la forma externa), que ve parciulnwnt "d il'igil" (1) p el nosta·e esdevenir his tòric . Fin s a quin pun t la ¡Hu·auJa escrita com a poema no conté po tencialment la seva mú sica? Qui podl'ia dir· en CJIIin momr nl la poesia del Dant, o les cuad e rn e tcu; d e l 'A r· c i pt·e ste . o els so n e t s dc S h akrs¡warc d f' ixcn d c set· solament text i la seva música inte rna <Hlquit·f'ix una foa·ma t·ecognoscihle eom a tul? És que no tenen ja intername nt aquesta " fo nua mus ical "'? Polset· hattríem de dir, amb Sc h éi nb eq,~, qu e aquestes p oesies " t e n en '' ja la ~;n· u pt·òpia mú s it·a , i que als músics. per fea·-ho b é. n omés e ls cal saber-la trobat· (2) . Són textos am b una rnus iC'alitat nascuda d. eHs m a tei xos. Així , rn nHasie~tr· textos com aqu ests. o qualsevol tex t j a escr·it i am b una forta personalitat, si bé la forma d 'expa·cssió r estarà en funció d el moment hi ~; t ò a·i c i es t ètic dc l' a rt , la fo rma int e rna d'aquesta mú s ica partirà d'unes ·'obligacions" inh en· nt ~o u les pat·aul es, a la pròpia músi ca del text. Tren ca t· aques t equilibri entre el visiblt> i el t·eal ¡wt·ò no visible, significaria mancar a la naturalesa at·tís tica d e l tex t , que es manift>sta tamhé mu skalnwnt t' li l'o •·d cnació i el so de les paraules . És l'lar, pe t·ò, qne no parlem d ' un equilibri superfic·i a l (<:om haut·ia estat possible El Cant de la T e rra , a ltnamt' nt.'?), s in ó dc la person alitat i el ca r uc te •· intrínsec tLel text , de les paraules no com u ens aïllau;, s in6 una rera l'altra , signifjcats concn•ts organitzat~ en fa vo a· d 'u n significat globa l. És en aqtH•st se ntit que el text escrit més antigament ¡w s~:o t't' ix so l,.·e e l més a ctual un avanta t ge A 92 36 336 muo.,ical impot·tant: p ot se!' que e l seu contingut intt•l.lc•etua l hagi p erdut força o vigor, o capacita t d'impt·t·ssiotHII'Ia ment d c l'oient(3), pot se•· que la !WVU forma extt•rn a, t l' mps f"nllà símbol parti cipant d'uua jt•t·arqtúa pròpia, n o sigui per· a n osaltres l'l'i> m és qtn' " un a forma"; p erò la forma in terna <·ontinuat·à essent viva com h o era aLt•shores, i ron!H't·varà p pr· tant , a més d 'altres qualitats, la mu s ir·ulital qut• li és p•·ò pía , la s ignificació de l'ordre· rn qu{o estan escrites les paraules, i no dt> le~:~ parauleR t'li Ai mateixes . Stravinsky es r efer eix <1 aquesta qiiestió en una ocasió parlant sobre la pt·o¡wra ¡·omposi(' iÓ d c l'Oedipus R ex:" .. Sempre he pe1tsat que per les coses que es refereixen a l sublim s 'imposa un llenguatge especial, i no el quotidíc"i. A íxí vaig romença r a preguntar-me quin a llengua seria la més adequada per a l'obra projecwda. i em vaig quedar amb el llatí. t! més d'això tindria l'avanwtge de treballar amb una matèrín no morta, sinó petrificada, convertida en mot111111ent i, per tant, immune a tota trivialit::ació . ( ... ) Com ha via pressentit, els fets i les figures de la gran tragèdia s'encarna ven meravellosumen t en aquesta llengua i adquirie n , griicies et ella, una plc"istica monumental, un aire sobirà , perfectament proporcionul a la majestuositat que carncterit::ava l'antiga llegenda. Quina alegria compondr e música sobre un lle ng uatge con vencional, quu .~ i ritual, d'tm nivell tan alt que s 'imposa va p er ell mateix: ja no et sents dominat per lltj'rc¡,~ e, p Pr la paraula, en el seu significat estret. Preses e n un motlle immutctble que n 'assegu rct suficie ntme nt el valor expressiu, les parattles n o requereixen cap m és comentari. Així el text esdevé per al compositor una matèria únicament fonètica. Podrà descompondre 'l corn vulgui i cpntrar 10ift l'atenció en l'element primitiu que la compon, és a dir, In síl.laba. No és aquesta la manera de tractar el text adoptada pels mestres de l'estil sever ? Aquesta va se r durant segles l'actitud de l'Església envers la música, i així li v<L impedir de caure en el sentimentalisme i, per tant, e n l'individualisme". Pt·cnt•m d r e lleu dc Stravinsk]' i p ensem en "f'ls m es t n~s d e l'esti l seve•·" a què es r efet·eix es tenent Ja llis ta fin s a Ba ch: Dufay, Ockeghem, .Tosquin, Tavet·nea·, Lass us, Pules trina , Monteverdi, Schutz, Buxtchud r, Bach mateix ... Tots ells han tt·actat c· ls mat e ixos tex tos, Ja majoria en llatí, p erò alg1.ms ja en In seva J) t'Òpia llengua , .i en tots veiem un sentit clt: la n :li gios itat difer ent (4) . Difer ència qu t• no p odrnt-se manifest at· en el text (vege n not a 4 ) es uwnifeslu en l a forma externa amb tma di versitat tan gt·an que rs fa difícil relacionar-los . Mni, p et·ò, no és traït el car àcter ni la p et·sonalil at qur t'sra ucn a cada text, i així veiem que la T E M A J.S. Bach Monteverdi Déploration snr la mort cl'Ockeghem de Josq1lin és un a obra tan t•spc1·ia l l.'n lrC' els seu s motets (5) com h o és qualsevol d e ls 6 motets dius l'obra d e .J. S. Ba1:h (t·ccordem que t a mbé són obL"es escrites per a cerimò uies l'unm·à t·ies). Així doncs, el problema de l'equilibri fot·nHd és el punt: final de la discussió sobt·e m(ts if:a i paraula: fin s a quill'punt es complcmenl!m o un dels dos es sobreposa , i , sobret o t , quin és e l •·es tdtat mu s ical en cada un d e ls casos . No p od1•m Jimitat·-nos a veure el tema des d'un punt de vist a eo màn tic , sinó que h em d e discet·nit· com, no j a el tex t en si, sinó el fet d e voler escollir· un tex t d e termin a o predisposa la forma i el contingut de l 'obr a musicalment parhmt, és a dü· com a ens' iu i act iu. F em una mirada ara gen et·al i r àpid a oh t·c el curs històric aplicat a aquesta qiit-stiú. Els composit o r·s i els músics en gen eral fins a la segona me itat del s.XVHI vc>uen limitada la difusió d e la seva obrEr al context per al qual ba estat escrita , context <¡UI' tf només ll·es variants : a} la música d e la cot·t , obres amb tex tos profans, gen erHl ment curtc•s i amb mesda 1le l 'elen1ent vocal i l ' ins trume ntal ; b) la música cle l'església, majoritàl'iament per· a gr:up s voca ls, amb intervencions ins trumentals gni•·ebé limitu clea a l'or·gue (6) i textos d e la litírrhria o p:ll'al.lels; e) els co ncet·ts privats, in cxistt•nts for·a d e la co t·t fins a fjoals d el À'Vl , pet·ò que qnan comencen a funcionar (ni que sigui e n Cl'rrlcs r eduïts) es devene n , si b é sen se continuïtat. el motor de canvis cabdals (parlem, és dar, 1l1, Iu Camt·rala Banli ). Aquestes tres eit·cum ~; tàneil•s 1•n s por·tt•n u a lgunes c·orll'lusin ns : en prim e r lloc, fin s n l'upat·ieió d e l' òpcr·a, nom Ú¡; s'mwol11m oht'I'H n •lati va m(•nt IIHt'gtws a l ' 1,sgl ~s ia , i aqtu~st és ull tl' llHI molL impoi'Lunt pet·què tls e n plunt1•jar Iu en~ueió d ' una oiH·a d e dUt·ada mitjana que l'l·quiliiH·i •m tl'f' d tex t i 11l !!C U tr·a c tanH~ nl musi<~a t e11 les difc r·cnts sct·c ion s adquireix unu rdl evà ru·iu rní~s s ignifi ca tiva; d 'aquest l'flui lilu·i n'Iran ti P sor·gir· les primet'<'S inquie tuds formnls a gram, trl'ls, la unifi eaeió d c difere nts serciom; o de tota l'ohnt ¡•n un IIHtlf•ix tr ma (7), I'rs tahlinwnt dr fragml.'nls a solo ( llttl't!. e n una ohr·a a 4 Vf' U ii, com pas;, u l'li la maj or·ia dc misses d e J osquin, ('O Itt la Pange Lingua), o t.igui de textur·es diferents, i finalment també la eara c teeització de ft·agments importants tlel tt•x t umh C'a n vis mè-tt·ics que ajudin a increml.'nlar· o n •luxa r· la tensió. L 'at' titud de l'Església davant la mús ica , com eu s fa notar· S tra vinsky, és d¡• banJ ejar l' individuali s me dirig int uns tex tos d e te rminats u uu públic d<·tenninut ; (8) no és es Lt·an y, don cs, que 11uan el s l'CH'tcsans dc· Vl'nècia eerquen una font nova, va¡_(ill a JHII'tll' a l'nx lt'l'm oposat i atorgtún a la panrulu u11 si mateixa Iol e l pes J e l signific at ( i no nom fs d el signn 1;om s uggeria Stravinsky ), a ssu mint doncs t•l r·i!H: d c d esfi gurar la forma inte t·na pròpia del text, la s1•va per·tw nalitat i s ignificat global , p et·ò afavo i'Ïnt-n e a la vegada un cert distanc·iamcnt dt's d c la situació d c l'intèrpre t , i c r eant així la con sciè ncia d ' un segon nivell de percep- 92 37 8.'37 T E M 92 38 338 ¡·iél (9 ). ~u é•s c-s tr·un) tam p oc que el s esforços d 'nqu••¡, t¡.¡ ¡!r·up¡.¡ l'S dir·i¡.,ri~s in inicialment a la músi1' 11 pr o f u rr u , p t•l 111 a tri" ¡;e n t i t d · () po i ri ó q u<' <'O IIH'II I ll\ t'lll u h an,, L't• nt o r·rr his tòr·i<· dPtcr·mina igualment a sp ec te¡; qut• •·fon:uran'' ui s¡•u torn un canvi en els ' ·mar-cs' ' d't•\.pr·t•ssió : t•l vir·tu m; isnH', pl'r cxe>mple. fal'à la SC \ n Jll'i rn rr·u upari!'iÓ dc b r·a ce t amb l'humani¡;mc•, pot st'r' no t'rH'Ht'u ¡·om a objectiu (que arribarà molurrnrtlnmc·nt 11 1wr·-ho), pe r ò sí rom a t·ccur·s d r llt•rr gu a tg(' ( l'ii ria d(' I' Otjeo de Monteve r·di de l 'nl'l' ihudu ni s infl't'ns és t'scrita en 2 versions, sq ;ons lt'H p osMihilitals vi r·tuosís tiqtres de l'inthJII't't : In di f'uc'-ndu t•n tn' les 2 versions és extraor dinitr·iu , fin 1l ul punt qu e Iu vet·sió més senzil la atur fr rc•trlrrH·rrt <·J r·itmr dn11nàtic de l'òper·a en un p u ss at~t· qu1· , pr·t•¡·isa nwot , és cabdal en aques t s1•n tit ). Així t~s jn l' individu sol que ha d 'a l'r·ontar· l' I púhlic i ¡·onvt•nct~ r·-lo . Aquesta és Ja par·aula elu u , c·ul c·onv?> n ee r· , fe r· c an v iar, emocionar i t'l'lll Oill'C ( no c·orn abans, en què Lot el que se 'ns cxplinnu c·s podia ja JH'C\ e u•·e a l' avançada). D' Hq uí o la u ni6 cutrc ch·ama i música no hi ha ni un pas: jn sorn n l' òpf'nr. Anibats aquí. el can vi idiomulit· c¡ur hu d e pro duir-se en el llengua t ge music·al {•s <'1101'11ll', cal tr·obar nous r·ccursos . sous difc n •nts ( lli C!.clar les famílies instrumentals e n gntps més gnms ), t·itmes i e fectes nous ( stile concitrrto ), t'lc. La c landat d 'allò que es vol ex-pr esaur· ( forma sc•nzilla. òb via. fin s al punt que an·ibi n ser part d t•l significa t d e Jes paraules COllcr·etes ( JO)) en eontruposició al tex t que es pressuposa ja en t ès i qu e permet doncs una forma externa i intt••·n a rn{•s c•lahorada en els motets de l 'època a n t<•t·ior·. TotPs Jc•s novetats apuntades s'estendran t'àjJidamc nt a la r esta d t• gè'nrn>.s ( també aJs mote ts i. oraLo l'is ) dc la mà genial de Monteverdi. Ell és prohabl¡·nwnt l'u utl' nti1· n·sponsable que uns canvis tan decisius trobin el seu lloc en l'esdevenir estilí s t ic~ <JLH' ens ha de dur· finalment a 1'esplendor·ós equilibri de Bach. Tots dos saben fondre en llurs o bres d s aspcCl('S an titè tics a priori: el figuralisme o madrigalis me i els quasi recitats amb polifonia dr g r·an qua litat a mb una condu cció de les veus aru radíssima ( 11 ). Tot això se mbla apuntar, doncs. a UIJa solució trans itòr·ia: no només r i contingut es limita al te>xt en e ll ma te ix ( i en cara a les paraules concretes ! ), s inó <JIII' Iu fol'lna externa (el marc) esdevé un t·cflcx d·<rqucs t tex t ; la vic tòria d e la pat·aula és Hbso lut a. E u el primer barroc es produeix doncs una di(urninuci ó deli> elements bàsics -forma , formants i co ntingut- per aconseguir una immediatesu <Jlll' només Iu pa raul<r posseeix (12) . Pr·oxim it at que s<•mLin vol1w alJiher ar la música de la seva t't'Sponsabilitat c:om a llengnatgc et·eaclor· d e l'or·m éa v iHs i c·anviants; d e ixa de banda l 'amb igüit at 11at u r a l de ls clemf•n t s d c la form a inte rna per· p osu r·-los a l sc t· v <·i d e l s ignifjcat co n c r·et d ' una A p urunlu : una ,li ~>so nànria esdf'vé dolor· , un color har·mò ni c so btat és tnrgèdia o esp er a n ça , la guerr-a es banllla amb ella mateixa en l es indesx ifrables fignt· cs dt'l c·on citcrlo. Entrat ja el s.XlX, quan el pro ble ma es to rni a plantejar en els mateixos te r·mc•s ¡•rrfnmt d c' l'individualisme romàntic. no hi haur·à solueions tan clares, ni tan sols solucions . Espor·uguits pel problema -plantejat ja al dan·cr nHn inwnl dt• Iu Novena simfonia de Beethoven-, IC's l'ornws es multipl icar·an , in capaces d 'ass umit· la c·•wjuneió. Naixerà el poema simfònic, la músicH programiitiea d e •·ih~}ts dramàtics p erò exclusivam rn t in s lntm e ntal ( Mendelssohn, Liszt ... ) qu o t antes obreK uws tt·cs ha deixat en el seu esforç de tro harn r nt es l ~ ti c; i tamb é a la Ítlv er sa, la veu m;devinclr-à un instntment narrador ( o un narrador· instrumental ) qu e ser veixi d e motiu per a una n ova exp ansió tl<o les possibilita ts dels marcs d 'expressió i la seva for·rna inte ma (en els cicles de lieder d e St' hulwl'l i especialment de Schumann). Només Wagner tindr·à e l <'oratge d'enfrontar obertament la lluita. I en d seu titànic intent de trobar una solu ció eq uilibrada marcarà la música i la dramaI úrgia mus ical de manera decisiva fins als nostres dies (13) . No¡.,. estt·any. doncs, que l a seva músic a signi dnunàtica en e l sentit propi deJ mot, i qut• t•ls se ns textos "cantin per· si mateixos'' (14). P c r·ò e ns t>Stf'm alJunyan t del nostre fi l condtrr·tor·. Ens hem c¡ucdat al naixement dc l'òp era i en l'evolució del ll enguatge musical de Monteverdi a Bac·h. És d monu:nt, doncs, d e dirigir la mÜ'ada a un il.lus t•·c, per·ò ignorat, co ntemporani de Bach. Un c·ompositor· d 'òp t·t·cs en qui es trob en la tradieió d el llenguatge formal p er a l'escena i el tnr ctam ent aeut·at de Ics par·ts voca1s; algú , per tan t , e nfrontat directament amb la recerca d e l'equilihr·i HCI't·ssa ri c ntn~ e ls elements purament musica ls amb l'estr·u ctur·a i significats d ' un text p e r a r assolirnC'nl el ' una forma equilibrada . Ch.W.G ltr {'k (1714-1787) és un co mpo sito r co ns id t• r a t menot· per atzars del destí, p er ò les SC\ es Òpet'I'S beue n dir·ectament d e les òpe•·cs i o r·atoris dc Monlcvet·di i Carissimi, naturalmen t a trnvés d'un altre gran pe r son atge : G. F . H and!'l. Amb Cluek s 'oh re una època nova i brillant p er a I 'ò p e r· a . A m b I a r· ec; u p e ra e i ó d e I e o n t ra p u n I estri cte com a mitjà d'expressió pur expet·imentat en Bach i l-Hinde l ( i sobr·etot a través d e Ics obres escèniqu es d'aquest dal'l'er ) d e nou sembla que l 'equilibri ctrtt·c l'ls plans d c co ntingut global i significa t ('Oil(' t'et t·etroharà el seu lloc en una obra o r·gu nitzadu co m un e n s actiu d es d e l se u come nça me nt. Oit e n altres parau]es, la forma de Ics dife r e n ts seccions d ' una òpera i d 'a questa en conjunt serà nova me nt un objectiu en ell mateix, p a ral.le l (això sí) a la desc ripció de cad a d f'ta ll. Un u ltt· e e o p 1\ Is e Ie m e n t s d e 1 a f or m a i n t ern a cschwcn1:n els definidors d ' t"Ln estil , emmarcats e n f o r· rn a t: x I e r· n a ta m b é r egenerada . 11 n u Espt•cia lmcnl signifi ca tives eles d el punt d e visia T E M A Ch. W. Gluck W.A. Mozart est•·uctm·al són les intervencions corals, disposades estratègicament com a punts d'inflexió de l'acció Ics g•·ans seceions mus icals; el cor dramàticu i hi actua sovint corn a vigilant o narrador, i la seva versatilit.a t és apt·ofit.adn per JH'Ovoeal· canvi s d'escena, dc situació, o on el caràcter de la música (15). Dc' nou el s t e rmes (paraula i música) es mou en en el mat·c formal i dc contingut , i sense perdre c le me nts d e l 'etapa anteriot· (co m e l virtuo s i s m e, que ha •·estat co m a quasi imprescindible fin s a ls no s tres di es), tenen e o nj un tam en l un pa pet· importau t en e l pla estructural de l'obt·a i c n e l seu disseny final segons l'estil. Però si par·lem de la importància d el pla estructural en la distdbució de les àries, recitats i conjunts, si esmen tem l'interès en la coher ència temàtica ( eecupuada d el s polifonistes del XVI) i tonal, si dcscoht·im rchH·ions subtils entre els difet·rnts personatges, si p ensem a establir-hi un lligam a través exclusivament d e pat·àme tres mus icals ( no escèn ics ni dialèctics), ¿de qui es tem pal'lant sin ó d c Mozart? No és el nostre objectiu ara de glossar Ics seves obres vocals. Sí que ho és, en canvi, s iltHll' aquestes obres en un punt d 'inflexió rl e la histC.r iu dc la mílsica amb paraula, o de la paraula cxpl ic:ada amb música. Les òperes de Mozart (sobretot l'a nomenada trilogia italiana: Le Nozze di Figaro, Cosifa,n tutte i Don Giovanni) r epresenten un punt c-ulminant en la recerca de l'equilibri en tre la mú s ica i l 'a r gument (no pa s puaulu ), equilibri decisiu e ntt·c la fot·ma global de l'ob ra i Iu I:H'Va fonna intm·na - que és la manera concre ta d ' c·xplic-ur l"n •·gmnenl. l~s una tr oballa posada cli t·ccJ tlllrll'lll al Ae t·vei dt' la pròpia eohet·è nciu de Iu músira que• és uqu í , mós que en cap nitre cas, un ens viu qur cm¡wny els seus per so natges a sillnwions forçuriPR, di vc r t idc~s o inver semblan ts, p er t·esoldrr-lcs Lot ¡.wguit amh un gest d 'a utorita t ( final del !1·. aelc a Von Giovanni) o amb un repte mus icalment e ntat·a més gt·an ( final del 2n aC'le a Le Nozze di Figa ro ). El pla tonal, Ja distribució dels tempi i ln <'aractrritzatió mu~ i ca l dels personatges fa capuç Iu rnú s ic·a escrita per a un texl concTet , d 'esdevenir· aparentment el motor primigeni de l 'oiH·a, sobre c•l qual s'han bastit lots els al u·cs c lemcn ls. Traç de geni dcscr·it amb una naturalitat l'mica. La músita, o mil lo t· l 'o r gu nitza c ió mu sical de l'oht·a, és l'autèntic contingut, i d'aquesta mancr·a la seva simbiosi tunt amb la forma global com amb e l llcnguatgt' estilís tic Í's immillor·able. Puaula , situac i6 c1wènic:a i t~sdevenir musical assoleixen un equi lib r i que ma laut·adamrnt nom és a cavall de l'es til nlussic fou p ossibl e ( gràcies al seu p unt constant dc dis tanciament i cPironia ). El Següent esglaó, la història l' haurà de pujar amb molt més d'esf<••·ç tnmmàti e, i el deco•·at e n què es produit·à condiciona•·à tota la música occidental dm·ant gairebé nn segle , igual com els eortesans venecians canviaren el seu e ntorn ob.-iJü camins nous p et· a l'individu. nc 92 39 339 I E M A OT I~ ' ¡\ L TE\ T ( I ) Pt•r·u no illlJH>IIUI. (2) Dt· frl. Se hi.inhcq; c-. rl'fc r e ix a aquesta qücs- 92 40 340 ti ÍI r•n ¡•J t•onl(•"t drl LJ·ar·tut d'harm onia (1/ormonil!nlehrt>) aplicant-lo a l'har·monüzació dc <·or·a ls : din S l'l1ünbng que l'a lumrw ha d e sab er d ('li f '(l h l' i,. q 11 in 11 rs I ' harmonia ('0 0 nat u ra I a la rltl·lud iu ohjl•r•Lt• rld tn.. balJ ; un rop ai~ò d esC'olwrt, Iu IH' r·f't•r·t·ió tlc l tt·eball està guanlida. (:3) Corn la llum imrH·e¡¡¡¡iona una pel.lícula fotog,·àfir·n. (4) So ' m pol ohjt•r·tu r· que la ¡·eligiositat és un al'n prrr·nnH, rtt irtdi v idu a l , per·ò això no és totalment 1·cr·t , ja IJ"" t'ls JH't•<·t•ptt•s de l ' E sglésia són, segons t• lla mutci-..u, l'lc r·n s; i els textos utilitzats per hontWUI' IH JIIf'S I S JH'CCcptt's ( traduïts O no ) també ho só n; i l'll tkfinitiva la fun ció d el compositor al M'J'\'t'i d ' una cn ll•ch·al n o és d e manifestar la seva n·ligio~ital. si nó d'<•xa l ç ar· e ls pr ecep t es d c l'Esglés ia , rnC'ara que fe nt això també realitzi purl d 'a llò n ltt·t·. (5) \qtH•s tu o iHa t é do s textos que es ca nten ;.imultilniam c nt: un í·s e l r èquiem tradicional , i l'altr·<· (os \imph es d e Bois, un poema d e J ean .\lolinel. Juntam e nt amb e l motet/can có In le Domine. són Ics úniques obt·es de la producció d c .J osquin qur, c nqtradrades en contextos litúrgics, no són l'seri tc·s e n llau, sin ó e n franC'ès i en italià reSJWI·tivament . (6) Aques ta inte rven ció dc ro,·gue, de primer quas i i n1•xi s tt•nt. , anirà c reixe nt e n importància i de s l~nvnluiHtmrnt propi fin s a esdevenir la part principal de la mús i ca litúq;ica en temps de Hu xtchude i Ba ch. (7) Rl~ co rdrm qu e la majoda cle misses dels rnestr·cs p o lifonistes d el s. XV a XVII est an escrites sobrr te mes ( religiosos o populars) coneguts que apart•ixt>n corn a incipit d e cada secció , sempre amh alguna ¡wtita variació l'Ítmica o contrapuntísti ca, po s ant d c m a nifest ja l ' inte t·ès per la co hrrènc·ia i p e l pla ntejament musical d e J'obt·a sencera com a unitat. (8) Caldr·à la R e forma protestant per alleugerir una mica aque!.t lligam. però mai d e mane r·a sufi<·ient com p<>t· alliberar realment l'obra musical de la seva ··obligac ió". (9) Dir· e n aquest punt qu e els Josquin , Lassu s o Victor·ia no h an p arat atenció als trets partic ular·s dels mots ( al so d e les paraules) fóra ridíc ul , quan fin s han aconseguit h omogeneïtzar música i tex t , p c r·ò ,~ s cc t·t que e l que en aquests és un recurs sonor· supeditat a l'estil, en aquells passa a primn piu. Estèticament dir·íe m que es vol inver tir l'<'quilibri e ntre el co ntingut global i el significat parti<·ulat· ( en termes mus icals i semàntics) . (10) Corn a l madrigal H or ch 'el ciel e la terra d e C . .Mont(•vcnJi. ( 11 ) E l tnrc tamt•nt qu e tots dos donar en al text en Palestrina Ics st>ves ohr·es ha me r escut nombrosos esttLdis, als quals ens r·e me tem ( Leo Sch r·ade , Denis Arnold. Alb r r·t Sc hw e it.z e r , N ikolau s Harnoncourt, Manfre d Bukofzcr o Richard Donington , entre altn•s) . ( 12) Immediatesa que avui, perduts en el laberint d ' ambigi.ins simbologies i llenguatges extraviats en t>ls s ign es, no pot sinó semblar-nos propera a la ingE>nuïtat, p erò que plantejada sòbl'iament assole ix la c]nedat dc la descripció clàssica. (13) Si aq ues ta afi r·m ació ens sembla avui exagerada , gir·em la vista enrera fins al mome nt en què e l ll <>ngnatge musical troba la sev a c ruïlla més important, i pr·eguntcm-nos quines són les fonts dc la mú sica de Mahle r i d e Schonberg, o d el sentit dr·am à ti c d'Aiban Berg i del progrés de la ins trum!'nlació que Stra vin k y i els impressionistes ft·anrcsos començaren a culminar. ( 14) Thomas Mann: Richard Wag ner y la música , ;cd.Pluza y .Tanés; Barcelona 1986. ( 15) Aquesta doble funció dramàtica i mus ical del c:or que té e l seu origen e n l es tragèdies gregues, és ja e nunc·iat en alguns d el s orator·i s de Giaromo Carissimi ( com ]ephte) i sobt·etot en els de IHinde l (entre els qual s Sol omon és un dels exem ples més inter·cssants ) . (*) Aqu<'st al'ticle h avia d'haver es tat publicat en e l T ema del núme r·o anterior d e CM/RMC p erò va ser impossible pE>r· ca usa d e problemes d'espai. MUSI CALIA R E T R A T Uto Ughi va visitar-nos el passat mes de març al Palau de la Música per tal d'interpretar, dins la temporada de I'OCB i sota la direcció de García Navarro, el conegut Concert per a violí i orquestra Op. 61 de Beethoven. Grans ovacions del públic i elogis unànimes de la crítica van ser la merescuda resposta a l' actuació important d'aquest extraordinari músic. UIO UGHI per CARME MARTiNEZ M h'a citat a l' Hotel Colon, a I e s tt· e s e n p u n t . Qua n atTi bo (a les tres eu punt), m' id entifico a •·ecepció i passo a un dels sa lo ns, on l'espero pacientmen t dura nt mé-s d' un C[Uart d' hora. E s t"r a n ya d a , e m passej o amu nt i ava ll: no hi és . Només algnns tur istes jap onesos, e mp r esa ris a n gl es os (això em sembleu) ... i u n senyo •· •·e lativame nt jove (i mo lt a trac t iu) que ll egeix un llihre d ' hi s t òria, en cas tellà, sobre Carles V. E ll cm m ira , jo e l miro ... , i d eciclc>ixo que no pot ser ell. Noves p assejades . De sobte, el senyor del llib re d' h istòria s' aixeca i va c ap a r ecepci ó, on inte r canvia a lgun s m ots amb l'encarrega .-. A contin uació, veig que -somd e n t- ve ca¡J a mi , m ' alla r ga la mà i c m d iu , sen zillam e nt: "Bo n n comença t les seves gires e u t·opees e n e l s a n ys c inq u anta? o m ' t'r.pc t·ava e n ab olu t q u e parl és t' l f'a s tt>llà amb correcció tarda .. . Uto Ughi". tímid a ment, mentre j o d esplego e l s m eus estris per ta l d e començar l'entrevista . Un a d e les més s impà tiques que r ec ordo , La verita t és q ue c m qu e rl o esbalaïda. M'esp er ava u n scn yot· gr an , de gairebé seixa nta an ys .... No d eia el cu ri'Íc ulum q ue havia Iota! ... -És l ( UC com q ue el veia Uegint n n lli b t·e en castellà .. . -m'excuso . -Ah , si... L 'acabo de cornpr a r . M'interesse' lu hi.~ tòria ... -resp on ¡> (~l' CC I' l. 41 34 1 MUSICALIA R 42 342 - En quin moment Ja música va eonwnc;ar· a cx i~o tir pe r· a vos tè? -T ota la meva vida ... Bé, des d els qtwtre anys; perquè el meu pare no era músic professional, era ad voc at ... Però era molt amic del prim e r violí de I'OrquPs tra delln Scala quan 1'ouan ini 11 'e ra el director, i aqu es t violinista t1enia t.ots els diumen ges pPr f e r müsi ca de cambra n cnsa. Així qne jo h e escoltat mtísica des de la prerni t· r c <'nfanC'e. Després , el prillt er mesu ·e important qne vaig tenir fon Ene.~co, a Pa.rís. Va.ig est udittr dos an ys amb ell. A ·contintwció em vaig diplomar a Gin ebra , vaig perfeccionar-me o Vi e lla ... Una mica per tot arreu. -Vostè ha t's tat un nen prodigi ... Als sc•t anys es pr·esentà p er pl'imcr co p en públic intetpretant l a Xaco na de la Partita lttÍm. 2 de Ba c h i alguns Capriccios de P aganini. Com va viut·t> e l p as a d ol escent de nen molt dotat a adult pt·ofessional? Va set· traum à ti c, va travessa t cr·is is? -Bé, primer ca l entendre què significa " n en prodigi" . Jo no em considero nen prodigi pel fet d 'haver tocat de molt jove. Hi. ha , en nqnes t cas, molts nens prodigi al ] np ó , a. ra.. Hi ha mile 1·s d e n e ns prodig i que tenen tres nnys i toquen el violí. ¡lfgtw s d 'ells só n molt particulcume nt dotats. tenen molt talent. El trànsit entre la infància i la joventut va ser bastnnt norm al, crec jo , perquè no tocava més de vint o trenta concerts a l ' any, e n aqttella època . Crisis? Això sempre! La vida és un viatge interessant , en el qual hom travessa crisis, períodes de més o menys felicitat, millor o pitjor qualitat d e vida. La crisi pot arribar en qualsevol mome nt de la vida, no només quan s'és jo ve. -No p e nsa que, en general , bom comença In carre r·a massa aviat? Als setze , d isset. a nys , s'està preparat p e r e ncetar una carre ra dc solis ta? N() es més aviat l'edat d'es tudiar, de fe t· stages? -Depèn del talent de cctdascú. Miri , per exemple, Yehudi Menuhin , el g rnn violinista rus, E T R A MUSI CALIA T va començar la seva carrera a l'edat cle dotze an ys . Ell tocava millor qLLan era jove que molts adults ... Depèn de la p ersonalitat, del talent ... -Sí , i és formidable (imagino) ésse r e ntt·c e l s m és g t·a n s ... Però hom perd coses ... -No ... Horn poL p e rdre una mi ca d e llibe rtat , p e r ò hom guanya tuta alt ra. cosa: poder transmetre que l co m d ' un mateix . Un artista ha de t.rrwsmetre sempre, a qualsevol e da t. -Ern comentava ahans que va estudiar amb Enesco, e ntr· e cl' alt!'es ... Es oousidenl pel'tanyent a alguna escola conc r et a? -No en partiCttlar. No, perquè miri, el violí va néixer a Ttàlia. Paganíni, Tartini, Corellí, Vívaldi , tota l'escola dels g rans violinistes italians dels segles XVTl i XVIll ... Desp rés Franr;a , amb l'escola de Wieniawslci , Vieuxtemps , Isaye .. Després, l'escola russa d 'Auer, amb H eifetz, Milsl'ein, tots els jueus ... Jo no p ertanyo a ca p i p e rtan yo a totes. He v iscut en molts països per tal d'absorbir les arrels més interessants de cada un d'ells. -I, considera que to tes aq uest es escoles continu e n ex is tint e n estat Jlnr? En tot ca s, p e nso que vostè no creu massa e n les escoles, sinó eu la pr,·sonalilat individual. -Sí, crec més en el ta.lent i la personalitat indi viduals. Cert , quan hi ha LLit bon mest re qtte té la sort de tenir bons alwmtes , és fantàstic, però una gran escola no existeix sense talents. És el talent. la personalitat dels individus el que fa l 'escola. -El seu t·ep ertod i>s e l r e fl ex exac t e del se u g u s t o és, mé s aviat, e l ft·uit de ce tt es con tingè ncies? -Mirí, el repertori del violí no és pas tan il. limitat com per fer discriminacions ... T e nim el gran repertori romàntic, clàssic, del setecento: Mozart , Beethoven , Sc hub e rt , S e h t.Linan n , Bach ... El piano, però , té molt més repertori, molta més va.rietat .. El violí, veritablement interessant , tindrà ... , tuLCt mica. més que el cello , això sí. .. Però no tant com p er dir "això ho vull tocar, a.ixò no". fli hn antors R E T R A T .e..l •i= 92 que em són més afins , seguint el gust del moment. -Hi ha modes, pel qu e fa al r e pertori? -]o crec que les grans capolavor e sempre han estat estimades pel públic . Algunes han estat descobertes una mica tard, per exemple, les Sonate s i l es Partit es de Ba ch ... Bé, es co n eixie n , però hom p en sa va que no eren obres molt interessants musicalment. Això, natura.lment, era una boge ria , ja que , justament, el ntés interessa.nt d'aquestes obres és la. proj'tmditnt , la fondària ... i hom pensava que només eren exercíeis per a ln tècnica! Fins i t.ot un gran músic com Schumann no va. co mprendre el qtLe Ba ch havia vo lgut dir , perquè va esc riure un a co mpan yame nt per al piano d'etqrLestes Sonates que ctr'l"tLÏna.va. totalment el seu ca rà cte r. Hom pensava que aquestes obres per n violí sol no eren autosuficients ... El primer a entendre-ho, el primer qrte va començar a tocctr-les en públic, va ser ]oa chirn, alfinal d e l segle X IX . Per això, les obres ... Depèn , hi ha u.n destí per a cctd(t obra. Algunes pode n romandre ocultes durant doscents a.n ys i després ser apreciades i populars . -E l que v ull dir, també, és que ara hi h a una mocla segons la qual tots eJs pianis tes es dedi quen a t·ess uscita't' les transcl·ipcions complicades i carregades dc Busoni, d e Gottschalk .. . El piano romàntic a ultrança ... El repertori e quivalent violinísti,c, també s ' h a posat de moda? E s ben acceptat? -Bé, hi ha crítics que no v olen acceptar la p eç a virtuosística, perquè diuen que representa tm d eteriorament del g ust ; que és música sttp e rficial, que no és música g ran. flixò és es trípid ! Perquè Sa rasate, per exemple, era un g ran compositor, un g ran v iolinista, i ell coneix ia tots els recursos del violí, tot s els matisos de sonoritat que, de vegades, els g ran s compositors rto coneixen. PerqtLè cal conèixer l 'instrument molt bé. Vostè ha parlat de Busoni, d e les seves trnns cripcions ;ell coneixitL el pinno. Sara.saLe, Pngcmini, Wieniawski, coneixien el violí, co neixien totes les possíbilitnts del .~elL instrument. Jo crec qne els crítics són, d e vegades, prott es nobs. N omés volen g rans noms: Sc humann, Bach , Bee thoven , Bnrtók, St rwvinsk,.Schonberg. Sa ra.sate, Wienicuvski, Vi e uxtemps no són re$ per a ells . Això és un esnobisme . -L'interessa la música contentpotània? La toca? -Miri, a mi el que m 'interessa és co n èixe r -la. P e rqu è é.~ un detLre conèixer el p eríode musica l en què vivim. o vtdl dir que aquesta mLÍs i cet em pla gui ... )o toco Betrtók, Stravinsli·y, Prokoji.ev, Shostak òvitx ... , els g rans d el nostre segle. Però el que petssa és que els contemporanis escri.u en molt ma la11te11 t per al violí. L es obres no tenen melodia , no tenen re.~ . El violí és un instrument m elòdic . S i Wtà composició no té m e lodia , el v ioli no eústeix, es devé nn instntment de p ercussió , comprèn ? -Sí , vol dir qu e els compositon; d 'a ra no han copsa t la veritabl e naturalesa de l 'instrument ... -El ·violí pertany a la lírica , a.l 43 M U S I C A LlA R 92 44 344 cant, al sPgle passat mf>s que no al prl'.H'Ilt. Tampoc el seu timbrP, la sevfl qualitat de so, no s 'han Jet ¡>Pr· a la música contemporània. La música d'avui no f.s per als Stradivarius i Cuarneri, qnt> tenen una qua/itnt de so molt noble, sensual, prop de la veu humana. La mus1ca c·o11temporània és .~oroll, pauses, experiments electrònics, una tecnologia de:umvolu¡wdn. Però no té res a veure ,,bel violí. - Voati· locu nn violí Gna t·twrí dol Gt>IHl de ] 744, dc so CNlid i timh t·c ohscur, pot;;er un dels rn(·:< bc•ll~:~ Cu!u·neri que existeixen. l totH <•ls violinistes vet·itablcnwnt g•·nns posseeixen violins d<• la mutt•ixu èpoea. Això vol dit· <(lU' r!•pO<'H daurada de l'instrulllt'Jlt, des del punt dc vista dc la fa1·tura. ja ha pas~at? -El que passa és que Guarneri i tradivarius eren grandi geni. Tli lw luthiers moderns quefan violins molt bons, també; cal venre si es desenvoluparan correct amen t. .. -Lhtvot·s, pensa que l'instrument Lé nn futUJ·? -Espero que sí! Si no, seria la fi dels violinistes ... -El que vu ll di•· és si el violí, en Llllll que instnnnent, pol e ncara conèixer una rvolució. -No, evofttcionar és impossible, perquè una veu més maca, més bella. més rodona, més noble que Stradivarius ... Jo espero que algú ho podrà igualar. i no, és la fi del violí, perqttè aquells instruments no clttrnran eternament. Els preus són tan nb s u rd s: nn milió de dòlars per un violí ... , és impossible per a algrí que comença la seva carrera. -Com IH'at·a cada obra? Quin és rl seu procés d'esludi? -llaig de conèixer tow la seva estructura. Per estructura entenc l' anntomia; veure les parts d'orqrwstra, de cada instrunumt, la. .fonna., ca-l conèixer wHt mica. la composició. Jo vaig eswdia.r composició durant cinc anys. No sóc compositor, però en vaig estudiar, m'interessava molt. Quan un afronta una partit u ra rwvrt, cal que tingui un mínim de coneixements de E T R A MUSICALIA T composició. 1 després, no per tal d'imitar, sinó per informació, cal escoltar moltes interpretacions diferents, en discos o en la realitat; simplement per informació cultural. Finalment, cndascú té la seva personalitat, la seva pròpiu idea del que farà. -Quin valor dóna a h•s indicacions de l"aulor? Abs olut, r·elaLiu? -Les indicncions són sempre between Lhe lines, i són relatives. Un forte de Beethoven, rw forte de Bctch i un forte de Brahms són molt diferents, segons l'època, segons l'acústica de la sala ... li om pot tocar pianissimo en rma. s(l./a cl'aclÍStica perfecta; però si l'acústica. no és tan bona i hom tocct p ianissimo, ningú no ho e.~coltarà.. -Quina es la sC'va idea del ternpo? És un element fix o vat·iahle? -Vnriable, però ... , no de grans variacions, perquè hi ha una R tradició. CadasclÍ triet el tem po que m.és li convé ... (somriu). Això és subjectiu. Però hi ha una tradició, hi ha metrònoms indicnts pels compositors; ara. això tampoc no és segur. Per exemple, Beethoven utilitzava metrònoms que són nbsurcls, molt més ràpids del que es pot tocar en realitat. -Llavors, en lloc de tempo, polser hauríem de parlat· de perspectiva rítmica ... -Sí, bravo; això mateix. -Com combina intel.lecte i inspiració eo les seves interpretacions? -Ha de ser tot una cosa, sola. L'in tel.lecte segueix la inspirano, la inspiracto segueix l 'intel.lecte; és a dir, .són interdependents. -Sí, però, fins a quin punt es deixa por tu per la inspiració del moment? Fins a quin punt intenta fixar la intet'pretació? -Hom pot dir que utt es fixa ruw idea; però aquesta idea pot evolucionar o involucionar, pot pt·ogressar o regressur .. . Cal tenir dubtes, sempre, perquè sempre hom troba quelcom per millorar, per evolttcionar; tamb~ hom pot cometre faltes, no som perfectes, som éssers humans. Però. de totes maneres, cada cosa que homfa cal qLte sigtti posada en disctusió perquè no hi ha absolut; l'absolut no existeix en mzísica. - I , què passa pel seu cap clul'anl el c·oncer·t? Dubtes? -No, no, en el concert un fa el que sent en el moment, segons el sen instint, sense pensar si és correcte o no. Després, un analitza, mentalment; quan se'n va a dormir, no pot donnir perquè es clin et si mateix: "per què he fet allò, o allò altre?" Per això, gravar-se és molt títil, perquè de vegades hom pensa hctver fet quelcom, quan en realitat no s 'ha fet. El problema, per a E T R A T l'intèrpret, és que res no és fix, res no és definit, res no és segur. De tlega.des, hom pot tocur molt bé, unes altres menys bé; depèn de l'atmosfera, de l'acústica, del mal de cap que hom té ...• de molts factors! -Experimenta la s<·nsadó dt>l trac? -El trac .. De vegades, quan estàs cansat, quan tens la consciència cle no estar ben preparat, en forma fisicament ... , llavors et poses nl'rviós. Però cal que hi hagi unlL disciplina tnn forta, tan gran, que aquest "trac" quedi dominat; cal un domini tècnic sobre els nervis. -Els èxits, els progn~ssos en la catT(;''t·a, el f~ln més o menys nerviós? A mesura ttuo s'avança, hom t<- més o menys por? -És unu bona pregnnta.. Jo penso qlte com més nvances, més et fets conscient dels teus propis límits. Pero jo passava més nervi.~ quan l'ra jove que ara. -Com se sent, dins l'<•stl'ttt•turu dt'l conct>rt tratlieionu I? -Miri. el que jo sc•11to <~s 1111 desig de comunicar. L'art e.~ 1111 llenguatge que 11ecesúttr 1111 públic. Un no pot tocar 1!11 rum església ... Hom pot fer discos també per comunicar-sc>. Però el.fPt de tenir al rlar•r1111 1111 públic atent, conce11trat. dóna UIICI força fantàstica a l'int(;r pret. Si el públic, en tnnvi, esti'r desconcentrat, no tra.nsmt>t res. Ara.. si té concc•ntració, trun.~ ­ met ttn(tforça ... lÉs IIIW trn11s missió de ¡Jensament entre el públic i lïntPrpret, que• és molt ex a I tant. -Vostè capta aixe\'? -11 mi em. semblu que sí. Sí, sí, en general, sí. -I si manca Hí(ut'8la C'OH<'I'rtlntció a la sala'? -Quan no hi éii, és molt mé.~ difícil concentrar-se, emocionar-se un mnteix. Per· exl>tii¡Jil', els millors disco.s que jo fre e.w·ol tat són gravacions príbliques. ta interpretació té un caliu, 111Hr vida, que en un estudi (com 1111 laboratori de quúnica) 110 tf>. R!i .fred, és mort. Llaoors, l'art necessi.ta sempre unti comnnicació . -Així, vostè prefct·cix Ics gruvucions en viu ... -Sí, fins i tot quan hi lw errors tècnics. Són la prova de la veri tat. Perqu.è, avui dia, urr disc es pot repetir tantes vegade.s ... Pot fer-se tot a ,·tificictl; pot !I er perfecte amb un intèrpret que no {>s perfecte. La prova de la veritat és la gravació en viu. -Vostè ha actuat urnh els oúlloes diecctot·s. amb le-. rnillon1 orquestr·es ... Per exemph•, umb els directors, les scv1•s relucions són, en genet·al, bones? -En generctl, amb els bons mzísics, sí. Amb els que jo considero bons músics. Perqn(; un vertader músic admet la possibilitnt d'una opinió d~j'erent o la seva . Qui no admet això, és estret cle mires. Un músic elii.stic, intel.ligent, és sempre obert a noves idees. Llnvors, és molt fàcil comunicar-se. Quan hom é.~ lògic i conseqüent. -Em podria citar algun dit·ector aJnh el qual trchulli especial- MUSICALIA R ment a gu s t ? - B é, sí, Zubín Mehta , Saw a 1/isch, Pretre ... Ara g ra varé dos di scos cunb S a.wallisch i Znbin M e ht a, e l m es que ·ve . Só n 1111í.sics 1nolt , nwlt obert .s, eclèctics. -I amb els rn(•sics cl'o•·qucst•·a, esp ec ialm e nt els vio lini s t es? Troba enveges, hostilitat? - Pot se r que això exis t e ixi. Però si un aconsegueix fra ns metre nuísica en el sentir vertnder , profund de la parattla, l 'o rquestra ho sent: s'e.~tnbleix una co l.laboració molt estreta i les coses van bé. Mai 11 0 h e trobat rtna en veja, obstacle.s, boico t , mai. Solament amb les o1·questres dolentes (r iu). A lt à li a hi ha bones orquestres, p erò també n 'lli ha de menys bones ... La pedagogia, una assigtuttura quasi p endent 46 346 -Sempre m'ha sembl at que el violí és un instrument qu e dernana una posició difícil. a ntinatut·al. .. , molt més que c1 violoncel. Vos tè ha exp erime nta t p t·oblernes fisics, dolor s d'esquena, tendinitis, e tc.? -Se mpre. B é, t endinitis no. Pe rò sí artrosi. M'luúg de f er massatges, i practicar ginwàstica, estirament s, com si fos un esportista. Cal tenir una regla de vida, tma disciplina molt estricta . -Vostè és pedagog? Té a lumnes? -Fins ara no , perquè m 'agraela fer vacances a l 'estiu. Però uquest estiu donct r é clusses durant tres setm anes a l' ugost u Sien a, a l'Acuclèmia Chigianu; el lloc on vaig conèixer dos dels més g runs músics d'aquest segle, Cas als i Segoviu. Els vaig conèixer molt bé personalment, perqttè ells en sen yaven u Siena quunjo era jove. - Què és p e t· a vostè la ped agogia ? -Crec que, com clèia Aristòtil, lct diferència entre ttll qtte sap i rw altre que no sap és la capacitut d'ensenyar, de transmetre. Un que sap quelcom ha de suber transmetre-ho, ensen ya r-ho ... , analitzar-ho per poder e nse- E T R A T nyar-ho als altres. -D edueixo d 'això que em diu que vostè c r f' u fermament en la p ed agogia. -Penso que és wt deure ( sense fer moralisme) transmetre el que hom coneix als altres. -Qu è e n p e n sa, d e l es no ves gene1·acions de violinistes? N'hi ba , d 'intcr·cssants? -He escoltut violinistes russos i japonesos molt, molt bons . Tenen tuta disciplina increïble. El J apó t é l ' Escola Suzuki, on els n ens com ell cen molt aviat a tocar; algun d'ells s 'ha desenvo lupat molt i toqtten molt bé. 11 Rússia , a Israe l, també hi ha grans talents. -Per anar acabant: vostè està sa tisf et d e co m s'ha desenvolupat la seva catT er·a? -És una bolla pregunta, també. Si vostè vol dir si m.'hnuriu agradat .fer m és coses, tocar més ... , jo no puc f er més de cinquanta o seixanta concerts per any. -Com P ollini . E U em va dir el mateix. -Ah , si? És lògic, perquè per tocar bé ccd estucliur, meditar , reflexionar ... Si hom toca com un robot , com nn autòntat, hom toca per alienució. Llavors, hom esd evé u.na m àquina que toca, no pas un intèrpret. Però si un toca amb molta emoció, amb molta intensitctt, no pot tocar m és cle ci nquanta , seixanta cop s per any. Després d'un concert, jo només dormo tres hores . Fins u les cinc de la 1natinadu no m 'aclonno, p e rquè estic ma ssa cansut. Així, que per a mi IlO és possible ... Vostè Ira conegut Pollini? -Sí, sí, li vaig f er uoa entrevista , fa anys, en la seva p enúltima visita a Barcelona ... -Va tocnr bé? -s'inter essa. -Fantàs tic! -És clur ... Un, si vol, pot g uan yar molts més diners. Però. per a mi, és impossible, seria viure com. un ctutòmat, viuria malament. A mi m 'ag rada tocar prou per tocar bé, no pas p er guanyar dine rs. -És tan difícil accedit· al •u c•·cu l di scogràfic com diuen? -De ·vegades, és ttna màfict. Llavors, cal. .. En alguns casos és ruta màfiu. -L n 'es tà satisfet, de Ja seva discografia ? -No sé ... , no sé. Miri , els discos són una co nseqüèn cia. No han cle ser una condició . ) o he g ra.'Vat ·vint, vint-i-cinc dis cos en tota lu meva vida . Millor g ra var p oc però bé que molt i m a lament. -1 pot gravar el que ver it ablement vol? -Ara sí. Acnbo de grcwur totes les Sonates i Partites de Ba ch per a la RC,.1. nmeri cana . És una obra que m 'a.gradu molt i. que h e es tudiat durant anys. À n y s cle d~is c iplina, d 'est udi , el 'a profundiment , d e r efin ament , per g rcwar aquesta obra. Ho hefetfa clos mesos. ;1rct, lwig de g ravar Sc hunuuw , Lot Sc humann, nmb Sa wullisch . i ttll prog ramafrancès (Lalo, Chuusson .. ) amb Georges Pretre. MUSI CALIA PRE-CR T I C A CATALUNYA MÚSICA PROPOSA Pentagrama Beethoven per VICTÒRIA PALMA e ada dij o us, d e tres a quatre d el migdia , Ca taluny a M(tsica fa a rribm· als nostres oie nts una ma n e t·a diferent d"escolta t· la mú sica . Pet·c But·és i Àlex R obles s ón els t·esponsables d el guió i la r ealització d el pt·ognma d e di vulgaci ó mu sica l Pe ntag r a ma. U n esp a i didgít al públic inte r essa t e n la l ec tura p e d agògic a d e la mú s i c a i qu e pretén f e t· m és enten ed o ra l ' audició d ' una obra de les ric gran r e p ertori. Els mitjans, tant se val!: el pal"lar d'una prin ces a , la m ng afo nia d ' una es tac ió d e tre n , la fre ssa d e la pluja , la veu de ls animals .... tots els efec tes esp ecials qu e c alguin sóu útils per a costa1· l ' oient a la compre nsió d ' una obra de terminada. Pentag rama ofe rid el dia 4 d e juny la S imfo n i a nlÍm. 6 , " Pastoral" de Ludwig van Beethoven ; e l 25 d e juny la Ctú ct d'orquestra p er ajoves, d e Bc njamin Bt"itte n i e l 2 d e ju liol e l p oema simfòni c El Molda va, el e> B edr·i ch S m c tana . D os pr·ogr ames més met·eixen. p er les sevt•s c ara c t e rís tiques, un a a t e n c ió especial. L 'espai d e 1' 11 d e jun y Qttè és. Qui ho v er escriure?, d estina t a treure de l' an onimat aque ll es obres que h e m senlit 1 ant es i tantes vegades en spots pubJicitaris, sintonies de progt·ames d e ràdio i televi s ió i d e Jes crual s d esconeixem l ' a ut o r. Qui no r ecorda, en aquest seHtit , La Dansa de les h o res, de l'òpera La Gioconda., d 'AmiJc¡n·e Ponchielli , qu e a c ompan y a va l'anunci publicitari d ' una famosa marca d e sopes, o l'àri a O mio bambino caro, d e l ' òpera Cianni Schichi, de Gia c om o Pu cc ini , que promocionava p erfums p e t· a senyor es? Mal g rat qu e, c om s 'ha dit sov in t , una imatge val se mpr·c> més que mil paraules, en dan·et· te1·mc he m d e l"ecórrer sempre al lle n guatge -i la música h o és- p et· fer possibl e que aques ta imatge ens al"l"ibi nítida i entenedora. I fin a lme nt, e llS d e juny h em vo lg ut d e di ca r un p t·og rama a una d e les festes populars c atal a n es m és s i g nifi c ati ves, la Patum cie Be t·ga , que, c om digu é el gt·an folklorista Joan Amades, constit u.eix un espectacle teatral popular veritablement notable i , amb totct probabilitat, únic. Confio que aquest pro grama aj udat·ii, a través d e la músi ca , a la compren s ió de tot el s entit qu e té aques ta fe sta eu c arís tic a més 'I ue e en tenària. Aques ta és la propo s ta qu e Catalunya Música us fa en el progt·ama Pentag rama. No falt e u a la cita . 47 347 MUSICALIA PRE- CRÍTICA Els "Gurreliecler" , un monument a una transici6 per CARLIS LOBO D (' la llt•gt> ndn m e di eval nmb fonaments històrics) 1[111' c•xplkn els encat·a avui mH·nndnlosos Mrnm·s scn·cts d'nn ,. <' i u 111 h u n u j o v e , .J e n s Pf' ter Jacob s t>11 c1n fn una l ec tura rom ftnticu i uoc·turna que f'ns uc·ostut·in rn (•s als ambients d'un Qunsimodu u No tt·c Dume i les l:iCVt's 92 48 348 t'<'hu·ion~> . Jucobscn ( 1111 7-1885) és un uutot· dun(•s u qui Rilke considenn a t•l seu pan· <·spit·itual (Pr a el meu compcmr d'esperit i la seva ànima ln ti11c sempre present. f'm diu Rilkc). En robra En cactus springer ud, J acobsen expiíea le5 lt•cturcs d 'u ns manuscrits que fan e· i nc jo' es mentr e esperen Iu flot·ació n octllrna d 'u n cactus radssim. Un d 'aq uests manuscri ts parla dc· la ll egenda del cas te ll danès de Gurn•. La his t(u·i a dels amors e n t t'e e I r e i \Va 1d e m a e JV d e Dinamat·ru amb la petita Tove. La •·e ina Il e lwig , g t•lo sa, mata la noia. El re i, piC' tl e dcsc•speració, disc ute ix <trnh Dé u l'n un enfrontament filosòfie e ntre reis (Se nyor. jo tnmb é sóc un cap, es qu eixa Waldc mar). Aleshores un vent ci c tempesta acompanya e l despet·tat· dc•ls hct·ois morts, que comencen la seva cacf't'a infernal durant la qu<tl ' ' an apareixent dife t·cnts p er sonatges de la tradic ió gt•rmànica. la ' 'f' U de To ve i el bufó Klau s, que caricaturitza Waldemar. Aquest es t·evcla contt·a Dé u , la g ran c·acc t·a s'acaba, arriba l 'a lba , i C'l n·i , amb un m o nòleg que pr·cc·t>deix e l gt·an final , analitza les relacions en tre ell mateix i el m6n; un monòleg que el pot·tndi a la d e tc i'Juinació final de la rcron c ilia c i ó amb e l món , i l'cmpenyarà <1 dur una nova vida . Aquest és l'a r gument lite rat·i que Arnold Sch onherg va fe t· set·vir p e r· a una d e les seves obt·es més impn•ssionants pertanyents a l'època neo-t·o màntica , anterior al Arnold Schonberg seu m ètode serial. Els Gu.rrelied er com ence n allà on acuben El ca nt de lct terra d e Mah l f• t· , Kullervo d e Sibelius o l 'esgota t romanticisme wagnet·ià. No podem oblidat· que ma lgr·at que e ls Gurrelieder- d<ttin dels anys 1900 i 1901, la instnuncntació d e la tercera pat·t es va t·eulitzar 9 anys m és tard. Aie h ore¡, Schonberg ja és plena me nt ronscient d e la seva Pvoluri 6 i, malgrat que n o vol retocat· t·es dC' la instrumentació or·iginal, al final de l'obea fa servir· e lemen ts es tilísticament moll diferenciats. Per exemple al mo n òl eg d e l t·ci WaJdemae, e n el qual 1wr· primt'ra vegada Sc honberg usa e l discurs pad at que nr és tat·d incloul·ia de manent molt natural a l'Oda a Napoleó, a El SLtpMvivent de Va r sòvia i a Pierrot lunaire. Schonbeq; diu: Ca/fer flotar que la tercera part és d 'un estil totalment diferent d e les alt res dues. No he tingut la intenció de dissimular-ho , sinó tot el contrari, és lògic que deu anys més tard jo instrumenti d'una altra manera. En passar-ho a net només he tornat a treballar alguns passatges . Tota la resta -àdhuc algunes coses que hauria volgut can viarha estat conservat en el seLL estat inicial. Ara em seria impossible retrobar aquell estil, i tot coneixedor competent podrà trobar fàcilment els quatre o cinc passatges modificats . Aquestes modificacions m •han donar més feina que, aleshores, tota l'obr·a sencera. Schonberg va rebutjar la versió escènica Malgrat que els Gttrrelieder s ' hagin ofe l't en ver si6 escenificada , Sehonberg es mos trà d el tot co ntrari , e n princ ipi, a p ortar MUSICALIA PRE-CRÍTICA Gerd Albretht 6s un director d'un prestigi considerable que dlrlglrilt la Phllharmonlscher Staatsorchester I el cor de I'Hamburglsche Staatsoper en la versió dels Gurrellecler d •Arnold Schonberg. ~ ..• .~ ¡: 92 l'obra al t e atre, .. . sempre he manifesta t r e.~e rves serioses (a l ' escenifirac:ió dels Gurrelíeder)-diu Scho nbe q;- perquè es tracta. d'una nuísicn èpica, àdlwc lírica, abans q~t e t e atral. E scric d'una mane ra molt diferent . Veritablement seria impossible que tm personatge can té s la seva ària fins alflnal i l'altre estigttés alseucostatmirantalbuit. Tampoc la mtísica no aconseguiria produir ni la desena part de l'efecte que, en l 'altre cas, produeix se mpr e. (Ex tt·e t d'una ca r·ta a lngPb o r Ruvina d el 22 d e no vr mbre d e 1948 ). Pe1· tant , aquesta és una obt·a co ncel'tant qu e per les seves dim e n sion s i efectiu s instrumentals necessa ri s u.ltt·apassa l'oratori tt·adicional. Con t e mpor ània de la Quarta simjonicL dc Mahl er, dc Pelléas et Mé lisande d e De bu ssy i de la Int e rpre tació dels somnis d e Freud , els Gurrelieder segueixen la tt·adirió wagnrriana i s' in s- c l'iuen de ple en el nwnunwnta li sme dels postrornàntit:s dd ca nvi de segle . Un gegantisme quf' rs troba bàsicamen t e n la plantilla ot·qu<'Stral necessària per a la seva inh·rpretació. Cal una on¡ut•stt·a amb 8 flautes. 3 oboès, 2 <~O m s anglesos, 5 clarinets i 2 bai xos. 3 fa gots i 2 contrafagots, 10 t¡·omp es . 6 trompe tes i 1 de baixa, 7 trombons (entre contt·alts. tenors, baixos i contrabaixos), una ser!' ió d e p e r c u ss ió ex t e n s í ss ima , 4 arpes, celesta i corda a doj o. P el que fa als efec tius vo<·a ls, Schonberg inclou cin t: solis te¡,¡ --soprano , mezzo-soprano, d o~ tenors i baix-, tres cors cl' hornt•s a 4 veus i un cor mixt a 8. D esprés de moltes difi c ultat s, de moltes discu ssion s a mb el director Franz Srhrekcr (a qui en principi Sc ho nbe r g ro n ~:; icl e ra va absolutam e nt io(Jtil p e r fe 1·-sc càrrec de l'estrena , p er ò amb qui més tard es va recon ciliar i rs van ft•r hons a mi cs), els Gnrreliecler d ' Al'llold Srh onberg es vau ofe1·ir p e t· p1·im r r a vegada i amb moll èx it a Viena e l 23 d e f e bre •· d e 1913. Una o bt·a, pel' t ant, quP ca da vega da qu e s' interpt·e ta c on s titue ix un gran esdeveniment, pe r· d escomptat p«>r la gran dific ultat qu e compoi'La la SC\'a 1>roducció. TEMPORADAG R NTEATRE DEL LICEU G11rrelieder, d 'Amold Schonbet·g Líntl a Plcc b , Gabríele Scbnut, Re né Kollo , AltudMutt, H einz I rusc, Cristopb Bantzet· Philh am10nischer Staatsot·c heste•· i co1·d e I'Ilamburgische StautsopeJ·. Orques tra Simfònica i Cor del Gnw Teatre del Liceu. Direcció: Gerd A.lbrecht. Dilluns. lS de juny,2lh. Dim arts, l 6dc juny,2 lh. 49 349 M U S I CALIA PRE-CRITICA Coral Càrmina: 20 anys fent música per CARLIS LOBO 92 Segurament toth om té algun conegut que canta o ha canta t en una coral. A Ca talunya, no cal dir-ho, l'afició a cantar en una co ral és tan generalitzad a qu e h a es d ev in gut un moviment de gra n importà ncia i transcendència. Algunes d 'aqu es tes cor als, sigui per les raons que sigui, tot i mantenint la condició d'amateurs, ha n assolit un nivell de qualitat molt alt, acostant-se fins i tot a l d'un co r professional. Aq u est se ri a e l cas d e la Co r a l Càrmi n a . Servei xi , d on cs, a questa b reu in troducció, per presentar el que vol aquest a rticle: acostar la Cor al Càr mina al lector, aprofita nt l' ocasió del se u vintè aniversa ri. Fent memòria A 50 350 b a ns dc fer his tòria , d e r ecordar les primers passes de Ja Coral Càrmina, ca l fer pre-his tò r ia. Hem demanat a Jordi Casas qu e en fes memòria: Un co n egut m eu dels Lluïsos de Gràcia em va comentar que la coral on cantava es quedava sense director. Era un g rup que ha via nascut a la parròquia d e Sant Ildefons ( Barcelona) p er cantar la litúrgia i que dirigia mossèn Taulé. Aquest g rup assajava a part un alt re tipus dP repertori, ja sota la direc ció de Dída c Faig; però aquest , per qüestions d 'estttdis, es va veure obligctt a deixar-ho. A ls cantaires, els feia il.lusió contintLa r i va ser quan van demanar-me si em voldria fer càrrec de la direcció . Som a p rim ers dc l '~1 n y 1972 . Er e n cin c canta ires per corda i feien un sol assaig set ma nal; un a ssaig curt i p e r t a nt i n s uficient. A Jordi Casas li va semblar que hi havia possibilitats d c treballar- hi i va accept at·. De c ara al cut·s 72-73 es va propos ar una t·efo t·ma rn profunditat del cor. Aquel la t·e forma significava al laq;u· e ls a ssaigs, f c l'- Ll C dos a la se t mana , no p ermetre que es fumés durant els a ssaigs, i demanat· nis ca n tail'es que dediquessin nna mi ca més de temps a aprendre a ll egir mús ica: hav i a na sc ut la Cot·al Càrmina. Jordi Casas també es va ))I'COC'Up a r d · en g r u i x i ,. e I s e f e e t i u s vocals de la co r·a l. P e r fi Ja p t·esentació es Ya fe r al co ncer t de Nadal, e l d esembr e de 1972, a SantFelip Nel'i. A partir d 'aquell momen t J o rdi Casas va dirigit· la Coral Càrmina durant 15 anys llargs . Ili ha fe t un treball rigorós i molt int e n s fin s a a co t1seg uir un t·or d ' una qualitat cada cop m és impor·tant.No cal ar·a fer una llista dels concerts d e l a Cora I , ni d e ls molts via tges a l'estr anger, o dels seus enregis traments disC'ogràfics . La seva tt·ajectòria no és gens menyspreable i aques ta és la t·a ó que jus tifica aquest comentai'Ï. En tot cas, e l qu e h e m fet és demanar a J o t·di Casas que ens recordés aque ll s objectius que han es tat s ig nifica tius p e t· a la Coral: aqu e ll es activitats que sobresurten d ' una his tòria i que salten a la memòria tau bon punt s'hi para a tenció: Pel que fa als directors invitats que hagin treballat amb e l cor , n ' hi ha de dues menes: els in vitrtts en les produccions amb altres co r s o amb l'Orqttestra Ciutat de Barcelona ( o altres formacions ) i els directors invitats a trebctllar directament només amb n osaltres. La idea va sorgil· al moment de plantejar la possibilitat d ' assistir a un d els enconi res interna,cionals de l'Europa Cantat. Els elevats costos del v iatge, en aquella ocasió era a Anglaterra i la inseguretat que valgués la pena l"esforc , em va fer p ensar que seria molt més productiu fer al revés:invitar un director reconegtLt a treballar a cas et nostra. Aix-í fou com el pr·imer que va a cceptar no va ser altr·e q u e el cèleb re Jür gen Jür gen s, el d irector del Monteverdi Choit· i con siderat com una de les grans autol·itats mundials en la interpretació de la música antiga. L'experiència va ser tan interessant i fruclÍfe r·a qu e vam decidir repetir-la amb un altre director. Va ser el co ntrate nor anglès Grayston Burgess, qtLe dirigia el Purcell Consort.La tercera va se r un dir ector qzte vaig co nèixe r per r efe rències de Salvador Ma s : Gunter Theuring, catedràtic de direcció co ral a Viena.Després es van intentar altres invitacions, algunes impossibles, fins que l'última va ser adreçada a Laszlo Fleltay, amb qui v am treballar música anglesa de tots els temps. Van ser quatre diref;to r s amb els q uals es van treballar repet·toris difer ents i amb un estil r-adicalment diferenci at. No ca l coment ar , per la seva evidèn cia , el que aquestes quatre experi ències vau comportar per a la Coral: un enriquiment global extraordinari. Tamb é h e m demanat a J o rdi Casas que r ecordés aquelles pt·oduccions significatives . aquelles obres qu e, per l es raon s que s igui , hagi n comportat un gra n esforç a la Coral i el r esultat de les quals es recordés com una d ' aque lles batalles guanyades amb s uor i llàgrimes. Potser la primera qtte recordo que ·uet ser important per motitLS cl 'e ntttsietsme va ser la prime r a vegada que vam, col. l aborar a.mb l'Orquestra Ciutat de Barcelona. Ja, hi havia un circuit de col. laboracion s que eren amb el Cor Madrigal, la Coral Sant ]ordi, la Capella Clàssica i la Coral Canti- MUSI CALIA PRE·C RITIC A ga,fi n s que va m aconsegui r in trodui r-nos-h i. Encara recordo aquell concert , al Prat de LLobregat, quan just abans de sortir a c antar jo encara lle gia la cart.a que vaig rebr e de L'A ntoni Ros-M Ctrbà demanant-n os si valíem ca ntar juntament amb la Coral Cantiga, el Cor Madrigal i la Coral Sant J ordi el R?-quiem d e Guerra de Britten. Altres col.laborac ions que recordo amb il.lusió van ser les que vam fer amb el Cor Madrigal que dirigia Manuel Cabera, amb quim 'unia una gran amistat i una g ran afinitat musica l. Per exe mple, quan ens vam proposar de fer els Sis Mote ls de Bach. Més tard els vam fer la Càrmina sola, amb un conjunt d 'instrument s antics amb Sergi Casademu nt, Jordi Argelaga, Pep Borràs , les germanes H e rnàndez,et c. És a dir, riu Jordi Casas, e l eq uip o m édi co habitual; els vam oferir e n tretze ocasions amb motiu d el tricenten a ri del naixe m ent de Bach . Una altra aventura apassionan t que ara r ecordo és quan verm fer Les Noces de St ravinsky . Es v an fer amb el Crup Instrument al Català en concer t homenatge a Frederic Mompon sota la direcció de Joan Lluís Mora,leda. Érem la Càrmina sols i e nfrontar-nos amb aques ta pàgina de St r avinsky va se r un repte impression ant, que va marca r una nova fita de la Coral La crisi: a la recerca de nous directors R es no és p er s empre.A J ot-di Ca sas li ofet·eixen d ' anat- a Madt·id a dirigir el Cor d c RTVE ila Coral Càrmina pot trontollar. És lògic, d esprés de 15 anys de treballar amb el mateix director titular. Busq u en algú qu e conegui profundam ent el Cor eles d els seus principis i que hagi es tat protagonis ta directe d e l'e tapa de tt·an sició. E s posen en contacte omb Jordi Casso, que h a estat president d e la Coral , a mt>s de cantaire, és clar ,i per tant a t-Lifex en l'època d e c.-i si. J o rdi Casso va ser -n e el presid ent d es d ell986 fins a l 'a n y 90 , any en què va pr-endre e l r e Ueu l 'ac tual pre sident de la Co ral Manuel Romaní ; i p(·t· tant. la tran sició (pe l qnr fu als n o u s dit·ecton, musicals d r la coral) la va h aver de viure molt directame nt. En realitat 11a ser una transició molt llarg n pt>rquè hi va ha ve r de tot.A partir d el febrer d ell 987 ]ordi Casas t 'CI agafar lct dir ecció d el Cor de RTVE m entre en ca ra dirigia la Coral Càrmina amb l'ajrLda de Manuel Vald ir:i e.~o co m a sots-d irect or. Evide ntment e ra una situació inestable q~te no es podia ag uantar massa temps. Va dura r fi n s que )ordi Casas acceptà la direcció de l'Orfeó Català i va deixar definitiva ment la Co ral. Aquí passem de la transició a la crisi, jn que ha víem de busca r un non director i després de 15 any.Y de treballar amb ]ordi Casas no estàve m segur s d e poder-n os-en sortir. Aleshores v am. tenir la g ran sort de pode r comp tar ctmb Jo sep Pons) tot i que només seria pe r dos anys. Els dos programes més impor·tants que es va n trebalhu- dUl-a nl els "anys Pons" van st' t", per una b a nda , un pt·ogr·ama ..a cappella" d 'a utors romàntics i pos tt-omàntics i la producci ó pròpia de la Missa en si menor d e J .S .Bac h que van interpretar per tot Catalunya i València amb un total d c set concerts . J oscp Pons va dirigir el Co r des del l 988 fin s a acabar el c u•·s 89-90. Dos a n ys molt bons dut·ant els quals e ls àn im s d el Cor va n •·eflorir , perquè els cantaires es van adonat· que sí qur e ra posssible el can vi d e direcció i ta mbé ¡)1-ogressar musicalmen t. A les bor es l a Coral s'e nfrontà amb un nou canvi. E l Consell es posà e n contacte i contractà un ex-cantaire , Francesc Guillèn , que es tava a Basileu estudiant direcció d e cor i d 'orquestra amb l'ànim d e tornat· a Bar-celona i especialitza r-se en la pre para c ió d e coral s . Aques ta n ova e tapa no va quaJiar: Francesc Guillè n deixa la Coral a mig cut-s 90-91. J osep Vi la , que aleshores n ' era el director· adjunt, va agafar el relleu fins que la Coral e l va confir·mar corn a direc tor· titular. El futur R ea lment nom 'It o espPrut•a. Aqu<>st ha estnt 1111 d els g rnns r eptc•s [Jrofessioua ls de In m rv(r 11ida com a músic ... . Així {·s rom Jost' p \ il a e ns rtHIH' nta <·n m' a viut't' t'I mome nt Pn qnè Iu Conti Càrmin u posuvn la c-onfiun\"11 t\ n ell i <•I <·on vrrtiu r n e l di rc•t· t o •· titular. Cal espcnu· tn·a qtH' 1-1 igui per mo lts anys, jnqne mas1w <·nnvis i :Hl\' tutcjats no ajud!'u mai a format· un co r <pH' bàsie anu•nt , ca lr·t•c·o•·d a i·-ho , no és pt·oft•ssional. Fi11s ara, e n s <· nm ~ nln .l otH'P Vila, fr e hag ut dP complir amb e ls COIII¡Jromi sos que la Coral t e nicr. El p rim Pr co 11 cer t que dirig ir/> cunb tw tJrog ram(r absoluta m elit prPpartlt p e r mi sen/ el pròxirn13 de juny a Sa nt Felip eri ( lloc del primer concert de la Co rni) i se rà 1111 prog ramu romàntic er cnppello. Co men ta nt e ls o hj ec tiu s qu e s' ha pluntejat pt•t· a la nova ('tapa d e la Coral , J os('JI Vila ens clin : el que m és voldria és cr.co11 seguir una g ran unitat tímbrica , no solament de tot cr ia Co ral en conjunt , sinó internamen t de cada corc/a,. P e r altra band(l , cct l acons<>g uir aqu.Pll punt òptim de poder arribar al dia d'un. concert amb la segure I al que cer.ela un del s r a ntaires e n ga udi rii. al màx im. És a dir , no anar nls concerts amb els programes , no ja poc treballats, sinó absolutament poc inte rim·itz ats ; en definitiva. no és un cor professiona l i la gent hi ve a disfrutcu , fent música. També cal que la Co ral es d o ni CL co n è ixer e n alu·es àrnbits on possibleme nt no ha esta t tan prese nt. Com a c or col. IC1borador de l'OCB ha passat que en s h em tancat una m.ic n i no hem ting ttt pron cura dP. dedicar-nos a altres públics i altres repertoris. COUAL CÀRM.I A. Concert ri •· celebració XX anivcrsa •-i. Direcció: Josep V il a. Obres d c M e nd cls~ h on, Brahm s, Bru ckn<·•· , Wolf i R cgl"•·. Dissba btc, 13 d e juny dc 1992. Esglés ia dl' ant Felip ~e ri . 51 35 1 MUSICALIA PRE·CR T I C A W'agner i Massenet a la cloenda operística del Liceu perJ. c . c. n tít o l me no r dP R ic ha rd Wa g nt•t· i un títolmaj o J· dtl .J uies Ma ssene t posat'Ull colofó a la lt·mpol'ada opcrislit·u nfi!:ial tlel Li<·eu , no p as u la s imfò nil'a i dt• rec itals, a la qual rnc uru c:11 pen: n nou s cs d ovcnimt•nts . Aix{o!H' n se rompl:a r·l a pt·ogt·amac ió " olímpien " qu e allargaru fins a límits temporals d'excr¡H"iú la t't1111pan ya d 't•ng uan y . T cwnhiiuser ser à l' enearregat d e s al vat· !"honor· wag n c dà d el cidc· nc· tuul. llono t· antany molt mi-s ex te nsame nt ser·vit , com ho tt•stimonia Iu mc tuòria d ' uns an ys t•nc·ar·a r·cc•f'nts e n què l 'obra de Wagner· fonnn va un aparta t específic c·n e l c o njunt de la pt·ogr amadó liceís tica , potser p e r p erpc~ tuar la tt·adició con spícua barcelonin a pr I que fa a Vf'neració de la m úsica d ' aquest compositor. E s tt·e nwrla a Drcsd c n ell845 , Tannhauser o Tannhiiuser u.nd cler Sang erkries anfthen llí'artburg (Tann h a u sc t· i e l c on c urs públ-ic dc c:a ntants de Wat·tburg) segons el seu títol original , cons titueix pràc tirament el darrer· pas del composito r ver s la concr eció de la se va p e r so nalitat c om a autor de uramc•s mus icals . El seu és un r·ccot·rcgut que abraça , a grans tre ts, e n aquest camí , Rienzi ( 184 1), El v aixell fanta s ma (1841 ) i l'o bra que ara en s dispose m a gaudir. A mb Loh e ng rin (1850 ) es des ft>rmarà ja amb puixan ç a e l Wagner més autèntic, me ntt·e qu e l ' illa que r·eprcsenta Els m es tre s cantaire s (1868 ), per les seves ca t·a cterís tiques més p ròpies del mode l d ' òper·a tradicional, no resulta tal illa penJUè, en r ea li tat , va ser gen erada immediatame nt des prés dE~ l ' es trena dc I' oh ra <[ne ens ocu pa. Ta.nnhanser esde vé així una obra dc trans ic ió , d ' un final de transi<"ió més exactam ent , ja que s 'hi p r e fi g ur en dc fo t·ma molt cla r a a lgun s dels e le me nts m és rcpt·esentatiu s d e l Wagne r més U 92 52 352 r e pr ese ntatius, v al ~ ui l a r edundància. En p..ïnwr· llor, ri fe t de po ua t· en la tt·adil' ió r pi <'a germànica p e r trobar el s ubs tra t lit e t·;:tt·i d c l ' arg um e nt. A Tannhiirtser, Wagne r ju ga amb temes, o línies t em à Li que s, cpH' després desen r otllarà i rnriq uirà en obres pos t e t·i ors com són la contraposició dc l ' amor· mundà i sens ual a l'espiritual o la t'Nkmpció del p ecat pe r· cau!Ja d(•l 'amor pur. A ix í m a t e i x , e u a q lll' s ta òp era apareixen de forma dat·a el s r ef e r ents r e li gios os d ' arre l cris tiana dels t¡uals es tà imp t·egnada la seva pr·odu<'ció posterior. Encara que, en algun cas, sigui d e forma de liberada ment críptic a o el.líptica. En el pla musical. el composit or a vança en el tl·actament del " lcit m o ti v ., , e o m a e n u n e i a d o r· d e situacions i estats anímics, i en la c onfi gu•·a c i ó d e l 'es tnrc tura interna global , pt·esci nd in t d e l núm e ro tancat , cncat·a qu e hi apa r eguin du es àt'i es s ituad es diu s del conc e pte tòp i c . Só n " Dich teur·e Halle" amh la c¡u a l Elizabeth saluda , feli ~:, l' at't'ibada de l ' h eroi, i " O du mc in Holder", cantada pe t· Wolfram , que ve a anun c iar e l retorn d c Tanuhauser de Roma. Tannhauset· va ser un per·sonatge r e al , un trobado r d e qui es conse rve n a lguns text os . El se u nom va ser r elacionat el segle XVI amb la llegenda d e Vcnu s b c t·g (muntanya de Venus) o n sc s uposava que Venus havia iostal.la tla seva cort i on destruïa les à nimes dels homes que que ie n a les seves mans. El poeta abandona aques t lloc per trobar l ' amor pur en la seva figura més tò picament c d sti ana , l a Ver ge Maria i , en una tras lació d ' ünatges, e n la se va es timada Elizahe th. El retorn al seu àmbit real coincideix amb un conc urs cie tt·ohadors - tema rept'ès, com és b e n sabut, a Els mestres cantaires- i e n e l qua l Tannhau se t· defen s a couvem;udament ra mot· sensual. P e r alliberar-se del p ecat d'aquest pt·onunciameut públic, ha de ¡H•t·cgrinar a Roma pe t· tal que el Papa el p e rdoni , Ja qual c osa u o a c onseguirà i , al seu r e torn , venç ut p c.l ft·a càs, es troba amb els eerimonials fún ebres p e r la mort d ' Elizabe th , la qual havia e s tat t·es ant tot e l t e mp s p e r la seva s alvació. EI s eu ami c Wolft·am li recorda que la intervenció d 'ella ha a conseguit el seu penló i Tannhauser cau mort damunt d e l seu fè r e tre m e ntre e l b àc ul d e l Papa fl o t·c ix com a s ímbol que s 'ha consumat la r edempeió dc rheroi. T a nnhiiuser és una de les obres de major intensitat lírica de Wagne t·. EI seu preludi és una d e les seves parcel.les simfòniques més conegudes i s'hi sinte titza pràcticament tot el contingut. Hi apar e ix e u r e pr es entats els do s extrems tlel concep te fonam e ntal de l' amor que centren el drama , e l prim er -amor pur- signific at pel Cant dels pelegrins, una de les parcel.les més grandioses de tot l ' opus wagn e rià. A aqu es t tema, s ' hi oposarà l 'express ió desenfrenada de l'amor sen s ual, pe r·ò el retom del t ema de l Cant d els pelegrins anuncia el final que r e alme nt tindrà l ' obra. O s i gui , e l triomf de I" amor· pur sobre el sensual i veuusíac. P el que fa al dibuix dels per sonatges, la figura del protagonis ta pt·e domiua de forma quasi total amb un contr apunt, exc essivament feble, per part d ' Elizabeth, un p er s ona tge poc elaborat. En r e alitat Elizab e tb é s una s ola part d ' un grau personatge fe meni. l / altra és Venus, el ct·il de la qual , ja a les acaballes de l'obra , " Mir verboteu" (Perdut per a mi) decanta e l seu final. Un final més acomodatici i conven cional que el de la llegenda origen dc l'òpera ja qu e en aques t a el p t·otagonis ta torna al món de la sensualitat. Tannhauser arriba al Liceu en una pt·oducció de l'Hamburgische Staatsope r , companyia que MUSICALIA PRE-CR T I C A La producció de fannfwau•er que veurem al Liceu visita Barre lo na s po nso 1· itzada p er la fit·ma aèria Ibè ri.a so ta la dit·ecció el<' Gf'rd Allnrcht. Es tra c ta d ' una batuta d ' una gran autoritat que s<·mbla gat·antit· el bon resultat u rtís tic. Vcus com la dc René Kollo, Lincla P1ech , Hans Sotin, lfaralcl Sta mm i Kt·istin Sigmundson -a qui acabem de veure a La cenerentola- gat·anteixe n uns ees uhats , en principi, plename nt sa Lisfa c:toris . Werther, un tipus literari creat per Goethe i cantat per Juies Massenet Enguan y fa exactament cent anys que J u les Massenet va aconscs uir estrenar, al T ea tre d c L' Opera lm pedal de Vi e na , la seva òper a m és impot·tant juntament amb Manon; títol que la precedeix vuit anys p el que fa a l'estrena. El composito r· ft·ancès gaudia ja el 'un conside ruble prestigi , fet c¡ue no l ' impedí dc tenir dificultats per pot·ta t· al seu país una obra inspirada eu el text literari de Goethe , Les desventures del jove Wertlter. Hom ha volgut tro ha 1· en aq U l'Sta òpera influències wagnt•t·ia ncA. L'any l886Masseuc tha via visil a t Bay t·euth i l ' havia e ntusi asmat l'obt·a de l 'auto1· de Tannltiiuser. Hi siguin m és o menys manifestes -sobretot pel clímax tr·àgir que ho embolcalla tot- la gran r·ealitat és CfLle aquesta obra s ignifica el cim operístic del compositor· francès . Massenet va ser, sob,·e tot, un gran melodista . P erò tm melodista rigot·ós , aliè a la s upel"ficiulitat i a la gratuïtat. La seva, és una melodia íntimament implicada en l'animitat dels personatges i en <'l s ub s trat po è ti c i td gic de les situacions . I fins i tot les supera en intensitat. Paul H enry Lang ha escrit molt encertadament qu e la melodia supera les his t ò ri t"s. Res , doncs, més lluny dc la ft.i volitat i de l' "épater le bolll·geois". Per molt que la seva música vagi tenir, i ha tingut scmpt·c, una acceptació massiva. Igualment que en l 'ò pera comentada abans, el protagonista és un personatge mscu lí. El jove poeta Werther - un gran Lipus romàntic- sent una atracció amorosa in contenible per una jov e noia casada, que aquesta no pot acceptar, encara que el corrt>spon íntimament. L'obra no insis- lt' h. l'll d rompon<>nl de lt>s t•on' t' n<•io n:- "twials , inó en el drumu íntim clt' l" do s pet·s onat gl's. impos,i bilitnl s, dt• f<>l. p e t· nnu ... iltuH· ió ml-l' qu <> no pas JW t· una 1'011\l'n<'ÍÓ sorial. d <' dt•srm·otllar rl M'U nmtH·. Chal"lott<> ('stà lligada pl'1· un JHH·tr al qual és fidd; no C''\lH'la m í'nt JH' l' u na fc•ixuga fnntmnlln d<' eondirionaml'IIIR ~ot·ials. Aqu<•sts són implírit s u l'oh r·a , ;;i e•s vol, pen;• no a pa rí'iXt'H c·om a dNet·mimtHi ii . El d1·tu11u í•s u l' ini<>I"Íor d4'ls JH'rsonatges . I rom diriu qu<• si Chnr·lotlt• no fos rnsacln , pn>hahlt·nu' nl la his tòria no tintlt-in un final ma ssa tliff'rcnt. Aqu N. t Í's Ull ft•t alts olutanH'll l tn•ns<'t'lld<•ntal i atoq;a gt·atHit•sa U J' obnt i uf s SClHl personatges. Ot•s dt' Iu hdln obct·tuJ·a al final , una t•sc·t•na nhsolnt amPnl llll'blr·í' olu pel qut• fa a la capacitat clt' tTt'a <"Í Ó de tt•ns ió i clima amhit•ntul , l'o bnt a\-an\'a impla<·ab lt>, pel'f<> c lam c nl ben lligada , a mb mom e n l s l'i me t • s t· o m l' e s n • n a final cl c l le n ·ct· a cte, quan Charlotlt' preveu e l d t"senllaç , pasHan l pe r l'apassionada declara ció d'amor que 1·espon a l' ària "Pou t·quoi m ~ r·rvciller"-un c tit d'una intt'n silat ut·lapa t·a d ot·a- tol es m o u (•n un àm bit d ' una pl c nn c·nlwr·(•ncia Cll lt·c mitjans i objecti ns . Aq uc·s ta à ria , p e •· la sev a intt'n Rilat: dr amàtica, ha c•·c11t llit' A el ' un prob l ema c rno tiu a a lgun rantant, com r ecordava no fa gaire J a ume Aragall. El jove W.-rthe r serà el veter à Alfred o K1·aus, que iororporaeà així Ull dels pet·sonatges que més s atisfaccions li ha ofe t·t , men tt·c que la mezzo-soprano s ud-america na Martha Se nn tornarà a l't"sct"nat·i liceís tic per incorporar t'I difícil personatge de Charlotte. Glòria Fahuel serà la juvenil i vi tal Sophie - un contrapunt rialler <'ll el con tex t dens de l ' obra- i Enrir Scn·a completarà el quadre d'honor d'un repartiment dirigit ¡wr Gian-Paolo Sanzogno. La produ e t~ i ó , s po n s oritzad a per la firma d ' as seg urances Winter tlnll·, {•s co-pt·ocl uïda amb el Teatro Co munale d e Bologna i és obra del bon especialis ta Hu go de Ana , les produ ci ons del qual han estat generalment ben a collides al Liceu. .J ... • i= 92 53 353 MUSICALIA B A L L E T Roselancl Musical, una companyia cie dansa per a infants per MONTSE Ga. OTZET 'a ny 1983, pe r iniciativa d c Manu Almira ll , n e ix Ro sc land Mus ic al , una c·ompanyia que ur.aba de tornar d' una gir·u a ls Estats Units, on ha aconseguit un impor·tant èxit amb el S{'ll espectacle Flit Flit, ur11t obr·a c r·eada dins del gèner·e comèdia musical. He m fet més de uint actuacions. entre els festivals internacio nals d e Filrldèlfia, Wilkes Bar·re i Pittsburg i haig de dir que ha estat twa expe riència fantàstica perqtlè la resposta dels americans ha estat molt gratificant. Tenir contractes per actnar als Estats Units ens feia molta. il.lusió però també ens tenia tma. mica. amoïnats pel fet de re presentar nna comèdia musical en un país de la qual són e ls reis , i també pel fet d'lr.a.uer d'escenificar-la en anglès. So rtosament tot ha anat molt bé, fins al punt que portem propostes per actuar a altres festivals americans, comenta la Marta Almir·alJ. Com altr·es ba llarins catalans, Mana Almirall s'in icià en la dan sa a Bar·cp[ona, però no va esperar gair·e a agafar la maleta i anar· a l'estt·anger· per completar la seva fo n nació artística . Després d'un a ny a París, en va pa ssa r dos a Nova York, on va quedar seduïda pe r· la comèdia mu s ica l, amb la convicció que e r a un bon ll enguatge per comuni car-se amb t ota mena de públir·. Dc retor·n a Barcelona va obrir una escola de dansa amb cJ nom d e Rosel and Musica l e n r eco rd d 'aqueJl sa ló uovaior·quès que rada dia s ·omplia de pal·ell es que es movit•n al l'itme dels balls de saló i pe l qualla Ma r·ta sentia L 54 354 una predilecció cspee ia l. En el meu e.stndi de dansa vàrern fer uns espectacles de final de cur.s molt dive rt its qt.Le van tenir molt èxit. Això ens ua motivar, a mi i a l 'E iisabeth Ferrer, lombé coreògrafa de Roseland Musical, així com a altres companys , o crear una companyia de com èdia musica l destinoda a.ls nens, perquè ens agraden i perquè creiem que el món infantil és fascinant, ple d'imaginació i entusiasme. E l 1984, Rosela n d Musical estrenà el seu primet· espectacle, Ballaven i Ballen, un r ecotTegut per la història de La dansa, i del qual es van anihar a fet· més dc cent representacions. La companyia Rosela nd Musical va partici pa r en la p el.lícula Lola i en la sèt·i c televisiva Kiu i els set.ts arnies, ambdues dirigides pee Bigas Luna. Arra n d'aquesta col.labor·n ció es va forma t· un equip de professionals qu e impl antal'ia un est il propi als futurs espect acles d e la companyia. Va ser una sort el fet de conèixer David Cirici i Manuel Pagan i que s 'impliquessin en la c,reació dels 11ous espectacles. Es innegable que els gttions de David Cirici i la m{uica de Manuel Pagan són una part molt important dels nostres espectacles. La se-ua habilitat creativa, jztntament amb les nostres coreografies i els dissenys de vestnari i e.~ cenograjia d' lnés Batlló , ha fet que Roseland obtingués un estil molt propi. Aquest equip de pr·ofessionals va crear Blatt Marí, nn espectacle per a cinc ba ll a rin s i un actor , que s'estrenà l'any 1987 al t eat t·e La Far·à n du la d e Sabadell i que encara a r a es l·epresenta per causa del r·ecJam dels programadors. La història de Chang, un nen xinès que salva el seu poble d'un emperador malvat i que inicia un viatge al fons delmar a la r·ecerca d'un tresor, captiva el públic infantil, que es queda bocabadat davant l'aparició d ' una sandàlia màgica, d' un cranc qu<' contt·ola el temps i el mar i d ' uns musclos que ballen claqué. Sobre Blau Marí la crítica ha dit: "L'espectacle està molt treballat i ofereix tot tipus de tècniques d'enlluernament -mai del tot gratuïtes pel seu mateix caràcter màgic- incloent-hi la llum negra. La música, composta especialment per a l 'espectacle, o.companya la dansa i Sttbratlla. el caràcter dels diferents personatges. El text, d'altra banda, està escrit en vers, cosa que contribueix al to poètic de la .faula, remarcat per una mampara gegant que , des del fons de l'escenari, va girant per donar els diferents ambients on transcorre l'acció". (Marta Abril, "Diari de Barcelona") . "Se trata de una propuesta para el pííblico infantil, pero el tratamiento, el rigor y los mismos resultados la hace abierta a todo tipo de espectadores. Por otra parte, este sorprendente buen trabajo -sorprendente frente a la habitual desatención en que se mueve el t eatro infantil- valora el empeño de esW compañíct, que quiere trabajar preferententente la cornedia nmsical infantil". (G. Pérez de Olaguer. "El Periódico"). Marta Almirall comenta: Des que vamformar la companyia, la meva ambició era fer uns espectacles per a nens a.mb el mateix rigor i criteri que per als adults. Volem tractar els nens MUSICALIA B A L L E T t -~ ;:• Flif·flif, una produccl6 d e Rose land Musical (foto: Carme Masià) 92 com a p ersones i no com si f ossin ésser s intel.lectualment disminuïts als quals se'ls fa contents amb quatre draps i due s cadires . Rose/a nd Musical inverteix molt en els .~e u.~ muntatges, en el g uió , en lu música , en el v e stu.ari , l'esce nog rafia , els Zltuns , et c . i això hafe t que ens cos t és m és temps i~ttroduir-nos en el camp infantil, perquè el nostre c a ch c t , en LLn comen çamen t res ultava car als programadors d 'espectacles infantils; però ha v alg ut la p ena mantenir el nostre criteri p erquè Ctrct estem recollint els fruits. E l rn cs dc març d ell990 , Roscland Mus i(·al est1·ena al Jo ve T eatre R egina d e Barcelo na la sev a ter cera pt·odu cció . l 'esm entada Flit Flit. En aques ta ocas ió e l ma tei x e quip d e pr o fessi o nals q u e ideà Bla u Marí s'inspirà en una vell a marca d 'insecticida p er crear una obra e n què els prot agonis tes són uns personatges casolan s i familiar s : els in s e c t es dom ès ti cs . Mantenint el gènHe dc comèdia musical, a Flit Flit , el tra c t e mu si c al i la c ore o g t·afia altet·ne n amb fra gm e nts oan·aliu s, amb diàle gs i monò l e gs escrits en ver s . A la manera d els antics betitiaris, es tracta d c d o nar p<'t·sonalitat, de d esc1·iu r e i d ' apropar els insectes domès tics a les a e tiluds humanes . Escantbn ts marginats, mosquits amb un cert aire d ' a viadors japonesos d e la Sego n Cue r ra Mundial , ames qm• apre<"ieo la bona vida són, e ntre d' altres, els insectes que compal'l!'Ï).('Jl r escena amb el protagonista d e r obi·a , un cuc que s'arrossega aba ns d e con vertir-sc en una es pl è ndida papallona. Abans d e ser r eprrscntada als E s tats Units , Flit Flit s ' h a pogut veure a teatres de Cata luny a, de l' Es tat espanyol i de França i en aqu esta oca s ió la <'I'Íli<·a també ha aplaudit e l muntulg<' d e Rosela nd Mus i c al. "Flit Flit és un deliciós i insòlit es pectacle cui- dat.fins a l'últim detall , posat en escena amb absolnta professionalitat i qu~ deixa l'espectador , g ran i petit, constantment bocabadat. És tm continu de troballes brillants , d e bellesa v i s ual, d 'efect es be n a c on seg ttit s" . (FerTanLlaveria. "Avui"). " La obra se d es arr o lla c on un ritmo cíg il i con g ra n des dosis d e ilusió 11. F lit Flit es una obra ing enio s u y am e na qtte posee tres i11g redi ent es esenciales :fanta sía , humor y buen baile ". (Curm en d el Va l "E l Pnís"). Vull dir que la d ansa de Ccttolnny a , l 'exist ència d els g rups i els èxit s que OtJtlest s obtenen tnnt aqttÍ c om a l 'estranger , és g rà cies al vo luntari sme p er so nal. p e rquè Ll>s in s titu cions don en escàs suport a la cultnra i això en dan sa és p erillós perqttè la nostra v ida professional és molt curta si ln comparem amb la d e qual.~ l>vol altre cintadà. com, per e x emple, la d ' nn m e tge, d'un lampista ifin s i tot la d ' altres arti.Hes que no han d 'utilitzar el se u cos com a eina d e treball , d enttn('ia la Mat·ta Almirall , que e o n e I o u pa l'i a nt d e l futu r d e Rosela nd Mu¡,i('al: per a la prop era t emporada a ctuarem p el pafs i , continuant amb elforat obert a. l'estrang er , t enim contra c t es per a n ar a actua r n H olanda i també a Aleman y a. Tot això serà abans de l'estrenu d el n ou esp ectacle , que tindrii lloc u Barcelona cap al març o abril de l 'any v inent i que estarà inspirat en el món dels sentits. 55 .'JS.S S C H E R Z A N D O I • •= . -! .. 92 ;:¡ i l t . 56 3.'>6 ·.. ~ ·~:_r:::• ~ .. ~;:. ~ . . .'· .·....•·· ,_ -··" . ... ,. . ·· . LLIBRES r: . . . ~. , Ha,low, '. U 'IJIOLf !Robinsòn:: -.-:~ ~Prolcofiev. La ~musicà"·· yii~! ;: músicos 1 I L 'M(QV.'Erf PtfO ptr ptt-a , _.1_~vii:r Vt:1'1'8étra, (•cli? . .-lór·. Bu·e.tios .Aïr·i:sl • .;,..... -., . . . -'1"ach·id/ :\lhit·o/ ~~s;;ntiago ,j,. X~ilc: · · fJ• ::. I!) HB ;.. Lê··.·_.,,·· '' H wJ·. ----- ','.. . ,· '- -.... ' oportunitat dc Ju r e cen s ió d'aques t a b i og t·afia d o Ilarl ow Robinson (pr·ofcssot· de llengua i literatura r s lave s a la Unive t·sita l dc l ' E s tat d e Nov a Yo rk i assa gis ta prolífit~ s obt·e t e mes li t E' t·aris i mu s icals) t·au e n e l fet qu e aqu es t an y s' e s rau e l centenari de l naixement del co mp os ito r· , una e femè ride qu e ha pa ss at r·elati vam e nt d esa p er cebuda a l s n os tr:es mi tj ans mus ic al s, sens dubte - i al mar ge d e prefe r è ncies pct·sonalsuna ignoràn c ia no pa s merescuda. La cròni c a de l ' ave ntnr·a humana d e l compo s itor , que morí ( curios am e nt) a Mo scou , e l 5 d e mat·ç de 1953 , men ys d ' una hora abans que el d ictadot· S talin , el dirigisme es t è ti c d e l qua I influí notòriam e nt e n r a c t i vitat c r e ad o ra d eia darrera e tapa d e la s eva vi da , adquire ix enaques ts m oments un inte rès particular·, després de ls r ecents es deveniments ocorreguts e n l' escena s ovi è tica. En efecte, la vida i l'obt·a de Prokofiev r epresenten el difícil equilibt·i d ' una perso nalitat dt·amàticameot dividida entre Jos models de s oci etat , en tm in ten t de síntesi p e t.· a la qual no havia aJTibat encara e l moment his tòric. Robins on e ns pr·esenta un relat minuciós i exhaus tivament cloe u - L mental d e les dive r ses etape s d e la vida del compositor a la Rússia pt·c - r· c vo ln cionàt·ia i ladcl s inicis de la nova s oc i e tat , l ' aventura am e l'i cana , l'esnobisme de la societat parisenca d els an ys daurats (amb la riva l itat d e Stt·avinsk y, sota el mante ll int e rmit e ntm e nt prot ec t o r d e Dia ghi l ev i Ku sse vitzki) i , fina lm e nt , e l lliur·e 1·e t o rn del fill prodig a les fonts de la seva infantesa , no pas per in teressos polítics , sinó per una forta necessitat interior qu e li fé u acceptat· les incomoditats , les dific ultats i les p r·oves d'una època par ticularment dt·amàtic a. Al mate ix te mps, dedueix els trets d el s eu caràcter, sense amagu-n e les llums i les ombres , i el relaciona amb la seva obra musica l , molt més nombt·os a i c omplexa d e l que podem sentir babitualmen t , d e la qual en s propos a una descripció e nte nedora , abs olutament exac ta , p e rò d ' un llenguatge tècnic no pas i nin tel.ligible. Hem de confessar que aques ta biop·afia ens ha met:escut molt m és que un inter ès rutinari: e l mateix incentiu que é s susceptib l e d'ofel'ir tant a ls melòmans com als estudiants i músics professionals Lluís Millet <'u s ad un llihn· qu e ha vin g ut a om¡)lir· un bnil t•J-i s te nl a ca s u nos lnt. La producc·ió tl ' oh t't'l! r·~·lucio ­ nad os uurb Iu lc m illi<·A de ls in strUIII('III s dc• t•or·d a , fin s ara s ' havia vist manc:ada rk qual s e vol altn1 amb un <·onting ul s emb l ant , i a ixí , 1•l s inte r·ess uts a ndquil'ir· CO O e i X e lll e ll U; S Ub l'(' l' es tt·uc turu i la l' l'!I JIO Sta sono1·a dl· la família d el s violin s ha vien dr re(~ Ó tTer a oh n•s estnmget·es, d ' a ltr· a banda p t·ou esca sses. E l t rx t d <' El uiolí i l'arquet , peça et peça , r efe •·it e n pl'inripi d ' una manera esptwial a l violí, és, ve t·ò , im mediata ment a ss imilahl<- u Ics violes, violonee ls i eont¡·abaixos , només difor e ut s , pr à C' tir; u 1111: n I , quant a lltu·s dimensions i mesures . Amb unu ex pli c a c ió ben encadenada , d llibr·e e ns mostt·a l 'extens i c omplex pr·océs qu e es d es plega des d c la vibra c ió d e les co i'Ci es fin s a pr·oduit· e n cadascú de nosaltt·cs la sens ació d e l so . Això es comple ta a mb una anàlis i del conjunt de quali tats qu e e ls so n s manifes ten, i un estudi sob t·e el s " harmònics" en qu è es posen a l descob e rt els fenòmen s vibratoris t¡u o els f an sorgir. Més en ll à hi trobe m una exposició dels trets bàsic.s de l'ins trument i, tal com e n s indicH e l títol d e l 'obra , un detall aprofundit d e lolt'S lr s peces que el fo r mfm , t·om s ón , quin JHIJH' r hi fan i dc q uina manera influeixen <'n la s ono t·it al. També h i 1 e n e u e I s e u t t· a e 1. n nH•nt sing ularitztlt , lr s cor·ucs matrix , i Les llc•is fís iques q ue r egule n e l seu comportament. La par·t t·efe t·ent a l ' arq u e t in c lou un a CS f>ec ificació molt definida do t•ada sc un dels sc>us e lements i l'xigènc i c• s, i e n de s cl'iur<' l ' adequat maneig i cond ucció de l' arc, permet d c fe r-sc ben bé càrrec ò e c om influeix d'una nutne•·a dete rminant e n le s qua lit ats cle s o dc l' instrument. Per a cabar , e l llibt·e co n t é a lgunes recoma nacions interessants prr al c a s que hom vu lgui cscoUi•· un bon violí. Es tt·a c ta d ' una obra e sc rita amb un 11 e nguatge senzill i didà ctic, molt recomanable per· als es tudiants d ' insLr·uments de corda , p•·ofessors, ensenyants i escoles de música , com a Jl ibr: c de text , i àd hu c per a tot s el s a f e c cio n ats que vulgui n c on èixer els secr ets de la s ono ri t at en general , i particularment la d e ls ins trume nts de la familia dels violins . Xavier Turull .t¡: 92 i l l 57 35 7 I DISCOS L 58 358 ' E.nscmhlc Orgunum d<• Marcel Pér ès , tlll d<'ls <·o nj un Ls cspecialilzats (•n Iu investigació i la inl<'t'pt· c ta c io dc la mús ica nwdic' al que ha f<'l m {>s impacte e n la danct·a d t•cada , ronjumiua d ' una manera altament ot·iginalla pràctica dl.' la mu s i co lo gia amb la dc Iu inl<'rpt·e tac ió mus ical. Cada nova pt·odu cc ió forneix un inte r ess anttt-s timoni musil'ul viu cl' un p t·ograma anyal prcvid'investigac ió.En aquest cas, l ' objecte ha est at el r epertori d c l'E sglésia d ' r n tt· e e1s t' o m a n a segl es Vfl i XJII, un rcpe rtol'i , doucs, ante•·iot· a l'anome nat ca nt gt·cgol'ià. Sense pr·onunciar-nos s o b ,. e I<' s d i s e u s s i o n s científiques que aquesta investigació ha provoca t -un l<'tTeny pt"àc ticament vedat pet· als no es pccía 1 is les- considet'('m aquí l' impa cte estètic d<'l contingut sonor d ' aqu es t e nr· cgistram e n t , m a I g t' a t e¡ u e I a seva funció ol'iginària no tenia estt·i c tamenl una intenc ionalitat estè tica. ll c m d e r e mat·c ar , en aquest se ntit , la fonda aus teritat, el hieratisme estàtic d ' aques t r e per tori en relació al compat·ativamen t major hedoni s m e i fluïd<' s a del t·epertori gr egot·i à, una que c ir cums tàn cia manifes ta una forta influè ncia d. e le me nts m odal s i expressius (i àdhuc p s icol òg i cs) orientals i, al mat e ix temps, assumeix un sentit " modern" , precisa me nt pel seu primiti visme . En tot cas aq u es t document és molt interess ant amb vi s te s a intuü·la genealogia profunda de la nostra música occidenta l i , òbviament , pe t· al s qu e, d es de diver s os punt s dc mira , senten afinitats pels t emes medievals . E smentem, finalment, la presència de dos cana ca talan s tants l 'En semhle Organum: J ose p B e n e t i J osep Cabt·é. Agustí )1ontcllà E s trac ta d ' un e nregistrament de 1978 . ¡·ecentment r eeditat en la sèrie Philips Classics Productions, que no ha p e rdut actualitat , ja que la qualitat este l. lar d e l'Orquestradel Concertgebo uw d 'Am s te r dam -com se s ap, un conjunt d'inusual magnifi.cència i personalitat i amb un molt antic s olatg e bruckncr i àt·esta vigent. Com també ho és la reputació de les inte t·pretacions de Hai- BBRNARD HAITINK BRUCKNER T< E~ L', l violinista sicilià Fabio Biondi pc•·Lany al mercat comú dels intè rprets eut·opeus especialistes c~ n música antiga; col.laborador des tacat de conjunts com la Chapelle Royale , Clemencic Consort , H es pe don XX, la Capella Reial de Catalunya i Musica An tiqua \Vien, li ha arribat, també, de fundar el seu propi conjunt , l 'Europa Galante, e l qual e n aquest e nr·egistt·amen t amb ins truments ori ginals ( 1991 ) d e l es celeb èn·im es Les qtwtre estacions vivaldianes, es mos tra brillant, vit·tu osístíc, flexible, extrovertit i ple de fantasia; les mateixes qualitats c.¡cH! ac l'e dita Fabi o Biondi , en una versió d ' impecable bondat t ècni c a i s onora , excepciona Iment dinàmica i comunicativa, que r essalta e ls tret s descl'iptius d e r obra amb una llihertal iespontaneïtat escaieu ts al seu caràcte r autèntic i pt·eser va el seu tarannà llatí i meridional que. al cap i a la fi , es co t·respon, per sob t·e d e qualsevol altra consideració, amlJ els seus tre ts essencials . Versió fortam e nt actual , ocupa un lloc antològic entt·e e l s innomhrables i plurals enregistrame nt s d'aquest divulgat ci cle vivaldià , un fet r eft- e ndat p el Diapason d ' OL' 1991 que li fou con cedit. r' E tink e n e l r ep e rtori tat·dot·omàntic i , més concretament, e l seu t·enom dc di r ecto •· bmcknerià. L' rx pt' t·i è n ci a d e l'a udició d'aquesta ver s ió dc l a Sete na d e Bnt('krwr {>s, cet·tament, cur·iosa . D'entrada. hom cre u assis tir a una realització objt-c tiva . a una impe ca bl e inte t·pr e tac i ó d 'o fi ci , p c t·ò f'tl e l clecurs de l'obra assistim a la co ns tt·ucció de Ics línies mc•s tres d ' un imponent e el i fi ci orgànic, minu ciosament articu lat en la dos ificació del s se us clímax dinàmics i ex¡H·cssiu s . No es lrae'la d ' una ve r·sió d e concepte s ubjectiu i hip c n~ xprcssiu, sinó d e la c t·is tal.litza ció d ' una percepció inte l.lige nt del conjunt arquitectònic dc l'obt·a , que r egeix la dimensió impactant de la ver sió. o cal lloar la t·odonesa de l'equilibri in s trume ntal d e les dive t·ses sf'<·cion s de la imatge so non1 que ofe,. e ix I 'O r q u e s lr a d e l Concf'rtgeLouw, ni l ' inn egabl e domini clc Haitink cu aques t sentit. La qualitat tècnica dc J 'e nt·egi s tramcnt resta absolutame nt vàlida en aques ta •·eedició de 1992. Lluís Millet Ll.M. lC B; Bl & c. C; re B: M & Bl & SI & M I~ c. C: L' E: M F.t M & L' E: Te E: - lC B: Sl -ec. - E: M E: C Cultura Mustca ELS ORGUES DE CATALUNYA Del 2 de juliol al 29 d'agost •.- ....., ! ~ JULIOL BARCELONA Església de Sant Sever Dijous, 2 19 h. MONTSERRAT TORRENT, orgue ASSUMPTA MATEU, soprano Cabezón, Muda~ • .Antonio, Rodtiguez Coelho, Cabanilles, Muffat, Bach TORREDEMBARRA Església Parroquial Dissabte, 4 22 h. BERNAT BATLBÉ, orgue SCAJ..A ARETrNA, quartet vocal Bnse)'a, Pau Pujol, !libèria, Frny de San Agus1ín, Perandreu, Gas, Menall, Mariner, Ferrer, Valls L'ALEIXAR Església Parroquial Dimarts, 7 22 h. NEIL COWLEY, ol'gue MlRElA HERNÀNDEZ, clavecí Giussnni, Frescobaldi, l3ach, A. Soler, Xlmênez, Blanco IGUALADA Basílica de Santa Maria Dijous, 9 22 h. MIQUEL GONZÀLEZ, orgue Bach, A Massa na, Lid6n, Mompou, J. L. Krebs. BERGA Església Parroquial Dissabte, 11 22 h. BERNATBAlLBÉ, Ol'gue SCALA ARETlNA, qum1et vocal Bascya, Pau Pujol, lribèria, f ray de San Agustín, Perandreu, Gns, Mcnalt, Mariner, Ferrer, Vt1lls 22 h. MARIA TERESA MARTíNEZ, orgue Frescobaldi, Clérambault, Pnchelbel, Kerll, BOhm, Couperin CASTELLÓ D'EMPÚRIES , Dimarts, 14 Catedral TALARN Església Parroquial Dijous, 16 22 h. P. HO!IERT DE LA IUBA, orgue CabanUies, Pachelbel, Walond, Casanov:ts, A. Soler, Bach, Haydn, R. de kt Riba IGUALADA Baílica de Santa María Dissabte, 18 22 h. BElt1'.:AT BAlLBÉ, orgue SCALA AiJriiTINA., qua11et vocal Baseya, Pau Pujol, lribèrin, fmy de San Agustín, Perandreu, Gas, Menalt, Mariner, Ferrer, Valls MONTBLANC Església de Santa Maria Dimarts, 21 22 h. P. ROBERT DE LA RIBA, orgue Cabanilles, \Vallher, A. Soler, Ferrer, Bach, Mozan, R. de la Riba TALARN Església Parroquial Dijous, 23 22 h. ·DONALD JOYCE, orgue BERGA Església Parroquial Diumenge, 26 22 h. DONALD JOYCE, orgue SITGES E$glésia Parroquial Dimarts, 28 22,30 h. JOSEP VICENT GINER, orgue Bruhns, Bach TORREDEMBARRA Església Parroquial Dijous, 30 22 h. T. de Santa María, Aguilera de Heredi!i, Bruna, Bach, LLORENÇ BERGADÀ, orgue Bemllldo, Conceiçao, Cabezón, Cabanilles, Bruna, Corr.ea de Arauxo, Bellini, Corre::t Bntga Conceiçao, Cabezón, Bach, Reger, Petra! i, Liszt Hayd n, P. de Araujo AGOST Dissabte, 1 22 h. DONALD JOYCE, orgue CASTELLÓ D'EMPÚRIES Dimarts, 4 Catedral 22 h. Correa de Ar:tuxo, Bruna, Telemann. Boyvin, Vivíani, JORDI VERGÉS, orgue ALEXANDRE BAJGET, trompeta barroca Sweelinck, Cabanilles, Casanoves, Torellí, PurceU TALARN Església Parroquial Dijous, 6 22 h. JORDl VERGÉS, orgue Cabezón, Vale me, Correa de .A.rauxo, Purcell, 13runa, ALEXANDRE BAIGET, trompeta barroca Vivaldí, Cabanilles, Casanoves, Vivia ni, Bach, Charpentier L'ALEIXAR Església Parroq uial Dissabte, 8 22 h. MATIHIAS EISENBERG, orgue CRISTIA.I'l' FLOREA, violoncel Vivaldi, Casals, Bruch, Bach MONTBLANC E!iglésia de Santa Maria Dimarts, 11 22 h. MATIHIAS EJSENBERG, orgue CRISTIAN FLOREA, violoncel Vivaldi, Casals, Bruch, Bach MONTBRIÓ DEL CAMP Divendres 14 22 h. Església Parroquial JORDI VERGÉS, orgtte A. BAlGUET, trompeta barroca Cabezón, Sweelink, Correa de Arauxo, Telemann, .Boyvin, Viviani, CabaniUes, Casanoves, Haendel, P. de Araujo L'ALEIXAR Església Parroquial Dissabte 15 22 h. LLORENÇ BERGADÀ, orgue T. de Santa Marta, Aguilera de l{eredia, Bruna, Bach,·Haydn, P. de Araujo SITGES Església Parroquial Dimarts18 22,30 h. ORQUESTRA PRO-ARTE MARI.A TERESA MARTÍNEZ, orgue LLUÍS MILLET, director Purcell, Haendel, C. Ph. E, Bach, A. Soler TORREDEMBARRA Església Parroquial Dijous, 20 22 h. ORQUESTRA PRO-ARTE MARIA TERESA MARTINEZ, orgue LLUÍS MTLLET, director PurceU, Haendel, C. Ph. E. Bach, A. Soler IGUALADA Basílica de Santa Maña Dissabte, 22 22h. JOSEP VICENT GINER, orgue Montsalvatge, Mendelssohn SITGES Església Pa rroqu ial Dimarts, 25 22,30 h. MIQUEL GONZÀLEZ, orgue MONTBLANC Església de Sama María 13ermudo, Conceiçao, Cabezón, Cabanilles,Bruna, Correa de Arauxo, A. Soler, Correa, Braga Bach, A. Massana1 Lidón, Mompou,]. L. Krebs CASTELLÓ D'EMPÚRIES Dijous, 27 Catedral 22h. MONTSERRAT TORR.Ei'IT, OllJUe ASSUMPTA MATEU, soprano Cabezón, Aguilera de Heredia, Mudarra, Antonio, Cabanilles, Couperin, Mu'ffat, Bach MONTBRIÓ DEL CAMP Església Parroquial 22h. MONTSERRAT TORREl\l"f, orgue Cabezón, Aguilera de Heredia, Correa de AraUJ(O, Bruna, Couperin, Bach Dissabte, 29 Info nnació: Àrea deM(Isica de la Generalitat de Catalunya. Rambla de Santa Mònica, 8, 3a.-08001 BARCELONA -Tel.(93) 318 50 04 ., 'TV~ ......... .....