Revista Musical Catalana. Núm. 93 - 94 Juliol - Agost 1992
Editorial: El preus de les localitats, encara / PANORAMA Lluís Benejam. Un músic català als Estats Units. José Guerrero Martín / En la mort de Macario Santiago Kastner. Maria Ester-Sala / Mikrokosmos. O tempora, o mores! Pere Artís / El violoncel mòrbid i vellutat de Yo-Yo Ma. Josep Casanovas / Nabucco al circuit d'Òpera de Catalunya. Oriol Pérez Treviño / Flor de nit, un nou pas endavant del musical català. Jaume Comellas / Atahualpa Yupanqui. Adéu a la veu universal de la cultura andina. Jaume Comellas / Albert Guinovart. El compositor català d'audiència màxima. Jaume Comellas / TEMA Música festiva / Música tribal: entre el ritu i l'evasió. Gabriel Ferré i Puig / Música i festa. Joan Corbella / Vine a la plaça, reina, que ballarem. Teresa Martínez / Música tradicional i balls de saló. Mònica Montoriol / L'espectacle legalitzat. Mònica Montoriol / MUSICALIA Romano Gandolfi. Impulsor del rigor artístic del Cor del Teatre del Liceu. Jaume Carbonell / Sis encàrrecs per al Festival de Torroella. Carles Lobo / Victòria dels Àngels trenca una llarga absència del Liceu. Jaume Comellas / L'Espai, nova seu estable de la dansa catalana. Montse G. Otzet / Scherzando. Cesc / Discos
Centre de documentació de l'Orfeó Català
Còpia permesa amb finalitat d'estudi o recerca, citant la font "Centre de Documentació de l’Orfeó Català". Per a qualsevol altre ús cal demanar autorització.
JULIOL AGOST 1992 A L'ESTIU TOTA MÚSICA VIU ROMAN O GANDOLFI Artífex del Cor del Liceu ~-::::u--"'1 --- CONCERT INAUGURAl 10 D'AGOST. DillUNS 22:30H M URAllES DEl CARME MONTSERRAT CABALLE - RUGGERO RAIMONDI OROUESTRA DE CADAOU ÉS JOSÉ COLLADO, DIRECTOR PROGRAMA: ROSS INI , VERDI, MASSENET 22:30H MURALLES DEL CARME TETE MONTOLIU , PIANO 0ROUESTA DE CADAOUÉS VICTOR PABLO PÉREZ, Dl RECTOR MOMPOU/MONTSALVATGE: DON PERLIMPIN (BALLET) GERSHWIN: SUITE DE PORGY AND BESS MURALLES DEL CARME PLACIDO DOMINGO ANTOLOGIA DE LA ZARZUEL" A NDALUZA JOSÉ TAJAAYO. DIRECTOR 1 5 D'AGOST, DISSABTE 19: 30H CL-"USTRE UNA HORA AMB GIOACCHINO ROSSINI "MONSI EUR ROSSINI RESTERA CHEZ LUI (CABARET ROSSINI) MARIO CARBOTTA, FlAUTA ROBERTO CASTELLO, PIANO 12 D'AGOST DIMECRES 22:30H M URALLES DEL C.lRME MESSIAH DE HANDEL (VERSIÓ ESCENifiCAD.l) SIR YEHUDI M E NUHI N , DIRECTOR C"MERATII SIMFONIII VARSÓVIII COR DE LA CIUTIIT DE KAUNIIS (DIRERTOR. PETRoliS BINGELISI SOLISTES VOCIILS RYSZIIRD PERYT, DIRECTOR D'ESCENII 22"30H MURALLES DEL CARME l l BARBIERE D l SIV IGLIA DE RDSSINI ALDO BERTOLD, ENRIC SERRA. SONIA GANASSI, ALESSANDRO CORBELL!, AURIO TOMICICH . ORQUESTRA I COR DEL fESTIYIIL DEL PIEMONT PAOLO CASTAGNA, DIRECTOR D'ESCENA , RICARDO CAPASSO. DIRECTOR l i D'AGOST, DIMARTS 22:30H 16 D'AGOST. DIUMENGE 19:30H CLAUSTRE UNA HORA AMB GIOACCHINO ROSSI N I "LES SOIRÉES MUSICALES" BEGOÑA ALBERDI. SILVI" TRO, JOSEP BROS, STEFANO PALACHI ALBERT GUINOVART. PIANO 13 D'AGOST, DIJOUS 19:30H CL"USTRE UNA HORA AMB XAVIER MONTSALVATGE SOLISTES ÚROUESTR" DE C"DAOUÉS PROGRAMA: SERENATA A L YDIA DE CADAQUÉS P REGUNTES I RESPOSTES SELF· PARAFRASIS. CUARTETO INDIAND. 18 D'AGOST, DIMARTS 22:30H MURALLES DEL CARME STABAT MAT ER DE RDSSIN I SIMFONIA DE CA MBRA OE XOSTAKÒVITX DEBORAH VOIGT, ELGA M ÜLlER· MOLINARI, DALMAU GONZALEZ. GIOVANNI f URLANETTO CORAL ANDRA MAR I OROUESTRA DE CADAQUÉS DAVID ROBERTSON , DIRECTOR 20 D'AGOST, DIJOUS I 9:30H ESGLÉSIA UNA HORA AMB ALBERT GUINOVART. ALBERT GUINOVART, PIANO PROGRAMA: POU LENC , GUINOV ART, RACHMAN INOV 22:30H EsGLÉSIA RECITAL APR ILE MILLO , SOPRANO EUGENE KOHN. PIANO PROGRAMA VERDI, BELLINI. OONIZETI. MARTINI WOLF. BEETHOVEN. DVORAK, GIORDANO 21 D'AGOST. DIVENDRES 22:30H MURALLES DEL CARME El AMOR BRUJO DE FALLA CANÇÓ DE BENVINGUDA DE GASULL (ESTRENA) GIN ESA ORTEGA, M,&,RIA OEL MAR BONET COR DE CAMBRA ORQUESTRA DE CAMBRA TEATRE LLI URE JOSEP PONS, DIRECTOR DE L' I DE JULIOL FINS EL MATEI X DIA DEL CONCERT' CASTELL DE PERALADA HORARI: DE 9 A 21H PER TELÈFON: AL 9721 53 81 25 VENDA ANTICIPADA DE L' 1 AL 31 DE JULIOL: PALAU DE LA MUSICA CATALANA HORARI' DE DILLUNS A DIVENDRES DE 10 A 21 H. DISSABTES DE 15 .l 21 H TEL 93/ 268 10 00 • 22:30H MURALLES DEL CARME l l BARBIERE Dl SIVIGLIA DE ROSSINI ALDO BERTOLD. ENRIC SERRA. SONIA GANASSI, ALESSANDRO CORBELL! , AURIO TOMICICH. ORQUESTRA I COR DEL FESTIVAL DEL PIEMONT. PAOLO CASTAGNA . DIRECTOR D'ESCENA RICARDO CAPASSO, DIRECTOR AMB El PATROCINI DE DIPUlAOO (){GIRONA Ajuntament de Peralada fR1J Generalitat de Catalunya lWM Departament de Cultura SUMARI revista musical catalana EDITORIAL PANORAMA •o o •• •o • TEMA EL~ flr<IIIS rlr· [(',< lnrrtlilnl$, encnrn l.luís Hell(ojam. Un mú.,ic catnul al.< K~tats Units per José Guerrero Martin E11 la mnrt de Mam rin Santiago Kn.,tnt•r per Maria Ester-Sala Mikroko$tlros. "O tC'TnporrJ, '' mori's!" per Pere Artís Ell'ioloncel mòrbid i rtellutat de l'o-Yo Ma per Josep Casanovas l\uburt•o al cirruit d'Òpera r1 Catalunya per Oriol Pérez Treviño Flor dt• niL, un nou ¡Jas enduurmt del mtMical ruta/à perJ.C . Atuluwlpu Yupc~~tqui. 11détt ''la veu Ullitll'rsal dl• la c:ultnra anclitw per Jaume Comellas Albert CuinouarL El c:ompositor ca.tnltl d'amlwncin mciximn perJ.C. Música.f'estiua Música tribal: entre el rittt i l'euasiñ per Gabriel Ferré i Puig Mú.sicu i frsw per Joan Corbella l'irw a {(tplnça, reina, que ballarem per Teresa Martínez Uúsirrt trndicional i bnll.s de saló per Mònita Montoriol L. 'especwcle legalitzat per Mònica Montoriol MUSICALIA Roma no Grwclolfi. ImpuLsor del rigor del Cor clrl Tentre del Liceu per Jaume Carbonell artí.~tit· Si.~ encètrrPcs per al FesLÏL•al de TorroPIIa per Carles Lobo Vktòria dels ÀngeLs trenca una llarga. flb.,ènciu del Uceu perJ.C. SCHERZANDO DISCOS •• L'Espai, nova seu estable de la dansa cntetlurw per Montse G. Otzet per Cesc -- PAlAU - 100 ---- llTemporada 1992-93 ***** UN CICLE DE CONCERTS DE CINC ESTRELLES Localitats des de 800 ptes. Abonaments per als 16 concerts des de 22.860 ptes. ~·"""" /ê < F1.ï l\ D,\ CIÓ ORFt:Ó C:ATII.À " Informació i abonaments Palau de la Música Catalana Tel. 268 10 00 L \~~¡; LA lt(~tC: I ~r~LI;\A Amb el suport de llll1l Generalitat de Catalunya IU.Ul Departament de Cultura Ajuntament~e Barcelona EDITORIAL e forma inesperada , sembla que de cop i Yolta s ' hagi obe rt la ved a p<'r tractar el tema dels preus de les localitats d<' lE-s manifes Lacion musicals cultes o clàssiques. Des de diversos fronts dE> l 'apar ell comunicacional, darrerament s ' h an aixf'r a t V(' ll s d ' ale t·ta advertint sobre evidèn cies prou consolidades ja , que són presentades com a fets aca bats de sorgir. Hom ha descob ert r·ealitats que, tanmateix, vén en de lluny i ha aplicat -~xclu s ivamcnt-, atribucions a instàncies sen se la història que les faci o hagi pogu l f<'r possibles, en un es peetacle comunicacional en més d ' un cas d ' una matisada fr ivolüaL. Aquest és un tema que h a estattractat des d ' aquestes p àgines j a fa força temps, circum t-~­ tància que cr eiem que ens atorga un cert solatge a l' hor a dc consjder a r objecti vament aques ta problemà tica . El t ema de l'elevat preu de les localitats dels esp ec tacles musieals cultes a casa nostra tf , almen ys, tres asp ectes fonamentals . El primer és que, dissortadament, és una veritat absoluta, incontes table, tant des de la consideració dels ter mes absoluts com dels relatius. I això val d ' una manera esp ecial p er al fet con certístic i en menor mesura per al líric, p er causa, simplement, dels diferents índexs de suport institucional. Hi hem insistit diverses vegades sobre la hase de dades objectives i cientüïques. El segon asp ecte que cal tenir en compte és la consideració i anàlisi objectiva d el perquè d ' aquesta realitat. Del p erqu è d' uns costos de les localitats que no supor ten, en molt, no solament la comparació amb els de la r esta de l'Estat esp a nyol sinó també -sovint- amb e]s del món capitalista occidental tradicional. El ter cer asp ecte a considerar és que, malgr at tot el que s'acaba d 'exposar, aques ts costos esmentats ha n de ser r elativitzats en t ermes compar a tius amb altrt>s manifestacions otipus de manifestacions musicals, explícitament no incloïbles a la p ar cel·la culta. I aquí cal introduir el r ecordatori que aquests productes admeten el r ecurs d 'espais amh capacitats multitudinàries . El cost dels r ecitals de rock , que, a més, incideixen en sectors especialment incapacitats econòmicament - el jovent- no apareixen com a discutibles, fin s i tot al marge de la valoració del contrast qualitatiu. I fa pocs dies, l ' actuació d'un artista nord-americà , com a tal artista en fase absolutament terminal , situava eJs costos dc les localitats en guarismes absolutament inconcebibles en el món de la música culta. D'aquesta manera sembla que la música de contingut cultura llax compti amb el privilegi d' una acceptació social acrítica, tot al contrari del que s ' esdevé amb la música de contingut cultural exigent. Això suposa, implícitament, un greuge comparatiu inexplicable en termes objectius, i constitueix una nova prova de la necessitat d 'introduir rigor a l' hora de tractar el tema que en s ocupa. Els preus de les localitats, enCara s 365 PANORAM A Lluis Bene iam, un músic catal à als Estat s Units p er JOSt GUERRERO MARTIN l <'ert desconeixement que, a Bat·cclona i a Iol Espanya, es té del músic barceloní Lluís Benejam sembla que comença a pal·lia1·se parcialment. Àu<lio-visuals dc Sarrià, amh el suport econòmic del Departament de Cu1ttu·a do la Generalitat, ha r ecollit en un compacte Wl Trio de trompeta , saxo i piano i dos Concerts, u n per a saxo i llD altre per a violi , compostos per Benejam i en els qua ls el mateix autor actua com a in tèrpret. Els em·egistramenls han estat fets per F r aocina Boqué, vídua del compositor català. Lluís Benejam (nebot del ct·eador, al «TBO», de «La familia Ulisses») nasqué a Barcelona el 1914 i morí a Birmiogham (estat d'Alahama , als Estats U nits) el març d e 1968. Fou professor del Conservatori Superior d e Música del Liceu, primer violí de l'Orquestra MllDicipal de Barcelona i de l'Orquestt·a del Liceu , i memb re del Quat·tet de Corda d e Barcelona. La seva obra Poema, per a orquestra de corda, obtingué el Premi Ciutat de Barcelona el 1953. La seva producció musical més important és datada a partir de 1950. Benejam marxà a l'Equador l'any 1954 potser -ens diu la seva vídua- perquè aquí no li quedava temps per a compondre. El mestre Xancó fundà tm quartet de corda per cwar-se'n a Amèrica i demanà al meu. marit que hi anés de primer violí i bu.squés els altres membres. Lluí~ obting ué les excedències corresponents de les seves feines i marxàrem a l'E- E 6 366 quador per un any. Però el govern eqttatorià volia qlte el quartet fos la base a~ la fu.tura Orquestra Simfònica Nacional d'aquell país i l'ambaixador espanyol, senyor Soler, ens demanà que acceptéssim i ell s'encarregà d'aconseguir-nos el perllongament del permís. 1 ens quedàrem dos anys més. El contracte exigia oferir dos concerts de cambra al mes. En una gran casa llogada, el Quartet vivia i assaj ava durant hores. Al meu marit, li encanta·va. Era u.n bon esquer. Lluís donava classes particulars d~ violí a un missioner baptista del-s Estats Units, que era el director musical de «La Voz de Los Andes», llavors l'emissol"a més potent de SudAmèrica, i qui es preocupà dels tràmits per tal que el meu marit pogués anar als Estats Units. Recordo que va ser el dia de la Mare de Déu. de Montserrat quan vàrem rebre u.na carta de l'arn- baixada dels Estats Units a Quito en la qual ens deien que tení~m el permís perquè s 'havia aprovat l'emigració. E l matr-imoni Benejam partí el mes de setembre d e 1959. El meu marit tenia contracte per a l'Orquestra de Birmi.ngham i per al Birmingham Sou.thern College, places que havi4 aconseg uit gràcies al missioner, que tenia una germana que era cantant al Metropolitan de Nova York: Irene ]ordan. Benejam es doctorà en Música a l ' Alabama College (Universitat d'Arts Liberals), del qual, poc temps després, fou nomenat professor d e composició i instt·umentació. A més, Benejam fou nomenat violí concertino i sotsdirector de la Birmingham Symphony Orchestra i fundà el Quat·tet de corda de la mateixa formació. Aquesta fou l'època més fructífera d el compositm·: Lorqueña (poema musical sobt·e versos de García Lorca); Concert per a ·violí i orqu.estra; Fantasia on the First Beatitude (per a gran orquestra); Su.ite (per a petita orquestra de corda); Sonata (per a saxòfon i piano, conver·tida més tard en Concert, p er a saxòfon i orquestra); Prelu.dis ibèrics (per a dos pianos; en féu una versió per a dos pianos i orquestra); Trio (per a violí, viola i violoncel); Quintet (per a instrumen ts d e vent) i moltes obres per a veu i piano. Totes les seves ob1·es orquestrals fo ren estrenades per la Bit·mingham Symphony Orchestra -amb l'autor de director i violí solista-, mentre que>, les de camhra, les estrenaren els sens companys de claustre, professors de l'Alabama College. ... ... El meu marit componia -diu Francina Boqué- perquè l'estimulava escoltar tocar el.s seu.s companys de quartet. Escrivia per a ell. El Con cert per a saxòfon sorgí perquè el director ( chairman) del Departament de Música -avui Director de la Universitat- li va dir que, si escrivia una sonata, la. tocaria. Va tenir molt èxit i li dent(Lnaren que l'orquestrés. I així ho féu. Moltes de les se·ves obres es deuen a peticions de companys músics . Però un cop havia sentit l'obra, no tenia interès en fer-ne còpies, qu.e en aquell temps es feien a mà. Escrivia de pressa, amb gran pulcritud, però, com que hi havia de dedicar molt de temps, preferia passar aquelles hores component al piano, o practicant el violí. Aquesta fou una de les raons per la qual les seves obres no foren més interpretades, encara que les orquestres li ho demanaven. Lltús Benejam gaudia amb la música, tant interpretan t com component. Quan va guanyar el Premi Ciutat de Bw·celona, li preguntar·en què li hauria agradat ser, de n.o haver estat músic, i respongué q"e, a un peix, mai no se li hauria qüestionat si li hauria ag radat viure fora de l'aigua. I al.s Estats Units alguna vegada va dir: «A mi em paguen per fer allò que rn'agrada; gaudeixo amb el que faig i , a més, em paguen per fer-ho». Afegeix la seva vídu a: EnLluís acostumava a dir que, en la música, hi havia lloc per a tothom, no només per als grans "divos". Deia també que, en aquells temps, ser músic era un luxe, però que a ell lianava perfectament. Era una vocació total. Alguns estius veníem a. Barcelona -ens diu Francina Boqué-. En Lluís podia haver anat al Metropolitan de Nova York, però deia que si havia d'anar a una ciutat gran, era millor Barcelona. Birmingham és una ciu,tat petita i no s 'hi vÏLL en pisos. Bene lam amb e l Quarte t de Corda de Barce lona Al meu marit li agradava. molt la naturalesa,. I els poetes catalans. Si no hagués estat mrísic, li hauria agradat ser poeta. Teníem un jardí gran i, per anar a la Universitat de Montevallo, havia de fer cada dia uns 60 kilòmetres amb l'automòbil. lli encantava, perquè tot el camí eren prats, vaques pasturant .. . Francina Boqué , graduada per la Universitat de Barcelona en Llen gües Clàssiques, ja no viu a Birmingham sinó a una altra ciutat dels Estats Units. La .filla que hi nasqué, avui doctora en oftalmologia, entén el català i parla el castellà, perquè ve a Barcelona els estius. La me·vafolla gran, que sortí d 'Espanya quan tenia onze anys , és una campiona de la literatura catala.nct. És professora d 'universitat i ha donat conferències sobre Mercè Rodoreda, ha traduït Vinyoli a l'anglès, ha escrit rnolt sobre Maragall i altres poetes catalans ... Un dia d'hivern, als Estats Units, va tenir un accident i quan li vaig preguntar què havia sentit, em contestà: "Em va venir a la memòria un vers cle .Joan Vinyoli". Crecquehaaprès més català des que és als Estats Units. Bcnejam fou deixeble de Massan a , a qu i admirava . Era I.Ln devot wagnerià. Molt eclèctic quant als gu.stos musicals i obert a qualsevol corrent. L 'interessava poc la. dodecatonia. Li encantava la sarsuela i deia que Usan- escola de pedé!gogia mus•car MÈTODE IRENEU SEGARRA &. e.. = ---..."" 1!1 ~ ¡:: 93 94 !.! ... !et 1!1 r;_ e;_ CURSOS PERA LA, FORMACIO DE PROFESSORS ESPECIALISTES , DE MUSICA • Educació Infantil • Educació Primària • Educació Secundària • Escoles de Música i Conservatoris ""' i-... C ursos a d a pta t s a la nova Lle i d e la R e form a E ducativa G.neral<at de C.talunya 0t~111mont d'Ennnyamenl Informació: el Portal Nou, 13 08221 Terrassa. Telèfon (93) 783 79 72, de 9 a 13 hores Be ne lam amb Trotta, Bocquet, Ponsa i Se gú dizaga hauric~ de ser més conegut i apreciat. Li agradava molt la música lleugera i el ball, en particular Fred Astaire. Segons la seva vídua, Benejam és poc conegut aquí perquè quan va morir em vaig enterrar completament i no vaig posar-me en contacte amb ningú. Ell no fenia sentit comercial, ni el de fer-se un nom. Només volia viure decentment i tenir temps per fer música. Ara he tingut la sorpresa d'aquest disc i de l'interès de l'OCB per la seva música: el1988l'Orquestra tocà una obra de joventut i avui tenen més partitures d'eU. Potser el 1993 es farà a Barcelona LL11. concert dedicat a la seva memòria en el 25è. ani·versari de la mort. Benejam componia sense parar ,fins i tot quan el metge li digué que tenia vida per sis mesos: es retirà de l'orquestra però continuà tocant el violí, donant cla-Sses a la Universitat i component. El Concert per a saxòfon s 'estrenà quan ja estava malalt. Fou una apoteosi, perquè el món -i ell també- sabia que havia de morir. Anà al concert i rebé les felicitacions cont si li quedés tota la ·vida per endavant. Una gran serenitat. Benejam tenia molta cura a l'hora d' esct"Íure música, però era caòtic en el moment de guardar-la . No li interessava. La Uni- versitat ho guarda tot en un espai en el qual no es pot espatllar. Se'n poden treure còpies però el material or4,oinal no m 'atreveixo a demanar-lo perquè, gràcies a ells, s 'ha con-.servat. I Francina Boqué -pocs dies abans de retornar als Estats Units- recorda: L'obra Lot·queña, la va escriure ara farà 30 anys. ]o esperava el naixement de la meva segona filla. Era la presidenta del club Espanyol de Birmingham (la secretà,ria era una madrilenya) . Fèiem una reunió cada mes. Per Tots Sants vàrem voler alguna cosa especial en favor dels socis i el meu marit compongué una peça sobre el Llanto lorqui-à, quan, en un principi, es tractava només de recitar poemes de Lorca. Lorqueña, podia despertar interès a Espanya. I les Canciones: a veure si les trobo. Quanvaserafora,fou quan li interessà la cosa d'Espanya. Es féu més universal, sense abandonar la cosa catalana. Escriví una cançó preciosa sobre un poema de sant I uan de la Cruz. Nosésila trobaré. I Hilda, una cantant hongaresa, li demanà unes cançons i en Lluís en compongué diverses, en català (jo li havia d'ensenyar la pronunciació correcta) i en castellà. Comenti-ho amb el mestre Xan.có, que de ben segur se'n recorda, de tot això. En la mor t de Mac ario San tiag o Kas tner per MARIA ESTER·SALA .. I musicòleg hispanista i intèrpret Macario Santiago Kastncr ha mort el 12 de maig d 'enguany a Lisboa després d'una llarga infermetat. La lucidesa, la seva impactant personalitat i lïnterès per tot l'han acompanyat fins a l'últim moment ne la seva vida. La musicologia a Espanya i Portugal ha perdut una de les seves grans figures de tota una valuosa g<·neració de musicòlegs . M.S. Kastnet· va ésser tma pcrsonalitatintcmacio nal vinculada fortament a Espanya, evidentment a Portugal (on residia eles de feia molts anys) i també a Catalunya. Encara ara mantenia a Barcelona un rercle d 'amistats molt propc1·es a ell, a més de les relacions professionals. Tanmateix, les últimes hores que vaig estar amh ell (era el 25 d 'abúl a Lisboa) la nostra conversa {ja lenta i difícil) va ésser en català, ({Ue havia après en els seu s anys d'estada a Barcelona , i que sempre emprava, tant amh mi com amb tots els altres deixebles i amics catalans. Curiosament, r epassant la seva bibliografia observo que, el seu primer article, el va publicar· a la "Revista Musical Catalana" l'any 1933; estava dedicat a un important músic portuguès del segle XVII, Manuel Rodrigues Coclho. Però tamhé la primera monografia sobre Frcdel"ic Mompou l'escriu M. S. Kastner l'any 1947, q uan arriba a Barcelona com a representant E del negoci familiar de pianos Kastner. El seu primer lloc de residència va ésser La Garriga, a casa dels Blancafort, que tenjen un negoci dc pianoles. Amplia els setlS estudis (cal no oblidar la seva formació centretlropea) musicològics amb H. Anglès, i amb J. Gibert Camins els de clavicor-di, clavecí i piano. Anys més tard serà un dels fundadors, juntament amb H. Anglès, E. Pujol i d'altres, de l' lnstituto Español de Musicología del C.S.I.C. a Barcelona. La de<licatòria que un amic català li va escl"iure en un vell llibre l'any 1950, munuscril CJllt' nny¡¡ més tnnl tllll vn deixar (·o111 n •·t•eord , defint'Ï'x unn de Jt•s f1welt·H més rdle' unt¡., de la p c r sonulilnl del Prof. I\ ast nc·t·. Din Ú\Í: ·'Aqtlf'SI llihn•, llim·at dt•l ftw material i mnrul , t•l dcdit·o t~lm(•s lnunà dels nw sit'òlcgs, en Su nliu go J astnr•·". No hi ha duhtt• qui' lots uc¡twlls CJUP vam tenir Iu sm·t de conèixt•J·-Io com a mesi l't' ( clt·ixebles d'aJTt'u dc la Península i defora d"t'lln que hem passaliH'r Ics seves uu les-q ue vol d i,. lwn•s i hores de ll nrgm·s convtwscs 11 casa seva parlant d e músit·u dt• tots els tí'mps i en especial dt• Iu música ihhica dt> tecla ci Pis st'glt•s XVI a] XVIII , mostt·ant-nos manuscrits, lliiH·es, rf'vistes i interpretant al clavicordi) cslurun d'acord qu•• la seva humanitat (per a bé o pe•,· a mal) ens ha mureat i en s va seduir lots . En1 un home d ' una gt•nerositat immensa, era un pt•r·sonatge d ' un gt·an temperamt•nt i et·a un nwst1·c d'amplis h01·itzons. La seva t;Xtensa COITI'í!fHmdèn cia, que ha mantingut tant amb personalitats de la musicologia i de Ja mÍtsica en general c·om amb els seus alumnes i amies, serà Lma joia per evidenciar la seva personalitat i per estudiar molts aspct:Wl d e la músiea a Ja Península. La presència musicològira i interpretativa de Kastner a la Penínsu1a a partit· dels anys 40 va represen ta 1· una altra visió dc ]a musico]ot,,ria , de les relacions professionals, de la transmissió dels seus coneixements als deixebles i de Ja teoria i la pràctica de la musicologia. Els musicòlegs d e Ja generació del Prof. Kastner· a la Península er·en homes <rue prove- nit' u , c·n g••n('r al, dc l' Església i dc c-rrrlrs soc·iuls i •·ulturals molt diverso~> el t'ls d'a cru est anglès d e mar·<' austi'Íaca i pare holandès fo r mat l'n clivt'rsos països europeus. La s<•vu obra es va dir·igir a la recerca del patrimoni musical prr a instruments dc teclat d ' Espanya i Por·tu¡;al, en especial dels seglc•s XVI al XVIH, a la recuper ació i E'Studi df les fo nts impres<·s i manusn ites i als treballs de síntesi q ue t'ncura avui en dia són un punt dc par·titla no superat en molLs aspcttes. La gran aportació ci c Kastncr a la musicologia ibèrica i internacional va ésser la seva lúcida i agosat·ada aposta pels a utors espanyols i pot·tuguesos dels segles XVI i XVII, que encara que r elativamen t cone¡:,ruts (excepció feta d 'A. de Cahezón) eU va aber r evalorar aguexactament en el damen t context europeu d e la seva època: són els casos d 'A. Carreira, F. Correa d e At·auxo, M. Roc-lt·igues Coelho. i cito aqurlls mrs representatius . Una altr·a dc les grans contribucions del musicòleg hispanista , d egut al p r·ofund coneixement de la música em·opea del segle xvm , va és set· l' edició però també la interpretació, en el context de la sonata del segle xvm , dc les figures del pot·tuguès C. Sei:<as i del català A. Solet·. Algunes d e les obres fonamentals de la seva àmpha hih1iogt·a fia són : les edicions d 'Antonio Caneira (Lisboa 1935), Franciseo Conca de Ara u xo (Barcelona 194,8 ), Antonio d e Cabezón (Mainz 1951), Antoni Soler (Barcelona 1952 a 1962), Manu el Rodrigu es Coelho (Lisboa 1959 i 1961), Carlos Seixas (Lisboa 1965) i d ' altres músics europeus . així com la monografia Contribución al Estudio de la Mú.sica Española y Portuguesa, a més dels at·ticles publicats a les més prestigioses revistes d e musicologia d 'Europa i a les rcticions fa csímils de J uan Bc>rmudo i Francisco Salin as. Les reflexions, les hipòtesis, la contextualització històrica i les edicions m usicals, que S. Kastner va exposat· al llarg de la seva àmplia bibliogt·afia a l'entorn d el patrimoni musical de tecla dels segles XVl al xvm a E spanya i PortugaL han aconseguit la difusió d ' aquest repertori, la recerca arreu del món de la música pen insula r d ' aquesta època i un molt més ampli coneixement del nostr e passat musical. Voldria acabar amb unes paraules del mateix Kastner , que mostren la seva traj ectòria vital i professional: " Posihlemente habremos incurrido en yerros, hahra d efectos, pero no f al tan la sinceridad y el anhelo dc ver la historia d e la música d esde un punto de vista europeo y no apenas limita do a uno u o tro país" . .' a·r.._r...la 1886-1986 Major de Sarrià, 57 Tel. 203 07 14 Pl. de Sarrià, 9 i 10 Tel. 203 04 73 PANORAMA MIKROKOSMOS 11 0 tempora, o mores!" Aquest estiu, molts grups artístics de signe amateur Faran sortides o altres països. En aquest fet, les entitats corals -de molts anys ençà- hi tenen un protagonisme destacat, els factors concorrents essent múltiples: artístics, de lleure, de turisme, etc. Per pac que es pugui, se surt... encaro que lo logística indispensable quedi reduïda o lo mínima expresSIÓ. Per això em plou de reproduir -com a contrast il·lustrotiu dels convis imposats pels temps- un extracte d'un élocument entranyable, retrobot fo pocs dies tot ordenant popers: lo normativa implantada per l'Orfeó Català en lo seva famosa "excursió artística o París i a Londres" (11-26 de juny de 1914). En un opuscle de setze pàgines, i després d'una extensa exhortació de Lluís Millet, hi eren minuciosament reportats tots els detalls materials del viatge: horaris, hotels, desplaçaments, etc. I, contrapuntant la mformoció, coda pàgina élestocova en caràcters tipogràtics rellevants i en requadre aquelles consignes que l'anònim redactor devia considerar importants. !=n transcric ol~unes: • Es molt convement que tothom vogi provei1d'obric i paraigües! • Homes!! I No FUmeu excessivament!!! • És absolutament prohibit portar més de 7O cigars grossos, o 20 cigarrets de paper o 40 grams de tobac desfet. Les senyores i nois no poden portar tabac. • A partir de fes 12,30 de la nit, no pu¡arà cap home en els carruatges destinats a les senyores. Si alguna senyora vol anar amb el seu acompanyant (home), haurà de sortir del vagó de senyores i anar al dels homes amb l'acompanyant durant la nit. • A França i a Anglaterra, els trens arranquen sense avís de cap mena!! • Porteu ampofles d'aigua els qui patiu set. • Aneu ben abrigats per a fo travessia del Canal de fa Mànega, on ordinàriament fa fresca! A bord, procureu no mirar ('aigua, que això evito un xic el mareig. • Encara que s'ha procurat que els men¡ars s1guin ol menys estranys possibles, heu de pensar que quan es viat¡o és precís conformar-se a tot. Aneu amb precaució amb les salses angleses, que acostumen o ser picants! 10 Fmalment, la darrera consigna, inefable: • Tingueu seny, i que Déu ens a¡udi! "O temporo, o mores!" PereArtís Rossini centra la programació del Festival de Peralada L a commemoració dels doscents aniversari del n aixt>m ent de Gioacchino Rossini centra la programació del sisè Festival Internacional d e Músi<·a de P eralada. L'edició d 'enguan y obvia el pe.-íode oli.mpic i es con ceutl·n•·à entre els dies 10 i 23 el 'agost. Fites destacades de la seva den sa p t·ogramació, la constit:ucixcn Ics dues r epresentacions de ll burbiere di Siviglia -dies 15 i 16 d ' agost-, a cura de l' Orquestra i Cor del F estival de Piemont dirigits per Francesco Prestia amb muntatge escènic d e Vittorio Patané. El r epartiment és integrat per Aldo Bertolo, Enric Serra, Sonia Ganassi. Alessandro Corbelli i Auri o T omicich. El caràcter rossinià del festival empordanès s'anuncia ja en el concert inaugural a cur·a de la soprano Montsenat Cab aJlé i el baix Ruggero Raimon di , els quals, acompanyats p er l'Ot·questra de Cadaqués conduïda pe1· José Collado, oferiran un •·ecital totalment dedicat al compositor de P esa ro. La intet·pretació del Stabat Mater el dia 18 d ' agost per l' Orquestra de Cadaqués, la Coral Andra Mal'i i les veu s de Deborah Voight, Elga MüllerMolinari, Dalmau Gonzàlez i Giuseppe Furlanetto , dit·igits pe•· David Robertson, constit ueix una altra r eferèn cia cabdal d'aquesta manifestació. L ' omnipresèn cia rossiniana es compl eta amb el r ecital, significativamente titu1at "Soirées M usicales", que tindrà lloc el dia L6 d ' agost i en el programa totalment dedicat a aquest compositor que oferiran el dia 15 el flautista Mario Carbotta i el pianista Roberto Castello . Altres fites destacades són l'actuació del pianista de jazz barceloní Tete Montoliu amb l'Orquestra de Cadaqués dirigi ts p er Víctor Pablo P érez, en un concert que tindrà lloc el dia 13 Ruggero Ralmondl d 'agost amb obres de Montsalvatge, Mompou i Ger shwin . Lu d estacada presència de l' Orquestra de Cadaqués la con stitueix tàcitament en titular del festi val. Un altr·e esdeveniment destacat ser à el concert que oferu:à el Cor i l'Orquestra Filharmònica de Vat·sòvia di rigits p el mític Yehucü Menuhin , que el dia 12 de juüol interpretm·an un proh'l."anla Handel, mentre que el mateix dja, al vespre, el jove piaJlÍSla barceloní Albert Guinovart oferirà un conce•·t amb programa no determina t i el dja 13, els solistes d e l ' Orquestr a de Cadaqués homena tj aran Xavier Montsalvatge. A les acaballes del festival anibar·ml tres esdeveniments d ' una impot·tància remarcable. El r ecital que oferirà la soprano italiana Aprile MilJo -dia 20 d'agost-, el con cert de l' Orquestra d e Cambra Teatt·e Lliure dirigida p el seu titular J osep Pons, que , amb les veus solistes de Maria del Mar Bonet i Ginesa Ortega, inter pretarà un programa format per olm :ls d e Falla i Feliu Gasull. El festival serà clos p er l' actuació del BaUet d e Montecado, el dia 23 d 'agost , una manjfestació especialment gratificant p er aJ gran públic. e PANORAMA 111 Trobada de Neville Marriner actuara' al Festival de Cadaqués Música Tradicional E E I dit•t•t·tor britànic- Neville MmTiner· , ii t't·à una de les figut·es de In ÀX [ edició del Festival dt• Caduqués qut• es df'senrotLlurà e ntre t'IS dies I i 21 del mes d ' ugos i u aquesta població de l'Alt l;:mpordà. L' OrqtH'slnt t¡ue por·ta el nom d e In vila wrtd1ra el ft'sLival amb <livt•t·sos c·om·crts, <'ntrc els quals l' inaugural, que serà dirigit pel dircc·lor i ¡,¡ianista francès Philippt' Entrcmont , umb l' actuació soLista de J ean PietTe RampaL Poslcriomwnt serà dirigida per l'esmentat <'villc Ma r.-.iner en un conc·crt t¡uc tindrà lloc el dia 7 d 'agost i que comptat·à com a solista amb la joveníssima pianista barcelonina Alba Ventu1·a. Sota direcció d'Edmon Colomer i amb el concur·s d ' un naHador insòlit -el metcrròleg Alfred Rodríguez Picó- oferirà un concert el dia 15 d ' agost amh obn~s d e Prokofiev i Beethoven. Nevllle Marrlner Altres al·lic<'nls d el festival seran l'actuació del pianista dc jazz T ele Montoliu -dia 4 d ' agost-, de l' Ot·questra de Cadaqués Ensemblc dirigida per Er·nest Martínez Izquierdo amb Jordi Camell al piano , l' actuació en el concert d e cloenda del Quartet Brodsky a ml> el cla dn<'tista Joan Em·ic Lluna , i la inc:o rporació per primera vegada del teatre amb la r epr·escntació de l'espectacle Contes misògins a cura de la companyia T d e T eatre. e Una quarantena de concerts al Festival de Torroella de Montgrí E nena que, a part, ja es p arla d ' una fa ceta del Festival de TorroelJa d e Montgrí - la dedicació a la música catalana contemporània- cal destacar l'importantíssim nombre d e concerts d e característique variades que, en conjunt, conformen una oferta d ' una densitat absolu tament fora de referència a casa nostra. Actuacions com les del tenor Jaume Ar·agall amb la soprano Maria Carmcn llermíndez, del duo for·mat pet· Radu Aldulescu i Rafael Puyana, l' Orquestra Filharmònica de Minsk dirigida per Leo Kramer, el prestigiós conjunt especialitzat en música preclàssica The Scholars, l' Orquestra de Cambra Franz Liszt, The Tams Scholat·s, una altra gran Jaume Aragall refer ència en el camp dc la mú sica pre-clàssica , de l' Hu ngarian Virtuosi amb els flautistes Claudi Arimany i J ean Pierre Rampal i d e la pianista Car·lota Gan·iga , atorguen un t·ellcu especial a la que ha esd evingut una dc les manifestacions musicals estivals catalanes de major projecció, i, per descomptat, envergadura. e ls dies 3. 4 i 5 de juliol té lloc per tercer an y consecutiu la Trobada d e Música Tradicional al P allars a la vila de la Pobl a d e Scgm· (Pallars Jussà), coinciclint enguany amb la Diada dels Raier s . A la Trobada , hi pa t·ticipcn més tle vint grups de música tradicional que acompan yaran una sèrie d ' actes organitzats per l'Associació Cultura 1 dc la Nognera Pallaresa. Arran d ' aquesta III Trobada , el Departament de Cultura de la Generalitat, el Consell Comarcal d el Pallars Jussà i l'Ajuntament d e la Pobla d e Segur han convocat el Premi Pallars de Música TradicionaL dotat amb 300.000 pessetes, que en aquesta pr·imera convocatòria se centrarà en el tema " Ball d e Gegants d e la P obla de Segur· ' .• Nova publicació ''Els joves i la música'' Jt;1 1 passat mes d'abril es pre~ sentà la nova public ació "Els joves i la música", especialment adreçada als joves, sorgida d'una proposta dels Serveis d ' Informació Juvenil de la Comarca del Vallès Oriental. L' objectiu d'aquesta publicació és d'oferir una eina d'informació pràctica als interessats en el món de la música, recollint bàsicament tots els recursos i diferents grups musicals de la comarca. Així, "Els joves i la música" presenta, a manera de guiatge , una relació d'escoles i tallers de música, llocs de venda i lloguer de material, locals d ' assaig i estudis d'em·egislrament, programacions estables i locals de música en viu, agències de management, promoció i discogràfiques, mitjans de comunicació (premsa, ràdio i TV) i una relació de grups musicals i entitats de la comarca.• PANORAMA Presentació d'Òpera Mobile, grup dedicat a òpera de cambra L a t·epresentació, el dia 19 de juliol, de 1'òpe•·a L'occasionefa üladro de Gioacchino Rossuri, servirà com a presentació d e Ja companyia Òpet·a Mobile. Es tracta d'uua formació integrada per joves m·tiMLes -director musical, dh·cctm· escènic, cantants, cscenògt·afs i figudnistcs- que pretenen treballar en el campdel'ò¡>et·nde cambra i d e format p etit, un sector del r ep e rtori líric especialment dcsasistit a casa nostra. La nova companyia pretén constituir-se en un bloc artístic estable i homogeni, que asseguri una línia de continuïtat i de garantia qualitativa, així com de s upe ració. Hom comptarà amb el supot·t ot·questral de l'Orquestt·a de Cmnhra del Palau de Ja Música Catalana, fet que ajuda a situat· aquesta imatge de bloc estable, que pot constituir tm dels seus atots més vàlids i innovadors a casa nostra. La versió de L 'occasione fa il ladro, se1·ñ oferta J>er un equip que d.iJ·igit·mt F1·ancesc Guillén com a responsable musical i J. A. Sanchez pel que fa a d •·wnatúrgiu, amh les veus de les soprrutos Ro8u Mateu i Yolru1da AuytuiCt, els budtons Cristòfor Vilias i Àug('l Òdena, i els tenot-s Enúli ltos<'~o~ i F1·ancesc Ganigosa. L'€'8('f"llOgt•afia serà de P ep 'Om•an i 4'1<li~i­ seny de vestuari dc Nuut Pawlowsky. Es tracta, tots cUs, cie joves artistes, eu molts casos mnb tma experiència pt·ofessional ja contrastada i end'altt·es en fase avançada del seu procés ¡>rofe¡¡sioual. La voluntat de continuïtat i d'iutensificació de presènda d'Òpe1·a Mobile, els ha de permetJ·e tm gruix d ' aprenentatge d ' w1a rousiderahle valor. De moment s'han produït acords alllh els ajw1tamcnts d e Vic, Gr anolle 1·s, Badalona i Vilanova i la Geltrú, ciutnts on s'oferirà l'esmentada òpet·a rossimana. També lú ha el pt·ojectc d'abordar· títols coutemporunis i fins i tot encàrrecs a compoMitOt·s catalans, en lUl tol obert a importants expectatives i destinat fonamentalment a cobrir tm buit important en la vertebració musical del país. e Eva Le6n guanya el Concurs Permanent de JJMM L a violinista canària de 18 anys Eva León guanyà per unanimitat el primer premi de la modalitat violí del Concurs Permanen t d e Joves lntèrpr·ets de Joventu ts Musicals d ' Espanya (fase in struments d e corda) , fet el passat 31 de maig a Torroella de Montgrí. Eva León posseeix una b eca per estudiar violí amb Xavier Turull i r esideix a Ba rcelona des de fa quatre an ys. El jurat d ' aquest Concurs, el formaren: Xavier· Montsalvatge (president), Mercè Casamajo•·, Jordi Codina, Mat·tine P laisslet, Eva Grauhin, Rodo Ht'rrct·o , Ped ro León, Eclu ardo Rincón , Ern estXancó, Manuel Capdevila (secretari clel j urat) i Elena Lozan o (secretària d el concurs) . Aquesta edició acollí els i nstt·uments següents : guitarra , violí, viola, violoncel i arpa. E l total dc concur sants foren 34. e L'Escolania de Montserrat a Seviila ~r prinwra ' eguda <'U In històt"ia. l'Est>olania dt> Montst'JTa t fon present a \•, illa U ruh Ull I'OIH"t'l"l q U l' Oft•rÍ t•l (HlSSU l 8 dc maig a l'església dc' l Convent dt> Sa nta lsnbc•l. Aquest ro nc•ert s'inclogué Jins Pis acte¡; JH·omoguts p el Pu velló clc Ca ta Inn yu a l'Expu-92. Els odgeuR d c I'Eseola niu tk Montsc' t-rat , cald ria ccr c:a•·-los t'Jl lt.>R escoles de salms i can ts q n<' h i havia a Ics t•sglésies dc Ca ta lun ya al segle XJl. En aquest St' ntit rs tmcta dc• l'l'sc·olu musica l. mt>s Hlltiga d 'Eu1·opa en tr e Ics •·xist!'nls at>tuulment. Amb aquest bagatge histò.-ic, l'Esc·olunia ha assolit un renom universal tant per la mateixa ll·adició al Mon estir dc Montserrat c·om , més r·eeen tment , pels seus concer ts.(Itàlia, Anglutena . Alemanya, Austriu, Hongria, França, Bèlgica , Ilolanda, Po•·tugul, Luxemburg, rsruel, J ap ó, Canadà ... ) i per la seva nombrosa cüscografia. El p•·ogr·ama d el concet·t de Sevilla , dü·i{,rit per Dom Ireneu Segana i amh La col-laboració cle l'or ganista Joan Casals, tin gué una est ruct ura realment antol ògica j a q ue incorporà obres de l'Escola sevillana dels segles XV i XVJ i les grans obres poifòniqucs dt' la famosa Escola musical de Montserrat dels segles XVII i XVIII, encapçalades p er un cant del Llibre Vermell d e Mon tsenat del segle XIV. La darrera pa•·t del concert fou dedicada al cançoner popular català .• P Sl'' a Alberto Zedda, nou director artístic de la Scala A lbet·to Zedda ba estat nomenat dit·ector ar·tístic de la Scala de Milà substitui11t Cesare Mazones, el qual, p er la seva part, ha esdevingut director, així mateix artístic, d el Teatro Communale de Florència i del Maggio Musicale Fiorentino, càrrecs que desenvoluparà a partir del primer de setembre pròxim. e PANORAMA l5è. aniversari de la Coral Universitària de Palma de Mallorca E l passat30 dc maig sc celebrà oll'oncer·t commcmonliu d el l5è. aniver sari de la Coral Universitària de Palma de Mallorca, amb oh res d e Bach, Dorey , Baiston , 'VHia-Lobos, BataiiJe, Thomàs, BilJiloni , Batle i TortellThomàs. Dirigiren Ja formació Francesc Batle, Baltasar Biliiloni, Manuel Cabero, Joan Company, Concepció Oliver· (sotsdirectora) i Francisca AJornar (professora d e tècnica vocal). En el tt·ans('ur·s de la commemot·ació es nomenà Montserrat Pueyo, Cantaire d'Honor (fins ara aquest títol només el tenia el pin tot· illenc Josep Coll Bardolet) i Manuel Cabero, Director d 'Honor, ambdós per· la seva vincula- ció musical i humana a les activitats de ia Coral d es del seus iniris. Aquesta parella, matl"imonial i musica], ba tingut una unportància i influència extraordinàries en el món coral i vocal mallor·quí, essent des d e l'an y 1977 professors-fundadors dels Cursos Internacionals d e Cant (de Direcció Coral i Direcció Orquestral a les Balears) i col·laborar·en en el naixement i potenciació de la Federació d e Corals de Mallorca en els històrics Caps de Setmana de Can Tapara dels anys seixanta . El paper revitalitzador i difu sor que ha exercit la Coral Universitària, de mà de Joan Company, alllargd'aquests anys en el món musical mallor·qui no només és palesa en la seva activitat concertística sinó que ha provocat o animat el sorgiment d'un nombre considerable d 'agrupacions musicals. La Coral Universitària ha participat en més d ' una vintena de festivals, concursos i certàmens i ha col·laborat amb difer ents orquestres.• Gascón i Coll al Festival d'Alacant M ontscnatGascóniXavier Coll, duo de flauta i guitarra , far·an un concert el proper dia 26 dc setembre al Festival Internacional de Música Contempot·ània d 'Alacant, el festival més important de l'Estat espanyol en aquesta especialitat. Hi interpr·etar·an obres de Joan Guinjoan, Carles Guinovart, Joaquim lloms, Claud.io Prieto, Luis de Pablo. i estrenaran dos encàrrecs del matei.x Festival: un de la co.mpositora Maria Escribano , d 'Avila , i l'altre el duo concertant Jardí a Giverny del compositor català Jesús Rodríguez Picó, obra que ha estat dedicada a Montserrat Gascón i Xavier Coll. A partir dc primers d ' octuJn·e aquests dos músics iniciaran una extensa " tournée" per Centramèl"ica i Sudamèdca que inclour à concer ts a Guatemala, El Salvador, Honduras, Nicaragua, Costa Rica , Panamà , Colòmbia, P erú i Xile . En aquesta " tournée" , organitzada per l'lnstituto de Cooperación Iberoamerica na , faran un programa amb obres d 'Astor Piazzola , Ernesto Cordero, Heitor Villa-Lobos, Joan Guinjoan, Joaquín Rodrigo jAntonio Ruíz-Pipó, i una estrena, encàrrec d e l'I. C .I., titulada Luci€rnaga furiosa del compositor Tomas Marco. El mes de juny passat, Montserrat Gascón i Xavier Coll van efectuar quatre concerts a Moscou, formant par·t dels intercanvis internacionals que J .J .M.M. de Barcelona està duent a terme. Cal dir també que Montser·rat Gascón i Xavier Coll van editar l'any passat el seu pt"imet· disc compacte, titulat Recital, amb obres dels segles XIX i XX, que ha tingut molt bona acollida per part de la crítica i que els ha obert les portes a aquests i a d ' altres importants esdeveniments musicals .• Veredicte del VIl Concurs de Piano Premi Ciutat de Berga E ls guanyadors del Vll Concurs de Piano Premi Ciutat de Bet·ga, convocat pel Centt·e d ' Estudis Musicals del Berguedà L'Espill i fet el passat maig, és el següent. Categoria A (fins a 28 anys): Pa-imer premi, José Enrique Bagaria Villazan (l'Hospitalet de Llobregat); segon premi, Inés Borràs Beltran (Barcelona) i Miquel Oliu Nieto (St. Feliu d e Pallerols); tercer premi, Mariela Konstantinova Todorova (Barcelona); premi Associació Catalana de Compositors, Miquel Oliu Nieto; premi comarcal L'Espill, desert. Categoria B (fins a 19 anys): Primer premi, Maria Figa Vaello (Girona) i Mariona Vicens Cuyàs (Girona); segon premi, Remei Figa Vaello (Girona) i Diana Gonzalez Diez (Girona); tercer premi, desert; menció d'honot·, Josep Jorba Conesa (Barcelona), Marc Antoni Mas Vallès (Breda) i Lluís Rodríguez Salvà (Girona); premi Associació Catalana de Compositors, Marc Antoni Mas Vallès; premi comarcal L'Espill, desert. Categoria C (fins a 14 anys): Primer premi, desert; segon premi, Miquel Mujal Colilles (Puig-Reig) i Raquel Pedreño Molina (Barcelona); tercer premi, M. Queralt G1útart Gonzalez (Igualada), Tània Parra Esteve (Barcelona) i Anna Pnie,omartí Tomasa (St. Joan de Vilatorrada); menció d'honor, Joana Baliellas Rovira (Capellades) i Clara Ferrer Raspall (Sabadell); pt·emi Associació Catalana de Compositors, Miquel Mujal Colilles; pre1ni comarcal L'Espill, Miquel Mujal Colilles. L'edició d 'enguany del Concurs, d'àmbit Països Catalans, ha tingut Wia gran acollida, havent-s 'hi inscrit 62 concursants de CatalWiya, Mallorca i el País Valencià.• PANORAMA Ribera d'Ebre : l'evolu ció a comarc d'una l musica , E s cert i comp rovat que l'cvolurió humana en tots els aspectes (tècnic, social, cultural. .. ) es fa enlir de forma epigràfica als nostres dies. La música, com a element bàsic d c la rulLtn·a d e totes les civilitzarions, no n'és, afot·tunadament, una excepció. Tant és així que tant el nivell com l'interès musical han pujat notòriament a les nostres comarques en els clarret·s 5-10 anys. Ara ja és fr·eqüent que a moltes petites p oblacions se celebrin els tt·adicionals concerts dc Santa Cecília i de Nadal, entt·e d'altres de caràcter més local. Però, si n ' analitzem l'evolució, l' itinerari va quasi sempre encaminat a lt:s escoles de música que, com a màximes responsables de la cultum musical a les nostt·es comarques, fan, des¡)l·és de no pocs esforços, possibles aquests actes. El cas d e la comarca de la Ribe•·a d'Ebre és una situació digna d ' elogiar , no tan sols p er l'evolució mateixa. sinó per la forma amb q uè es duu a terme. No fa p as molts an ys l'ambient musical estava limitat a unes poques poblacions, especialment amb la tradició bandística, pe- r·ò a la recta finol dc la seva agonia p r ecisament per· manca de nous · 'valors" . A què es deu , d ones. aqul'st ram·i ? Si analitzem la hit. tòria social i econòmico de In Ribct·u, wun:m que, fa uns anys, la població l't·a pràcticament agt·icola, r ntt·e petits comerciants, i la renlu pet· c:àpitu relatival'atTibada Amb ment b aixa. d 'importants ind ítsLt·irs (t·ecordem la centro! nuclear d'Ascó) s'ha aconseguit de pujar considerablement el nivell de vida i les invE>t·sions a la comarca. Això ha fet possible la creació d 'escoles de mítsica, per una part; i la pràctica deaapurici6 (molt honestament) del típic músic tle poble, o músic de calbot (com d'itrt: n al País Valencià), p er la contt·nctació de p rofessor s majorituriaruent titulats i professionals de la pedagogia musical, p er l'altrn part. Així, es troben casos com el de la població d e Mir avet , que ha a rriba t a tenir la propor·ció músics-habitants més alta dc Catalunya; r escola de Móra d 'Ebre, la qual, amb el seu conjunt dc cord es i la quantitat dt• ro nc•t•rt¡¡ que c·elebra , ha p o¡~;u t rom Ílll' Iu lll'nsibilitut musicul dc• lo pohloc·ió: l' t•scola de música dt• 16t·a Iu Nm u, organitzador a d ' u11n tuM·n d t• conc•t•r·ts amb agrupat•ion!l d ' uit n•s t•oma n rucs, i qut• h n ac·onsrguit rt'sult uts, a nivell osc·oln r·, sor¡lt't•nc•nts; o h (l l' Orfeó clc l?lix muxintt•xporumt cor allant ¡w ln n m~ hr<> d1• ru ntuit·l~li corn pel St'll nivl'll music ui. >\ru t'I !'a mí t•stà fet; cul , dom·s, •·uminat· i intt·nto•· solucionar els IH"O blcnws dt• t•odutgc: eom infot·mnt· i conscienc·iat· pures i alumnrs dt• Iu impoetiínc·iu dc Iu CtLiturn musien lnls nostt·e¡¡ dit•s; inncmr ntur Ics suhvt•nc·iuns d 't•ntituls ofi cials, i uco ns!·guit·, pet· una purt, Iu •·educció dP. II'S IJII Otcs rh• l'ulumnal i el millm•amcnl , p1•r· l'alt n1 pnt·t, de lns condiciona cid p t·oft'Riwrat , i poder així pujnt· el nivell d 'cnst•nyumcnl. No pocs ufunys han fet possihlr tol això; i si és ben ct>t·t que és una tusc·u meritòria, no es pot pensar que· ja rstà tot fet. Pensem que a la res tu d'Europa nixò mateix es va fet· fu molts a nys. Avui ja és una altra històd a ... e J.C. Blanch Llibre d'homenatge a Josep Cercós Lorin Maazel, nou director de l'Orquestra de la Ràdio de Baviera Inaugurat El Jazz Sí L 'Editorial Viena està preparant la publicació d'w• llibre sobre el compositot· Josep Cercós, en la redacció <lel qual han participat diversos músics (Josep Soler, Josep M" Mestt·es Quadreny, Petri Palou, Pere Busquets, Montserrat Torrent, Jesús García P ér ez ... ), escriptors (Oriol Albó, Àngel Carmo~ na, Jaume Sistema, el dramaturg José M" Rodríenuez Ménde z ... ), pintors (Josep Guinovart, Fusako Yasuda, Lluís Pessa ... ) i altes col·laboradors. Les persones que estiguin interessades a adquirir-lo per subscripció poden adreçar-se per escrit, a: Cartne Calvet (Vda. de Cercós) Pg. d e Picasso, 14, entl. la. 08003 Barcelona.• L orin Maazel serà nou titular de l ' Orquestra Simfònica de la Ràdio de Baviera a partir del primer de gener de l 'any vinent, m entre que sir Colin Da vis continuarà com a principal director invita t. Com és sabut Maazel actu alment és titular de la Simfònica de Pittsburgh, amb la qual ha actuat recentment al cicle Palau 100 .• -Club de Dia- E] r)assat mes d e maig fou inaugurat el nou espai del TaHe1· de Músics Jazz Si -Club dc Dia-, r ecuperat amb el suport d e Ja Generalitat, la Diputació i 1' Ajuntamente d e Barcelona, a fi d ' afavorir la músic a en directe a Barcelona. Així mateix, i coincidint amh el 12è. aniversari del Taller d e Músics, aquesta entitat organitzà, entre els dies 25 de maig al 6 de jtmy, la IU Mostra de Jazz Europeu, que aplegà més d'una vintena de grups d'arreu d ' Europa. La Mostra tingué com a espais d'actuació el Jazz Sí -Club d e Dia- , el teatre Principal i el Centre Cívic La Sedeta, a Barcelona. PANORAMA CONVOCATÒRIES ESTUDIS DE MUSICOLOGIA, CURS 1992-93. A la Universitat dt• Salamanca (Facullul d c Geografia i Història). Continguts : cn •·sosdc4t. i5è. dc l'especialitat; Clii'SOS de doctOL·at; assi¡,rmttu t·es en altt·es titulacions; projectes el "investigació; cm·s internacional d 'orgue; concerts; cicle "Música i cmltura "; programes "Erasmus" i "Tempos"; càted•·a "Fr ancisco Sa ünas"; i altt·es activi ta Ls musiouls a ]a Univet·sitat d e Salaman<:a . Per accedir als estud is de musicologia cal havet· cursa t el pl'imc1· cicle de la llicenciatura de Geografia i Història segons ]a resolució del 19 de gener dc 1990 (BOE 6-2-90). Entre d'altres requisits, és imprescindible tenir una formació musical seriosa, i hi són exigits els següents coneixements: harmonia , equivalent a un tercet· curs de Conservatori; coneixement de contrapunt a ni.vell de primer cm·s de Conservatol'i; i domini d'tm instt·ument, prefer entment polifònic, a nivell de grau tnig de Conservatol'i. lnfor·mació: Secretaria de la Facultat de Geografia i Història de la Universitat de Salamanca. CI Cervantes s/n. 37007 Salamanca. Tel: 923-29 44 48. Fax: 923 29 45 12. XII CURS DE MÚSICA ANTIGA A CATALUNYA I ANDORRA. Del 22 al 30 d'agost a la Seu d 'Urgell i Andona. Pr·ofessors i assignatures: Jordi Alhareda, tècnica vocal; Montserrat Figueras, interpretació vocal; Jean Pierre Canihac, cornetto; Romà Escalas, flauta dolça; Daniel Lassalle, sacabutx; Alfredo Bernardini, oboè barroc i xeremia; Josep Borràs, fagot barroc i baixó; Hopkinson Snúth i Rolf Lislevand, llaüt i viola de mà; Jordi Savall, viola da gamba; i Guido Morini, clavicèmbal. Data lúnit d'inscripció: 20 de juliol. Info rmació: Conso l Vendrell. Curs de Música Antiga. Departament de Cultura. Rambla de Santa Mònica 8, 3r. 08002 Barcelon a. Tel: 318 50 04. Fax: 30122 34. Xlè ÇURS INTERNACIONAL DE MUSICA DE CERVERA. Dintre de la Càtedra de Música Emili Pujol i organitzat pel Conservatori Municipal de Música de Cerver·a, entre els dies l i 12 d ' agost tindrà lloc en aquesta activa població ca- talana dc la Sega•·ra l'onzena edició de l'esmentat Cw·s InternacionaldeMúsiC'a, íntf'gramentdedicat a la música instnunental, que compta amh Ja direcci6 collegiada d e Josep M. Alpiste,Marçal Cervera i Gonçal Comellas i amb un extens professorat (Josep M. Alpistc, Gonçal Comellas, Victòria Fernimd ez. Ulrike Flemming i Jaume Francesch, per al violí; Emilio Mateu, Myriam del Castillo i Aureli Vila, per a la viola; Marçal Cervera i Peter Thiemann, per al violoncel ; Ferran Sala, per al contrabaix; José Toma s i Armando Marrosu, per a la guitarra; Salvador Gratacòs, per a la fla uta travessera; MiqueJ Fa n é i Sofia Puche, per al piano; i Ernst Blümmer, Gonçal Comellas, Eugène Maegey i Jordi Mora, pet· a la classe d 'orquestr a i música de cambra .) Cal remarcar algunes característiques d'aquest curs: entr·e altres, la presència majoritària d'un competent cos docent majoritàriament català , o fondament integrat en ]a nostra vida musical i pedagògica, en molts casos vinculat a les activitats regulars del Conservatot·i de Cervera ; l 'amplitud de l'element discent al qual és dedicat el curs i que, sense excloure els nivells superiors de perfeccionament, mostra una particular incidència en els graus intermedis; o, finalment, la forta implantació comarcal d el curs . Hom pot rebre informació detallada o formalitzat· les inscripcions a la secretaria del Conservatori Municipal de Música de Cervera, CI Major·, 79, 25200 Cervera. Telèfon (973) 53 l l 02. CURSOS DE , FLAUTA DE BEC, CLAVICEMBAL I BAIX CONTINU, A ESTERRI D'ÀNEU. En aquesta població del Pallars Sobi rà se celebt·en durant aquest mes de juliol dos cursos intensius de tècnica de la flauta d e bec (deliS al22) i de clavicèmbal i pràctica del baix continu (d el 17 al 22), aquest darrer dividit en dos nivells ( elemental i supet·ior·), professats, respectivament, per Josep M" Saperas i Maria Lluïsa Cortada, professors d'aquestes matèries al Conset·vatori Mwricipal de Barcelona. Hom aprofundirà els problemes tècnics i interpretatius d ' aquests instrmnents, sense obviar la dimensió analítica del repertori interpretat. A més, els deixe- bles d el curs tindran ocasió d e treballar· conjuntament la ingent literatura de música de cambra destinada als dos instrmnents. P er a una informació detallada, cal adt·eçar-sc a Josep M" Saper as, CI Magatzem, 33, Badalona. Telèfon 384 27 46. STAGE DE LA " BACHAKADEMIE'' DE HELMUTH RILLING A SANTIAGO DE COMPOSTELA. Del 5 al 12 del proper· mes de setembre se celebrarà a l'Auditor·io d c Calici a de Santiago de Compostel a una nova edició de la JnLcmationale Bachakadernie, la important institució itinerant que, amb l'impuls de la personalitat dc Helmuth Rilling, inclou aspectes musicològics, p edagògics i concer·tístics, amb una fórmula original, l'atractiu i l'eficàcia de la qual ha fet que, de 1981 fins ara, hagi mantingut una activitat ininterrompuda, no solament en l'àmbit alemany, sinó també en rellevants centres musicals dels EUA, Japó, l'antiga Unió Soviètica i l'Europa cenh·al. A Santiago d e Compostela, els deixebles actius h·eballar·an la Missa en si menor, BWV 232, i el Magnificat, BWV 243, de J. S. Bach i presentaran diàriament en concert públic el treball realitzat en les sessions p edagògiques , professades per Rilling, per a la direcció i supervisió musical, i per un grup de professors especializats format per Comella Kallisch (veus femenines), Aldo Baldin (veus masculines), J eanClaude Gér·ard (flauta), Ingo Goritzi (oboè), Gunter Pfitzenmaier (fagot}, Hannes Laubin (trompeta), Gcorg Egger (violí), Johanna Peters (viola), Francis Gouton (violoncel) i Michael Behringcr (continu). Un altre interès (i, certament, un luxe considerable) se centra en el fet que el curs comptarà amh el su port cot·al i orquestral d els Gachinger Kantorei i del Bach Collegium d e Stuttgart. La realització a la pellÍnsula d 'aquesta edició d e la " Bachakademie" és fruit d e la col·lahoració d el Concello de Santiago, el Ministerio d e Cultura i la Fundació " la Caixa", de Barcelona, que vol fer extensiva al ten eny cultural la seva expansió financera, la qual assmnirà, la realització logística de l'Acadènúa. Hom pot demanar informació detallada a Auditorio de Galícia, Avenida Burgo das Nacions, s/n, 15705 Santiago de Compostela. PANORAMA e R T e A El violoncel mòrbid i vellutat de Yo·Yo Ma per JOSEP CASANOVAS T res lustr·es han passat ja d es t[U C aques t viol.oncel·lista e~ va pn~­ sentar per pnmera vegada a Barcelona, tot marúfcstant una pet·sonaütat sensible fiJ1 s a un cert grau mar·c1-lt d'afectació. Al cap de quinze anys, hem tingut un especial inter·ès a fer Lm balan ~ provisiona l d'una carrera que l' ba convertit en un dels protagonistes obligats d e tots els festivals i les sèt·ies de concerts . S'ha convertit, en efecte . en un jove cap dc fila de considerable categoria, la vinguda del qual ha esdevingut especialment significativa pel fet d c coincidir amb l'estada a la ciutat d e Rostropòvitx. Un Rostropòvitx que sembla no haver d eixat satisfets al cent pcrccnt cls qui el varen anar a sentir en la intet·pr·ctació de tr es suites dc Bach. ¿Manca de concentració, excés dc confia nça? Aquí, i mcntt·e no es demostri el contrari, no hi ha més que una sola pet·sona capaç de fer compatible les carreres dc solista i director d ' or·questra -de veritat- i aquesta és Bar·enboiJn. La r esta no passen d'ésser col·laboracions ocasionals i oportunistes per a una gira o pt·oduccions sense el menor interès quant a segell creatiu. Esperem que Yo-Yo Ma tingui el talent d e no complicar-se l'existència i segueixi aquesta magnífica trajectòria de solista que acaba de r·evalidar. Es tt·acta, efectivament , d'una personalitat complexa, de paternitat netament oriental però de naixença parisenca i de fot·mació musical segons un currículum que el situa d' antuvi, i en plena infantesa, en els habituals nuclis israelians in- te1·nacionals. Escoles d ' una eficàcia total per a atruesta minoria de superdotats, que poden accedir ben aviat als més d estacats pedagogs i que amb vint anys ('Sdevenen productes perfectes per· a la sala de concerts. Així ~s, doncs, com el nostre protagonista d ' avui fa ja qumzc anys que passeja el seu art inconfusible' per les principals sales del món sencer. E s tracta, en efecte, d ' un art inconfusihle, perquè és un espècimen híbrid de les esmenta des influències europea i americana. De la primera ha obtingut un so d e deliciosa morbidesa , dolç, vellutat, bellíssim. No és esclatant com el d ' un Rostt·opòvitx, sinó ponderat a la manera dels Fournier o TorteJier , contiJmadors més genuïns de l'escola Casals. Aquestes credencials permeten l'escomesa d'una gran Sonata dc Beethoven (op. 60, número 3). No hem pogut deixar de r ecordar la que també ens va oferir recentment al mateix Palau e] violí de P erhnann. A•·a el bol'dó d e YoYo Ma ha enunciat aquesta seva So ncttn amb una càlida tímhr·iM que feia bona J'afinnació de l'equivalència humana viril ue la tessitura del violoncel. I , després, tot seguit d 'enunciats i va•·iacions subtils que configurt>n el dià leg transcendent amb el piano. VeJia cultura musical europea , vclJa saviesa acumulada dels gt·ans mestres d e l 'art d e la inter·pretació de müj an segle xx que descobria el postromanticisme rom una conseqüència de la tr·oballa del fet de la tímbrica i el coIot·. Qualsevol frase, qualsevol element d e signifi cació estètica té el deut·e d e manifestar-se amb el color que li és propi, en una r egió pn:cisa de 1' arc o del cordal, amb una quantitat i mena estricte ue vibrat, com una aparició sonora única i in·epetible. Aquest és el Yo-Yo Ma que hem sorprès en aquesta Sonata de Beethoven amb el segell de les grans interpretacions. Igualment ens havia ja sorprès també la coneguda So- e nata op. 119 de Prokofiev perq ur hi ¡•smer·çà no m(•nor· interès t>n la c·onstru(·ei6 d ' un múvcrs for·mal compatte. Poques vegades tr·oluu·<·m aquest compositor mé~> a llu nya t d ' nn motlle formal ht'n con<'gut i explotat ·ovint amb massa insistf.nc· ia. La Sonata op. 1 19 rs, l' l1 canvi, gaü·ebé una olwa expl'r·imen tal d ' un compositor ingr·t•ssul en el darrer tram r t·enrionallnt albirant la necessitat d<> noves sínte:;is. Així caldt"ia dont's considerar l'avinen tesa de p n>grn mar: aq ut·sta obra a r.ontinu:wió de l'uu(Üci6 de la d e Beethovt•n , c·om u na co11seqüència no massa remota d'aquesta en el eamp de la dialècti<'a sonora. La im pressió que va causar el pianista col·labot·ador J effrey Kabanc fou absolutamen t positiva , r cpt·csen ta n t el tipus ja habitual de r especia li ta en la música de PANORAMA e A T R cambra , expert, tenint <·nra dt> la seva tasca . sense arriba•·, però. en el cas de Beethoven, al ni' ell excepcional del violonccl·lista. Acruest és un fenomen pet·illós quan passa en el duo instrurnt>ntal i en una sona ta sen yer a en qu~ rl diàleg es va construint <'ntr<' dimes sonors d'igual transc('nclència. És una considet·a<·i6 no exa<·tamcnt pejorativa <•nvcrs aquest pianista sinó més aviat n~lati va a la diversita t de pet·somtl i.tat de base entre ambdós solistes . En tot cas, versions molt serioses i considerables. R esta comentar l'altre aspecte de l ' art del violoneel·lista perquè les r espectives obres que en capçal aven cada una de les dues parts uen hen al· l usives a altres tants compositor s d e r àrea americano-hebraica, Bernstein i Get·shwin. La Sona- ta del primer , un a r ranj ament d el violoncel·lista d e 1' obra orihrinal per a clarinet i piano és una d e les seves produccions més sincer es, que precisament amb aquesta transcripció palesa l'autenticitat de la seva escriptura. És també u na bella partitura amb què el concertista agraeix ]' ajut qu e, segons la biografia , ]i va conferir molt al començ d els estudi s. Amh Gcrshwin, però , un altre arranjament d e tres preludis per a vi.ano , estaven ja en l'al tre univet·s de la peça apta per a fora d e programa, tr eta del seu context original, amb la qual el soli sta torn a al món d e l'efectisme gratuït , d e qualitat , però amb la r e tòrica sentimental d'aquesta mena de r epertori. Nallucco al circuit d'Òpera a Catalunya per ORIOL PÉREZ TREVIÑO E 1 segon conjunt de r epresentacions d'Òpera a Catalunya d 'enguany s'ha anat succeint durant el mes de maig gràcies a les diferents posades en escena d'una de les òperes més arxipopulars de Giuseppe Verdi, Nabucco. En efecte, ha estat aquesta Òp<'ra cor al, gairebé oratori, la que ha estat escollida pels Amics de l'Òpera d c Sabadell els quals amb un esforç digne de ser esmen tat han fet possible que les r ep resentacions arribessin no sols a Sabadell sinó també a Figuer es, Lleida, Mataró i Olesa cle Montserrat. Feia falta, al meu en tendre, una posada en escena de Nabucco, perquè l'ob r a és d ' una im- portància extraordinària en la producció ver diana . Lnportància que ve justificada per ser el seu primer triomf com a operista (un triomf d egut , en put, a les connotacions polítiques que presenta) i per una sòlida construcció dramàtica i cohesió estructural que li fan assoli r alts gr a us d'èpica i impetuositat. Si a l'inici d'aquest article hem parlat d 'òpera cor·al i d 'oratori és perquè el paper del cor en l' òpera és d ' una importància extraordinària i, per tant, d e gran pes de cara a valorar el treball global. El Cor d'Amics de l'Òpera de Sabadell , després del bon gust de boca que havia deixa t en la Maria Stuarda liceista va tornar a demostrar el seu progressiu bon fer guanyant en ver satilitat, flexibilitat, equilibri sonor i homogeneïtzació. Si el Cor funcionà bé, comentaris a part mereixen els solistes vocals, que no varen tenir, malauradament, la sort de mostrarse com un equip compacte i unificat en les idees pel que fa al discurs musical. Carlos Bosch (substituint el menorquí Joan Pons) va demostrar bones aptituds però que no varen materialitzar-se al llarg de la r epresentació tot i que els resultats dels actes tercer i quart difer ien dels dos inicials, plens d'inseguretat, fins i tot, de desconfiança pet·sonal. Martha Colalillo va estar poc afortunada en el difícil paper d ' Ahigaille, mostrant no sols con stan ts canvis de color sinó cantant dins tma lúúa vocal i amb un estil que va desfigurar el personatge, fins fer-lo poc creible. Juan P edro Gar cía Marqués (Zaccaria) va mostar la seva veu e PANORAMA R T e A Col.laboració coral i orquestral Montserrat Torruella potent i viril encar a que amh alguns pt·oblemcs d'afina ció en algun moment , però convincent en el pla dramà tic. El tenor Ignasi Encinas com a l smaele va agradar força (bon gust i exquisidesa en el fra seig) tot i mostrar certes limitaeions en el r egistre sobreagut. De tots els solistes, però, destacà la sabatleJlenca Montserrat Torruella , un nom qu e hau rem de tenir en compte, atenen t-nos a la formidable versió que r ealitzà del1·ol de FenerHL Amb un color de mezzo preciós, realitzà una interpt·etació expressiva, viva i ajustada. Con ecta, ajustada , però mancant-li musicalitat i convenciment, va sonar l'Orquestra Simfònica del Vallès, dirigida , atentament, pel mestt·e l van Anguelov. L'escenografia basad a en la simplicitat va mostrar-se efectista, si bé li ma ncava maj or plasticitat i mobilitat en els moments corals, força abuudosos, d'altra banda, en l'òpc1·a . En definitiva, un bon sabor de boca que fa esperar amb impaciència la nova producció, prevista per al p r oper mes d'octubre, de Cavalleria Rusticana de Mascagni i de Nascita e apoteosi di Horo de Miquel Roger. Lanlo Heltay per ORIOL PÉREZ T. D ues formacions força solvents en c>l panorama musical català (la Coral Cantiga que dirigeix Josep Prats i l' Orquestra de Ca mbra de l ' Empordà que té per nu:st re titular Carles CoU) d e fa nn temps ençà estan manlenínl una estreta col·laboració que dóna frui ts interessants, com ara u n Magnificat de Johann Sehastian Bar h o un r ecent Messies que ha tingut com a al·licient principal la dir ecció general del prestihriós Laszlo Heltay. Un Messies que s'ha pogut escoltar a diferents poblacions catalanes (Figuer es, GeanoUers, Manresa) quan enguany s'està celebrant els 250 anys de l'estrena, a Dublín, de l'esmentat ot·atot"i handelià. ]tmtament amb l'esmen tada coral i orquestra , completa ven el cat·tell solistes d es tacats com Chantal Botanch , Mon tserrat Torruella , Josep Benet i J ordi Ricaxt. El r esultat general ha estat tma lectura rica, sot·prenent en molts aspectes i que h a p ermès, a la vegada, guaitar el progressiu bon fer d e la co,·al Can tiga i d e l'Orquestra d<' Ca mbra d l' l'Empordà. Així, la Cot·a l Ca ntiga es va mostt·ar tom 1111 instrument equilihrat, homogeni Pn el color de les seecious i que vu saher a rticular molt d ' a<:or·d amb el text . L'Orquestra dc Cu mhra de l' Empot·d à, pet· la seva han da, va d esenvolupa!·, cotTeclamen l, el seu paper eu 1' or a tot·i. Amb ells , uns solistes vocals igual de d esta('ats; cal r emarcar la f1·escor i naturalitat de Chantal Botanch , el meravellós instmment d e Torruella i l ' histori('iSmf' i ajustament estilistic d e Bcnel i Ricart. Hclta y, per la seva banda , es va mosLt· a t· com u n mag qu e va saber jugar amb els eleme nts clr qu è disposava i d on à una lcclnnt fo r ça diferen t a la que ens teni a acostumats, ja , d es de la seva d iscogra fia (prepa ració cora l d e la gravació d e l 'Academy of S ain t Martín in- theFie ld s) o d es d e direccions q u e h a fet pe r ter-res catalan es (r ecord em la conducció al capdavant de l'Orquestra Simfòni ca d el Vallès i l ' Orfeó Cata là) . PANORAMA e R T e A 'Ior de nif, un nou pas endavant del musical català per.I.C. o fa tunt com això, el gènere musical gaudia d e lu trista consideració de gran ahsent de les ca t·teller es teatrals catalanes, víctima del congriament d ' una àmplia sèrie de circumstàncies. E n poc anys, però, s ' ha pr·oduït un trasbalsament de la situació i avui gaudeix d ' una salut força satisfactòria i sobretot ha aconseguit una cosa tan important com r·ecuperar la confiança del gran públic. I faig esment dc l'expressió "gran públic" perquè el teatre musical només té sentit , i sobretot capacitat de supet·vivència, si gaudeix de l' acceptació de masses importants d'espectadors . La línia d'actuació del grup Dagoli-Dagom sens dubte té molt a veure amb el canvi de situació a què ens estem referint. A través d'un procés d'immersió en el gènere, cada cop més convençut, ba anat bastint una trajectòria en què cada fita ha esdevingut una refer ència segura i potent, significada per èxits multitudinaris que ban convertit el nom de la companyia en autèntica antonomàsia pel que fa al gènere. Nit de Sant Joan, El rnikado i Mar i cel són títols que han ajudat decisivament que la societat catalana hagi girat la vista vers el musical i li hagi atot·gat la seva plena confiança. Flor d e nit és I' última proposta de Dagoll-Dagom. És, consegüentment, un nou r epte des de la perspectiva d e la continuïtat d'una línia d e superació especialment difícil d esprés d el ressò, absolutament excepcional , assolit per N l'esmentat Mar i cel arreu del país. Es tractava de tt·encar motlles -dins d ' un ordre, naturalment- i per això hom ha abandonat antecedents més o menys èpics per mostrar un món pr·oper i immediat, amb molta capacitat de suggestió nostàlgica, com és el cas d el Paral·lel. U n cabaret de mala mort i un habitacle modestíssim són el marc on es desenrotlla una història amorosa centrada en el sempre r·endible triangle amorós, i que transcorre al llarg d'uns anys cabdals de la nostra història: de l'Exposició del l929 a la guerra civil, amb el contrapuntde la tasca d'un "nostàlgic" que ens permet contemplat· els fets des d e la distància històrica d els nostres dies; des d 'aquest 1992 convulsionador radical de l'urbanisme bat·celoní. L'autor del llibret , Manuel Vazquez MontaJhan , ha amarat la seva història de barcelonisme amorós, fidel a allò que ve a ser una mena de leitmotiv de tota la seva vasta producció literària . El recurs és ben lícit. De fet, en els espectacles musicals, tot és lícit pel que fa al substrat literari. Una altra cosa és que els textos cantables resultin fluids per al compositor i que tot assoleixi un ritme i una coher ència interna adequats. I aquest cr·ec que és el retret més important que hom pot fer a Flor de nit. lli ha massa liter·atura; el text , malgrat ser pràcticament cantat tot, té un protagonisme excessiu. En ellJibret hi ha un excés de pes narratiu més que no argumental, que llastra la dilatada història , al marge que aquesta és rica i amb un alè poètic i un encant més que notables. Al servei d 'aquest text , Albert Guinovart ha compost una partitura amh un sentit molt exacte d e la funcionalitat. El músic ha hagut de fer un esforç important en una doble línia. P er una part la r ecr eació d el contingut argumental i per l'altra l' inseriment de la variada gamma d e productes musicals que es poden oferir en un escenari d ' un cabaret de mala mort. Des d e género español a cuplets, tangos, etcètera, el músic ha aconseguit, sempre amb material original, recórrer tota " l'escala social" musical amb resultats plenan1ent satisfactoris. La interpretació ha significat nn pas endavant de la compan yia. En el procés d ' afermament del musical a casa nostra , ha calgut " fabricar" expressament un estol d 'intèrprets. Treballs com els d 'Òscar Mas, Carme Cuesta o Joan Gramaje i també el de Pep Cruz , en un paper de característic, tenen una entitat plenament satisfactòria, en allò que, amb tot, continua essent un treball d'equip que fa honor al trade rnark de Dagoll-Dagom. Esmentem finalment que Flor de nit ha portat la r enovació en profunditat del Teatre Victòria , obj ecte d ' unes obres d e remodelació absolutament imprescindibles, que li han de permetre fer front a una programació ambiciosa dins d els motlles de l'espectacle de gran producció en què s ' ha mogut tradicionalment. Ha estat un esforç notable i reeixit de l'empresa arrendatària , formada per l'esmentada companyia Dagoll-Dagom, p er la també companyia teatral El Tricicle i per la promotora Anexa , comptant amb el suport institucional. PANORAMA ATAHUALPA YUPANQUI Acléu a la veu universal cie la cultura andina per IAUMI COMILLAS RCAVIC'fOR. o puc pas dir que la notícia de la mort d 'Atahualpa Yupanqui m' hagi agafat per sorpresa , perquè feia temps que em preocupava el dilatat buit de protagonisme als mitjans de comunicació d ' aquest artista excepcional. I un pressentiment, de presència cada dia més sovintejada en el meu ànim, em feia pensar que algun dia es produiria un fet com el que ha succeït. Que w1a escarida notícia de premsa donaria fe de la seva mort. L'exactitud del compliment d'aquest pressentiment -per altra part tampoc no massa il·luminat- només s'ha vist p ertorbada per dos matisos . El primer, la discr eció tan i tan injusta , amb què, de forma general, ha estat tt·actada la notícia en els nostres mitjans de comunicació. I el segon, el fet que temia que la seva mort es produiria a París -ciutat que va significar la seva plataforma de projecció d e mà d 'Edith Piaffi on havia fixat la seva residència des d e feia força anys-, com a fi d ' un procés més o menys dilatat d 'esgotament; i no al peu del canó com ha estat, a Nimes, on es trobava a punt d ' actuar en el curs d ' un festival. Per tant, ha caigut com ho {an els grans homes i com no podia ser a ltr·ament. Matís aquest q ue, òbviament, m'ha reconfortat. Se'm fa tota lment impossible d 'evitar la subjectivitat a l'hora N .t• 1: 93 94 i l t de parlar d 'Atahualpa Yupanqui. I això per causa que ell em va regalar amb unes vivències inoblidables, d ' una riquesa excepcional, simple reflex de la seva enorme grandesa com a artista, i, és irrenunciable de remarcar-ho, com a persona. Em remeto a la seva última actuació barcelonina al si del Grec, a la Plaça del Rei; segurament un marc ideal per a un artista com ell. Les meves prospeccions p1·op dels organitzadors de la manifestació de cara a aconseguil· una entrevista van resultar decebedores, ignoro si per causa de la inope1·ància, la insensibilitat i l'absència d'esperit de col·laboració dels meus interlocutors, o, em costa d'accep- tar-ho, d ' unes ordres estrictes - ben desmentides pels fets- de l'artista en el sentit de no desitj ar cap contacte amb la premsa. Tanmateix, no em vaig desanimar i, actuant per la via directa, vaig aconseguir el privilegi excepcional d ' una entrevista. Asseguts al vestíbul de l'aleshores Hotel Manila, la conversa va ser d ' una cordialitat solemne i al mateix temps planera i afable. El tracte d ' Atah ualpa Yupanqui -nascut Héctor Robero Chavet·o- va ser d'una exquisidesa única, senyorívola i senzilla alhor a; expansiva en l'afany d'explicar molt i austera en la precisió de la seva verhalitat. No va escatimar minuts ni va defugir preguntes, i al llaq~ dt• la convt~ rsa va dei.xar cia t· el st•u posit·ionament ètic i estètic:, ambdós tan profundament imhri<·ats, <•I ¡,cu amor pels rebutjutA dc la his tòria , l'estima p els valot·A <·ulturals dels seu indis - t·ccordem que <' ra ftl l dc pare quctxuà i dc· mar<' espanyola- a qui tnwtava amb un amor tendre d'u na ror·v•·cncdot·a au tenticitat. Tot en d l sadollava grandesa i solatg<· de la millor Llei, tant en el v ia cultu J'Ul com en l 'h umà. Hom sc sent ia im nwt·brit en u n bany de tr ansce ndència; cada paraula, cadn respir , cada silenci tetúen el sentit més exacte d ' absolut. Recordo que va c-itar músics importants i cnll·e ellAel p er a mi aleshot·es desconegut guitarrista català, Miquel L lovet, d e qui va fer u ns elogis f'l1(•esos, i figura d e qui queda pendent , a casa nostra , una vindicació set·iosa . Desp t·és va venir el recital a la nit. L'home d e títols tan explícits com Caminito del indio, Nostalgias tucwnanas, El arriero i Los ej es de mi carreta va omplir la p laça gòtica més b ella del món d e devoció pH la cultura popular u niversal i d ' una manera esp ecial de l a dels seus ancestres. Va homena tja r eJs seus, fentús d ' un finíssim i lúcid sentit d e l a ironia, tot comentant , entre altres coses: veuen, nosaltres que som cultes, de les nmntanyes nevades en diem això: muntanyes nevades . En canvi els iru:lis, pobrets ells, analfabets ells, en diuen - ]a. AKELARRE en clau de Sol La rf'vis tn setmanal de Iu músi<·a cLàssica de Catnhmya Ràdio DIUMENGE, dc 10 a 11 de la N1T Un espai amb gu ió, presentació i rcalit:?..ació dc Montserrat Puig 22 382 cants que han quedat g laçats; pobrets, oi? I un hom se senti a s uperat , indefens i apallissadament alliçonat davant d'aquest tipus d'uguments. El seu cant cr·a tan intens i tan persuasiu com les seves explicacions i comentaris entre tema i tema. essen t així exactament fidel al sentit del seu nom artístic adoptat q ua n Lot jus t comptava catorze anys, ja que yupanqui vol dir· exac tament el que narra. Er·a un contínuum h omogeni perfectamen t in tcgr tt t i sempre lúcid i sensible. Tot es produïa r elaxadamen t, sen se presses, amh una calma agraïble i reconfortant, en què fin s i tot els moments de silenci s'aguantaven ferms, sen se n ecessitat d e r·uptura , farcits de sentit. Tot, tot. paraula, música i clímax esdevenien poesia ; com un mag de recursos inacabables, tot allò que sorgia d 'ell es convertia en poema , espontàniament; d e la forma m és natural i senzilla possible. La seva guitarra unia una nota rera I' altra , parsimoniosament, amh una claredat diàfana. I cadascuna de les notes sonava solemne, litúrgica i expressiva en la seva solitud provision al. Al final , d 'aquesta guitarra de so net, exacte i dòcil va sorgir una versió de El testament d 'Amèlia d ' una unció r eligiosa que va tl·asbalsar tots els assis tents . P erdoneu el constant recm·s al record p ersonal, però crec que resulta útil per a valorar la condició integral d'Atahualpa Yupanqui. Al cap d e pocs dies, vaig rebre, al meu domicili particular - ignoro com s '110 va fer per trobar-lo-, una carta seva manuscrita , agraint el contingut d e l'entrevista i també la crítica del r ecital. Confesso que poques vegades se m 'ha fet més difícil contenir l'emoció i crue mai, o en molt escassíssimc ocasions, una tasca professional no m'ha produ.J't una r endiliilitat íntima tan impressionant. Amh l'adéu d ' aquest gr·an savi que era a p unt de complir 84 anys d'edati 70 de professió, s'ha acomiadat l ' arti s ta que més ha fet p er donar projecció universal al patrimoni folklòric andí. Ell va fer que tot el món enten gués la grandesa i la profunditat del missatge d'aquells indis , " pobrets ells", "analfabets ells", que "només" sabien explica1· una muntanya nevada com un cant que ha quedat glaçat. En aquesta manifestació senzilla i xopa d'amor i identificació amb els més humils, hi ha 1' essèn cia del missatge, sempr e farcit d'tma vital, obertíssima, profunda i saludable càrrega ideol ògica , d'un dels músics i folkl oristes més grans, autèntics i compromesos que ha donat aquest segle. D'un servidor fidel de tot tm món cultural i hun1à que ell va donar a conèixer arreu del món, molt sovint amb temes propis, però sempre sadollats d 'esperit popular; de terra i de cims andins; d ' homes pobres però no d e pobres homes; de planúries immenses i d'horitzons elevats inacabables i inacabablement nevats . Poeta excels -el seu poema El payador perseguido ha estat con siderat el " Martín F ier r o " del segle XX- Atahual pa Yupanqui, amb la seva mirada mig absen t fitant impertorbable 1' infinit imaginari, amb una guitarra de so exacte, amb l a seva veu sempr e aparentment cansad a i expressiva, va descobrir a la humanitat les fonts d'una nova saviesa. La saviesa, pe1· exemple, del camper ol que no vol greixar els eixos de la seva "carreta" perquè, simplement, li agrada que sonin. I n o cal dir res més. PANORAMA ALBERT GUINO VART El compo sitor català d'aud iència màxim a perJ.C. L 'èxit considerable de públic del film El llarg hivern, la partituu del qual és seva, els 120.000 espectadors que van veure J'espectacle musical Mar i cel confegit sobre partitura així mateix seva i els milers que estan contemplant ara el també musical Flor de nit bastit sobre composició seva, ultra els 30.000 cnr·egistr·aments discogràfics venuts dc la banda sonora de l'esmentat Mar i cel, converteixen automàticament Albert Guinovart en el compositor català d'audiència màxima. -Fer música per a cinema o per a un espectacle teatral, té l'avantatge de la seva utilitat. Saps que la música arriba al públic. D'aquesta manera Gninovart sintetitza perfectamen t una convicció que, de fet, constitueix el centre de la seva condició de músic privilegiat en el si d ' un context gremial ben allunyat d'aquest sta tus tan falaguer. La partitura de El llarg hivern ha esta t premiada recentment en el si del conjunt dels guardons atorgats pel Departament de Cultura de la Generalitat a Ja cinematografia produïda a Catalunya, fet que confirma la capacitat d'aquest jove músic per construir música al servei d'idees argumentals alienes i d'exigències funcionals molt específiques. Les cu·cumstàncies en què va haver de treballar ratifiquen FOTOt C. RIVAROLA l'insòlit donrini d el seu ofici. -En dotze dies vaig haver de compondre tota la mLísica. Bé, en menys, perquè el copista havia de disposar d'un cert marge de temps. I són uns 45 minuts de música. Jo en això potser sóc massa agosarat, perquè si reflexiono una mica ha,uria hagut de rebutjar l'encàrrec. Però com que tens tan poques oportunitats d'escoltar la te,va mLísíca, i a més aquí s 'oferiria enregicStrada per una orquestra simfònica, és clar, vaig dir que sí. L'enregistrament va ser a càr- r ec de I'OCB , en allò q ue va conHtituir l'aportació municipal a la producció, i el contacte amb ellituJar dc l'OCB va ser en principi tan aspre com sembla ser hahitual i proJJi d el tarannà persona l del músic esmentat. P erò , a la fi , la música li va arribar a comp laure i per a Guinovart, comp tar· amb el con curs d'tm conjunt com l'OCB va constituir un autèntic luxe . I també per al film. El compositor remarca que habitualment les bandes sonores dels films d 'aquí són d ' una pobr·esa molt acusada. En tot cas, un cert PANORAMA •·oulexl èpic dl' El llarg hivern dit que ~s l'equivalent dr El doctor Zhiuago Pntalu- fpia més impol'tant disposat· d'un inslrunwnt de l'cnvergudu•·a i «'l1Litut cl'una orquestra simfè111ieu. P1Jr altt·a part, Guinovart va c·onfegir la partitura abans dt' disposar d ' un copió del film, p•·n<•ediment totalment oposat a l'habitual, en què la música s'adapta amb tota JH'c•risió al muntatgt'. - Sí, sí, això nwtei.x; en certa mesw·ct, el muntatge ho estclt condicionat per la meua música. l~l director, Jaume Camino, abans treballava amb \nuier illontsalt,atge i sembla qne sempre ho ha fet així. Per alt rn part. ell és un home que ha estudiat músicn, toca el pia110, i per tant té u11a sensibilitat i nns conei..l:ements, i d'aquesta manera La col-lctboració ha pogut ser més fluida. No é.s allò que, ho sé per companys, els directors els posa un disc d'una obra de Rossini i aleshores els diuen, "mira, després podries posar una cosa de Mahler". Guinovart fa una afirmació que crec d'un considcrablt> interès i que per altra part em preocupa. -Jo estic molt content c/'estw· ficat en el món de l'àudio-visual. Això justifica l'estètica de la música que fas. Si has de compondre llittrement, l'estètica que triïs és la teva com autor. En canvi, si escrius per a una pef.lícula o per a una obra teatral, ningií no et pot acttsar de res; no has de justificat· res estèticament, perquè allò qtte compons està al servei d'uns conceptes o d'un text que ho predetermina tot. Discuteixo fins a quin punt això ha de ser necessàriamE'nt així. 1 parlem de l'òpera i del fet que Robert Gerhar·d va usar una estètica molt concreta i actual, en un llibret com The duenna, que hauria encaixat molt bé en una partitura de Mozart o dc Rossini. -Bé, sí, tens raó. Però hi ha ttna diferència. En òpera. allò que mana és la mtísica. Tot està al servei el~ la música. En un musical, el que mana és el contingut - A'ha Si et -~ ... El ~: i3 93 94 FOTO: C. RIYAROLA literari, el llibret, la història, el teatre. I en el cinema el món de la imatge i l'argument. Ai.1:ò és el que vull dir quan apunto qzte en aquest tipus de treballs l'estètica no ha de justificar-se. Albert Guinovart va haver de superar una selecció d'optants a confegir la partitura de Mar i cel. L'èxit assolit. els premis aplegats, el fet que alguns temes siguin de domini popular, els 30.000 exemplars venuts -tants com els discos de Sopa de Cabra., remarca amb ironia- la bondat del a seva música i el ressò assolit, no han estat un xec en blanc per a la nova producció de la mateixa companyia Dagoll-Dagom, sinó que novament ha hagut de superar la selecció prèvia. I els resultats semblen confirmar la validesa de l'opció. Escriure per a un text concret, comporta problemes formals i tècnics que comentem. Problemes de manca de rigor pel que fa a Ja morfologia del text condicionen el resultatfmal. I en aquest sentit, a Flor de nit ha calgut r efer quasi de soca-rel els cantables confegits per Vàzquez Montalban. Problemes fins a cert punt semblants als que va tr·obar-se també amb Mar i cel, amb Bru de Sala i que, a tall d'excmple divertit, detalJa . -En Bru té un sistema curiós de co1tjegir els cantables. Agafava can<·ons -jo no ho sabia que ho feia així- les taral·lejava, agafava el ritme mentalment i escrivia el text. I és clar, resulta que l'himne dels pirates, amb aquella lletra i mètrica, em sor· tia com un himne militar. I és que havia agafat el ritme de La internacional (En Guinovart riu satis· fet). I a mi, és cl.ar, el ritme de la. seva lletra em portava a fer ww cosa semblant. Jo no sé escriure la música i després posar la lletra. En Llach crec que ho fa així. A part que musicalment és molt més ric primer confegir la lletra i després el text i que et clonin la lletra ben estructurada rnètricanumt. Bé, això són problemes tècnics, com és també el cas del compositor que vol compondre una sonata i ha de sotmetre 's a unes normes intern~s. El fet que la música de Flor de PANORAMA MCIJ' I Ce l. (Fotot P . Aylllorlcht nit inclogui una gran va t·ietat de formes p opulars - tango, bolero , xotis, rumha , pasdoble- ha estat que]com molt dj ver tit per a eU. - Jo no coneixia aquests estils i m 'ha agradat molt treballar-fos. Albert Guinovart és la imatge rruintaessen ciada d c la modèstia i de la iliscr eció. És incapaç de caure en el més í nfim bri de vanitat. Més que no un triomfador sembla sentir-se sobretot un obrer de la música, un home que gaudeix fent música en un sentit molt obert i gens excloent de la praxi musical. Amb un camí b en obert en el camp de la música teatral i àuilio-visual, tanma teix no renuncia a ser un concertista de piano , vocació primigènia , avalada per una tt·aj ectòria formativa, farcida de distincions màximes i bastida a Ba1·celona i també a l'estranger. I ho vinilica. - M'agradarict que qu,edés clw·. Jo estic fent els mateixo.ç concerts que fe ia abans de dedicar-me a la composició. ] o no he dit mai no a cap concert. Continuo estudiant, i treballant repertoris nous i dificils. Continuo f ent obres de Beethoven, Schumann, Brahms o Chopin. El que p assa és que et diuen : "és clar·, com qut' a r a compons ... " . I no és cert , continuo f ent el mateix que abans. -La teva situació 4!s també Iu dc molts altr es col·legues que no u·cballen gaire i en canvi sí q ue ho fan els estr angers . - Estem en un país en què cada cop que fas una cosa nova, has de començar de zero . Amb el piano i també amb la composició. ¿ Què t'hi j ugues que fins i tot amb el premi de la Generalitat no em sortirà cap nova p el·lícula per posar-hi música ? I r ecorda el segon examen amb Flor de nit. P er altra p at·t, no se sent optimista quant al fet que Ja seva anomenada i el seu estar a l' aparador r esulti decisiu pet· a res. - Ja hi p ensava, en el p erill qlLe el compositor pogués ofegar l 'intèrpret. Però a la fi p enso que el món del concertisme ignorct que sóc compositor. Però a vegades arribes a pensar que potser tot té més tran scendència; i r es ; vas a tocar a Berga -per posar un exemple- i continuen acudint les vint persones d e sempre . Voldria enregistrar un disc amb rep erto- ri convencional, pero es clar, ning iÍ no t 'escoltarà perquè si enregi,'ltres Ch opin tothom p referirà !Ut disc de Rubinstein. Però jo continuo estudiant el piano ; i sovint a companyo la, Victòria d els 1-l ngels. Ja a les acaballes de la convf!r·sa pa d em no solament del lt>atrc musical sinó d e la presència de Ja música en el teatre d e text. - Jo crec molt en els musicals. La música atorga una g ran forçct al text. I f iXa 't que fins i tot en el teatre de tex t estricte, cada cop hi ha més il·lustracions musicals. Quasi no hi ha cap muntatge, avui dia. sense uns mínims de presència musical. En temps de Calderón el teatre s 'oferia amb il· lnstracions musical.s. Li r ecordo q ue Gerhar d havia compost molt per als muntatges d els Festivals Shakespeare a Anglatc.na. T ornant al gèner e esp ecífi c d e] teatre musical , es d ol q ue a casa nostra no hi ha tradició d ' intèrprets. - Els actors, a casa nostra , no estan avesats a estudiar música. Treballen la veu però no fan solf eig . " XXI FESTIVAL DE CADAQUES - AGOST 1992 - dissabte 1: 11Cadaqués Nit" dissabte 8: 11Cadaqués Contemporani" jEAN PIERRE RAMPAL, flauta MAGDALENA MARTÍNEZ, flauta PH ILI PPE ENTREMONT, director ORQUESTRA DE CADAQUÉS Obres de Rossini, Montsalvatge, Pla i Mozart JORDI CAMELL, piano ERNEST MARTÍNEZ-IZQUIERDO, director ORQUESTRA DE CADAQU ÉS ENSEMBLE Obres de Rexach, Gerhard i Falla divendres 14: "Cadaqués Jove" dimarts 4: "Cadaqués Jazz" TETE MONTOLIU GABRIEL ARCANGEL, violf MICHEL WAGEMANS, piano Obres de Beethoven, Toldrà i Massià dimecres 5 1er. CONCURS INTERNACIONAL DE CADAQUÉS DE DIRECTORS D'ORQUESTRA Final dijous 6: "Cadaqués Nit" MARIA TERESA VERT, soprano jOAN GRIMALT, piano Obres de Schumann, Dvorak, Montsalvatge i Morera dissabte 15: "Cadaqués Nit" HARKE WIERSMA, contrabaix ALFRED RODRÍGUEZ-PICO, narrador EDMON COLOMER, director ORQU ESTRA DE CADAQUÉS Obres de Prokofiev, Koussevitzky i Beethoven diume nge 16: "Cadaqués Teatre" T DE TEATRE "Petits contes misògins" de P. Highsmith divendres 7: 11 Cadaqués Nit" ALBA VENTURA, piano SIR NEVILLE MARRINER, director ORQUESTRA DE CADAQUÉS Obres de Haydn, Mozart i Bizet divendres 21: "Cadaqués Nit" QUARTET BRODSKY jOAN ENR IC LLUNA, clarinet Obres de Weber, Ravel i Schubert VENDA D' ENTRADES I ABONAMENTS: -juliol: Oficina del Festival de Cadaqués Carrer dels Arcs, 8 08002 Barcelona Telèfon: 301 95 55/302 27 22 Fax: 302 26 70 mm Departament de Cultura de lo Generalitat de Catalunya Direcció General de Turisme del Departament de Comerç, Consum i Turisme. E><emo. DlpoloolóPI<Wiodol de G I<Ooo. - ~ -juliol i agost: Oficina de Turisme CI Cotxe, 2 1 7 488 Cadaqués Telèfon: 972-25 83 15 Fax: 972-15 94 42 Ajuntament de Cadaqués. e temps immemorials la música ha estat essencialment associada a una funcionalitat molt precisa i, doncs, ha produït una diversitat de gèneres que, fins a un moment més o menys puntual, han estat assumits, amb poques excepcions, per un únic col·lectiu de professionals. Des de l'aparició del concert públic (sota la influència del món il·lnstrat) i, més concretament, des de la seva progressiva mstitucionalització generalitzada, aquest bloc monolític ha tendit a fragmentar-se. El romanticisme va consumar-ne l'escissió: des d'aleshores, la creixent complexitat del llenguatge musical ha portat 1' especialització jerarquitzada dels intèrprets i ha accentuat les diferències entre les modalitats musicals anomenades culta i popular (en el sentit més ample i plural que hom vulgui donar-li). Aquesta tendència ha restat vigent fins avui mateix, amb tots els elements afegits que (particularment en allò que fa referència a les formes d'expressió més estretament lligades a l'element primari i a les tendències comunitàries de l'ésser humà) s'han seguit dels canvis de la societat en la vida rural i urbana ,~ d~ la nova relació entre treball i lleure o de les influt'-ncies exteriors donrinants. Música festiva, aquella que proveeix el fons sonor de les festivitats locals. acmnpanya les actitivitats lúdiques de les nostres festes ntajors, aglutina comunitats, respon a una tradició però -al mateix temps- intf'mta en tot montent adaptar-se als elements cfímm·s de la moda i sc serveix d'un col·lectiu professional immergit en un mercat espedfi<· i competitiu: tot aquest entramat és l'objecte del nostre tema, tractat tant des d ~un punt de vista reflexiu com des d'una perspectiva anecdòtica i costumista. Hom pot parlar, certainent, de gènere menor, però una anàlisi profunda del fenon1en no pot ser de cap manera trivialitzada. És per això que ha estat objecte d'estudi científic per part de sociòlegs, antropòlegs , psicòlegs, etnomusicòlegs, historiadors, etc., per la riquesa de cl ades que hom pot extreure d'aquestes activitats lúdiques o catàrtiques, permeables a les influències externes i autòctones que pateix la societat, però també lligades d'alguna manera, encara., al substrat profund i intemporal de la naturalesa humana. Música festiva .i•.. g: 9.3 94 Música tribal: entre el ritu i 11 evasi6 per GABRIEL FERRÍ I PUIG A <rnr:,ta activitat t'minentn1ent lúdica <JU<' hom ha convingut a anomenar fesl a, U]-Hirc•ntmeul tan innòcua i clesprov<·ïda dc <:ap altre fi que no sigui el repòs i l'esbargimen t, posseeLx, d'una Landa, una riquei'IU clt· c:ornpurwn ts biològics, econòmics i psico-soriològirs que la l'un suseeptibh· de les anàlisis més d ivc'l"!WS i ronstituC"ix, d'allra banda, un dels àmbits d<' <kfinirió prr excel·lència del poder social i dP la identitat ètnica. El temps festiu, la configuració del qual ha evoluciona t tant en el decurs de la història. ¡JOt tenir en el fet musical un component amb funl'ions ben dh f'rses, des de la simple i alhora fonamt' n taln'CN·èneia sígrúca paramusicalfins a Ja més exhaustha i espectacular execució descriptiva. La músi<'a f.tnica o t ribal hi troba unes condicions ben prc>cisrs qur configuren. al costat de pràctiques amb un sentit de divertiment i d'esh·atègia d'aparellament no gaire transcendents, un dels seus c·ontextos d'actualització més ritualitzats i saer alitzats. Homo fabe r vs hom o luci ens'': el calenda ri 11 Elsociòlcg Salvador Cardús (1) ba dit que la percepció del temvs per part de 1'home es produeix segom¡ uua taxonomia (rue comprèn tres menes de temps diferents i. alhora, simultànies: l'històric, el biogràfic i el social. Cadascun compta amb mecanismt's <:[Uf': l'institucionalitzen i el legitimen: en el temps històric, la idea del progrés segons les diverses ideologies: en el temps biogràfic, els ritus de traspàs; i en el temps social. el calendari. Certament. tots tres tipus poden contenir manifestacions musicals significatives: l'himne socialista reivindicatiu en el materialisme històric, la cançó de bressol en el naixement d'un nadó o la dansa ritual al voltant de la foguera de Sant Joan en són alguns exemples. Si t'ns !'cntt·cm en el calendari, ens adonem que, si bé totes les concepcions del món coincideixen a estahlir u na divisió universal clat·a entre treball i festa, ral d ir 4 ue les relacions en tre ambdós momen ts són històricament canviants. I, evidentment, aquesta n~uli tat dinàmica també afecta l a música <rue hj està r·elacionada. L'època pre-industrial i la post-industrial són segments temporals que, amb el procés d 'industt·ialització com a fet sòcio-econòmic que els connecta tot tr·enrant la línia de continuïtat, presenten estructuracions del calendari ben diverses. Semw entt·ar t•nrar·a en aspectes locals, cal notar que l'uniV('l'S d~J eaJendari tradicional era CÍCliC Í festiu en t'l sentit qne seguia el ritme natural de les estadons i del ff'slejament de la fi de les tasques agdcolrs que hi estaven estretament relacionades. Ultt·a la censura moral d'alguna celeh1·ació, la lectura ('J'istiaua d'aquesta estructuració cíclica no suposà cap !'auvi fonamental, ans hi propicià una supeq>Osició simbòlica, una mena de contrafacta al dh•í. A tall de mostra, el creixement del temps de llum diürna del Solstici d'hivern es transformà en )'advenjment de la llum divina de Nadal. La superposició representà, això sí. una reinterpretació del caràrtt>r sagrat dc la festa. sempre oposat al treball, essencialment profà. Per aL-xò el sentit de la festa en tal c:alendari p1·e-jndustrial era bàsicament qualitatiu atès que suposava una indiscutible disposició de !"esperit Yers la celebració col-lectiva, el caràcter joiós de la qual havia de ser, necessàriament, compat·tit. La industrialització sí que va suposar quelcom més qu.e una superposició simbòlica per tal com la seva nova òtica df' l'exaltació del treball va provocar una crisi del sentit de la festa i la sacralització del tr·eball vers una pl'Odttctivitat a ultrança que, d'acord amb una lectura mat·xista prou ú til i vàlida dc la història, només cercava la consecució de l'excedent productiu en forma de plus-vàlua enelman~ d'tm capi ta lis me rreixen t, Ja qual cosa influí en la transformació tant dc la insfrashuctuTa com de la suprastructura de la societat. Per això en l'època moderna (encara abans de l'era post-industrial en què una de les formulacions de la crisi del sistema sÒcio-econÒmic és l'atur, esde~ITUt oci, segons l'UI·banista Lluís Racionero) (2), el calendari esdevingué eminentment laboral, no només per la supressió matemàtica dc dies festius per tal de guanyar temps de treball sinó també pel seu caràcter fonamentalment quantitatiu, desconnectat de la religiositat, en sentit ampli, i de l 'ecologia festiva d'èpoq ues p recedents. El Jleu gir act ual que h om pot observar en la concepció dc la vida en plena societat post-industrial sem bla una reacció a la tendència a l'individualisme, a l'aïllament, a la pt·ivacitat i a la solit ud, patologies p ròpies d'una societat amb greus p r oblemes de comunicació. Tanmateix, la dessacralització del trt>hall i la r e<'uper ac ió de la festa conviuen amb ]a permuta dc la noció de festa -en què la catarsi i la sublimació s'esdevenen per la p articipació activa en un ritual determinat- per Iu noció d 'esveelaclt' evasiu en temps d'oci -en què la catarsi i la sublimació s'esdevenen p er la identificació amb allò representat q ue s · observa passivament. A aquests nous paràmetres dt' relació és indubtable quf' hi han contrihllil decididament els mass media, veritables protagonistes omnipresents del temps tle llent·A, que , tal com afirma el semiòl eg Umh erto Eco (3), n o fan sinó fomentar una visió passiva i acrítica dl;'] món , més que no pas aprofitar els seu s potencials componen ts positius i alliberadoTs. L'angoixa p er una manca d<' festa com a experièn<:ia mítica i ritual , generadora de significats últims, potser és indicativa d e la r·esistèn cia a la serularitza<'ió absoluta i cle la pcrsis tf.ucia de l'homo religiosus, que l 'hist odad01· de les religions Mircea Eliade (4) descriu. I sembla, dones, la conseqiiènda d 'una necessitat inéipinnL, potser , de comunió còsmica i de retrobament amb la terra, en detriment de la sact·alització d<> 1' estmc tura p r oducti va Lf'cnològicaiindus t:rial i de la mitüï.cació d e la societat de consum artificiosa que la fonamenta i qu e avui encat·a és més imperant q ue mai. quo , tot deixant qm• c•l pohlt• Hl1ihcri, momcnti1uia- Poder social vs identitat cultural: la festa nacional. Els a11tropòlegs Joan Prat i J esús Contreras (5) h an escrit sobre les diverses fomtes de relació exisl<'nls entrf' poder i festa: d'tma banda, la pretesa subver sió festiva pot esdevenir un mecanisme efic-aç de r efo t·çament de r ot·dre establert, l'status lllent , les enet·gies subvc•t·sivc•s ptw l1u·na r d t>SJH'Í•s 11 la normalitat del sistema , i. el 'altt·a banda, .-1 temps ft>stiu pot tenir difcn•nts nivdls d'intrgraciú i, doncs, la festa pot <'!>tiC\ l'nir un factor d 'id cntifi<·a <'iÓ i p<'r ai.xò pol ac-tua r c·om a f'Olumna d e s upm·t d ' una comunitat d etenninacla oposada al pod er O [JI"CSSOr. Si bé el Carnt>A'!tolt m; f¡; l'exemple paracligmàti<' dc· la barbàrie admesa i intrgrada dins dc la normu , la configuració actuul dd c·ulcndud festiu i/o luhor al als Països Ca talans Í's un c·as exemplat· dc' c·onflirte p ermanent entre d p odc>t· social real i la id<'n titat cultm·al èt nica. La t.ohirania i la identita t d ' una cultura són pl<·rwr; si ~ó n lliures de configut·a •· el ~;eu espai i el seu tc•mps d 'ac-ord amb la seva capacitat de treball i ú' oci. ( és quan el poder no es tt·oha al servei d'una identitat -i <JWH1 aquesta es vc•u mancada d ' ac¡uoll- cruc el <'onflicte esclata JWr ntó de la imp osició cruu calenduri tfllê no s ' adill amb la idt>ntitat de la col·lec·ti vitut, que no respecta lt>s ff'Htes de significació nacional i quf', a m~s, n ' iutroduei..x d 'al h·es d'ali<>nc•s. P(•r això la impossihilitat dt>l govern a utònom c·atalà de fixar el ralendar·i anyal és una mostra nu~s dr la manca dc sohir·ania Silenci profà vs música sagrada: la música festiva Els etnomusicòlcg;.. Jo¡;l'p Criüllé i Ramon Vilat· (6) han estudiat el fet qu<' d(' la mateixa manera que e l cant ha acompanyat les diferents activi tats la bo- rnh, df•ls sr•f' Lors C'r·onòmü~s dils primari, secundari i l<'l'f'Íat·i a la soC'it•tut pre-industrial, la música ha t''>! al JH't'St·nt ~>n lt'JS feste" i ('elebracions del curs de l'nn y. En ambdós 1·aso:,. hom con!>Lata crue La11t la nnhir•u ft•inf'ra com la música festiva requerei"{en un text i un <·ontext pel' poder-be actualitzat·. La suhs rància 11 Lt·xt -lLU~' a voltes té un doble componl'nl formal: la paraula i la música- està estretauwnt 'ineulnt a una fun<'ÏÓ o context -dins del qual la l'onna assolt'ix ... 1¡;entit ple. Vet aquí, doncs, cpte l'ns troh<•m al davant d'una música que és radicalment fundonul, instrumental, subsidiària i deutont d ' uns usoH l(nt' no sún especulatius ni a1'1.Ísties, i cpw l'S I roba o1·gànicament i fntimamcnt lligada a nu programa extcrior que en condiciona el moment d't'xectH·i6 i fin s i tol l'estructura formal inte1·na. L 'csLJ·uetut·alista Edmund Leach (7) considera que la dicotomia cxiotent entre silenci i soroll és ¡Jertinenl din¡; de l'anàli1:1i lògica de la cultura i la comuui('a<·ió. El silt'nci. associat a tot allò profà, s'oposaria ul soroll, vinculat a tot allò sagrat. Aqu~sta mena Út> fórmula general. útil per a la descriprió df'l~ univer-sals humans, pot topar amh altres combinacions binàries de signes oposats. La festa pot presentar aquesta dicotomia. que pot ser total o pan·ial, f.s a dir, amb matisos. En l'univers sonot· i tímbric de la música ètnica catalana, l'organologia , és a dir. l'estudi dels instruments musieals, ens mostra situacions prou sigrri.ilcalives, com el cas dc Ja festa de Pasqua, en contraposició absoluta a la Setmana Santa i la Quaresma. En la societat pre-industrial, la màgia, la religiositat i e] simholisuw que despren en els instruments musicals folklòrics emprats per la Setmana Santa i per la Pasqua sún significativamen t oposats. La Setmana Santa és el període culminant de tota una sèrie de prohibicions que ha cancteritzat el temps de la Qua t·esma . També d fet musical ha estat objecte de prohibicions: el fet sonor més característic és precisament, ni que semhli paradoxal. el silenci puix que les campanes i ]a vida sonora emmudei_xen; només clNerminals instruments musicals idiòfons hi só11 permesob (com ara carraus i matraques), tots ca J'a<~tet·itza t::. peloeu so fosc, de fusta, greu, ,-eu del diable. amo del món mentre Jesucrist és mort i encara no ba rcssusdtat, com la natura. Però, arribats a la Pasqua, els son s esdevenen de bronze, d"or·, d"argenl, aguts, brillants. Són els sons produïts pN· les campancs-quc tornen a sonar- , i també els ferrets, les ¡.,rtütarres, els acordions i tota mena d 'N;tr·is casolans, que les colles de car·amel1aires empren pm· arompanyar les seves cançons de lloança al déu ressuscita Li al retrobament amb la primavera. Aquf'sta c·ompan~ixen~a constant d'influènria mútua ha estat sotmesa a unes variabilitats degudes a la lransfonnució tle la societat i dels criteris sò- cio- polí tir:, i sòcio-t·elibriosos amh què hom s ' ha r·egit d'una manera evolutiva. Així, dels cants d e treball executat:, al camp durant les feines d e Uam·ar, segar o batre. hcm passat a l'audició contemplativa de la cançó pop difosa per la ràdio o pel fil musical a l'agència bancària i de la música que animava la dansa ritual hem passat al soroll eixordant i obsessivamrnt binari transmès per l'altaveu a la discott'ca dc moda. Tots ltnS contextos nous on les acultunt<·ions i l'homogeneïtzació són fenòmens habituals que, en les cultures mediterrànies, es concreten en inter·ferències i substitucions -usant una terminologia pr·òpia d e la soriolingwstica-, per raó d e l'hegemonia dc la rultm·a 1nusical anglosaxona. La música de la festa vs la festa de la música: la música d' evasi6 I, ta oma teix, en aquest nou ordre en què Ja música -aqut'st ft"t sonor, comunicatiu i cultural que neix i mor en el silenci- ha esdevingut 1m producte de consum m~s, la músira tradicional troba avui elia en el temps i respai festius una de les úniques ocasions on perpetuar-se, gairebé fossilitzada, o desenvolupar-be, mitjançant r ad(rujsició de noves funóons. 1 per això mateix el músic Vicent Torrent (8), eonscient que aquesta música ja no apareix en el !'leu ronLext històríe propi, ja que la societat de Ja l[Ual era cxp1·cssió dirt'cta ha desapru·egut, rcconsidera la vigència actual de la música ètnica o folklòl'Ïca, 4ue ara recobra per a nosaltres UJ1afunció nova: apareix, rl'una banda, com a objecte cultm·al que mereix ser pr·cservat pel seu valor estètic i pcrcruè està connectat amb l'expressió de Ja identitat col·leeti" a, i Ja seva recuperació del passat s'ubica, d ·altra banda, en l'òptica de la reelaboració artística )Jel' tal de fer-la consumible dins dels paràmetres dt> la músic-a gastronòmica que es nodreix de l'èxit dc la música d'evasió. Notes 1. Snh ador Cardú~. Saber eltemps. El calendari i/a seva significació en/a .\ocÍf>lat modPrrw. Bru·celona. A1ta Fulla. 1985. 2. Lluís Hacioner·o, Del par·o al ocio. Barcelona. Anagrama, 1983. :~. l mhl't'lo l~t·o, Apocafípticas e integradas. Barcelona. Lumen, 1968. k Mir·c·l'a Eliurl;·, Lo .wgrado y lo profano. Barcelona, Lahor, 1983. 5 . .Iuan Pmt i J•·sÚH CunL;•t·ab, Les festes populars. Barcol1ma, Do¡wM•, 1979. 6. ,Jo¡;cp Crivillí- i HumoJJ Vilar, 11-l!ísica de tradició oral o Catalnuya. s(~rie f: OtW/1/IIf'tll.v tcstimotúa/s - recerca directa. l'ol nm f. Ban·!'lonn, Oi'[Hlt'lanwnl de Cuhura de la Cener·alilal de Catalunya. 1992. 7. Eclmund I.A':u:h, Cultura y comu.nicación. La lógica dc l(l cottexión de los símbolos. Madrid. Si¡;lo X..\.1. 1978. 8. Vic·t•nl Turrenl. f,a nuísicn popn/(lr. Vali"nria, TVET. 1990. l r Música i fesia per JOAN CORBELLA ..1' E s difícil d'imaginar una festa sense música; talment, la música és sempre una festa. Ili ha, però, un tipus de festa i untipus de música que semblen estar fetes l'una per a altr·a. Dt' ft>t, la majoria de les manifestac·ions humanes en què hi ha implicats sentiments tenen la seva música pròpia; hi h a música de casaments , música d'entcnamcnts, música per festejar, música per faeilitar la pregària en totes les religions, i entrt> moltes d'altres, música de festa major, per gaudir dels esclats de joia i per fer barrila. El pas de la pr'imavf'ra a l'f"stiu se celebra, en totl"s les cultures en què f"l clima resulta un determinant del comportament. amb festes populars; les r evetlles són les escollides al nostre país, i hi trobem la manera de celebrar la vinguda de la calor i, amh ella, la collita propera. L'ambient de la revetlla suposa una anticipa<:ió del que tinclrà cada poble en celehl'ar la ~;eva festa major', la majoria celebrades a l'estiu. Hi ha, doncs, una predisposició a la festa quan el clima f.s f'SLiuenc. AquPstes festes, al conh·ari dc les que sc CC'lcbrcn dtu:ant els temps freds, tenen un caràcter marcadament expansiu, són festes d 'aire Uiure, de contacte popular, de predisposició a l 'extrovc:.rsió i a la comunicació grupal entre les p ersones. Enfront. cle l'intimisme i la festa famililu·, hi ha la festa col·lectiva, espontània, oberta, desinhibida. La música que serà escaient per a aqucsttipus rlr festa haurà d'ajudar a fer possible un estat d'ànim que faciliti atruesta celebració. No hi ha cap dubtt' dt' la relació que es pot establir entt'e els sons d'una música il 'estat d 'ànim ({Ue provoca en qui l'escolta. Algú podrà voler-se veure a si matei.x com un ésset· impermeable a influències externes, podrà fer nn intt>nt dC' reprinúr la seYa resposta emotiva; si ho aconsl"gtteix, tan sols aconsegtúrà pcrdre's l 'oportmútat dc sentir-sc identificat en sen timents col·lectius. En una societat t>n què els valors de la serietat, la rendibilitat. la competitivitat i l'aparença són cabdals , hom podria sn posar que saber-se alliberar de les inhihieinns i coufondt·e's amb els altres en una festa rol·Jectiva~ aparentment insignificant, és una fotesa. De f<'t, no són pocs els qtú no doueu cap mcna de valor a lc-.s manü'cstaeions 1~msicals que bàsicament serveixen per provocar les ganes de ballar. Caldria , potser, adonar-nos del benefici psíquic i físic de la dun~>a, independentment de la seva quali ta t. Precisam en L, eu un con text social en què resulta molt dü'kil allihcrar-sc dels prej udicis, en què tol- hom f's 'cu atrapat pel papc•· C{lW rls altres cspcrc'n d 'dl, C'n que\ les apnrt•necl'> són cada vegada mt>s Yaloradt's i cn què lïndividualisme é:. molt més freqüent qut' no pas la parti<.'ipació eol ·lectivu, poderse integrat· en un gt·up qn«' ha llu , salta, ln'inca i gaudeix de la ft~s ta dc• mant>ra plc>na s uposa, a mf>s cl'un acte solidal"i, una o port unitat el 'augmcntar la ¡.¡al ut p síquica. Poques persones s 'adonen dc Ja significació psicològica qtH' lÍ' )H'l' a una person a la capacitat de monrc'¡;, dc• desenvolupar Ja psicomotricitat i dc saber !H.• guit· un •·itnw; el e fet, hi ha molLes exper·ic-:.ncies Lentpèutiqu<•s <JII<' tc•nt>n com a fonament la dansa , clritm<' , la inlf't'fH'C'tació músical, i tòt amh sit uacíó gntpa I. Ens poclt'm pcrmNt't', doncs, d'es tablir Ull paraJ.lclismc C'ntrc la rapac-itat dc participar en lt•s festes populars i la capaeitat de controlar la nostt·a salut psíquica. Podn'm ballar més hé o mé11 malament. podt't'lll l'it'l' més o men) s hàbils en els nos tt·es mo' imt>nt" o en la .,t>va f·onjunció al t'itmc> que en" proposa la míasira ... : pcr'Ò d'allò que c>ns lwm d'adonar, és c¡ur parriripar-lú ens ajuda, i que no fer-ho, i fïn s i tot rdusar -bo com si es tractés d ' una bestiesa, suposa m1a incapacitat en la relacib collectiva i una tmhrevaloradó d ' allò que és viscut com a rendible•. Si la ff'sla es nec·ess:lt'Ía, si u la festa li c.alen e1em~nls cl'~·ngr·e¡wamcnt que mohilitzin els participants i motivin la partidpació, sens dubte la música es CòJlVc>rlt'ix •~n un clement indispensable. En totes les <'UltUt'CS rlc <fUè tenim notícia, hi trobem feste~> i música, inevitablement vinculades. També en toles elles les festes tenen una significació mà{,rica r·elaeionada, de maner'a més o menys díreeta, amb restat anímic clel~ ··iutadans que la viuen. 31 391 TEM A • 93 94 ...s~ !El. ~ f Amh aqw•st punt el(' vista. pod1iem concloure cpu· la n1Í1sic·a qut• utilitzt>m pet· a les nostre:. fc:.les e~devr un t'lc•mc·nt exageradament transcendent~ tumpot ah.ò no seria una lectura correcta. S'esde.,.¡. c¡tw Iu prl'disposic·iú del pm-ticipant supleix, t"n moltt>s m·asium-. la mala qualitat dels sons <flit" toCJIH'II. i aque~>t>. no ac·onst"gueixt>n disminuir les gallf'S tk gn•:-c·u ni l't•stat d ' ànim Ò!>ls assistents. En Lul <~aR, no podc•m desestimar-ne els efectes, encara f(tH' tampoc no <·ls hem dc sobrevalorar. Podi'ÍC'm pre¡.,'lllllar-nos: com hauria de ser una músina per St"l' uclient a una festa popular? La resposta Hs tro ha riu c•n diferents claus. En primer 1loc, buu riu d'o11ta r· aduplatla al póbl ic assistent; en nqtH~sla ad apl arió, hi juguen molts faclot·~;;, que van clt~s ele> ls hàbits musicals del lloc, passant JlCl' la <·ultura mtulif•al -cntcsa cn Ull sentit molt ampli- i tt·niut (•om a t'<'fl'l'ent molt important que es tracti de sons i pct·es conegudes pel públic i que suggerei'\tll tlan..,el! que la majoria sigui capaç de ballar. La t{ualitat tl' una cançó (lesconeguda. o molL difícil cl'intt'I'J)l't'lat· eu forma de ball, pot ser valorada en un eoncert. pet·ò diffciln1ent pot engrescar una festa. Tots LI'nim alguna experiència en què ens hem st•ntit impulsa Ls a ballar en escoltar una determinada música, i també hem experimentat com un altre tipus de mÚbica ens ha tret de la pista dehalL en no ser-nos fàeil de uaUar. En segon lloc. caldrà situar la transcendència de la intcr·p•·ctació en dirc>rte. És clar que una bona sell'eC'ÍÓ fNa per un professional aconsegueix que, eu les discoteques, el públic es motivi. El cert és que el fet que Ja música no sigui interpretada en directe tendeix a uniformat· els participants i limita consider ablement el clima participatiu, àdhuc enh·e eh1 qui parti<lipen aetivarnent en el ball i els que hi participc>n només rom a espectadors . En tí'rí'er lloc, i tenint en compte que valorem com a positiu que Ja música 5.Íeouiinterpretada "en vin", caldrà esmentar la capacitat motivadot·a del grup o de l'ot·qucstra que actuï. lli ha qui interpreta correctament i , en ran vi, estableix una relació distant amb el púulir; i, en canvi, hi ha qui sense ser un intèrpret de qualitat sap connectar amb e1s gustos i animar dE" manera moLivadora els assistents. Allò dC'sitjabJ(' seria que s'apleguessin ambdós aspectes; en tot cas, cal tenir en compte, com a element fonamental, el paper d'animadors de la festa que tenen els músics en les 1>ituacions de festa popular. En da r rer ter·me, hi posarem la composició musical, no pas per· manca d'importància, sinó perquè els altres factors poden poten ciar o desvalorar-ne la 9:ualita1 com a ~~Jement moti.vador. Deixant dl' costat el fet comcrf'ial, que incliscutiblement condiciona moltes de les músiques que escoltem durant l'estiu, hi ha un tipus de compositor que e:.;criu eh seus Lemes pensant en la finalitat que per·segueix: ff't' un ¡wod ut'te que motivi a ballar qui l'c'¡,c•olti, a fet· gr~>sca i a divertir-se. El planteja- ment esmentat tindrà més o menys qualitat musical i algú, fins i tot, s'esc~mdalitzarà en pensar que en p ugu i ten il'alguna; el fet és que totienomen ínterp r·etatiu suposa una comunicació i que hi haurà peces que aconseguü·an el seu objectin i altres no. El mèl-it i-s connectar amb el públic, propo~rcionant-li l a sensació dc festa i l'estímul a participar-hi. El fet que una col·lectivitat es motivi amb un tipus d.c música i nna altra ho faci amb un altr e permetrà als compositors la possibilitat de provar diferents registl'es, cen:ant aquell que sigui més escaient a cada sitnarió o a cada encàrrec. Podria t·esultar apassionant un estudi en qnf. es corrdacionés el tipus de música que més ha motivat una població. els seus costums, l'època concreta en què s "ha fet la festa i l'actitud i condicions dc l'intèrpret que ha condtüt l'acte. Tot plegat ens donaria unes c1aus sociològiques no gens desestimables i t'ns permetda d"adouar-nos de diferències d'edat, dE" cultura, ne perspectives de futur, d'estatd'ànim rol·lc>rliu i dr l'interès que el poble té per a la seva festa. Lluny dc ser una fotesa o una banalitat, les festes, In festa de cada lloc, són tm fet molt més transcendent del que sembla, i si no són possible sense músic u, la música que s'hi toca pren un lloc de t·eJlevància i rnet·eix, per tant, consideració, estudi i reflexió solwe la preparació d'aquells que hi dccliqucn el seu esforç. El músic de festa major no tan sols apropa la música en directe a un poble, sinó que intervé en el sen estat d'ànim col·lcctiu , i això, encara que a vegades no es "alori, té molt més mèrit del que podria seUtb lar. TEM A Vine a la pla~a, reina, que ballarem per TERESA MARTINEZ Q uè és una festa major sense .m úsica? No res. Com és tlll casament sense música? Ensopil. Què és la vida sense música'? Avorrida. I aixípodl'Íerncontinuar ... Parlant dC' música festiva, parlem aqtú dels grups musicals que fan possible amatúr les festes amb la músi(•a i les cançons que ofereixen al personal àvid d(' divt'rsió. Boleros, pasdobles, salsa, rock and roll, l'èxit de l'any ... i a moure l'esquelet, que són quatt·<' di~ s! I, p<'r mostra, tres botons ben coneguts. Tr·es grups habituals al panorama festiu de Catalunya i, t>n ocasions, més enllà: la Salseta d~l Poble Sec, la Cobla-Orquestra La Principal de La Bisbal i rOrqut>stra Cimarrón. El repertori i el públic La Cobla-Orqnesll·a La Principal de La Bisbal, tal com es dcfmcix, ofereix tt·es productes diferents: eobla, on1uestra de concert i orquestra de balL Encara que l'aspecte cobla té més antiguitat, l'aspecte orquestra de ball és actualment al mateix nivelL Pel <:JUe fa alti¡ms dc repertori que tenen i al tipus dc públic: a què es dirigeixen, Francesc Cassú, director i cantant de la formació, explica que: Dins les nostres característiques ja es predisposa un determinat públic. El tant per cent de música de parella és superior al tant per cent de música per al jovent. Es pot complir amb totes l.es demandes de repertori encara que no som una formació per fer una hora de rock. Així, el qut- més els demanen és la música de parella i dediquen la darren mitja hora de l'actuació al rock català o a repassar els èxits de l'any o de l'estiu. Aquesta música rock és la que més es coneix en general, Úl més senzilla de tocar però, també, a causa de la demanda, és la que cal interpretar d'una manera més fidedigna, exp1ica Francesc Cassú. Pel que fa al ball dc puella, la demanda abraça molts gèneres: vuls, bolero, pasdoble, tango, i sobretot la salsa, r¡tLe és la que està més de moda i és la base del repertori, diu el cantant de La Principal. Amb la sal,sa és mt el.., nuísics de la formació es llueixen més a l'hora de tocar. També La Pl'in<'ipal pren com a base de repertol"i la música comercial del moment que tot i que no és de molta qualitat, agracia molt, assenyala Fran- cese CasRÚ. Pd que fua la renovació del repertori, si més no es rrnovNl lc>s ¡H'C<'s, però no els estils. F ran ceR<: CasHÍI diu: Es renoven o es relleven el tít.ols del.s estils. U11 any toquRtn unes peces i, ttn altre any ttnes altres. lÉs a dir, es combinen i seleccionen les peces cada temporada per evitar les repeticions, encara que en alguus llocs sempre ens demaneu el mateix. Com veiem, hi ha peces que nomoren mai (i fugina d'enumerar-les perquè tots les intuïm i, poto.;et·, la llista seria llarga). Francese Cassú continua di<'nt: Pel que Ja a la m,úsica moderna, el panorama és més exagerat. L!>s cançons es posen de moda molt ràpidament i amb la mateixa rapidesa l'any següent ja no són vigents. La gent demana l'èxit de l'any. Però també tens peces en existència que pots treure en wt moment determinat. L·Orqut•stt·a CimatTÓn func·iona des de fa 21 anys (nasqué justament t'I 14 de febrer 1971) i la componf'n vuit músirs Jlrofcssionals provinents d(• Manresa, Sabadell , Amposta, Torto&a i Benifallet. Ellif'U rcperlori Í'R molt rxtfns i típic de festa majot·. Toni Espinós, un dels trompetistes del grup, explica que: Dosiftquem l'actuació d'aquesta manern: la primera part, u11a hora i mitja apro:l:imadament, és el ball típic cle fes teL major, amb música de parella o de saló (salsa, bolero, vals, pasdoble ... i algunes peces les oferim a tall cle "pupurrï'); són les peces de sempre, que es toquen des de fa vint 33 .~9.1 TEM A 93 94 ;:¡ ...ia:e ~- =~ et ¡¡¡¡ ... 34 391 anys i que tothom coneix. És el repertori bà.sic de festa major. A la segona part de l'espectacle, d'una hora i quarl aproximadament, arriha l'hora dels joves: Pink Floyd, Dirr Stt·aits, Bruce Springsteen, Queeu, Holling S tones, Loquillo ... tot recollint les peces millors i més con egudes. Toni Espinós diu: Els joue.~ et demanen l'èxit de l'any i, si el tenim al repertori, el toquem. Nosaltres comencem la temporada forta el juny i no sempre tenim temps d'assajar el que serà l'èxit de l'any o de l'estiu. Per tant, en aquest aspecte, de vegades ens trobem "penjut s". De totes maneres, recollim els èxits dels anys anteriors i els oferim enforma "pupurri". Aquest r epertori. estàndard per als joves. exigeix fidelitat? Toni Espinós respon: Intentem imitar al màxim, però. ho vulguis o no, ho toquem a la nostra manem. La forma de tocar és persona li intentem que soni a Cimarrón però respectant al màxim l 'original. La Salst>ta uel Poble Sec, que aquest any -concretament 1'1 passat 15 de juny- ba fet 15 anys, és també habitual a la "marxa" festiva catalana. La Salsela Lé un repertori molt a mph, des del rock and roll tJUP sempre la caracteritza (sobretot les versions dels Beatles) fins al ball tradicional: estils dif~r•~nt!i de salsa, holet·o, rumba, pasdoble , chaeha-rha , swing ... Tot això, ho toquem-e.x-plica Salvador Escribà, cantant de La Salseta- , però tenim una part molt import unt de "marxa" que es reflecteix en el ro('k a nd roll i amb versions dels Beatles, Stones i grups, sobr·etot, dels anys seixantct. Així, a lel) actuacions es barregen els temes en versions o ananjaments dels components del grup i sempre fugint dels èxits del moment. Salvador Escribà diu: Intentem ser originals, creatius; volem .ser cl~fe· 1·ents. Procln·em recuperar cançons antigues molt bones ,fer que a través nostre siguin èxit i donar-los el toc "SaL~eta ". El tant per cent de música dedicada al jovent és molt superior a la música de ball, encara Cflle depèn de l'audif.ncia de cada actuació. Som 1wa orquestra alternativa per a. tots els públics. Procurem atrattre el jovent, però sempre assegurem que el públic més adult podrà ballar, sobretot a la prime· ra part de l'actuació, diu Salvador Escribà. La Salscta, a diferència dels dos grups pl·otagonistes el' aquesta històda, ha editat set discos (el setè éb a punt de sortir al mercat) i compta amb una vin tcna de temes propis (en el darrer disc, i per pri· mera vegada, hi ba deu temes íntegrament originals i cent pt>r rent de rock and roll). En el repertori, els temes propis han tingut una parcel·la petita, però a partir del da1·rer disc ja tindran una presència més important,, as¡senyala el cantant "salsero''. La ha sc essencial d'una actuació de La Sals eta és, com hem inttú'L aLans, donar "marxa" al públic tot oferjuL cançons molt divertides qtte catalitzen l'atenció de l'audició. Però sempre hem de tenir, i tenim, ww gran capacitat d 'adaptació a,l públic que tenim al davant, perquè l'essència de La Salseta és fer-ho passar bé, entretenir, divertir i animar el personal. TEM A ..li 11 •oz ~ • ;... Els ''bolos'' i l'estètica Què és un "boio"? El marit de la bola? ~o. Un ··bolo'' és una actuació, simplement. I un grup de "bolos" és se~:,ruir un calendari d'actuacions. Totes tres formaeions actuen durant tot l'any i coincideixen a dir· que en la temporada del bon temps -de juny a setembt·e, bàsicament- els "holos" es disparen (si més no, la majot·ia de festes majors s'escauen a 1'<'stiu). Però les actuacions abracen més terr<·nys: carnavals, festes de fi d'any, casaments, haUs dl' "quintos", discoteques, festes particulars ... També és habitual repetir actuacions als matcixoA pobles any rera any. I no cal dir que aque~;tcs tres formacions són arxiconegtules a tot el país. Elptíbfi.c ens coneix moltiÚLgent sap qui som. A Catalunya és impossible que no et coneguin, fins i tot hi ha pobles als quals anem des de fa trenta anys, diu Francf'sc Cassú. El cantant de La Principal afegeix: Només actuem a Catalunya perquè el nivell de contractació ja l'omple el país. En tot cas, les sortides et la resta dR l'Estat o a l'estranger són com a cobla, generalment. Tots els components de La Principal es dediquen exclusivament a la música i a la formació. Pel que fa al terreny estètic, el vestuari dels components es renova cada any. Els ''músics de barrera'' van vestits tots iguals i el cantant de f01·ma diferent. També te11<'0 el vestit dc gala, que consisteix en smòkings blaus i negt·es cle línia moderna. Els volants a les camises i els vestits brillants ja no es porten perquè tm és desfasat i l'altre enlluerna amb els focus. Els components de l'Orquestra Cimarrón són músics professionals que combinen la dedicació al grup amb feines relacionades amh la música. Des de fa set anys, cl90% dels "boJos" els fan per Catalunya, i el 10% restant es reparteix entre el País Valencià i el Baix Aragó. Pel que fa al vestuari, Toni Espinós diu: Som molt anàrquics en aquest aspecte. A les festes majors cada un va com li ve de gust, i als balls de "quintos", per exemple, anem amb texans. Quan es tracta d'una cosa més seriosa, corn un casament o una festa de fi d'any, anem amb smòking negre i corbata, mai amb corbatí. Per la seva banda, La Sall:ieta -que va començar de forma casual, i sense cap intenció de futur, en una festa electoral al Poble Sec de Barcelona- té en la majoria dels seus components músics professionals i de dedica<'ÏÓ exclusiva al grup. Pel que fa al vestuari en cap circranstc"incia mai no hem anat vestits igual$. Procurem anar correctament però mai igua.ls, diu Salvador Escribà. Però el que caracteriza el S<'U es<'enari és l'ampolla gegant inflable, i d'altres més petites, de l'original i genuïna Salseta del Poble Sec, especialment deliciosa per amanir balls i festes populars, tal i com és indicat a la mateixa ampolla. = o z 2 ...o i -• .; ~: 93 9.) ~ ¡;¡. Et l a r Per acabar, tot t'I que afecta l'equip de so i Hum esdevé un asp!'cl<> molt actu·at. Dc fet, la seva tecnologia compot·ta un avanç més lent respecte a l'avanç de Ics modes i als èxits musicals del moment. P<'rÒ, en tot cas. evolurioneu en volum. Aquests equips, on ca l incloure l'efecte especial de fum, comporten d cspeRcs importants i comporten, també, noves combinacions segons on s'actuï, amb la finalitat qu(> l'actuaciil sigui més brillant i engresqui el públic. I per rematar el terna, volem desitjar-los que gaudeixin d'una bona vetllada i que es diverteixin força. 35 .19.5 TEM A Música tradicional i balls de sal6 per MÒNICA MONTORIOL E I corH'cpte antic·omercial i minorital'i CJllt' fa uu:; anys podia tenir la música trudicional ara ja no sembla tenir sentit. S'ha recuperat la música tradicional, a travrs d'u11a hiHNt de manteniment i de conservaeiú, d'una ft•ina n'estucüosos, que des de fa cinc Hil}!'! :;'ha posat a l'abast del públic. El Tradicionàriu8 nt canalitzar· la feina d'aquests estudiosos i va prrndre forma eu un f<'stival que omplia tres mesos de l'any l'ls dhendrcs al vespt·e. Avui. i des de fa tt·es any:;, s'ha ampliat r oferta i és possible aprendn· a C'OJI!iLI'lÜr instt·umcnt¡;, i ai.ú mateLx es poden aeguir cm·sos o aeminat·is especialitzats sobre músiea tt·adirional. Per aeostar-nos al món de la música h·adicional i entend1·c aquesta recuperació hem parlat amb Jordi Fàbregus, que és músic i coordinador del festival Tradieionàt·ius. La idea original va néixer en una època que Jordi Fàhregas va qual:ü1car de favorable i va posar com a exempt<' Ics sessions de dansa a la Plaça del Rei els clivemlres a la nit i les de les Cotxe1·es de Sants els cliumenges al matí. Juntament amb aquestes iniciatives, d músic català també va destacar algwzs grups que es movien a la vilct de Gràcia, com ara el Tr·eset Ter·cet de la Vila de Gràcia i el grup Primera Nota , i persones com Jaume Arnella, Toni Oró i Xavier Oniols. Dc tota manera, Fàbregas va reconèixer que et·en accions individuals que es van concretar i coordinar amb un festival, amb el Tradicionàrius. Així, i després de cinc anys de funcionament del Tradicionàrius, el músic català va reconèixer que era absolutament positiu, tot i afirma•· que encara es tractava d'un cercle minoritari. A l'hora de definir la música tradicional Fàbregas va parlar dc tres grans blocs, en relació al que ell havia pogut constatar al Tradicionà.rius. Així, i en un primer bloc, el músic català hi va incloure tots aqueUs que han fet un treball de recuperació ortodoxa i el màxim d'aproximada. En un altre sector· , que per a Fàbrcgas és el més ampli, hi hauria una segona lectura , una reelaboració tant instrumental com de la melodia de la cançó. Aquesta altra o ve ió, segons el mítsic català, intenta servir la música tradicional més com un espectacle. En tma tcr·cera definidó , Fàbregas va parlar de reelaboració però amb una sonoritat nova, amb peces de nova factura. E l Tr·adkionàrius va posar les arrels a la ciutat comtal , i méR concretament al barri de Gràcia. En aquest scntil.J01·di Fàbregasva apuntar que Barcelona reunia les condicions idònies com a altaveu, i, com a lloc de projecció més gru:n. Així, el Tradicionàrius, amJ) sen a l'Artesà de Gràcia, va sorgir, segons Jordi Fàbrcgas, com un aparador de gent que treballa als Països Catalans i que una vegada a l'any ensenya La feina que estan fent. Però Jordi Fàbregas va matisarmoltmés aquesta definició. tot apuntant que el Tradicionàrius era un acte de reivindicació i de normalització de la música tradicional. En relació al públic que segueix el Tradicionàrius, Fàbregas va destacar un públic majoritàriament jove i un altre més gran. De tota manera, i segons Jordi Fàhregas, els dos públics es barregen perquè entenen la proposta defesta. Paral·lelament a la recuperació de la música tradicional, hi ha també una recuperació dels instruments. Ai.xí, FàJJregas va relacionar directament la fundonalital de l'instrument amb la seva recuperació. En aquest sentit va qualificar la gralla com un instrument totalment recuperat perquè hi ha nwlta gent que la toca. En ordre decreixent d'acceptació i d 'ús, Fàhregas va parlar de l'acordió diatònic, del qual va dir que estava totalment salVCLt tot i que pràcticament havia desaparegut. El flabiol , segons que va explicar el músic català, havia tingut més sort, gràcies a la seva incorporació a les sardanes. Finalment, i com a instruments en IEM A fase més recents de t·rcupcrarió, Fàhregas hi va incloure el s¡Jc de gemecs i la viola de roda. Però, el Tratlicionàl'ius, com qualsevol activitat cultural, nc(•cssitava l'esponsorització per poder desenvolupar-se. Per Jordi Fàbregas, els principals cspiln sOI's són els grups que vénen a tocar ja qne, en pat·aules del músic català, és un acte promociona[ de la música tradicional i del grup en concret. En aquest sentit, Fàbregas va destacar també que> cada any, alfinal de l'edició surtundi.sc del Tradicionàrius. Aquest any per comptes del disc es va fer un vídeo, que, segons el coordinador del Tradicionàrius, els pot servir per vendre•s i per moure's. D'altra banda. i al marge dels mateixos grups, Fàbregas va reconèixer que hi havia una esponsorització important a nivell institucional. Entre les ajudes institucionals, el músic català va destacar· l'Aju ntament de Barcelona, la Secretaria de Difusió Cultural de ]a Generalitat. i a títol dc mitjans de comunicació, Ràdio 4. El problema més important que de moment afronten, segon s va destacar Jordi Fàhregas, és la capacitat del recinte: un divendres a, la nit, hi poden haver .~i.9-centes persones a l'Artesà de Gràcia. La dificultat radica en no trobar una solució, perquè pe) músic català cal tenir en compte que pesa molt l'atractiu. del barri de Gràcia. però d'altra banda el rec in te és massa petit per la gent que ve. Al voltant d'unes deu persones fan girar l'engranatge del Tradicionàt·ius, entre les quals alguns organitzen la coordinació general i relacions amb les institucions, cl'altt·N; els !!Clllinaris i els debats i f'ls tallers dt> dumm. Arran del Tradi<'ionàrius, i composta per músics tle d ifct'<'nlHgrupH, ha sortit una nova for·mació musical: L·Orqneslt'a Simfònica de la Canya. El gt·np va n <-ixet· l'any passat, i, segons va explicar Jot·di Fàhl'cgas, és ww barreja d'instruments tradicionals i moderns. L'ot·questt·a, la componen trentaset músics, entre «:>lli quals hi ha .Jordi Fàbregas. Balls de saló Com una altra activitat dins del món de la música, hi ha la possibilitat d'aprendre balls de saló. Alguns parlen del ''hoom"' d'aquesta modalitat de balL com una re-cuperació. rom una moda sobre-tot per la gent jovt>. D'altres. com Madona Cortès, no hi estan d·ac·ord. El hali de saló r equereix una tf.cnica precisa, un estil cuidat i la moda no deixa dl" ser pasRatgt>ra. L'Escola dr Ballo dc Saló "Danses d'Aneu del Món" va nf.ixer ara fa cpúnze anys de la mà de Mariona Cortès. Era l' t'mica escola de balls dc saló, segons que va rcconiHxcr M•u·iona Cortès: quan vcúg començar no hi havÍ(L cap escola concebuda professionalment. També Mariona Cortès va crear l'Assoeiació Espanyola de Professors de Balls de Saló, dcpem~nt de la Federació Internacioilal de Ball. Una escola que reunia unes característiques molt c>spC'rials <(U ant a la seva manera d'entendre el ball i la dansa. Diu així, a títol introductori, un ca- 37 TEM A tàleg promociona!: "la Dansa és un ritu instintiu del GEST, que teòricament esdevé una forma de SEDUCCIÓ dc la BELLESA ... ". I continua dient que l'infant es mou perquè té tm ritme espontani, però qur '·més tard és nrcl'ssari aprendre a hallar". Aquí és on es pot començar a parlar d'escola, ja que, segons Mariona Cortès, a partir del moment que sorgeixen les escoles i els professi.onals s 'imparteixen els cursos amb unes tècniques molt concretes. Les primeres escoles apareixen a principis de segle a Angla terra, i són les que marquen i imposen una tècnica i una teoria a nivell internal'ional. En aq1.1est sentit Mariona Cortès va criticar durament la manca de tècnica d'algunes persones que estan donant classes tot ma nifestant que un professor no es pot conformar amb ensenyar els passos, sinf> que ha de fer que les parelles ballin amb elegància, amb estil, amb ritme. Així, i arribats a aquest punt, Cortès va afinnar· que la tècnica volia clir col· locació dels peus, dels braços, la direcció, la manera d'aprofitar l'espai, etc. Tenint present aquesta definició de tècnica de balls de Haló , Mariona Cortès "a afirmar que no es podia parlat· del ''boom" deL~ balls de saló, sinó de progressió ascendent d'una tècnica precisa i concreta juntament amb el propi desenvolupament de persones que estudien i que sabenfer a·vançar eLs seus alumnes. De tota manera, Mariona Cortès va reconèixer que el "boom'' s'havia produït perquè s "havia descobert que es podia aprendre a ballat·. En relació a la situació concreta del ball a Catalunya, Cortès va ser molt contundent amb la resposta: encara és un inici i mirant el que està pas.mnt de la frontera cap amunt estem a la prehistòria. Per definir els dos estils de balls de saló, Mariona Cortès va parlar en aquests termes: al principi és una descoberta i alfinal pot arribar a ser una passió. Així, i segons la directora de "Danses d'Arreu del Món'', hi ha dos estils molt concrets: el ball social i Les tècniques de perfeccionament. Del primer estil, Cor·tès va afirmar que era una descoberta del que és el ball de parella. L'altre estil abraça, segons va explicar la responsable de l'Escola de balls de saló, quatre cursos de perfeccionament, l'estil de competició i .finalment el de professional. L'Escola imparteix classes de balls de saló que van des df'l vals anglès i vienès, el tango, el fox lent, mig i ràpid, la rumba, el cha-cha-cha, la samba. el pas doble. el rock'n roll... També, i com a curiositat, hi ha la possibilitat d'apuntar-se a aprendre balls populat·s de tot el món, ja sigui la rumba ràpida, el marnbo, el charleston, la polka, el mct·l'nguc ... L'espectacle legalitzat per MÒNICA MONTORIOL F <'l'l'Un. Masea•·cll fs dt"lcgat a Catalunya dt> la Soc-ielul General d'Autors d'Espanya. Pot·ta aproximadament més de mig any en el SNJ nou càrr·ec. La seva feina consisteix a vetllar pel respecte i la conservació de l'activitat de Lot artista o creador. El clr·et d'autor els dóna la immunitat neeessària per seguir creant. -Què és el dret d'autm·? -Es el dret que té un autor de cobrar quan se li utilitza una música, per exemple. Sempre que es cormmica públicament s 'ha d'administrar col· lectivament, a través de la Societat. -Com s'a•·ticula? Quin és el procés a seguir? -En el cas de la música en viu, i en tota activitat musical, hi ha dues coses essencials sense les quals no hi hauria música: l'orquestra o intèrpret i l'autor de la música que aquests intèrprets executen. Aquest autor pot ser un músic o un lletrista. L'intèrpret té corn ar·etribució un caxet, el que sigui., i el pacta amb qui el contracta. L'autor no pa.rticipa del caxet. I aquell qui produeix o promou l'acte és el qu.i cont.racta el raxet de l'(Lrtista i és el qui paga el dret d'a,utor. Per exemple, en el cas d'una or·questra, aquesta ha, cle declarar quina mú.sica intelpretarà i ha de passar nna llista, a la Societat General d'Autors. ET.~ drets el 'autor són gestionats col·lecti:vament perla Societat. -Quina Larifa ha de pagar el productor d'un acte? -li i ha dues possibilitats diferents: si l'acte es fa amb preu d'entrada, llavors paga un percentatge sobre el preu d'entrada ... que avui per avui és del 10% en zLn recinte tancat. Si és un recinte obert, quan 110 hi ha cost d'entrada, perquè és a l'aire lliure, llavors hi ha tt1W tarifa que depèn d'unes variables, ja sigui el nombre d·habitants de la població ... i coses d'aquest ordre ... -Aquest era el cas dc la música en viu. tenint present que les orquestr·es no tenen un repertori propi. Quins altres casos regula la Societat General d'Autors? -En el cas dR la música enregistrada. .. per exempl.e un empresari d'una discoteca, que fa servir música, disco.~, pel seu negoci, la tarij"a és diferent per a cada tipu~s de discoteca. Però per controlar la música que es posa es fa una enquesta de manera permanent. -I si es tra<•ta d'una emissora de ràdio? -La ràdio ha de declara.r la música que posa, per períodes de tres me.~os. -Per poder enregistrar un concet·t en directe o una ohn1 dt•lt•utn·. jn signi u nu (•misso•·n dt.~ ràc.Jio o nua tele\ Ï~>ÍÓ, quin (~S t'ltu-oc·cdiuwnt qnc cal seguir? - Si qual.sevol riidio o televisió vol f!,Nlll(u·. per exemple•, 1111 conc-l•rt lw de negocim· amb el productor o elmiinager. l•:stab/eixen 11ris diners a. pagar, però fins aquí la Soc·ietat di1u.tors 110 hi entra.. A pm·cir del mom<'"' t'li què s ·em.<' I, (lf¡ll.ell concert ra.l pt1ga rels d rPts el 'au tor. lÉs sempre que es com u nie o. piíblicament lflll' intPrvéla Societat d'Autors. -Pe1·ò, e\uttamcnt, quin camp d'acció admini8tra la SGAE? -/.,a SCA I~ (Ulminist ra el.~ el ret s musicaL~. els dels autors drwnèitics i els del.~ autors d'àudio-visuals com són els realit::;adors, el.'i guionistes i els uuí.sics de les banc/e¡; sonor<•s. 1, com qualsevol societat, té uns associats. 1ctuolment ttmim uns -10.000 associats. Els c¡ue no estan associats 110 cobraran. En música tothom està assoriat. De Cota lo societat sorgeix un Consell d' 1clministraci6, format per una vintena de persones. -Qui i qur d<'cidcix aquc~; t Consell el 'Administració? - ... lfi ha el Cano del gmp Mecatw, el marit d.e l'Anet /Jelén ... el Víctor Manuel, també Ma.x Sunyer, Mauel Camp, .Josep Solà ... Tots ells decideixen i dicten les ta r+fes genera.ls que s 'han de pagar. En definitiva f>s IIIW sodetat sense afany de lucre. -Quins requisit!! són neGessaris per poder ser associat? - ... s'ha d'inscriure, portar la documentació necessària, i sobretot, i el més important, declarar una cançó, per exemple. - I"ins quan cal paga•· el dt·et d'autor? Hi ha algun límit? -Sí, sí... quan passen setanta anys de la mort d~ l'artista o autor ho pot fer servir qui vulgui.. Llavors passa a ser allò que anomenem de "domini públic". -Però, deu st>r bastant probable que hi hagi certa piratf'ria amb la còpia de cançons i amh problemes de falses autori<.'s ... -En rc{l,rència nis gran.s concerts i a l~ grans temporades no s 'e.~capa. res; es respecta. i es paga el dret d'autor. Els plagis i les pirateries es donen rnés a. nivell industrial. Però, generalment, no hi ha conflictes entre el,s (LLttors. El problema és que socialmertt est.à poc reconegut i la.gent no velL la diferència entre elcaxet de l'intèrpret i el dret d'autor. -Quant es paga per dret d 'autor? -Per exemple, en una cobla sardanista, i quan tenim la relació de sardanes que interpretaran, paguen 3.300 pessetes per bloc d'interpretacions. .i... g: 1!1 93 94 ~ ~- l t 39 399 Concurs de Música de Cambra MONTSERRAT ALAVEDRA Inscripcions Abans del 25 de setembre de 1992 Organitza Amics de les Arts i Joventuts Musicals Carrer del Teatre, núm. 2 08221 TERRASSA (Vallès Occidental) Telf.: 93-785.92.31 Fax: 93-73 1.60.43 Premi CAIXA D'ESTALVIS DE TERRASSA Persones. Servei. Qualitat. MUSI CALIA R E T R A T ROM AN O GAN DOLF I Impul sor del rigor artisti c del Cor Clel Teatr e del Liceu Romanc Gandolfi és una de les personalitats de les quals depèn, en bona mesura, el nostre gaudi musical. El bon rendiment, els avenços tècnics i la incorporació d'obres de gran interès en el repertori del Cor del Gran Teatre del Liceu, són a les seves mans. Des de 1983 és el director del Cor del Liceu, i en aquests anys ha sabut posar aquesta formació coral al lloc que mereixia, adequant-la a les exigències d'un teatre d'òpera de primera línia i, no conformant-se amb això, donant-li la força i preparació necessàries per poder enfrontar-se a obres no gens habituals en el repertori operístic. Tot això, amb el rigor que caracteritza la seva tasca, i que fa possible aquests resultats, que encoratgen a assolir nous reptes. per IAUME CARBONELL L a seva trajectòria passa pels principals santuaris operístics; començant per la Scala de Milà, ha desenvolupat també el seu treball a Buenos Aires, Nàpols, etc . Home consagrat a la direcció coral , però que no renuncia a la direcció d'orquestra, com a experiència enriquidora, com a repte, avui ens acostem al mestre Rornano Gandolfi per conversar sobr·e el món coral, el Cor del Liceu, la vida musical barcelonina, la seva vida i la nostra. -Com concebeu el paper del Cor en una òpera? - Penso que la participació coral, sobretot en determinades òperes -com el primer Verdi ifins i tot el mitjà, Wagner i altres autors- té una funció quasi pro ta- gonista. Esprem la força i el sentiment de la gent. Crec que el component principal, en el primer Verdi, és aquesta voluntat de crear tensi.ó i expressivitat a través del Cor. No hem d 'oblidar, també, les grans òperes co- rals de Wagner o Mussorgski en les qual el Cor té un paper· de g ran protagonisme, certament. - 1 malgrat això, el r econeixement i l'atenció, la continuen centrant els solistes . -Sí, és inevitable; però jo parteixo del concepte següent: un teatre important ho és en la mesura que la seva estructura ho és. No es pot entendre un teatre de g ran prestigi sense que no es vetlgui d'una gran orquestra, d 'un Cor i d 'un cos de ball importants, juntament amb un equip tècnic de gra.n nivell. No es pot mantenir el prestigi d 'un teatre solament amb la presència de grans figures. No és operatiu ni rendible. -Tenint en compteelpaper important d el Cor, a què ens referíem anter·iorment, pot passar que una preparació d eficient del Cor afecti el resultat desitjat per al conjunt d ' una representació? -Passa el següent: en la valo- MUSI CALIA R ració general del producte coral, la crítica pot donar un jrtdici sobre la qualitat d 'wu.t prestació coral, però difícilment sap si aquell Cor estel ren dint nl cent per cent. No en roneix els límits. És el gran problema de molts dels t~atres d'òpera; i que no solament aJecUt la crítica, sinó que molts directors el 'orquestra no poden saber si allò pot millorar. Aleshores tothom s'hi avé; amb el consc!fÜent davallament de nivell. Es nn perill que afecta tcutt el rendiment coral com l'operís- tic, segons allò que dèiem anteriorment, del paper del Cor. -Com es prepara un Cor? -Hi ha una gran crisi en la disciplina específica dels coristes. Difícilment es troben estudiants o joves cantants que ·vulguin ser coristes. Difícilment trobaríem joves que volguessin ser mestres del Cor; tots volen.ésser directors d'orquestra, compositors, mestres interns, però difícilment E T R A T mestres del Cor; perquè la..figura del mestre del Cor és important (i no ho dic perquè ho sigui jo), però de cara al 'exterior no gaudeix de la fama que puguin tenir els grans cantants o els grans directors d'orquestra. -Qu ina set·ia do11cs la clau, si és que n'ni ha? -La clau és en una política, que cal fer a nivell europeu. Cal una. major atenci~ dels qui tenen a les mans els destins cultural.s de les diverses ciutats o regions, envers l'educació musical en aqnest sentit, des del mateix aprenen- tatge al.s conservatoris. Cal orientar l'ensenyament des de punts de vista realistes i evitar que els Cors siguin refugi de solistes fracassats, que treballaran malament i a desgrat. Cal clonar-li una orientació positiva des de les institucions musicals i pedagògiques. -En un Cor d'un teatre amh una gran activitat d 'assaigs i una temporada força densa com la del Liceu, com s'aconsegueix no cansar i mantenir l'ànim dels co•·istes? -Cal no dramatitzar aquesta questió, tot i que és unfet cert. No hi ha res més dolent que advertir la gent sobre la duresa del treball (si ho és) , i que caldrà treballar sensé descans. Es tractn d'un exercici mental. Si el treball es fa joiosament, un s 'enriqueix in teriorment. Cal mentalitzar i predisposar els coristes davClnt una obra amb la voluntat d'entendre i fer entendre la idea del compositor, tot mantenint un equilibri entre l'esforçfisic i mental. Aquí, hi juga un paper important el director, tant de Cor com d'orquestra, que ha de donar exemple i arrossegar els coristes sense defallir. -Com evita caure en la rutina? -Com en totes les activitats de la vida, la rutina és l'enemic principal. Intento aconseguir-ho diàriament gaudint al màxim del treball i d.e la capacitat de fantasia i d'imaginació. Cal partir de MUSI CALIA R E T R A T la voluntat de fer entendre a la gent una cosa fonamental, que consisteix a mantenir la satisfacció del propi treball juntament amb el convenciment que la feina s 'ha de fer bé perquè és el que cal fer. Cantar malament és més difícil que cantar bé, perquè /agent vol cantar bé. Sovint no és possible, per culpa dels problemes personals i quotidians que hom té i que enterboleixen aquestr.L volwttat; i és contra això que cal lluitar. Jo mantinc sempre qne és més difícil fer pensctr nn conjunt de gent que fer-la ccmtar. Per cantar bé Moses und Aron primer cal p ensar què és Moses u nd Aron , quina estructurn té, què vol dir el compositor; això és més difícil quefer cantar les notes. Un director coral ha d'estar molt ntent car , de tant repetir les coses tantes vegades, es pot caure en aquesta rutinn; i contret això cnl posnr fortes dosis de fantasia. -Es difícil dit· a un corista que no canti perquè no està en condjcious? -Quan un cantaire no està bé de veu ha d'aprofitar per pensnr, seguint la partituret en l'assnig, sense cantetr però atent. Sovint és més fàcil que no pas dir "etra no canteu". Però no és un problema de vet¿; és un problema d 'atenció, és un problema m~n­ tetl. No és possible que una persona que cetnta desafini si posa atenció al que està cantant. Allò natural és cantar bé; desafinar va contra natura, i, p er tant, no és possible. Si un desafina és perquè està distret, no pas perquè no sàpiga cantar. Hom ha de creure moltíssim en el propi treball, no amb presumpció, però sí amb confiança; així, jo estic tan convençut que això (la pa.rtitu.ra del Psalm de David de Penderecki) ha de ser tal com és, tal com l'autor ho ha escrit, però tal com ho p enso, que sil'autor em diu: "t'equivocarà-s", jo dic: "no, t 'equi·voques tu"; perquè jo estic convençut del meu treball, i he de transmetre aquest convenciment als cantaires. Solament així . que una massa ses 'aconseguei.X gueixi el mestre. Si un director dubta, el resultat és fataL Si es proposa que el Cor respongui, el Cor canta bé. - Què es demana per entrat· a formar part del Cor del Liceu? -Cal superar u.na, pro'v a de solfeig i entonació, que és absolntament insuficient per apreciar la capacitat d'un corista per a formar part d'un cor preparltt per a enfrontar-se a obres contemporànies . Naturalment, si els solistes de primera línia i de gran prestigi no són capaços d'e1ttonar intervals de gran dificultat com els de Penderecki, no es pot demanar que els cori.stes ho facin sense una preparació i un treball dur com el ferro. És a tmvés d 'aquest treball que pots d~tenninar la và.lua d'un corista. El problema nov(Llnent és de política i deformació. A ltà.lia passa exactament el mateix. -El Cor del Liceu és obut a nous membres? - Depèn de la gent que se'n ·va. Avui dia hi ha 95 membres, sense comptar el.s reforços per a programes molt concrets. -Com es troba avui el ni vell del Cor del Liceu? -No em pertoca, a mi dir-ho, però sí que he de dir qtte nosalt,res, amb tot el repertori a què en.~ anem enj'rontcmt cada temporada, hem arribat a un punt que no es limita a la seva producció musical. Molts teatres tenen la programació limitada; no per l'orquestra, perquè l'orquestra sona llegint, però el Cor no; i hi ha Cors qu.e, segons quines obres, no les poden fer. Nosaltres hem superat això en el Liceu. Aquest any hemfet The Duen na de Gerhard, en anglès, una obra clij1eil ... L'any que ve farem el Lohengrin. Vàrem arribar a f er obres com el Moses und Aron cle Schonberg. No tots el.s teatres del món volen f er el Moses und Aron; és una obra molt difícil. El Cor del Liceu s 'ha de col·locar en aquest context, que és el que li pertoca. Per altra banda, un aspecte important que havia d'assumir el Cor era la de poder oferir concerts fora de l'òpera, cosa que no s 'havia f et anteriorment. 1 untament MUSICALIA R amb l'orquestra, el Cor s'ha enfrontat al Rcqui1·m de Verdi, el Rcquiem de Mozurr, la Missa de Reethoven, Brahm.~, Stravinsky, Rvssini, etc. -Quins altres problemes té el C01· avui? -Problemes de tipus laboral. No eústeix una jubilació. lli ha una jubilació voluntària que és abs9lutament inoperant. Un Cor d'alt nivell en una societat moderna ha de preveure jubilacions .forçoses als 60 o 6.5 anys , per poder nod1·ir-se cle gent jo·ve que cloni.força i renovació al Cor. - H eu notat en els nwmhrcs del Cor, i tamhé en el públic, una !'erta pt·edisposició a la música cot·al pet· la tt·aclició coral cataluna'? -Sí, es pot afirmar serenament qne els membres del Cor són molt feliços de participar en, un àmbit que prima molt la música coral. Crec que el públic aprecia l'esforç que fem p er enfrontarnos a la música fora del repertori operístic. En aquest context, donem un impuls al desenvolupament cultural. -Com veu el panora coral català avui? -Per a mi, hi hauria tres grans noms a tenir molt en compte i no solmnent a nivell de projecció catalana: l'Orfeó Català, la Coral Càrmina i la Coral Sant ]ordi. Serien les tres columnes. Si més no, dels que he pogut sentir. -Hem parlat de Moses und Aron; creieu q ue el públic del Liceu és encara reticent a l'òpera contemporània? -Jo no gosaria afirmar-ho; el 1956 o 1957 Moses und Aron es ·va fe r a la Scala de Milà i es va haver de suspendre. Aquí al Licert, molts anys més tard, és veritat, a les tres o quatre funcions que es varen fer el teatre era ple. Naturalment la música no és fàcil, però jo em vaig impressionar per la bona reacció del públic. Penso que el públic del Liceu és dels més oberts, si el comparem amb el d'altres teatres del món. -Veieu viable el Teatt·e P r·incipal com a teatre d'òpera r·ecuperat? E T R A T -Cal anar amb compte. La demanda musical va augmentant no solament a Barcelona,, .sinó a tot el món. Tot depèn de la qu,alitat amb què respongu.em a aquesta demanda. Si amb un altre teatre poguéssim oferir produccions de gran ni·vell, Barcelona hi sortirut guanyant. De moment, no podem pensar en això. La recuperació del Principal ens serveix a nosaltres, des del Liceu, per et la preparació i l'estudi de la nostra programació . Seria força positiu comptar amb un teatre per a l'òpera de cambra o fora del repertori habitual, però cal esperar. Una via podria ser el nou auditori, que, juntament amb la necessària i urgent reforma del Liceu, centra l'atenció del món musical a. Barcelona en a.quests moments. Si la reforma, o ampliació del Liceu es portés a terme i no fos necessària lct utilització del Principal per a les tasques de preparació, sí que es podria començar a pensar en una programació més àmplia per al Principal. De moment, és molt difícil fer-hi més del que s'hifa. -Dins una maquinària com la d'un teatre d'òpera, és fàcil un funcionam ent sense conflictes? -Jo intento no barallar-me, p erò alguna vegada ho he fet. Jo no em barallo, perfacilitar lafeina. Es més fàcil que la discussió vingui, no perquè el director d'escena demani quelcom d'interessant, sinó perquè demani quelcom, d'incòmode. ]o no m'oposo que el Cor hagi de cantar d'esquena al pú.blic. És un recurs plàstic i sonor força, interessant. El que no accepto és que el Cor hagi de cantar amb màscares; és impossible cantar així, i per això sí que m'he barallat, perquè no ho crec adient; no és lògic. Muntar una òpera és complicat, però si la gent és competent les coses surten bé. Tot resulta complicat en la mesura en què un sap fer, o no, la seva feina. Quan hi ha professionals deficients , la gent es cansa i perd interès en la feina, i el resultat és dolent , es veu de seguida. El ma- teix passa amb els directors d 'orquestra. NoemfaportrPballar am.b les grans figures; méR me 'n fa fer-ho amb professionals tnediocres, perqttè el nivell d'exigència és diferent , però també ho és el resultat. La meva feina es beneficia del Lreb(L/1 amb directors d'orquestra bons. Els directors dolents poden comprometre la meva tasca i la del Cor. Els meus col·laboradors han estat nwlt bons sempre. Són gent qtte conec molt bé, Tant SiCLtri, que a.vui és director (t Florèncin, com Méíspero. - La vostra tasca com a director s ' ha projectat també vers l'orquestra. Us definiu com a dit·ectot· de Cors que també dirigeix orquestres o com a director dc Cor s i orquestres? -Entre 1961 i1962 vaig esta.r al /.,icenfent de director musical del palco scenico; vcúg fer 23 títols, amb el debut de Montserrat Caballé amb l'Arabella de Strauss . Era responsable de tot allò musical que sortia a escena: la banda de Don Giovanni, l 'orqttestrina de La Traviata, els tambors , etc . Va ser molt interessant. La meva disciplina, en la qual m'he especialitzat, és lct direcció coral, i l'he dut a terme fins ara; però això no em priva d'enfrontar-me a l'orquestra, que per a mi és un complement de la meva experiència i vivència musical. Jo hi poso el mateix èmfasi que en la direcció coral; el resulta.t pot ser discutible, però per a mi és una experiència positiva., que, a més, em di'Verteix molt. - Pt·ojectes . .. - El passat abril vaig anar a París a fer aquest programa amb el Cor de la Ràdio France però amb Les Noces de Stravinsky, per comptes de Alexandcr Nevski de Prokofiev. Durant el prope1· any aniré al Col/m de Buenos Aires a dirigir Lucia di Lammermoor, que l'any anterior no vaig poder realitzar per raons de salut, amb l'infart, però que el teatre Colón rn'ha demanat de realitzar l'any vinent. MUSICALIA PRE-CRÍTICA CATALUNYA MÚSICA PROPOSA El Gran Segle per VICTÒRIA PALMA 1 novcmhr·c de l'any ) 921 s ' impartia a Barcelona un curs super·ior d c Música Antiga. Durant sis dics la Sala Mozart va acoJlir els assistents a m1 curs crue reuní estudiosos i afeccionats a la música antiga. L'Escola Municipal d e Música. l'Associació de Música "da Carnera'', i l'Associació d 'Amics de la Música, sota el Patronatge de la Comissió de Cultura de l'Ajuntament de Barcelona , organitzaren el curs, crue fou dirigit pet· l'artista polonesa Wanda Landowska, una de les més importants clavecinistes europees contemporànies i autora d'obres que tinguer en una influència decisiva en el redescobriment de la música autiga. Les sis lliçons varen ser molt semblants a aquelles que Landowska havia donat a París mig any abans i de les quals el mes de juliol la "Revista Musical Catalana" va publicat·, a través del corresponsal a la capital francesa, una bona informació. Wanda Landowska parlà, en la primera sessió , de l'esperit d e la música dels segles XVII i XVIII, i descriví els instruments de teclat amb què s'havia d 'interpretar cada obra. La segona lliçó fou dedicada a la música a dues veus de J. S. Bach. P er tal d 'exemplificar la part teòrica de l'exposició oral, els assistents pogueren escoltar tot un seguü d'obres per a clavicèmbal, en interpretació de la mateixa conferenciant. Els predecessors alemanys de Bach , que varen exercir una gran influència en la música d ' aquest, va ser el tema de la ter cera lliçó. La quarta lliçó E estigué dedicada a la música d c·~;­ criptiva amb exemples interpr<'tats per Eduard Toldrà i p~>r Gratacòs. La penúltima ¡,cssió fou dedicada a " hors d'ot'uVr<'". Els assistents demanaren a Landowska que dediqués Ja xe rrt1dn al músic salzburguès Wolfgu ng Amadeus Mozart. La sessió <'s va arrodonir amb l'audi ció d'alguna d e les obres per a piano dt' Mozart, interpretades per .J oan Gibert i Camins. La darrer·a lJiçó va ser novament consagrada a Bach i a les influències cstrang<'res, franceses i italianes que Hl t·ebre. També es va gaudir· de la interpretació al ela vicèmbal de Ia mateixa Wanda Landowska. El jlllly de 1936 la "Revista Musical Catalana" anunciava, en el sumari, la publicació d'un article de Blanca Selva, col-labor adora habitual de la rC'vista , que portava el títol de " Músiques modernes, músiques antigues ... Música!". Ellector d ' aleshores i el d'avui constaten amb desengany que l'article no apareix a l'interior del número. Desconec el motür crue va impedir-ne la publicació. Els tràgics esdeveniments que es produireu al país estan. ben segur, a la base d 'aquest fet. Aquell número de juny de 1936 va ser el darrer a publicar-se abans del novembre de 1984, en què s'inicià una nova etapa d 'aquella venerable revista musical. Crec que l'article de Blanca Selva hauria estat un bon exemple de com es veia ]a música antiga, enfront de la moderna, ara fa més de cinquanta anys . Aquestes dues notícies són prou significatives per fer-nos veure que ]a difusió de la música antiga ha .interessat des de fa temps els musicòlegs catalans i europeus. És per això que Catalunya Música ha elaborat un progra- ma qu<' apl<>ga música i mírsics qu <' 'un dC':~ d<> l Can t Grcgo1·iñ fins a BcNhovt•n. Vuil-rcnt anys d«• mírsic•a, que caria clivendn•s, d«' Òut•s a quatr·c del migdia , poclru sentir a l'«"s pai "El Gnm Segl1•". Joan Vivt•s, nna clt' les pr-imeres v«•us dc l'emissora, t·calilza i presenta un prugnuna dividit en dues parts . Lo primera , d ' una hor·a i mitja elf' tlunula, té u n c·aràetcr· monogr·àfic d edicat a un autor·, una obra en dift' t·ents versions, o a un instntment. Sempr<', JWrÒ, amb una at<>nció molt espN·ial a aq ueJles ver·sions interpr·ctades seguint cl'iteris històriC's. És un espai que dóna pt·efer~ncia a l'audició més lJUC no pas als conwntaris, que són breus i tenen com a únic obj<'ctiu prescnhu· a l'oient les ca t·acteristiques bàsiques dc cada obra o compositor. A la segona par·t, " El temps d e les mnses", Vives presenta temes relacionats amb l'actualitat: novetats discogràfiques, t·eculls antològics d'em·cgistt·aments, r·efcrències d<' concerts i festivals de músiC'a antiga. Dut·ant el mes de juliol, a l'espai "El Gran Segle", podrem escoltar. dins la secció de caire monogràñc, Les òperes de Vívaldí, un breu r·cpàs per la trajectòria musical del conjunt Música Antiga de Colònia i una selecció antològica de l' Espectacle de l'Ars Nova. P el mes d 'agost, Joan Vives, ha preparat un pt·ograma d ecliC'lll als grans cicles de la música . En ell podrem escoltar els Concerts cle Brandenburg, de J. S. Bach , 1./ Estro Armonico, op . 3, d 'Antonio Vivaldi, Els concerts de música de taula (Tafelmusik), de Georg Phillip Telemann i Les Sonates per a violí i baix continu., op. 5, d 'Arcangelo Cot·elli. 45 1-()5 MUSI CALIA PRE-CRÍTICA Sis encàrrecs per al Festival de Torroella S• e p A pe r CARLES LOBO e Tl o o ls lccto•·s amb mcmòI'Ïa re<'ordaran que al ní•met·o de la nostr a revista corresponent a l " doble" j uJiol-agost de l' any passat f' ll aquesta mateixa secció fèiem un •·cpor tatge a l'en torn d ' un dels màxims intet·essos que of'cr-cix el Festival Internacional de Música d e Torroella de Montgi'Í, una efemèride que enguany al'l'iha a la no gens menyspreable dotzena edició: les sis estrenes mundials d 'obres de compositors catalans. En aquell a ocasió es van pod er sentir p er primera vegada Sirventesos Berguedans de Joan Lluis Mo•·aleda , les Imatges de l'Alícia dc Jesús Rodríguez-Picó, la Simfonia de cambra d'Ed uardo Rincón , els Divertimentos per a orquestra de corda de Lleonard Balada , Dodaim per a guitana de Carles Guinovart i un encàr-rec al jazzman Manel Camp. Què tenen en comú tots acruests compositors? Doncs, que són catalans. Uns de fora però q ue viuen entre nosaltres (Eduardo Rincón ) i altres d 'aquí però que no hi són normalment (Lleonard Balada); però, en definitiva , tots catalans. Aquesta dotzena edició del Festival ha volgut eixamplar una mica el punt de mira ampliant l'abast territorial de les comandes. Així, doncs, en tan sols dues edicions, a Torroella de Montgrí s' hauran estrenat dotze obres de compositors ben diferents. Aquesta voluntat de passar les estrictes fronteres de la catalanitat (que des d'aquí aplaudim respectuosament) ha portat l' organització a adreçar·-se a dos compositors caste- E 46 406 Tí e I· 1· s t l s ~ [ Salvador Brotons I f e 2 llans : J esús Rueda (Madrid, 1961), que presen tarà l'ob ra Bitcícora per a quintet amb piano , i Gabriel Fernandez AJvez (Madrid, 1943) amb una peça per a piano sol en homenatge a Migue] Hernan dez titulada Cantoral. Els altres quatre compositors del nostTe comentari són catalans, però n ' hi ha un que, com Lleonard Balad a ,viu a l'estra nger: Salvador B rotons. Brotons ha escrit el Sextet Mixt per a b'TUP instrumental, que estr·enar à el Grup Barcelona 216. Ja que som aquí presentarem el director d 'aquesta formació instrumental catalana: Ernest Martínez Izquierdo. A més de director, també és compositor, i el grup que di rigeix estrenarà la seva Música per a un Festival, objecte d ' un d'aquests encàrrecs. A Francesc TavernaBech , se li ha demanat d e crear una pàgina per a orquestra de corda: seran les Proses disperses. I ja per acabar aquesta introducció recordarem un cop més la importància que el Festival dóna al jazz. I el j azz no es pot quedar sense u na creació com la que ens presentarà el Sextet Max Sun yer , les Ombres llunars amb crepuscle obra del líder del Sextet. I ara només cal fer allò que so- Iem fer en aquestes ocasions: d eixar que siguin ells matei..xos, els compositors, qui ens presentin les seves creacions. L'ordre que hem escollit serà l'estricte cronològic. Som-hi, doncs ... A Salvad or Br otons, aquesta mateixa secció de la revista li ha dedicat més d ' un a rticle. I ar a potser no és el moment ni elHoc més indicats per fer-ne un perfil biogràfic i, per altra banda, és ja un compositor prou conegut entre els amants de la creació musical contemporània catalana com per tornar-hi. Recordarem, tan sols, que actualment i d es de fa uns quants anys, és a Florida (EUA), on porta a terme una gran tasca com a director d 'orquestra, compositor i professor. Deixem que ens expliqui l'obra que li ha encomanat el Festival de Torroella: Vaig escriure eL Sextet Mixt durant els mesos de març i abril de 1992. La combinació de timbres del Sextet (dos instruments de vent: flauta i clarinet, dos de corda: violí i violoncel, i dos de percussió: piano i un percussionista)fa que la composició assoleixi una bona diversitat sonora, a la vegada que també planteja problemes d'integració i d'equilibri tímbric. MUSI CALIA PRE-CRÍTICA El Sextet està concebut en un sol moviment sense interrupció en qu.a tre seccions delimitades pels canvis de moviment "LentoAUegro-Adagio-Allegro ". El material temàtic, p erò, és unitari, i tot ell deriv a de la sèrie de 12 notes presentades p el piano al principi de l'obra. Aquest procediment creatiu ha estat emprat p er aconseguir una coherència en el discurs musicctl, i en cap moment no ha r·epresentat ttnn. limitació en l'aproximació cerebral del procés creatiu. El Sextet és d 'a,proximació lineal-lírica , tot presentant sempre una orga,nització text ural clara que permeti situar l'oient en diferents contextos associatius ben distingibles . Sextet Mixt op. 58 de Salvador Bt·otons Barcelona 216 Erncsl Mu r línez-Izquierdo, dir eclor Festivallnternucional de '\fúsica de Torroella de Montgrí 26 de juliol dc 1992 En aquest mateix con cert s'hi estrenarà una obra del director del grup Barcelon a 216, Ernest Martínez lzquierdo , C(lle , al contrari que Salvador Brotons, el coneixem millor corn a director que uo pas a compositor. Martínez l zquierdo és un músic molt segur del tipus d 'estètica que més li inter essa. EI seu llistó és mo1t alt, tant per a ell com per als músics del seu gmp. Treb alla amb rigor , fin s J' úiLim detall i és incansable a l'hor·a de r ecuperar per al públic i per a la música el que ell consider a la Gran Música. Tot fa pensat· que aquestes són les caracted stiques que podrem descobrir a la seva Música p er a un Festival: Els instnunents que utilitzo (flauta-flautí, clarinetclarinet baix, violí, violoncel, piano i percussió) no tenen una participació indi,uidualitz ada, sinó que es .fusionen entre ells p er f er e'uolncionnr les diferents textu,res que es desenv olupen al llarg de l ' obra . Les xifres 2, 1, 6, estableixen ta,nt l'ctcord principal corn el.s seus deriv ats, i articulen també els diferents registres o tessitures del conjunt. Ernest Marttnez lzqulerdo No es busqui a l 'obra cap explicació filo sòfica o sentimental: és simplement música organitzada i estructurada per dirigir-se, esp ero , de forma clara i directa a l'oient. Música per a un Festival d.E t·ne!lt Martínez-Izquierdo Barcelona 216 Ernesl Ma rtínez-[zqtúerdo, dir·cctor Festival Intem acional de Músicu de Tor roeUa dc Montgd 26 de juliol de 1992 La seva ¡w<>Rèn cia al m ón d el jazz i df'lt·oc k ha estat constant i efi caç. Hl'rordern per exemple els grups l rebet·g o Pegassus, els grups que h a lidt>rat el Max Sunyt>r Trio o t>l que sentirem a Torr oella , t>l Sextet Max Sunyer·. C ua t·d ons, nominacions, gran quantitat de discos, actuacions als més p•·cstigiosos festivals de jazz compartint cat·tcll amb els g.. ans noms d ' aquest gèn ere ... .J u I= 93 94 ;:¡ i 1:•., r Max Sunyer Dins l'àmbit de] jazz català In figura del guitanista i compositor Max Sllllyer (T en·a Alta, 1947) sobresurt amb tots els honors . Els seus inicis en el món de la guitarra elèctrica són absolutament autodjdactes fins que més tard Max Sunyer treballa la " clàssica" amb el mestre T arragó. omplen una biografia musical (~om poques al nostt·e país . Pel ttu c fua l ' obra Ombra llunar amb crepttscle que esn:enarà a ToLToella, Max Sunyet· en s comenta: És un tema per a guita,rra i saxo soprano escrit sobre un arpegi con tinu, aprofitant les sonorita ts riques de les cordes a l 'aire barrejad es amb MUSICA LlA PRE·CRÍTICA tríades que es Sltperposen a llur o.fi" oe ió. La meva intPnció en compondre-La lw estat dPscriure l'extraordinària sensació que em proeluí l'observació de l'ombra d'una taula i unes cadires sobre ¡wa terrassa, tot banyat per l'encís d 'una posta de sol excepcional. L 'obra consta de quatre pm·ts: la primera suggereix el 11t0111ent màgic del creptLScle; la segona es refpreix a la dolçor d 'tuw ombra coneguda; la tercera relata l'impa cte qtte ens produ eix la. llww. plena i embogidora , (>11 clejiniti va la causa de la situació d 'excepció; i per fi la qnarta és la retrobada amb el sentiment de l'instant inicial però amb el coneixement del secret. La g uitarra és el teixit del qual es constitueix el mornent; el saxo esdevé el narrador de l"esdeveniment. 93 94 Ombra /lunar amb crepuscle d!' Mux Sun yt>r Scxt!'l Max ' un yt.'r' Festival ln tl'mut'ional de Música el(• Ton·oclla dc Montgrí 16 d'agost dl' 1992 Gabriel Fernandez Alvez ;¡ ...~ I· i: Iii i 48 408 Tres dies després del concert del Sextet Max Sunyer, el pianista A quilles Delie-Vigne oferirà un progt·ama durant el qual s ' estrenarà Cantoral d e Gabriel Feruandcz Alvez. Els encàrrecs s'han fet a través del Centro para la Difusión de la Música Contemporanea i aquest any, tal com hem comentat abans, no es limiten tan sols als a utors catalans . Aquest professor d ' harmonia aJ Conservatori Superior de Música de Madrid va néixer l' any 1943 i , els estudis, els va fer amh Anton García Abril i Romà Alís. Despt·és va rebre consells de Carmelo Bernaola. Ha aconseguit molts premis i les seves oh res sempre s ' han estrenat amb molt èxit, per cert, sobretot els dctrrers deu anys, segons ens comenta ell mateix. Sóc LLn d 'aquells compositors que es monen sempre dins del camp de la polarització harmònica de la música, les relacions tonals , i no pretenc defugir aquests elements tan necessa~·is per a mi i per a la comprensió del discurs musical. Gabriel Fernitndez també ens comenta que la seva música de cambra als últims anys ve a ser una mena d'homenatge a una història del passat gloriós; amh això ens indica que a la seva música apareixen troballes de Hindemith , Bartók, Debussy i molts d 'altres, sense que això signifiqui una influència directa o indirecta , ja que és totalment volgut i cerebral. Cantoral és zm homenatge i un tribut al poeta Miguel H ernandez amb motiu delSOè. aniversari de la seva mort. L 'obra està dividida en tres parts i cada una d 'ellesfa referència a un poema diferent d 'Hernandez . Així l'intèrpret ha d 'aconseguir tl·cutsmetre el mateix missatge que el poeta, sense l'ajuda del text cantat o recitat (esperem que aquests textos apareguin al programa de mà p er a una millor comprensió de l'obra) . La pri- mera part és zm "Adagio" titLLlat Cantoral. La segona u.n "Andante Maestoso-Allegro " Elegia i la tercera segueix aqttestes indicacions: "Allegro-PrestoCadència-Coda vivaccissimo " amb el títol Silbo. He escrit un petit text literari que apareixerà a la p artitura editada que diu el següent: "Tenia 32 anys i res li havia facüitat el desenvolupament de la seva irreprimible vocació: no va tenir estudis adequats, ni oci, ni ambient familiar propici en el qual se sentís estimulat, encoratjat, comprès. Va anar a la guerra, com molts altres, va estar empresonat, com molts altres. Va escriure poemes memorables, com molt pocs han aconseguit. 1 el van deixar morir quan. encara li quedaven molts anys cle poesia". Cant,oral de Gabriel Fermíndez Alvcz Aquilles Delle-Vigne, piano Festival Internacional de Música de T on oella de Montgrí 19 d ' agost de 1992 L ·altre compositot· for·ani també és cic> Madr·id , com Calwiel Fernandez. per·ò de tota una altra gcnet·ació. Jesús Rueda és nascut a Madrid l' any 1961. Aquest és un d'aqueUs compositors que tt·ebaUa seriosament en el camp de la creació musical, tal com es pot despendre del seu intens historial. Com a punts de r efer ència per· al lector, djrem que ha estat un dcixeb:te de Luis de Pablo i que ha rcbul classes de Manzoni , Gcntilu cci , l..nigi Nono , Vaggionc i Br·ncic . L'obra que Rucda ha escrit per a aquesta ocasió es titula Bitacora i ell mateix es soqH"èn dc l' afinitat que pateixen alguns dels seus últims títols amb Lemes marins : No ho entenc massa, però és així. No solament la fonètica dels noms m 'és agradable , sinó que els temes marítims m 'atrauen sense una explicació palpable: és com una fixació. Bitaco ra, per a quintet amb piano, és una mena de resum de l~s tècniques compositives que he anat f ent servir els últims anys. Una recapitulació que obre el camí cap a una nova etapa de la meva cctrrera, i en aquest moment precís no sé encara cap a quin sentit aniran les n1.eves passes. Elllenguettge del pietno es el meu pensetment particuletr d 'aquest ÍILStrurnent, que es reflecteix en les meves sonates i estudis. Pel que fa al de la corda hi ha molt d 'exuberant, un pèl barroc, amb un tractament harmònic molt i molt elaborat. La música de Bitacora flueix ràpidament i els esdeveniments es desenvolupen vertiginosament, no hi han reposos evidents ni considerables. Bitúcora per u qui11tet umb piano de J esús Ruedu Rodney .Ft·icmtl, Jucl Put·k, violin8 Roger Best , viola Tim Hugh. violon<·cl Tony Solomnn, piono Fes tivul JntcnHu-ionu l dc Músicn de Ton·oclla de Montgrí 22 d'ugost dc 1992 Un dels nostres compositors més presents a l' activitat musical catal ana és sens dubte Francesc Franceac Taverna-Bech Taverna-Bech, sobretot lamhé per la seva gestió dins l 'A s~;ocia ­ ció Catalana de Compositors i els seus articles de cdtica que sovint podem llegir en les pàgines de la nostra publicació. Una obra prolífica, la de Taverna-Bech , a la qual caldrà sumar aquestes Proses disperses que ara ens comentarà i que s·estrenaran aJ Festival de Torr-oeUa d'enguany: El record d 'Antoni Brossa, violinista català, que va impartir el seu mestratge al Royal College de Londres, ha estat el motiu determinant per donar forma i contingut a aquesta pcu·titura. Són el,s records d'uns moments perduts i irrepetibl-es que ara amb l'ajut d'rms sons he ·volgut recordar i reunir. TavcrnaBech es refereix als estius passa ts a Tossa els anys durant els q uals Tossa era punt de r eunió de pintors, escriptors i músics. Verita - blement , van ser uns estius nu'Lgics per a qui tot just s 'inici.ava en les inquietud1i artístiqtJ-es dur·an l els quals el nostre compositot· va conèixer Antoni Bt·ossa, motor· i musa de les Proses dis perses. Comentant l'obra , Francesc Taverna-Bech ens diu: D'alguna manera l'obra ha pres forma seguint el curs del que sonorament suggerien aquests records, i també del que quedava escrit als pentagrames, procurant sempre mantenir la coherència expositiva entre unes idees que sorgien a través d 'unes vivències disperses en l'espai i en el temps . Proses disperses de Pnancesc Tnve.-no-Bech 'f he Royul College String Eosemblc Juc Park, violi Rodncy Fr·icnd. direc tor 'FI'slivullntc rnaciona] de Música dc T orroella de Montgr1 23 d'agost de 1992 MUSICALIA PRE·CRÍTICA Victòria del Àngels trenca una llarga absència del Liceu El recital que oferirà el pròxim dia 24 al Gr~n Teatre del liceu la soprano barcelonina Victòria dels Angels significa el trencament d'un quart de segle de si lenci d'aquesta cantant, del marc operístic per excel·lència de Catalunya i de tot l' Estat. Amb aquest esdeveniment es posa una fita d'una altíssima significació, en un feliç procés de recuperació de protagonisme artístic i afectiu en l'àmbit social català, d' una de les figures més grans de la lírica universal. perJ.C. E I recital que oferirà la soprano barcelonina Victòda dels Àngels el pr·òxim dia 24 de juliol, trencm·à una massa llarga absèn cia d 'aquesta gran artista de ]'esmentat teatt·e. -Fa vin t-i-sis, o vint-i-vuit anys, no ho sé exactament, que no cantava al Liceu. .. . afirma la cantant, que tot seguit explica com s 'ha gestat aquest esdeveniment. -Des que hi ha la direcció ac- tual que m'ho demanaven, però jo sempre deia que no. Però finalment em van convèncer. Bé, estic convençuda d'aquella maItera . . . Victòr·ia dels Àngels dóna l a sensació q ue acusa un cert estat anímic d 'ambigi:ütat davant d'aquest recital, per molts conceptes lústò t·ic. Fen t ús de la seva invuln erable capacitat per dir allò que •·ealment sen t, expli cita l'ab ast del que represen ta p er a eUa aquesta act uació. -No es pot dir que estigui entusiasmada. És molt complex el que ha passat amb el Liceu. Jo crec que davant d'aquest recital hi haurà opinions de tota mena. Des de qui es mostrarà favorable incondicionalment a tot el que faci fins a qui s 'ho mirarà amb ulls molt més crítics. }o crec que hi haurà varietat de tipus d'espectadors i en aquesta varietat hi haurà una minoria que estarà contenta de trobar-me al Liceu. Quan li expresso la meva sor presa perquè consideri que ser à una minoria la favorabl e a la seva presència, especifica el sentit de les seves paraules . - Penso que és millor pensar en la minoria. Ben mirat jo sempre he estat una persona de minories. No he estat mai una persona qu~ atrau explosions d'entusiasme. lo no faig res d'excepcional ni estrafolari. Fujo sempre de les coses superficials i estentòries. Crec que serà una minoria, justament no superficial, que estarà contenta amb el meu retorn. Un retorn que podria molt bé no haver-se produït i que les circumstàncies hem fet que les coses hagin anat així, però realment hauria pognt ser molt diferent. Amh tot, ella té molt clar que aquesta actuació se situa en el si d ' un procés que ba fet possi ble gràcies a la seva actitud . - Jo sempre he estat una persona que he perseverat en el meu treball i en la devoció per la música. I així he aconseguit una rehabilitació. Reconec que en bona mesura jo he fet bastant perquè passin aquestes coses que estan passant, encara. que qztan ho feia no pensava en el Liceu. És 'Veritat que en certes ocasions jo no vaig estar com perquè es pogués dir meravellós o fantàstic. Això per qüestions personals, per problemes particulars. I aleshores veies que hi ha'Via qui ja et portava a enterrar-te. I he passat molts anys tenint dificultats per fer un sol recital al país. I justament va ser l'Ichiro Suzuki qui em va obrir les portes con'Uidantme al Festival de Palamós. Molts no havien cregut en mi. Des de la seva privilegiada posició actual, sol-licitada arreu, amb entre seixanta i vuitan ta recitals anuals, Victòria dels Àngels contempl a aquests fets i d'altres d 'especialment dolorosos - la resposta refinadament cn 1el i injusta el' algun sector del públic liceista- amb una serenitat i indulgència ab solutes . I puntualitza. - Fins i tot retrotraient-me a vint o trenta anys enrera, en la plenitud de les facultats d 'al,es- MUSICALIA PRE · CRÍTICA hores, segu.ram.ent ara no acceptaria d'int.erpretar òpera al Liceu. A l'òper·a el públic busca l'excentricitat, el sortir-se del fer bona rn!Lsica.ljo, que m'agrada cantar bé, em trobaria amb un públic d'òpera que no seria el mateix que em ue a escoltar en un recital. Quan feia òpera em deien que cantava massa bé. Amb l'òpera no es pot sortir a cantar amb la religiositat que ho fas quan cantes Ltn lied de Shubert. Per a Victòria dels Àngels, tornar al Liceu ve a ser com el compliment d'un tràmit més en el camí de recuperació de protagonisme a Catalunya, que viu tan intensament. - Cantaré al Liceu, potser perquè la gent quedi tranquil·la i així s 'ltagi complert una fita més . Jo rne l'estimo, el Liceu. Hi ha sempre una quantitat d'energies que envolten cada esdeveniment. El teatre rne l'estimo però no estic segura que aquestes energies acabin de funcionar. No sé què passarà quan surti. Ara no vi~c l'emoció. Quan rnés U.arg veig el dia, més contenta estic. De moment no té previst quin prógrama oferirà. -Sembla que hauria d'incloure àries d'òpera, però a mi nuú no m'ha agradat cantar òpera en un recital. } a als anys cinquanta vaig renunciar afer-ho. Sí que serà un programa menys intimista que altres vegades, més extravertit. Sí, això, serà com una concessió. Tot i que no sóc partidària de fer concessions perquè crec que el públic té més categoria del que hom acostuma a suposar. Això de programar "O sole mio" per afalagar l'espectador no ho trobo oportú. Al públic se li ha de mostrar que hi ha coses musicalment importants. I a vegades, encara que potser d'entrada no entenguin bé allò, hi ha un nivell de sensibilitat que fa que copsi deforma potser inconscient el sentit profund del que se li ofereix. Hi ha unacomunicació especial. Tots som éssers humans. Al gran públic, no només li agraden coses divertí- des o !mperjicials. Miri, sovint es canten temes de Tosti. I aquest no és el problema perquè Tosti té cançons bellíssimes. El que passa és qu.e sovint es canten de forma espectacular i se 'ls treu la seva essència. Expectant, conscient que el r·ecitaJ del dia 24 no serà un més de la seixantena o vuitantena que ofereix cada any, la Victòda sembla voler allunyat· el fantasma d'Lms records complexos -com ella ba apuntat, que van des del seu debut gloriós en un Der Freischutz l'any 1945 en què va ser obligada a bisar tres vegades l'ària inicial, fms a d'altres molt diferents que van sigrúficar un adéu, que el dia 24 de juliol farà p t·ovisional. Un adéu que entre d'altres conseqüències va tenir Ja de l'escapçament del gaudi per put del p ítblic operístic català, de bona part dels millors anys de la seva carrera. Un luxe excessiu per al nostre gens sadolJat ambient líric. !molt menys pel que es vivia en aquells anys. MUSICALIA B A L L E T L'Espa i, nova seu estable de la dansa catalan a per MONTSE G. OTZET D es de començament de jtmy, Ja cançó i la dansa compar·teixt>n, a Barc·elona, un nou local de la Generalitat de Catalunya anomenat l'Espai. que, per una banda, acull les activilats musicals del Centre de Promoció Musical "Ressons", dirigit per Ramon Muntaner, i, per l'altra , les actuacions dc dansa que programa Agustí Ros, director del Centre de Pr·omoció de la dansa, "Endansa", l'objectiu p•·imordial del qual queda definit en les seves pròpies paraules: L'objectiu primordial d'Endansct és el de mos trur, docurnentur, explicar i difondre les diferents opcions que enwrgeixen en uquests moments dins l'àmbit de lu dansa professional, tunt a Barcelona c01n a Catalunyu. A rnés de progrumar u Barcelona u l'Espai, Endansa es coordinarà amb ultres centres de programació estable de dansu a Catalunya, i oferirà les creacions umb l'objectitt d'augmentar el nombre d'espectudors. En aquest sentit, el dia que tingué lloc la presentació de l'Espai als mitjans de comunicació, J oau Guitart. Conseller de Cultut·a. manifestà que en l'àmbit de dansa l'ofertaésencarasuperiora la demanda. Per alt1·a banda, el dir·ector general de Promoció Cultural, Jaume Serrats, afegí que l'Espuï pot ajudar a incrementar el consum. Agustí Ros es mostra segur però una mica expectant davant el micròfon de Ràdio-4, on, en un estudi radiofònic del Passeig de Gràcia, tingué lloc aquesta entrevista en la qual també participà, com a en trcvistadm·, Josep M" Monegal, responsable del progama musical "Els clàssics tamhé . ". JUguen -Agustí, ja abem que és millor això que no pas res~ pe1·ò tu, com a ballarí i f'Oreògraf que ets, saps que fa anys que els professionals de dansa vénen reivindicant un espai únic i exclusivament per a la dansa. ¿Què en dius, d'això, d'haver de compartir un àmbit amb la cançó? -Bé, mireu, a mi m'agrada ser optimista, i jo faria la pregunta al revés: ¿no serà beneficiós per a la dansa que a l'Espai hi hagi un altre tip ns d'activitat? A més, no es pot deixar perdre l'opció que ara tenim, malgrat que ens ve donuda amb una circumstància determinada, però que val la pena que aprofitem. Per altra bunda, penso que per comptes de discutir la compartimentució de l'Espai, el que hem de fer és uprofitar-nos de la situució, i em sembla que pot arribar el dia en què el públic d'una activitat se sumarà al de l'altre àmbit artístic. -No serà que volen fer més rendible el nou local? Perquè recordem que la cançó ja tenia el seu espai al Teatre Regina. -Sembla que hi hauiu problemes. Però, posats a fer, és clar que a mim 'agraduria tenir una sala només per a dan.su! A mi, m'encantaria, m'agradaria moltíssim; tant, que jo quasijlotariu, però penseu que potser només flotaríem jo i quatre més, perquè hi ha Iu possibilitat de quedar-nos sense públic, o potser no, potser l'incrementaríem ... No sé, són circumstàncies que PS queden fora del meu marc cle decisió. -Quines condicions i qualitats ha de tenir un grup o Lm espc("taclc per poder ser progt·amat? - Redueixo el meu criteri de selecció a tres punts: creativitut dels coreògrufs; el moviment, m'interessa tot allò qne tingui a veLtre amb el moviment, sigui qtún sigui l'estil; i per últim, venr·e una coherència discursiva de l'obra a l'escenari. Per ctltru banda, hi ha persones que, pel setL currículum. ja ofereixen garuntia snficient que el seu trebull serà prott bo i interessant. -Però això no és del tot exacte, perquèsabemqueja és dit quo no a diverses propostes, algunes de persones amb currículum , que, a més, compten amb força públic quan, amh el seu grup, actuen pet· Catalunya. -Es difícil, i evidentment s 'hec de dir no a una sèrie de coses, i sí a unes altres. Lògicament, les propostes acceptades són aquelles que realment m'interessen, perquè tinc la responsubilitat de p1·ogrcunur, però sempre ho faig sotu tm criteri que intento qu,e sigui prou objectiu. -Q uan fas la progt·amació. ¿penses en el públic del carrer . amb aquell que no està acostumat a anar a veure espectacles de dansa? -Parteixo d'unu idea molt concreta. D'entrada, en aquests moments, intento tirar enda·vant una programació de dunsa amb els criteris abans esmentats. Tal com he dit, aposto pel moviment, perquè la dunsa és moviment per excel·lència; per altra banda, MUSI CALIA B A L L E T - \m b quim•s <'onclicicm s es c•ont rm·tt•n t·l ~ gntps de dansa'? -Es contracten sota el criteri dc> taquillatge; és o dir, les companyies ha 11 ran de preocupar-:ic> de saber quina resposta tifldnw J)l'r part del públic. Vo es paga un crrxet, i el taquillatge és pràcticament íntegre per a ells, amb la gar·antia que l'omprart>m a cada grup de dansa una quantitat ics d'entrades perquè de nwment tot el l'isc no caig ui sobre elL~. Això vol dir que hi ha com¡uwyies qrte poden arribar li gwwyar el doble del seu caxet estable>rt. o ens h o <'J't"Í<' m , pt>rquè tu Agusti Ros aposto per la creatwttat en la idea del muntatge. Ai:t:ò uol dir que els espectacles de rep ertori hauran de trobar wt altre lloc, o poder donar-los un lloc especial a l'Espai, perquè es donarà prioritat a la creativitat, que en definitiva és el que es percep en la realitat d'avui en elia, i és el que fa la gent de dansa que s 'està decantant cap a la creati·uitat. També hi ha un altre aspecte, el de la coherència del discurs coreogràfic. M'explicaré: hi ha moltes obres (bé perquè els autors són encara joves, o perquè no han après prou, o perquè no en saben més, o simplement p erquè no són arti~tes) que no són coherents amb la pròpia idea, i aquestes no m'interessen. -Això vol dü· que l'Espai no serà un local d'experimentació i d ' investigació? - No , però potser hi haurà una petita parcel·la per a l 'experimentació, un apartat "off' per a la investigació, o siguifora de la programació normal. Fullejant el dossier que el Depntament dc Cultura ha lliurat als mitjans d c comunjcació es tenen dades concr etes sobre les remodelacions que s ' han fet al teatre, situat a l'antiga Filmoteca de Travessera d e Gràcia, 1'afora- ment del qual és de 380 places. Les mides originals de l'escenari, 7,6 fons x 9,30 boca, s 'ha n ampliat a 10,65 fon s x 12,08 boca; el teler de 28 b arres s' ha incrementat amb 5 barres electrifi cades i una graella a la part nova, m entre que s'ha instal·lat un pont de llums a Ja sala i s'ha suprimit el p endent de l'escenari. En allò que fa referència a l'equip de so, està dissenya t per fer música en directe, tant per formacions p etites com p e1· gra ns conjunts, i així permetrà sonol'itzar música acústica o elèctrica i electrònica. L'equipament de llum és p ensat especialment per a )'espectacle de dansa. S'ha electrificat l'escenari, pont, boca, passarel·les, etc. Tant el tipus de proj ector com Ja taula i la r egulació són pròpies de l'especialització d e la sala. A tot això, cal swnar-bi a]u·es interven cion s com la instal·lació de mesures de seguretat, l'adap tació del sota escenari com a espai d'assaig i camet·inos, la reinstal·lació de dutxes i sanitaris, d'espais per a oficines, i l'adaptació de l'amfiteatre per a comandamen ts tècnics . El cost total de la remodelació ha estat de 58 milions de pessetes. lamh~ saps q ue és suïcida ana1· a tuquiUutge, i més en allò que fa rc•ff't·ènl'Ía a espectacles d e dansa que compten amb poc públic i n o disposen de la difusió que r ep el tt•a t1·e o l'òpe1·a, per ~xemp le. -Un m oment; hi ha companyies que poden arribar a fer potser el 70% del pressupost que generalment els representa pode>r actuar. perquè a l'Espai no tenen dPspeses cl'il·luminació, perquè no hem de llogctr equipaments ni p ersonal tècnic especialitzat, i perquè no tindran despeses de sala . -Els profesalonals de d ansa j a han h agut de fet· concessions, p crqnè Jes ofertes econòmiques inicials h an canvia t. En allò crue fa refe~·ència a destinar uns (Ü ners a la JH·oducció, es manté? -No, a l'Espai es farà només programació. Sí, és arriscat , és arriscat per als grups, però aquestes són les directrius que s'han clonat; el qu.e no podem fer són malabari$mes i esp eculacions d'un altre tipus. Aquesta.és lct realitat que tenim en aquests moments, és la realitctt que tinc jo en aquests tnornents; aleshores, he de funcionar amb aquesta realitat. Quan el micròfon radiofònic es Lanca, tots tres som conscients que l'Espai pot potenciar el diàleg entt·e els ballarins i el públic; però en definitiva, són els artistes mateixos els qui han de saber seduir, o, com a mínim, interessar l'espectador. El temps h o dirà. Convocatòria de places per a l'Orquestra Simfònica del Gran Teatre del Liceu 20 octubre 1992 21 octubre 1992 1 trombó tutti 3 violins tutti Informacions i inscripcions Consorci del Gran Teatre del Liceu (Depanament Musical) Sant Pau 1 bis, 08001 - Barcelona Tel. (93) 318 91 22 - 318 92 77. Fax (93) 302 29 79 Pere Artís i Benach lluís Millet i Loras I J .ffiRE DEL CENTENARI Articles introductmi s: Montserrat Albet, Joan Lluís Marfany, Enric Jardí, Josep Ma. Ainaud de Lasarte i Josep Benet FUNDACIÓ ORFEÓ CATALÀ - PAlAU DE lA MÚSICA CATAlANA EDITORIAL BARCINO Demaneu-lo a la vostra llibreria o a Editorial Barcino (Montseny, 9- Tel. 218 68 88) SCHERZANDO 1 A([}RD Pff\ A LA CATALANlTZAC/0 VELs JOCS DISCOS F a pocs anys aquesta òper·a de Stt·auss va rebre encara la con sideració d 'estrena del Liceu, fet qur d emos tt·a el caràctet· d 'excepcional que té aquesta par·titura. Caràcter inguiar quant al llibret clel col ·lahorador de sempre, Hofmanns thal, però sobretot per la complexitat estètica que desenvolupa en el composi tor. Cal reconèixer q ue l'assumpte es referei..x a una delirant faula oriental passada per la interpretació críptica i expressionista germànica farcida d 'esu·anys simbolismes. Però no és de menystenir aquesta obra del poeta, que va fornir l'ocasió que el compositor en r esultés contagiat i així en sorgís pt·obablement la par·titura escènica més progressista de Strauss. És una partitura que, en un cert sentit, resulta potser regressiva amb alguna tendència a un retorn dialèctic a Wagnet·, però amb una clara s uperació de l es fór· mules ca racterís tiques s tr·aussianes en profit d'aquell expressionisme germànic i vienès. Una forta càrrega simbolista ens introdueix en una escriptura densa i caliginosa que fàcilment hauria pogut decantarse cap a l'univers d'Alban Berg. No fou així, però el títol existei..x, senyer, en la literatura del composi tor , possiblement com una obra dc gr·an futur . Solti n ' ha fet dan·er·ament objecte d 'esp ecial atenció i d 'una creació excepcional que és la que ara conté el compacte comentat que en tres discos explora les tt·es hores i mitja de música del cas . Esplèndida versió orquestr·al i tècruca que recupera impressionants pàgines simfòniques i imprevistos racons de tí.mbriques ardides. El risc comprensible en el teatt·e de qualsevol possible desequilibri entre la massa orquestral i els cantants resta per descomptat obviat d el tot aquí, gràcies a un estudiat control de plans sonors. Talment com es produeix en un estudiat i encertat equilibri entre les possibilitats èpiques del frescor sonor i el lidsme intimista dc l'anècdota de la protagonista. Solti potser s 'inclina més sovint pel component fàustic que evidentment havia previst Hofmannsthal que per altres previsibles sortides líriques pròpies del compositor. Elenc pr·evist per aquesta versió única i excepcional que t·euneix un equip en gran part añ al món de Solti. o hi manca l'Emperadriu a cura de Julia Varady, que es manifes ta esplèndida , amb aires una mica de Mélisande, men tre Reinhild Runkel protagonitza aquella mefistofèlica figura mig Brangània, mig Kundry. Pet·ò el paper femení més matisat correspon amb justícia al per·sonatge de la dona del tintorer, que fa Hildega1·d Behrens . El seu en cert justificaria en cert sentit la densitat wagneriana real de bona part de la partitura de Str·auss. La Behrens, en l'instant de la gravació en el zenit de la seva carrera, s'aparella artísticamen t en la ficció amb el tintorer Barak i quant a interpretació amb la superba actuació de Van Dam al qual no dubtaríem a atribuir la màxima qualificació del cas. Estrany personatge, una vegada més , servit amb una penetració musical absoluta. Deixem p er tm darrer terme qui encapçala l'elenc, que és l'Emperador que canta Placido Domingo. Aparició inesperada , gairebé sorprenent pel tipus de paper que li és confiati per la interpretació que en fa sota la fèrula de Solti. La lectura de Domingo resulta tan bona tècnicament com austera i sòbria , diríem gairebé reprimida pet· temor de sortir-se de context. Molt lluny dels seus habituals t·ols, segurament haurà de sorprendre molts inconrucionals i restarà com un a mostra antològica i singular d'una carrer·a que el tenor espanyol demostra no voler mantenir únicament en una regió de reper·tori còmode. e Josep Casanovas DISCOS R eedició en dos c.d. de la versió bistòrica d'aquesta òpera de Strauss que Sol ti va enregistrar ja en 1958, fa per tant prop de trenta-cinc anys. Estem, per tant, <'11 p•·esència d ' un títol dels que podem classificar obertament entre els d'interès històric p er damunt de tota altra consideració, àdhuc tenint en compte la tasca pe•·sonal de Solti. En efecte, donada la circumstàn cia esp ecialíssima d'aparèixer aquesta reed ició jun tament amb la novetat absoluta d e La dona sense ombra, rcsulla inevitable fer una comparança entre les dues actituds d el director en un i altre cas. A Arabella diríem que r estrella n o és d el tol Solli, com en canvi hi resulta palesa en l'altre títol straussià. Però, en canvi, tenim com absoluta ment preferent en inte•·ès la presència d'aquest elenc ja històric que en capçalava Lisa deUa Casa juntament amb aqu ells n oms iJ.lustres, ja irrepetibles, com eren els d 'Otto Edelmann , Anton Dermo ta o Hilde Gueden. lli hagué un instant, del q ual a Bat·celona podem donar fe de primera mà (per obra d e les J oventuts Musicals, ll a- vor omnipresents) en què privava l'esperit vienès l'n el mon de l a lirica. Anton Dermota , St'efl'ied o Stich -Rand a ll c•n les versions fcmt'nines mostraven any dal'l'era any les petites mo ·tres de la coqueteria vienesa en què foren mestres úniques Elisabl·th Schwarzkopf i Lisa deliu Casa. La versió d 'aquesta darrer a en la pr otagonista d'Arcr.belln ha resultat amb el pas dels anys tan antològica i irrepetible com les mal'iscalcs de la Sehwarzkopf. És com si el ma teix Strauss hagués pensat justament en una soprano de les seves exactes q u alitats . Una dolça colot·atura i un prodigiós legato s'adh erien a la pct'fccció a aquestes característiques línies melòdiques d'aquesta paleta lluminosa i més convencional del compositor. L'equip q ue integren, doncs, tots els can tants d 'aquest clàssic pot configura r un dels elencs hjstòl'icament més plausibles i emblemàtics de l'escola vienesa de la postguerra. e J. C.P. illiam Billings fou un adobador i mestre de cant nascut a Boston, que s 'inicià en la composició probableme nt de manera autodidacta. A ell se li deu , W en bona mida, la imp lantació de la tradició an glesa de cantar " antht'ms", a la •·egió americana de Nova Anglatel·ru, tol enllaçant amb compositors com Tallis, T yt·, Morley, Byl'd , Gibbons, Locke i el mateix PmTell, tots ells angleso~> i precUJ·sm·s, al Renaixement i al Ba•·t·oc, d'aquesta particular forma musical. E.ls " anthems" (composicions corals de textos •·eligiosos o moralistes cl ' ús litúrgic) que apareixen en aquest compacte, encar a que d ·una riquesa expr essiva notable pel que fa als textos, queden molt lltmy dc l'estètica gairebé mística dels compostos p<' ls autor s abans ressenyats, i això provoca alhora un efecte arcaïtzant endós, en sentir obres amb estructures cer tament antigues però inle•·pretades amb un esperit modern. Poques vegad es hom té una visió tan clara d e l'evolució d 'una forma musical com l a que aquí ens pertoca de comenLar·, ja qne encara avui dia es componen '· a nthems'", i. en un temps IlO gain• llUll) à. CO m !JOsi ton. <I<• la taUa tlt' Wuughuu Willi a ms o Brilll.' n van tledic·a t·- h i part dd seu LCIH[Hl. D 'ultra banJa , In pèrlluu ¡H·ogressiva cle grun p ut·t df'l rontingut estrtic• amb què elR "an tlwms" van néixet·, f a cxplic·ablr el declivi musical pa l il p er aquest tipus dc romposici6 dc•sprfs d el seu clímax al Rcnuixement. St'gons que el mateix Paulllilüer en s comenta en d fulletó del compacte, el cr·iteri prime•· d ' interpretació no ha <•stat (!<! tall històt·ic, sin(, eminentment pràctic, tol in tentant enllaça •· amb l a tradit'i ó rnc;ara viva d e cantar aquestes obres en els oficis. Aquest , segon s r i meu parer, és tm dels principals a tractius d c I' enregistrament de Ilis Majcstie's Clerkes. Amh tot, les obres de Billings es distingiren en el seu temps p er fusionar admir·a blement la paraula , el so i el temps a b en efi ci de l'expressivü a t dels textos espirituals escollit per ell p er a posar-los música. e Josep ~1. Saper as 57 DISCOS I ELS I ~ ALE1 23m E I cançoner d e " La Colombina " és una dc les fonts més impot·tan ts per a conèixer l'estètica i la p •·àctica musical a la primera època del regnat d els Reis Catòlics. Aixi anomenat per pertànyer a la biblioteca d e Hernando de Colón, segon fill d el d escobridor i gran bibliòftl, d es d e l' any 1534, el cançoner consta dc 95 composicion s, div idides e n "cancio ncs", ''villancicos", " t·omances", i b reus "cnsaladas" . La majoria son anònimes, encara que també hi sur ten au tor s de r enom com Tóana , Cornago i Urrede, entre altres . L'estil dc composició d ' aquestes obres és més aviat a rcaic si es compara amb el "Cancionero de Pala cio", de posterior aparició, en què apareixen obres repetides . encara que tractad es amb una estètica més evol ucionada. En el cançoner de "La Colombina" coexisteixen obres certament diver·ses, especialmeu t pel que fa als textos: n'hi ha d e tots colors, des de textos d ' amor cortesà a d'altres de caràcter pastol·ívol tot passant per temes t·eligiosos i algun d ' instrumental. La selecció de Jordi Sa vall es basa quasi completament en les de tema amorós cot·tesà, encara que també hi tenen cabuda peces amb t ext més atrevit i fins i tot d ' altres de cat·àcter més aviat polític q ue reflectei.'<en l'època tnctada amb un r ealisme impactant. Evidentment Jordi Savall és un dels " r eis Mid es" a nivell estètic, que ens ha portat el ressorgir de la música antiga, juntament amb personalitats com Bt·üggen o Harnoncourt. Tots ells con verteixen les obres que enregistren en ver sions gairebé úniques i difícilment superables en la nostra època. En a quest compacte, no caldria sinó , Hesperion XX impregna les obres d ' una força expressiva molt pròpia, que ens apropa vertiginosament a la Sevilla de finals d el s. XV, ciutat que fou , després del d escobriment d'Amèrica, capital fi.nancera , artística i cultural del Renaixement hispànic. L' única cosa potser repr·otxable en aquest enregistrament és la parquedat de recur·sos instm men tals i tímbt·ics, aplicable també a les veus, que, encara que d ' una gran qualitat, es fan massa r eiteratius al llarg del disc. e Josep M. Saper as H em de situat· el valor d'aquest repertori al nivell més alt, tant per l'atractiu del contingut musical intrínsec, sobre el qual no cal insistir, com p er allò que aquesta col·lecció va r·epresentar històricament com a paradigma d ' una forma musical que havia de trobar nombrosos conreadors per tot Europa . Una de les singularitats de l'enregistrament, realitzat l'octubre de 1991, és l'àmplia dotació de l'element instrumental (8 primers violins, 8 segons violins, 5 violes, 6 violoncels. 5 contrabaixos i un grup d e continu que inclou , alternativament, 4 arxillaüts, 1 chitarrone, 2 clavicèmbals i orgue); es tracta d ' un conjunt quantitativament pròxim a l'or·questra que el mateix Corelli dirigia a Roma i la novetat d ' aquest repat·timent es r eflecteix en una imatge sonora fosa i compacta, fortament apuntalada en el tutti dels baixos, circumstància que no impedeix ni la transparència de la texttu·a n i una estimulant agilitat en els moviments ràpids. En general, som davant d ' una ver sió impecable de la trauscedent col ·lecció core- Uiana, en tt·anyablement meridional, de sonodtat càlida i vell utada , mòrbidamen t expressiva en els moviments lents, que no defugen la solemnitat, fins i tot amb una certa lentitud (amb l'excepció de la " Pastoral" d el cèlebre Concert per a la nit de Nadal, inusualment ràpida). Sense prejudici de ser fruit d ' un exhaustiu i llarg treball d ' intet·pretació històrica, aquest caràcter italià de la vet·sió de l 'Ensemble 4 15 marca la diferència amb altres ver sions de t·eferència, igualment amb conjunts d 'instruments històrics, com la de La Peti te Bande de Sigiswalcl Kuijken (Harmonie Mundi alemanya , de 1977), d ' una certa sequedat, aliena a l' esperit del tempre cor ellià; diferències que , altra vegada, ens mostren allò que té d ' utòpic l'objectivitat absoluta, en veure com, des de punts de partida i actituds relativament anàlogues, hom pot art-ibar, de fet , a resultats tan diversos. Personalment, ens sentim més identificats amb aquesta ver sió càlida i espontània i amb aquesta interpretació dc les fonts d e l'època que , sens dubte, ocupa un lloc propi i t·ellevant en l' actual discografia corelliana. e Lluís Millet ALT. 15.; ARE Cicle 10nt BAR al Te 14 ju BAR Festí 26 ju BAR Músi 23ju BEG 31 ju LES Prim 31 rr ELE 5·2 CA[ 1·2 CAl 24 jt CM XV1 4 jul CM VIl ' 26jt CAt XFt 16- CA~ 3jul CEF 1·1 COl uc 6ju COl Con !U CUl 26j L"E IXt 7· GEl ~ GE vn J. e Cultura MuSICa FESTIVALS DE MÚSICA A CATALUNYA ELS ORGUES DE CATALUNYA 2juliol - 29 agost I (93) 318 50 04 GIRONA • Xrtl FeMi val Internacional de Música 23 abril - 29 maig I (972) 21 76 17 ALELLA • VW Concert d' AleUa 1l maig - 12 setembre I (93) 955 23 39 ALTAFULLA • V Festival de Veus 15- 23 agost I (977) 65 00 08 GRANOLLERS Xill Festival lnternacional de Mú1>ica I novembre- I 3 desembre I (93) 870 65 OS ARENYS DE MAR Cicle dc concen.s de Primavera, Estiu i Tardor lO abril · 13 desembre I (93) 792 05 66 BARCELONA • Grec '92 Música Clàssica i de Jazz al Tcuue Grec i al Poble Espanyol 14juny- 16julioll(93) 318 2525 GUARDIOLA DE BERGUEDÀ XXVIll Nits Musicals 24 juliol - 14 agost I (93) 822 70 13 SANT ANDREU DE LLAVANERES VLII Cicle dc concerts «Música Aestiva" 19 juliol- 27 agoMI(93) 792 61-14 SA IT CUGAT DEL VALLÈS IV Fe~tivul dc Música Clàssica per u Joves Intèrprets VI Festival mternocional de Mtísicu Cli\ssicu 9 juny - 16 juliol I (93) 674 09 50 LLANÇÀ • VIU Cicle dc Música 18 juliol- IS agost I (972) 38 08 55 BARCELONA, BANYOLES Fc!llival Internacional de Joves Talenrs 26juny- 2 juliol I (93) 265 23 71 SANT f-ELIU DE CODINES Musicals u Sant Feliu de Codines 19 juliol - 14 agost I (93) 866 08 69 SANT FELIU DE GU[XOLS • XXX Festival lmemncional de Música de laPona Fcm1da 3 juliol - 21 agost I (972) 32 03 80 LLEIDA XU Festival de Música dc Ics Terres de Lleida 4 juliol - 20 setembre I (973) 27 37 72 BARCELONA Música al Liceu pels Jocs Oümpics '92 23 juliol - 8 agost I (93) 412 35 32 BEGUR • XV Cicle de Concerts d'Estiu 31 juliol- 21 agost I (972) 62 21 21 SANT HTLARI SACALM XV Feslivt~llnternucional de Música 24 juhol • li ngost I (972) 86 81 48 LLÍVIA • Xl Festival de Música l - 29 agost I (972) 89 63 13 SANT QUINT[ DE MEDIONA IX Concerts a Iu Fresca 18 juliol - 14 agost I (93) 899 80 28 LES BORGES BLANQUES Primavera Polifònica a les Garrigues 31 maig- 20 juny I (973) 14 26 58 EL BRUC • Xill Festival de Música 5- 26 setembre I (93) 771 00 06 CADAQUÉS • XXI Festival de Cadaqués I - 22 agost I (972) 25 83 15 CALONGE • XXV Festival de Música 24 juliol - 15 agost 1(972) 65 17 14 CAMBRfLS XVII I Fcstival lntemacional de Música 4 juliol - I agost I (917) 36 55 12 CAMPRODON VIl Festival de Música Jsaac Albéniz 26 juliol - 28 agost I (972) 74 00 05 CANTONIGRÒS XFestival Internacional de Música 16-19julioll(93) 20177ll CASTELL- PLATJA D' ARO • Serenates d'Estiu 3juliol - 29 agost 1(972) 81 72 84 CERVERA • XU Festival de Música d'Estiu 1- 12 agost I (973) 53 LI 02 IGUALADA • Xlll Screnntcs d'Estiu 19 juny- 17 juliol I (93) 803 25 JO MANRESA XIII Festival de Música «Miquel Blanch» 4 - 25 octubre I (93) 872 74 77 MATADEPERA Xll Festival Internacional de Música 25 juny- 3 setembre I (93) 730 Ol 32 MATARÓ · Primavera Musical 30 abril- 14 maig I (93) 790 40 45 MOIÀ X Festivallntemacional de Música Francesc Viñas I - 7 agost I (93) 830 00 00 PALAFRUGELL • Concerts d'Estiu 28 juny- 4 setembre I (972) 30 21 09 PALAMÓS XVI Festival Internacional de Música 19 abril - 7 agost I (972) 31 43 50 PALAU DE PLEGAMANS XlX Nits Musicals a Santa Maria de Palau-solità 4 juliol - 3 octubre I (93) 864 82 Q.t EL PAPIOL • XVI Festival dc Música 18 - 26 setembre I (93) 668 56 61 COLLBATÓ ll Cicle de Concerts a les Coves del Salnitre 6 juny- 4 juliol I (93) 777 Oi 00 PALS • Festival de Música 2 - 30 agost I (972) 63 6 1 6 1 PERALADA • VI Festivallntemacional de Música IO- 23 agost I (93) 280 58 68 EL PONT DE SUERT • Solistes a r Alta Ribagorça 1 - 22 agost I (973) 69 03 53 COLLBATÓ Concerts d'Estiu a l'Orgue de Collbató 11 juliol - 19 scu:mbre I (93) 777 07 39 PREMIÀ DE DALT XV Festival de Músicadel Maresme 27 juny- 31 juliol I (93) 752 31 86 CUNIT • V Cicle de Concerts d'Estiu 26 juliol - 15 agost 1 (977) 67 40 80 PUlG-RElG CASTELLBELL I EL VlLAR • Xill Festivallmernacionnl de Cant Coral Catalunya Centre 9 - 13 setembre I (93) 838 00 59 L'ESPLUGA DE FRANCOLÍ IX Cicle de Concerts d'Estiu 7- 14 agost I (977) 87 02 99 GELIDA • XJ1 Festival Música i Dansa al Castell 5juliol - 2 agost 1(93) 779 00 58 GERRI DE LA SAL VIU Festival Internacional de Música I -22 agost 1(973) 66 20 40 RIPOLL • Xlii Festival de Música 18 juliol - 26 setembre I (972) 70 23 Sl ROSES • Serenates d'E~tiu 31 maig- 8 agost I (972) 25 61 44 SABADELL • Música a l'Estiu 1992 25 juny- 16 juliol I (93) 726 74 27 SANTES CREUS XVI Cicle dc Concerts dc Música Sacra I< Dissabtes musicals» • XV III Cicle de Concerts de Música Clàssicn «Dis~nbtes Musicals~ • V FeM iva I Buch li juliol - 12 setembre I (917) 63 83 28 SEGUR DE CALAFELL XVII Festival de Música del Baix Penedès 2 - 23 agost I (977) 67 40 30 LA SELVA DEL CAMP lli Festival dc Músic;1 de Cambra 27 juny- li juliol I (977) 84 40 07 LA SEU D'URGELL XVII Festival l.ntcmacional de Música «Joan Brudlcu» 22 juliol - 28 ugost I (973) 35 00 IO SITGES • XV I Cicle de Concerts d'Estiu 26 juliol- 30 agost I (93) 894 Ol 74 SOLSONA • Xl Cicle de Concerts d' Estiu 24 juliol- 4 1>etembre I (973) 48 00 50 TARRAGONA • XII Festival Internacional dc Música · XVI.U Desena Musical 17 octubre - 5 novembre I (977) 23 80 12 TORROELLA DE MONTGR( • Xli Festival lnternncionul dc Música • [Cicle de Joves Tulcms l i juliol - 30 agost I (912) 75 8 1 89 TORTOSA • XII Festival Felip Pedrcll 2- 14 octubre I (977) 44 00 00 EL VENDRELL Xli Festival lnlernacional de Música Pau Cn~als 23 juliol - 29 agost I (977) 68 OI 17 VIC • VIII FcMival Internacional de Música 16 - 30 juliol I (93) 886 21 00 VILABERTRAN Xli Festival Internacional de Música dc l'Empordà 28 agost - 25 setembre I (972) 50 31 55 VlLANOVA I LA GELTRÚ Festival Eduard Toldrà 25 setembre - 4 octubre I (93) 893 00 00 VILA-SECA • X Festival de Música de Primavera l - 29 maig I (977) 39 23 68 , NEIX LA FONOTECA DE MUSICA TRADICIONAL CATALANA · També disponible el LP. Sèrie 3 Vo/.1. MTLP 31 LP Sèrie 1 Vol . 1 MTCD11 CD MTLP 11 LP UNA COLLECCIÓ DISCOGRÀFICA DIVIDIDA EN CINC SÈRIES DIFERENTS Sèrie 1 - DOCUMENTS TESTIMONIALS - RECERCA DIRECTA Sèrie 2 - TEMES MONOGRÀFICS Sèrie 3 - FESTES TRADICIONALS Sèrie 4 - DOCUMENTS RECUPERATS Sèrie 5- MOSTRES DE MÚSICA TRADICIONAL UNA RECERCA EXCEPCIONAL EN UNA COL'LECCIÓ SENSE PRECEDENTS Hml lUU! Generalitat de Catalunya Departament de Cultura Distribució harmonia mundi ibèrica Avgda. Pla del Vent, 24. 08970 SANT JOAN DESPI (BARCELONA). Tel. (93) 373 10 58 I