Revista Musical Catalana. Núm. 96 Octubre 1992
Editorial: Mals averanys per al 93 / PANORAMA Enric Morera. Un esperit abrandat per la música. Francesc Cortès / Enric Morera, compositor de sardanes. David Puertas Esteve / Mikrokosmos: Visca els Jocs Olímpics! Pere Artís / Maestranza de Sevilla. Un magnífic auditori per a un futur incert. Jaume Comellas / retorn triomfant de Victòria dels Àngels al Liceu. Jaume Comellas / XII Festival Internacional de Música Popular Tradicional de Vilanova i la Geltrú. Jaume Carbonell i Guberna / TEMA Absència del concertisme de nivell mitjà / L'intèrpret català, el gran absent de la programació regular. J. C. C. / La dificultat d'accedir als grans cicles. Teresa Martínez i Mònica Monturiol / L'estratègia musical i la promoció. Teresa Martínez i Mònica Monturiol / El període 1982-1988: temptatives sense continuïtat. Jordi Maluquer / MUSICALIA Leopold Hager. Director responsable. Carme Martínez / Màrius Torres (1910-1942). Poeta músic i músic poeta. Mercè Boixareu / Una important programació de l'OCB. RRMC / Festivals d'estiu a l'Empordà. monserrat Badal i Jaume Comellas / Inici de la temporada. Montse G. Otzet / Scherzando. Cesc / Discos
Centre de documentació de l'Orfeó Català
Còpia permesa amb finalitat d'estudi o recerca, citant la font "Centre de Documentació de l’Orfeó Català". Per a qualsevol altre ús cal demanar autorització.
l ENRIC MORERA Als 50 anys de la seva mort _ LEOPOLD HAGER L'estil ., mozartla " genul" mes Per fi, com el primer dia L'any 191 Oes va acabar de construir un dels edificis més singulars de Barcelona: la casa Milà o, com se la coneix pàpularment, La Pedrera, obra de l'arquitecte Antoni Gaudí. Des d'aleshores han passat vuitanta anys. Ara, gràcies al patrocini de CAIXA DE CATALUNYA, en col·laboració amb altres organismes públics, se n'ha fet una fidel i acurada restauració, amb la qual cosa ha recuperat totalment el seu aspecte i bellesa inicials. I ens ha quedat, per fi, com el primer dia. Perquè la Pedrera s'ho mereixia: perquè és un dels edificis més significatius del modernisme a Catalunya i de l'arquitectura mundial; i perquè ha estat declarat recentment Patrimoni de la Humanitat per la UNESCO. Felicitats. l ENRIC MORERA Als 50 anys de la seva mort LEOPOLD HAGER L'estil ., mozartla mes genul ~ ~ ~--~ o e 1B OCTUBRE Div. 23 Diu. 25 Dis. 31 Diu. 1 Salv:tdor Mas, dtn.'l.·tor lvan Moravcc, pltmo Cím¡unntennrl t/(•/a morl dEmic ,I/orem Morera: 'E.•,çcna popular, op. 13 S<:hurn;tJln: Conc.:n per'' p1ano i orq., op. S 1 Debussy: Maniri dl' Sam 'icha.stiil. Fmgmcn¡_, simfònics St:ravinskl: L'ocell dc foc ( vcr:oió 19 19) NOVEMBRE Dis. 7 Diu. 8 Navarro, dlrc.>c/Vr Vlctoria d e los Àngeles, so¡mmo Alida de Larrocha, plano ~reia H omenatge al80è. nnh•ellitll'i de Xmder MontsalvatR.f! MontSalv::uge: L;tbcrint Mon!Salvatge: Cinco candonc~ n<:gr:ts Montsalvacge: CorK.-cno bl\.-ve p.er a piano i orq. Montsalvatge: l>:tnit:l 19S8 Div. 13 Dis. 14 Diu. 15 }ames t.oughrnn, tbrector Yuriy V. Martlnov, plano (Prr!mi .1/arla Cmwls 1991 J Haydn: 'Simfonia nüm. 27 Mozart: Conccn per pi:mo i orq. nüm. 20 Walton: ' Simfonia nüm. I Div. 20 Garcia Navarro Director Titular Temporada 1992-93 ------------------------~~ DESEMBRE Dis. 24 Garcia Navarro , dilr'Cior Alison H:u-gan , so¡mmo Annc Gjcvang, III('ZZo john Trcalcvcn, tc•mw Harald Strunm, lxtL'I: Pro Musica Ch ontS d c Londres (dir. D:l' id Temple) Beethoven: Mb.-.a Solcmnb. op. 123 Div. 30 Orquestra Ciutat de Barcelona Dis. 21 Diu. 22 Sir Alcxander Glbson, director Josep Colom, plmw Berlloz: Carnaval Rom:l. Obc num Franck: Variaçion~ .~imfònique.s per a piano i orq. Strauss: Burl<:~quc per a piano i orq. Sibelius: :;imfonia núm. S. op. 1:12 Div.4 Dis. 30 Dis. 5 Diu. 6 Garcia Navarro, tliiT!Cior Bnono-J..eonardo Gelber, picmo Guinjoan: Trencadís Beethoven: Conccn per a piano i orq. nüm. S. op. ï j Brabms: Simfonia núm. 3. op. 90 Dis. 12 Diu. 13 Garcia Navarro, diiT!CIOr Gary Hoffman. ziolonce/ Brabms: Obcnum tràgica Prokofiev: •simforu:t concertant per a ,;olonccl i orq., op.125 Rachmaninov: Simfonia nüm. 2, op. 27 Div. 18 Dis. 19 Diu. 20 Garcia Navarro, director María Tipo, piano Jlaydn: 'Simfonia núm. 82 Grieg: Concen pera piano i o rq. Hindcmilh: Maties el pintor · Ravel: La Valse GENER Div. 8 Dis. 9 Diu. 10 Dis. 16 Diu. 17 Garcia Navarro, diiT!CIOr Frnnk Peter Zimerman.n, dolí Mozart: La flauta m:igica. Obenum Mozart: Concert per a violí núm. 5,K. 219 Mozart: Simfonia núm. 41, K. 551. :Júpiter· Div. 22 FEBRER Div. 5 Dis. 6 Diu. 7 Franz.Paul Decker, dln'Ctor Uu1s Claret, t>rolonct'l Roger: •Tres mo"imcnts 'imfònks Sainc-Sacns: Cont-en per a ,·ioloncel i orq. núm. I, op. 3; StrmtSS: Simfoni:l Domè.,tica, op. 53 Div. 12 Dis. 13 Diu. 14 Antoni Ros-Marb:l, dln'Ctor Frank: Simfonia en re menor, op. -18 Ohm a determinar Ravel: Daphnb et Chloé Div. 26 Dis. 27 Diu. 28 Garcia Navarro, dirc.'Ctor Solistes a determinar Coral CàrmJ.na (d ir.: .)o~~p Vila ) Centem11i d'ArtburlloneM(I,Cr Zdnedek Kosslcr, director Magdalena Martínez, flauta Schubert: L'arpa màgica. Obenur:J ReineckC! 'Concen per a flauta i orq. DvoriiJc Simfonia nüm. 6, op. 6o Div. 15 Div. 26 Diu. 31 Stanis lav Skrowac-¿cwski, d irector Miguel ruvcra, trombó Webern: Sis peccs per a orq., op. 6 Cresten: 'l'anta,ia rcr a trombó i orq. Strauss: Així p.uià 7.'lr:llhu,tra, op. 30 Dis. 23 Diu. 24 Stan1slav Skrowaczewski Chri~;tlane Ed.inger, uiolí Barber: •Meditació de Medea i Dansa de la Venjança, op. 23a Szymanowski: 'Conren per :1 violí núm. 2, op. 61 Schumann: Simfonia núm. 2, op. 61 Mozart: •serenata núm. ï, ·Han·ner· Honegger: •Et Hci David MARÇ Div. 5 Dis. 6 Diu. 7 Meir Minsky, tlln.'Ctor Bella Oavidovitx, plano Guinovart: Simfonia Chopin: Concen per a piano i orq. n(ml. I Sbostakovitx: Sinúonia nüm. I. op. lO Div. 12 Dis. 13 Diu. 14 Vaclav Neum:~nn , dirr!Ctor Aurora N:ítola·Ginastera, L'lo/once/ Martinu: ' Concen per a ducs orquestre~. piano i timbales Ginastera: 'Concert per a violoncel i orq. núm. 2. op. SO Ovor:ík: 'Simfonia nüm. S, op. 76 Dis. 20 Diu. 21 Phillpe Entremont, director I Dis. 27 Diu. 28 Jlry BclobL-tvek, director D<micl Hocxter, p iano Mozart: Simfonia núm. 38, ·Pr:Jga• Racbma.ninov: •concen per a piano i orq. núm. 4, op. .to Martinu: 'Simfonia nüm. í ABRIL Dis. 3 Diu. 4 Garcia Navarro, director Solistes a determinar Coral Càrmina (dir.: Josep Vila) Cenumari de Frederic Mompou Mom pou: Les lmpropèrcs Fauré: Requiem Div. 23 Dis. 24 Diu. 25 Garcia Navarro, director Dmitri Sitkovcski, molí Henze: ' Barcarola Bartók: Conce1t per a violí i o rq. nüm. 2 Schumann: Simfonia núm. I, op. 31:1 MA.IG Dis. 1 Diu. 2 Garcia Navarro, director l'zimon Barto, piauo Weber: Euryam.be. Obertur:J Prokofiev: Conren per a piano núm. 3. op. 26 T:xaikovski: Simfonia nüm. 6, op. 74. ·Parètica• Div.7 Dis. 8 Diu. 9 Yebudi Menuh.in, din.>ctor Jcremy Menuhln, piano Pucyo: Simfonia Barroca Mo7Art: Conren per a piano i orq. núm. 17, K 453 Elgar: Vari:tcions Enigma, op. 36 Div. 14 Dis. 15 Diu. 16 García Navarro, director Soli>;tes a determinar Coral Càmtina (dir.: josep Vila) Schu bert: Simfonin núrn. 8, O. 7S9, plano Mozart: 'L'Imprcsario. Ohcrlllra Mo?.art: Conc~n per t1 piano i orq. núm. 23, K 488 Txalkovskl: Simfonia nüm. 2, op. 17, ·Petita IU!SSi:l· • Primera audició per l'Orquestra Horari dels c:oncertS: Divendres: 21 h.; dissabces: 19h. I <llu menges: 11 h. Venda aodclpada d'entrades: A les taquilles del Palau (Sant Francesc de Paula, 2) de dilluns a cllvendres, de 10 a 21 h. i dissabtes de 17 a 21h TeL lnformad6: 317 10 96 SUMARI v revista musical eatalana EDITORIAL PANORAMA I e MUSICALIA SCHERZANDO DISCOS •• • • •• •• •• CD •• •• • flJ Mtrls nr•<>r·cmys per a/93 Ertrir Morern. Un esperit niJrG IIÓ(I( pPr la IIIIÍ.,iiC"Il por Francesc Cortès Enr·ic Morer·n, com[JOSi(or de sarclam•s per David Puertas Esteve .llikr-okosmo~: Vi,sca Pis }ocs Olím(lic.~! per Pere Artís Maestmn:o cir Sevilla. Un magnífic audit ori per a un futur iru:ert perJ.C • Rt• torn tr·iomfont de \ ictòrio di'IS Angi.'IM ol Liceu per Jaume Com elias \11 Festival internacional de Jlflí.sica Popular Tradicional de Vilanova i la Geltrú per Jaume Carbonell i Guberna Absència del concertisme de nivell mitjà /"''intèrpret català, el gra n absent de ltL progrrwtaci6 regular perJ.C.C • La diflwlt«l d'accedir a/11 gra ns cicles per T. Martínez iM. Montoriol L 'e~ tmti'>giu llllt.iical i la pronwci6 per T. Martínez í M. Montoriol El període 1982-1988: temptatit·es SPnst• contillltÏtat per Jordi Maluquer l.Popold fi ager. Director respon~uble per Carme Martínez .llòriu.!l Torres (1910-19.J2). Poeta m1ísic i rmí.~ic poeta per Mercè Boixareu Una importaut programad6 de /'OCB perRRMC FPstit·aill d'estiu CL I'Emporcl{t por Montserrat Badal i J.C• luici de tem(JOriLdct per Montse G. Otzet per Cesc mm GENERALITAT DE CATALUNYA CaP- a EuroP-a La Generalitat és conscient que els ciutadans de Catalunya no tenen prou informació sobre el procés d 'unificació europea i el Tractat de Maastricht, i es proposa millorar aquest coneixement. LA FEINA BEN FETA , NO TE FRONTERES L'entrada en vigor del mercat interior europeu posa a l'abast de les nostres empreses el primer mercat internacional. Els nostres professionals podran establir-se i exercir la seva professió en tota la CEE, i els nostres universitaris i investigadors tindran més oportunitats. Però al mateix temps les empreses i els professionals, els serveis i els productes de la resta de països comunitaris podran entrar lliurement a Espanya. Per tant, la nova situació exigeix un esforç de formació i de qualitat, tant per part de les empreses com per part dels professionals. Per facilitar aquest esforç, la Generalitat ha posat en funcionament, ja fa anys, un conjunt d'organismes que hi donen suport: • El CID EM, que té cura de captar capitals estrangers, de fomentar la implantació de tecnologia adequada i d'assessorar sobre la normativa europea (Eurofinestreta). • El COPCA, orientat especialment a la promoció de les exportacions, arreu del món i especialment a Europa, on ja hi ha 10 oficines de representació de Catalunya. • El Consorci de Promoció Turística, que té per missió la promoció arreu d'aquest important capítol de l'economia catalana. • El Patronat Català pro-Europa, que informa i treballa per l'adequació de Catalunya a Europa i defensa els interessos catalans a BruseHes. • L'Oficina de Cooperació Científica i Educativa amb la CEE, del Departament d'Ensenyament. Per progressar, Catalunya ho haurà de fer amb Europa. *** * PAÍS*D'EUROPA * CATALUNYA*UN * *** * EDITORIAL es administracions de l 'Estat espanyol es troben, totes elles, itnmergides en un problemàtic procés de discussió del pressupostos pt>r a l 'exercici dell993. I el terme problemàtic enguany li escau d ' una forma molt exacta. L'ombra d'un 1993 econòmicament molt recessiu, plana espessa en mals averanys per causa d'una situació econòmica que ningú no gosa discutir que és delicada. Hom arribarà a aquest noy any a la fi d ' un 1992 caracteritzat, per una banda, per l'explosió exultant i espectacular de manifestacions d'una envergadura irrepetible, i, per l'altra, pel desbordament incontrolat dels cos tos que han suposat aquests esdeveniments. I, deforma derivada, amb el regust amarg dt• la constatació dc concretes dosis d'irracionalitat , o dubtosa racionalitat si més no, en part de les inversions esmerçades . Hi ha indicis més que solvents que en massa casos han privat més els crit<'ris exhibicionistes per damunt dels d'estricta eficàcia i r endibilitat social. En aquest context les expectatives per a l'any vinent acusen almenys aquestes caracte- Mals aver anys J g:• pera l199 3 rístiques bàsiques: a) clima de contenció invers01·a, ja sigui en infras- tructura o en activitat; b) desenvolupament dificultós de projectes ja iniciats o d'iniciatives més o menys consolidades; e) problemàtica continuïtat d 'inversions i propostes endegades enguany. Caldrà veure fins a quin punt aquest context genèric podrà ser matisat o ponderat positivament per l 'esforç de les administracions autonòmiques i locals. En tot cas, la realitat bàsica és aquesta. I les instàncies receptores de la mateixa, cadascú se les coneix prou b é. Des de Catalunya hom ha d'albirar amb preocupació indissimulada realitats tan importants com el futur de l 'Auditori, el Teatre Nacional o el Pla de Reforma del Teatre del Liceu, a part de l ' activitat concertística i lírica habitual. Tot això només en el camp estricte de la música. Més enllà, ningú no sembla poder aventurar r es sobre la fi de les faraòniques obres de reforma del madrileny Teatro Real, o sobre si l'auditori sevillà de La Maestranza acabarà essent, o no, sobretot, una sala de projecció cinematogràfica , tal com s 'ha apuntat amb una certa insistència. Estem en un país tradicionalmen t més procliu a considerar la cultura com un luxe su perflu que a relativitzar el sobrecost del projecte d'un avió de combat, relativitzat fins i tot per una potència tan econòmicament distant d'Espanya com és Alemanya . I no estem recorrent a cap tòpic gastat o fàcil. Les darreres filtracions sobre la discu ssió dels pressu postos estatals indiquen que el Ministeri de Cultura serà el més afectat per les mesures de reajustament econòmic que presidiran aquest 1993 tan i tan temut. El fet que l'evidència no resulti sorprenent, ni tan sols esdevé consol per a estúpids. ~ 96 PANORAMA ENRIC MORERA Un esperit abrandat per la música per FRANCESC CORdS cerquem un home abrandat d e temperament, romàntic de g~~t senst' cap concess10, amb ~I do enardidor del poble rom tenia Anse-lm Clavé, impulsiu , drlCJ·ós en tot moment i lhútadot· pd seu futur i pel de la seva mí'tsira, haurem de cercar-lo en Enric Mot·era i Viura. M01·era fou nat a Bru·celona el 22 dc maig de 1865. Quan encara no tenia un any d'edat, la seva famüia emigrà a Buenos Aires. El seu pat·c, músic n'afició, havia trobat feina en w1 teatre argentí. Als pocs anys va ciescobri.J.· que el minyó tenia dots especials per a la música, a més de bona veu. Amb unes poqncs lliçom de solfeig, piano i violi, toc:ava j a a esglésies, teatt·es, cafès. El tntsllat del seu pare a l'at"gentina Còrdova va lliurar Mot·et·a a una vida ben diferent: instnunentista de la banda que dirigia el seu pare, hi conrix la vida aventurera a la Pampa scr·vint d'escolà pet· a un capdlà basc. El tarannà liberal, agosat·at i aventurer dels attys a Còt·dova van marcar el seu caràcter . 1 En un breu retorn de la familia a Barcelona, Mot·era va estudiat· amb el mcstl'e Tolosa. Era l'any 1883 quan Morera decidí de no r etornar a l 'Argentina. Féu amistat amb Isaac Albéniz, envers qui sentí. sempre una gran admiració, att·et pel seu car àcter intuïtiu i romàntic. Delerós dels ensenyamen ts del mestt·e, li demanà de rebre lliçons. Albéniz l'adreçà a Pedt·ell . Els tres anys d'estudi amb el pare del nacionalisme van finit· amb unes desavi- S 6 486 i Caricatura de Morera, per Bon nences ben desagradables en tr·c els dos músics . A desgt·at d 'alt•·cs deixebles de Pedrell, Mot·era mai no va voler acceptar que havia r ebut ot·ientacions positives del mestre tortosí. Prosseouuí els seus estudis d c violí amb Cioffi, i de piano amb Vidiella. Retornat durant dos anys a l'Argentina, va decidir de continuar els seus estudis al prestigiós conservatori de Bt·ussel·les dirigit per Gevaert. El 1885 el trobem ja a Bèlgica estudiant amb el professor Fievez, a fi d e poder accedir als exàmens d'ingrés al conservatori. Ar·ribat el moment, Morera va r efusat· pr·esentar-s ' hi, i demanà a Fievez d e rebre lliçons. Dut'aJlt q uatre anys va romandre a B1·ussel·les i va fer coneixença amh Cilson, Dupont, i el famós violinista lsaye. Tornà a Barcelona ell890. 2 L'ambient musical eatalà no era aleshores tau esponerós com el que Morera havia respir·at a Bèlgica, però existien un conjunt de fets que testin10niaven l'aflorament de noves inquietuds cu ltut·als. El gust musical poc tenia a veure amb l'italianitzat amb escreix dels anys cinquanta. En primer lloc s'estaven collint ja els primet·s fruits madurs de la Renaixença, s'endegar en els cançoners populars catalans de Pelagi Briz,3 i de Milà i Fontanals. 1 La SocietatBar·celonesa de Quartets havia començat a organitzar cicles de concerts de cambra entre el1873 i 1875. El1882 s'estr·enà Lohengrin, la primera òpera wagneriana al Principal, després que el 1862 la societat coral Euterpe donés la primera audició d ' una obra wagneriana a Barcelona amb la interpretació ne la marxa dels pelegrins de Tannhiiuser! La Sociedad W11o<TJ1erfou ja el 1874· una de les primeres manifestacions del fervor que l'obra del reformador del dt·ama líric despertava a Barcelona , essentne Pedrell utl dels primers animadors.6 Anselm Clavé havia donat vida a les societats corals, quasi al mateix temps que els get·mans Tolosa, posant la llavor del moviment d'orfeons al Pr·incipat. L'Exposició del 1888 sct·ví ensems per esperonar encara més la consciència de la societat amb l' at'l'ihada d'agrupacions musicals de més enllà de les fronteres i de la Societat de Concerts de Madrid. La premsa barcelonina de l'època se'n feu ressò, i Pany 1892 Nicolau rebé l'oferta de dirigir la novel·la Societat Catalana de Concerts. En el mateix context, Felip Pech·ell havia començat a editar "La llustración Musical", compongué El.s Piri- PANORAMA neus el1891 , el mateix any en què es publicà el manifest nacionalista Por Nuestra Mú.sica, i com a recull de les seves idees juntament amb tm munt d ' inquicturls de progrés, Lluís MillcLi Amadeu Vives ftmdaren l' Orfeó Català. Les bases per al desenvolupament semblaven estar for~a assentades, i, si més no, ja hi escatim les primeres reaccions d'un deixondiment. Tot just arribat, Mot·cra va patir una inadaptació cultural. Avesat a uns costums més germànics que conegué a Bèlgica , i sobretot a un conreu de la música simfònica de molta més tradició, gt·àcies al contacte immediat a mb les aportacions franceses i alemanyes. se li féu estrany l'estat musical encara incipient de Barcelona. Les primeres manifestacions que pronuncià foren cà u1:1 tiqucs : "gairebé esmicola Gliid<, Schumann i Mozart; tolera, n omés, Beeth oven ; teòt·icament basteix un altar i hi emmena Bach; adnúra superlativament Chopin ; el seu únic déu: Wagnet·; prefct·eix els moderns Gevaert, d' Lndy, Chabrier, B01·odin i RimskyKorsakov als clàssics". 7 Malgrat la polseguera aixecada anan de Ics seves d eclaracions, l'Associació Musical de Barcelona li estrenà el quartet de corda Minuet i la Dansa dels gnoms, el1892, amb gran èxit. P er la seva ban da, la Societat Catalana d e Concerts el 1893 li interpretà lntroclucció a l'Atlàntida. A partir d ' aquest prompte reconeixement d e la seva música, entrà en contacte amb els cercles modernistes. Va fer amistat a mb Rusiñol i amb els h omes d<>l grup d<> "L'Aven ç", J oan Cortada, Jaume Bt·ossa, Gtúmerà, Massó i Ton·ents, Zanné. Maragall , Cast•Uas, Pompeu Fabra, Ignasi lglesias, Eduard Marquina , entre d'altres. Les seves estances a Sitges, la capita] modernista tl'iada pet· Rusiñol, sovintejaren. A la Segona Festa Modemista clel 10 de setembre de 1893 Morer·a interpretà la seva Sonata en do menor. Suara començà la grau afecció de Morera pel món del Morera, vist per Ruslñol, a l'època del.'alegria que pas.a teatre qu e el mcna t·à des de les iJ.lustracions musi<· als d'obres de teatre. 'crs rls drames ürics, els projectes del Teatt·e Líric Català i les òpet·rs. El paper del Modernisme en l'm·t d e casa nostra és cabdal. El mot en si apareix a" L'Avenç'' e] 1884 refe•·in t-sc a Ics obres dels joves Casa i RusiñoL El terme era sinònim de modernitat, progrés, i ncloent clins seu diversos corrents estètics i fllo sòfics, des del Na turalisme al Simbolisme, c•l Dec•o•·ativisme sinuós, o el Suhjcclh ismt>. En li ter a tu t'a l' evolució fou més lenta q ue en lc~:~ al'ls plàstiques. El moviment tenia a Catalun ya caire d ' a~:;itaeió cultural , for·ça crític i programàti(·. S'observava una clara dicotomia cntt'<' una tendència b àsica ment esteticista i subjectiva, enravçulada per Mat·agall, i una postut·a radic-al i vitalista, inspirada r n Ibsrn i 1 it>tzsch e i en carnada <'ll PANORAMA la figura d1· Jaunw Brossa. Sobt·e IPs dtH'" post u t'l's plan<n en t>ls iclcals mu·ionalistes." L'l'stil wagtwrià t•n c¡tri' c·omponia Mot·ct·a t•n aqueiJ~; anys, <·I seu caràcter ineo nformistu i J¡•., idcrs nacionalist••s el ft•t·en coincidir amb el progt·uma dels modernistes. En aques ta i'-poea ¡·ompongué .lesÍI-S de Natzaret (1894) sobt·c text de Cuimet·à. La /<'a da (1896) amb ti'Xt tk Massó i ToJTents, obra esLnmada dins la Quart a Festa Modet·nisht d1· Sitges, Da bandera (1898), Poc follet (1899) sobre lt•xt d 'A pei·II'S M<·stt·cs, i va conc-dm.. la pt·im<·ra lf•mptativa dc l' t•mpn•Ha d1•l Tl'a tt·c Líric Català ( 190 I), t[tH· donà alguna ob•·a de va lc,. , com L'alegria que passa, basadu t·ul'obra dc tf'atre de Rusiñol, cstt·cnada amb antcrior·ilat al Teatre Íntim d 'Adrià GuaL Un altre ve· ant creatiu de Moret·a durant aqut>st anys el tt·obcm l'n la funda<'Í Ó dc la cot·al Ca talun) a No\ a, o•·ganitzada pet' Morera el 1895. 9 El cat·àcter t>ngresca dor en la tasca d 'enriquit· culturalment el poble l' het·eL:1 d<.. Clavé. Catalunya Nova, tot i J't'spondre al d esig de r ed reçament dels or-feons clavt"rians, tingué uns pdncipis atzat·osos. Mor·era fou cridat a substituir J oan Goula en la direcció de la Cor·al Euterpc. Segons que reconeix fin s i tot Iglesias, 10 Mot·era va deixat· sobtadament la coral, i amb alguns clcnwnts dissidents formà Ull {'Ot" d ' homes a r estil claverià - moviment que per aquell anys estava decandint-, dc tendènda progrc sista i dinàmica , vinculat a l grup dc "L'Avenç". Els cantait·cs van prendre amb entu iasme la vida de la nova institució. !'ncot·atjats semp1:e per Mot·cra , el qual compongué un bon gruix d ' obres pt>r· a lacot·al. Amb un gest pt·opagandístic, M01·era vn proposar als seus cantaires dE· fer nna marxa a peu des de la plaça de Sant Jaume d e Barcelona fin s a París, on es celebrava una Exposició Internacional. Catalunya Nova ben aviat aixecà suspicàcies . Si bé en un pt·incipi les seves reladons amb 1' Orfeó Català eren bom•s -el 1897 amb- Morera, dibuixat per Picasso, al temps dels Quatre Gats dues entitats ca ntaren junt<'S en l'acte de lliurament del ··mjssatge a S .M. Jor·di I t·ei del lleileus" de Prat dc la Riba-, r episodi de l'embargament que· l' Orfeó Català va tenir d c la senyera, i l'oferta dc Catalunya Nova de cedir-los la seva, valcsa com s'enterboliren les relacions. Fent mostt·a del seu temperament animós, engr escà el seu par e en Ja subvenció de l'a niscada empresa del Teatre Líric Ca talà. A Morera, el movia l' afany dc fer· front al gust del gènt't·e sarsuclístic. D e l'estt·ena d ' antct·iors obres, s' adonà d el fet que el pes dc la programació d'obres en castellà, de baixa qualitat estètica, dificuhava l'èxit d e les pat·titur<'s fetes a casa i en català , pensades segons una es tètica nacionalista catalana. Sols s' acomplí amb una breu tempo•·ada de clos mesos, gen er i febret· dc 1901 al T ea tre Tívoli, amb es trena d'obres de Mot·et·a -L'alegria que passa , La Rosons, L 'alig ot, Cigales iformig ues, L'adoració dels pastors-, d e Bartolí, d e Joan Gay i d ' Ent·ic Granados -Picarol. Despt·és d ' nn èxit inicial, i dels bons pt·opòsits d e Morera, la temporada PANORAMA atulkió dc·( pi ntot· d 't·fpc ·tt·s tic• llum a rtifil'iul Lluís C nliH't". Un Hil) a hans, u In Sala Mcn •i\ t•s¡Hli del'o•·n t flt' r Gaudí , l n ¡wo~rn m u ­ r ió c-l ' utu•s visions musicals hav in obtinp;ul ~··ull rxit dt> p ú hlil'. G nwc•r t'l-I \' 11 fH "UJHISU I" qttl' leona mfs amhic•i(ls uf T ea tn' Princ-ip al. t'n:-.e c•st·atimar esf(wços n i mitj an:-. tl-<·nic•s. La tl'mpo•·tulu s ' f':. tn·Hà t>l 22 d ' m·tuure dP 1905 nmh la .. , isió llcgt•nd:lria" Comtf> Arnau, text d e Cu nu••· i m{•sit·u clc1 Morera.'~ D ' alta·ps OUJ't'>i c¡ut• Mm·c·ru veié J"t'JH"t't-H'Iltaclrs t•n frs tc•mpcH·ades dc•ls EHJl('etudc·s- \udieions fon•u: /~/ miracle del 'l'aliat , Els tres t(ttll bors, ta ba rea , L'alegria r¡uC' passa , Fra Gorí, N it de reis, /,a sa11ta espino - clins la qua l <'A troha la famosu s;u·tlana-, La resurrecció cle Lliit:::er , ./oatt de l'Ós , Ln reina vella, i El porl'fll de 11et hlem. El ha la nç va r NHII 1ur· f01·ça pos itiu , llevat de l'aspt•c•lt• !'ron() mic· , CJUP no va pod•·•· s uhs istir u lt•l> d esmesurades d t'SJH' St'S qut• <H"<tsionavt>n e ls muntatges bl"illauts dc· C t·aner , d qual S ' hi arnainà. L ' any L906 t·c presentà per u Mort'ru c·l punt m6s alt de la sc•vu t.rnjeetò•·ia <:ornpositiva. S'e!! ll"t·~ nà In St~ va Òpera Empòrium al LiCC"II , que obtingué bon acoJiiment de públic- i dl' premsa . •·~ L 'obn.1 s'esrenificà t•·ad uïda a l' ita lià. Mot·enJ, qtH' veié l'obnt r efu!>ada pe•· Cha pí a Madrid, m e n ·ès a 1'(·x it d<·l Lir('u n ·bf l'encàt·t·<•<· d ' una nova òper a, Hrun iselda, a mb llibn~ L elf' Josep Puigdollen ; i At·tur Mas rier a. Componh'llé l' ohnt en sol!i ln!s mesos, d ' un ca i •·e molt dift••·t·nt a Empòríwn; CJ"N" que hi t1·asllueixen les pt·esses <·n la CJ"eaeió i instt·umentació. A pa•·t d c Ics òpe•·es, Morer a continu ava c-omponent música p e•· al tea tre , lïns i tot pet· a C()Jnpanyics mod<~s r cs, sardanes i obres cot·als. Sóu e ls anys d e partitur·cs com Emporclc"i, Plany, La santa e.~píno , 1/ímne cle l 'arbrefruiter. Morera d egu ~ de respirar eufòr ia, i in ve•·tí t.>ls beneficis e n una masia a itges. La suspensió dels Espectac1cs G t·ancr <'I 1908 i Ja davallada dc m Enric Morera, quan fou fundada Catalunya Nova va a nar de nuJ en pitjor. Les f:auscs d el fra càs es poden puntualitzar per la manca de temps en aconseguir els llibrets i Ja música - fins al punt que alguns compositors no van poder satis fc•· J'encà ...-ec- , perquè certes posades en escena eren defi cients, presència d 'obres literàriame nt flui xes, desigualtat en la composició musica] , i a la crítica implacable, però sincera, de Ja r evista ' ·Jovent ut" i en especial d c Pena. '' L'any següent, associat a mb Albéniz i Granados, int<'ntat·en d<' revifar el pt·ojecte . Malauradament, i sense cap jus tüïcació, Morera va marxa •· a Ma(IJ·id , i al cap de poc també Albí-niz , que pretenia veure representada l'òpera Merlín al T C"a t•·o Real. Cap dels dos n o aconsf'guiren llur propòsit, i hagu«"J"f'n de subsistir econ òmicament !'scrivint obres incidentals i alguna altra que aconsegLú anome nada , com La cançó del nàz~fi·ag. No obstant això, quelcom en so rtí , dc profitós, car MorN·a va esc•·iurc a Ma- d1·id la seva primera sardana, Enyorança. R etornà altra vegada a Barcelona l'any 1905. Tot just anibat s'engrescà amb el projectf' dt>ls espectacles- l -9 ... • ,;- iii" 96 PANORAMA 96 10 490 la popularilHl de la seva música tc•atral d•·ixar<•n de sobte Morera en situació ¡wecària. De nou, embar·cà cap a I'Argf'ntina. Allí. com a Madrid, no va poder fruir dc la vida que cspenva, ans al eontrat·i. En la darrera tornada a Barc<·lona, l'octubre dc 1911 , fou acoUit amb honors de multituds. Àd huc el seu amic Ignasi Jglf·sins, llavors regidor de l 'Ajuntament, demanà per a Morera un a pJaçu dc sots-director del Conservatori dc Música. Li fou conced id a, essent nomenat professor d'hannonia , contrapunt i fnga. L'any següent se li estt·eua al Licc>u un nou drama líric, TitayIW. La s<'gücnl producció de gran ahast seria Tassm·ba, òpera amb text dc Vallmitjanu. L'obra no tingu é bon acolliment. tot i ésser cantada p er· primet·a vegada al Liceu en ea talà, en part per la representació i els cantants, i també p et· la premsa que esperaven d e Mor·cra un llenguatge més evoluf'ionat. L'òpera es va r·etirar de cartell d esprés de la segona representació." El mestre Morera contestà amb els set,rüents termes a la crítica: "' ... Aquesta professió té una recomanació que li és pròpia, que dóna lloc a la ma)jgnitat sense veritablement causar dany. No ha estat mai apagat cap geni per Ja ratxada dels crítics ... " . 15 Mentt·estant, Jcs obres corals j a t·dancs eren cantades arreu de Catalunya, fet que convertia Moren en un dels mú ics més populars. Comencen a sovintejar els homenatges, a Figueres, a Ceret; I 'Orquestra Pau Casals li interpt·cta la Da nsa dels gnoms. I de nou, el 1922, reaparei..x la seva obstinació pel Teatre Líric, reinaugurant-lo amb Don Joan de Serrallonga, obra de Víctor Balague•· adaptada pet· Francesc Pujols, al Teatre Tívoli -amb el debut professional del tenor E mili VendreU-, i continuada per El castell dels tres dragons, dc P i tana i adaptada també per Pujols. Endebades ser·ien els afanys de Mot·cra, carei ú·acàsperseguia el Líric. P ena opinava del Teatre Líric que era un ·'proble- ma aparentment insoluble, que després de tants anys, se{,rtleix planejant-se a cada pas i per a la solució del qual s' han esmerçat els mitjans més contraproduents, i mereix ésser tractat a fons, amb gran altesa de mires i amb exclusió de tot el baix intet·ès personal. " 16 E ls següents vint anys Mor·cr·a els desgranà en Ja docència al Conserva tori, i continuant escrivint obres de menys extensió, nombroses sa rdanes, reculls rle cançons arranjades per a piano i per a orquestra, obt·cs per a coral, i fms i lot cuplets dcòicats a Raquel Meller. Home vital, no s'avingué massa bé amb el fet que se'l jubilés estant encara en plenes facultats. Es regirava encara contra aquells que no afavorien la cultu- Les obres corals i sardanes, que eren cantades arreu de Catalunya, convertiren Morera en un dels músics més populars del pa1s ; ra catalana , es dolia de la situació marginal de la música escrita per compositors catalan en les programacions de concerts, mentre que encara rebia l'estr·ena d'una obra seva amh la matei..xa il·Jusió de la joventut. Sobtadament. morí rn de març de 1942. Rera d'ell d eixava un corpus musical no gens menyspreable, fruit d'una estètica particular i de tot Ull caràcter. Ln seva filla Maria assegm·ava q ue havia compost al voltant d ' unes vuit-centes obres. 17 Actualment, podem comptabilitzar-ne unes quatre-centes, entre escrits teòrics, at·ticlcs lit<·xaris i música manuscrita i impresa,18 tot i que encara no s ' ha emprès cap projecte dc catalogació sistemàtica. • Fill de la mateixa generació de Lluís Millet(l867-l941), ens proposà dins del nacionalisme musical una visió ben diferent i particular de la del fundador de l'Orfeó Català . Com a home de la darreria del xrx, el sentiment de la pàtria l'enardia. "Creu en Morera que la Música ha de brollat· de l'ànima del poble; per ço diu que si ell no estimés fortament la pàtria catalana, no sahria escriure, i si ho fes hi mancaria tota substància. Sap admir ar els nous procediments tècnics, p et·ò no l ' interessen ni arriben a commoure'!, i el seu desideràtum consisteix a aconseguit· el màxim d'emoció valent-se de la més gran simplicitat". 19 Aquestes encei·tades paraules defineixen de forma clara en quina línia directa, sincera i planera es movia la seva interpretació del nacionalisme musical. És en la línia melòdica que es fonamenta la música de Morera. La melodia, la cerca en les tonades populars, però en poques ocasions les copia, sinó que les t·einterpreta, recollint certs ri tmes peculiars; mai no es basà en una transcripció sistemàtica producte de la investigació etnomusicològica. Aquest esperit no escuu a les seves premisses, ja que el mou molt més la càrrega de sentiment subjectiu inherent a la música que no l'especulació tèctlica. En aquest sentit, l'estètica de Morera se'ns presenta totalment tardoromàntica, adient amb el corrent subjectivista propi del Modernisme~ i amb una pregona estima de la pàtria. Aquesta afecció patriòtica i els bons coneixements tècnics com a músic era suficient per a Morera per escriure obres que enaltissin la música catalana . L'evolució vers altres horitzons en què es mogué la música del xx van ésser del tot estranys als seu sjdeals; les propostes del Grup dels Vnit CaBlancafort, -Gcrhard, mins . .. -, les desap1·ovà. Tampoc no li va escaure la música dc Debussy, i molt menys Sch onber g. De fet, la seva postura responia a la forma de pensar musicalment de Ja major part dels auditoris de PANORAMA Morera a l'època de la masia de Sitges. OU d'A. Farré Riu princtpts dt> segle. L' abril dd 1933l'Orqucs tra Pau Casals li va t'strctUtr Sirenes i mariners , qui.' Morera titulà en un principi Bandarres i mariners, t' n la qunl t•l mestre féu sonar el xiu IN i rr'-.plosió d ·una cafctl.'nl. Aqu<'Shl obro aneerlòtica no era n•s mÍ's que una crítica d t' Morer a contnt t'I dodceaf()nis mc que es c-omcnl:ava a sentir en els con cct·ts hnrePionins. Al voltunt llel c·aràctce imlwlu6s, Morent òeixà 11n hon t't'l" lai I dt• promptus tempestuosos lfU l\ t·oHlrasle n i es eontrad·iut' n nmb u ltn~s gt:stR més afalagadors de la st•va personalüat. " P er fora , e n l' astw<·tc físit', pet· als qui no sahc n vem·t· ' I ht-, st·mhla asp n ' i I'Rqu<•rp , i que àdhuc- eriço n c~i. l no: ala·t'vt•s ! "~0 L' an) 1930 l'uft••· dt'l ~ ch·cts d ' autor q ue elmcstn· no rebé per r cmissió md-iofònic·u de la sa nlana La santa espina l't•nal'<lirt' n i e ll matl:'ix provoc·à polèmica eu la pr·cmsa. l h•u a l s ur·('eÍ amb la r et'SLa·ena d el seu Con cert de violoncel. mantenint una ¡H·titu polèmica amb Lamotc rle Gt·ignon. També va n sobtat' els Reus j udif·is des fa vorabJes sobn~ Jlonogger i Stravinsky, un munt el' opinions i r eaccions fruit d ' un ca r à(:t(•r impuls iu, fogós com l Nl inlerpt·Nacion s r:orals que eU dirigí a Catalunya Nova, mai aeostumat a refl exionar abans d 'esdatar eu desaprovacion s. Em·ic Morera seria un mús ic: estimat. " Els ca n ts, els cors, les sardaJlcs df' Mot·era són la Catalun ya, com Ch opin és la Polònia. G ricg la :\loruega, Sibelius la Finlà ndia· ·. 21 Les sardanes, Ics obres co1·als i les cançons pea· a veu i piano, a part d 'ésser Ja produ cció més nomht·osa, és judicada com Ja més encertada i la '"que va tm·nar a moure y aixecar l'csp('ril po puJar ... an cn cats din·cLament de les costtuns y de la mateixa àn ima de l poble, després d e Clavó ... meravelles d ' ingenuitat , ric senzillesa y d e mestria, compenetració de l ' ànima del música ab la vr~ u del poble" . ~~ EJ ma teix Morera reconeixia que " poques vegades me surto embolcalla t d'un amor· meu envers la nos tra PANORAMA . 12 <192 l<'t'I'U c·om quan at·moniso una de les no~ lt't'" c·ançon!i , tan senzilles. tan IH•t·ntOM's !" .21 A mf.s d'obres hen n<'CIIIS<'guidN; c·<un Sant Ramon , gf.~ trPS tambors , El rossinyol, El te.~ tamPIIL d' lmèlia , Sot a de I 'om. alt rt'H o IH·c·a e· om les Can~·ons dP ('fll'l'er, On et s amor c·onst iluc•i>.en un hon exempk d e l hou hal'luonislu qtu• t' t'U M01·e •·a. Rt·sponia t' li uqm•st sentit al n uní q nc h uvil'n senyalat ja Pedrc ll , i lllÓs tanl Nicolau en el lt'Ht:la nu•ttl du IH <'a nçó popn.lar co m a ba st: de l nacionalis me mu¡;ieal. A la llt'V n biblioteca pcrsomd , More ra disposuva d ' tm abundant l'uns dc c•ançouers tl'u n ·eu qm• li se t·vit·e n com a paula i c·wmplc d '(•studi. 2 1 L'estil d c lt.•s S l?\ c·s cançons é basat en un fluït· tm•lòdir molt Ili u re, a t'l'Odo nit clt· pr t·f'il e n el tractament dt> 1t's l<'S!Üttu·rs 'oca ls . el gus t pe t· t'C'JH'lir sc•mpr<' el cap dels tenws,z.; mrntr·<' que l't.'s til en què harmonitza s ' influí pels exemple:·s wagn<'l'ians e n lrs eves primeres o bres. Els seus a nanjamc nts modulen continuadament , tenint semJH't' JH'Cbf'ntla tooaütat d 'o t·igcn. Emprava els canvis de to al sisè g ~:au r t>lm ix a t de I' escala. Corn e ra d ' hàbit usà l'esquema típic e n l<'s hat·monitzacions t·omàntiqut'H dtJ Ja modulació per tcrc·ct·t•s - és a dir, passa r de Mi M. a Do, i u La , pet' t>xemple-, més que no pas la modnlaf'ió simple a la domina nt. Evità . sempt·c q ue pogu<\ la ins is tènc ia en la r elac·ió do minant-tònica (dt> consonàncies massa clàssiques), i de forma l't·cqii<'nt li agradava de n •alitzar parad es sobre Ja dominant p e r no resoldre sobre la tònica , essen t això dl' dant inOuènl'ia wagnt•t·iana. El S<'n sistt>ma harmò nic es basa va c·n l<'s relac ions de Ja sèric de qninlest1' i les relacion s de tensiti-dis tens ió ton a ls . Pet· a e U la tm1alitat, que c1·a la da u dc vol ta dt• Lot e l s iste ma mus ical a la quaJ m a i no va inl onta t' dc superar o d i sso l dn~, et·a e l " ronjn nt analbgic dc r c lucions tflH' s'estableix Pn lrc e ls gr a us d ' una mateixa esc•ala". 27 i j untauwnt amb el si stema d e qninLt•s distinf,ria l'"ordre Morera dirigint el cor Catalunya Nova (oli de Ruslñol) mixt ". Aquest o rdt·c e t·a c l•·csttltat d'afegir a la tonalitat d àssit·a tres n otes r·e b aixades e romà ti c ament a partir de La. és a di,., provocar crue ail1ora de modula •· e tendís cap a la r egió dt>ls bemolls . caract erística també 1n·bpia dc l'estètica romàntica. E n una primera lr<'tura d ' una obra d e Morera en s pol soqH't'ndt·e que no vegem l'usnul a rmadura a l'inici de la partitura. No en s n 'estran yem. Mol'(• ra ho feia sempre. En cup df>Ics sevrs oh •·<·s non ' hi tt·obare m; aques t e ra un pecu.l iar costum seu; twrò ad vct·tim que Mot·cra csrri vin eSf'l'ttpolosament t otes les a lte r a('ions tonals que pet·tocavcn a unu tonalitat, i no dubtem que si una peça comença en La bemoll , dc segur que finit·à també e n La; aquest con ven i clàssir , el rcs pcc- Là sempre. El pL"incipi del s is tema de qLúntes i ordre mixt, juntament amb l'ús encertat dc suports, r etards, acords alterats i cadències sorprenents pet· la seva ol'iginalitat com Ja d e la fig. 1, són a llò que dóna valor i el color peculiar a les harmonitzacions mor e rianes . t ~ :r- Fins al punt on foren pread e!i les seves obres corals - bona pat·t dc sa rdanes corals , ohres agt·aïd cs pels cantaires yuant a cüficultal, i sempre cercadores de la m elodia- ens en dóna lma noció el fet que durant Pany 1921 fo u el PANORAMA composi tor que ' t>ié més obres sC\' t'i. e'\.eeutad<•s - tre nta-sis t'fi tota I: La sardotw de les m onges li n •pf'tit·en e n 68 ocasions . i Les fu - lles seques en 3tl. ~8 \banda dels pot>mes simfònics que 'a <'M'r·im·t' Mon·r a. dc la música dc· camht·a, lt>s pt>Cf'S per a piano. i les populan; sarrlanes, d estacà al seu h'mps JWr lc•s il·lustnrc•ions rnusieals i h'H òperes. La pl'ineipul font cl'inspinwió d 'Hqucs tes obn·s en un primer momc· n t <'ra nl'la mc•n I wugncri a na. No oh li dem <¡llll Wagner· s ' adoptà a les nostres contrades com a r·em ei p t•r ft'r front u l' italianis me, tal i corn tarnhf va st•r mod('J pet· a Pt'dn·ll , Lamote de Grignon, Pahissa i en par·t p er a Manf n. Amb La fada , Morera va ser· aclamat en e ls <'<'rcles model'nistrs d l' Sitgf's . L' «'>pt>r·a, e¡,erita el maig d t> l 896. ·'estrenà a la Quarta F <•sta Wodemista. com a símbol d e la unió dds corrents vitalis ta , s imbo lista i nat ionalista C[LH' pugnavt~ n al si dt>J Modernismf', aplega nt b on nomhr·e d'assistents a l'csd<'vt•niment del Cau Ft>nat sitgetà. És ~n l'ohr·a on Morcr·a se'n s mostra de utor del wagnf'r·isme, rn6s que e n d 'altres postPl'ior·s . ConeebéJ'obnt a l'estil d e Bay reuth, !WflSE' interrupcions . Lrt fado. v a ser ohjecte d ' un t.n•hall hannòni<· sota un estil dc melodia lll'ope r a la "melodia infinüa", amh hn·u s aparicions d c· fragments que presenten melodies d e gu s t popular·. Els tr·ets típics d e lf's harmonitzacion s mor·C'r·iancs hi són p resents. a mb solucions harmòniques origi nals com la dc l' ex. 2: .L~..,.. ~ \ rt r I e ; •~~~~fê~L~~~~-~~~ íf~~~~~~~:l~~~~ 1·cntiu directl' que detH•n a l'c•"I'Clla germànica: L'ot·qurstra que nc•ec·ssitu l'obra és del tipus s imfò nic Uhual d c• finals d el \.1 \.a casa nos tn1, Sl' llM' la grandiositètt , 1wnl, dt' lt•s darrer es òpct·es dc Wttgtl<'L' i IH 'imt·n~~:> d e Strauss . En l'on(I.JI~s tr·aeió Morera rares vcgaclc>s dobla c•l cant, tracta d e forma molt 1'1'0màtica les trornpc~;, i aeonsf'~IH'i' sonoritats b en l'cHnpC'nsadt>s c·n In combinació d c Ics difc•t·cnts famílies. E n certs passatge¡; a c·on iWh'lteix efectes orq tu·~ tra ls molt inte r essants, JH'inci pulnwnt rn aquell fragments que• d<·i'\.a clt• tt·actar la corda d e forma t'\.C'I'~~-o i­ vamf'nt con\'en cional , cle utm·a dt' la base d'a<'ompan}anlC'nt hat· mònic. É s en aquc•sts monr<•nh quan a Morer·a li eosta dc• rnnntc•nir la con tinuïtat d' expn'!.hiÍl en ]es òperes, potser 1•l seu punt fe ble, i perd e l n ivell i eam ia 1·l c·olor tímht·ie de forma sobtnda. L 'òpera Empòrium , compost u ]' any 1901 i estren ada a l Liec•u <·I 1906 va ser un a d f' les obrc·s umh què Morera aeonseguí mÍ's è-xit. L 'argument consish·i x <'11 un u a l·legoria d e Ja dvilitzac•ió gn ·gu mediterrània rn lluita c·ontt·u c·ls bàrbars d el Nord. Joan Sa hat . com d' altn~s crític·s nm~-o ic·als dc• l'època. van n·obaa· poc apte t'I llibret de Marquina: c•n d ' ultn•¡; ocasions es ya r rtrNtrc• alrnt'sta·c• que adoptava a l'e!>cena arguments poc dramàtics. L 'estil dc• Morera cam·ià 1'11 conrpanrc·ió d<· Lafada , deslliurant-S<' Pn a lg uns moments del rrornatisnw wagrwríà. i experimenta nt amb bOno ritats noves. com el terna que• carac let'Ïtza els pohiN1 clàssi<·s. Els setanta primers compassos el<' l 'òp era es bas1' n t'li aquest le ma , i forma molt racanvia d esprés dical el tractamrnt hannò nic. Els temes musicals car·actcritzen cada situació , t enint cn trt• c•lls poca r ela ció i essenttr·ac·tats eonr a unitats tancades, a rlift•r èu C'ia del leitm.olive wagn<'rià. Bruni- ne Àdhuc podem trobar· a lgtm exemple d'ús de motius te màtics, difícilme nt qualificu blt's com leitmotivP, pc•rò. Els motius qui' més s'acostf' n a l pr·o('cdiment wagnerià són pocs, i e n s mostren e l pa- ..! $<•Ida, Ò}wr·n Ul ' lt':- nn prille~ i tr•c•:- t'li t'ontntstn tamh~ molt nrnh ,.:,pòrium. ('lllhln que \lon·•·n hH'llÍ':- Ull> fll'tH' ('dimt' lliS C1'1Hl\U tin,, i a lt•s nwlodies m (•s inspinldt•.., c•n Ics tonad('s popular·:. dc• l't•:.til df' la c·ol·lcC't'iÓ dC' Ut•lodit•s per<t cant i piano . .l oan Suh nt hi trohu u rnum•a r un tr·c•h nll ot· <¡th'~> lntlm l>s d e!1CII\ olupnt dt•l tipus n·alitzu I u l~mpòriu111. 2'' Lu míuüca dc• Mon~ru donà so uls t<·mps nrolkr·nistes i o ls vc·nidOl's. Vu ru a ld ~tr·twr dig nific·al' ('I Lt•ntn•líric l'Ulu là, i e n altn•s g•'-IH' I'<'" aRi\OIÍ c·irnt'l' l'S 110 I,!;<'IIH rrwrr ) HJII'I'H hi es, e om c·l Collcc>rf ¡w t· a r•ioloncPI i o rqu es! ro. Tnt aqut•st C' lli' JIII R mrrsi1·al, <'X)H'I'HfliÍl eh• Iu nustnt c·ultunt , r·a 11 ol•lidat ~ tml ~:-o clt• f(ll'lna c•Rporà dic·u i tímidu alguna purtilura es desHtlla rrro~ nrc•ntà nianwnt. 1\u ~" .,ols l'I c·as d<· Mon·ru, Í>~ c•l dt• la mÍrbir·u pr·oduïda p1•r· tr·t•¡, gt'rwracions, hurrd <•j ada firr b a la mat<'Í\.a ¡.u·ocluc·c·ií• musical cleh; nostn'R dic•¡, . Tot i t¡LH' c·al uclrrwLr·e l'I difl't't'nl rri vc•ll de leH obre" co nr[HH3 1e~> <'n aq uellh anys, rr ' hi ha for·ça 1(111' nu•r f' ixcr·if' n d 'ússcr e s(·olLad eH per· l' on•lla dc• finals dc·l \. "\.. No podn•m prc·ar· mai d el tot la nosll'a hiHt.ò riu me ntre d e ixem t(lrt' Hols la pols lligui el vis itant. d t• Iu m (asica ('U taJana dels seglf's x 1\. NOTES I. 1~1- t't'l'em ili el' aqtwlll< any¡; ,{m n·c·ullit" vi' auwu l a: E . \lon•r·a: Jlonwnts l'i.,cuts. Bar·rc•lonu, 1936. \clul.'s la nutuhin~rulia. c·ntTo,iHt ¡wl M'U tón lingut . nu' a Ul'l'iha r· a ¡w,m·-,c· a la \I'Odu. 2. Du tic·~ ,.,.,.ollidt•" tl1•: M. Sapc•r·a~: Jo;( mP~Irt• ~urú- 1/or!'ra . Barc•du na . 1969; J. Pc•na: Enrit· l/orPru. lssai¡.r bio¡{riijic, llurc·c·luna, I 1J:fi, n•c·ull c•l t t>xl el•· la c·onf•·c·i·rwi u qui' cluni'¡ Joaquim P<'ml c•l 22 dt· juny clc·l 19% u l'inbtitudó tlc' l Tt•arn• c!t· Hun·,.lona din s d ' una sc•ssió cl' honcu· pc•r· I'C'II't•lutuu•nu lgc• n Mm·c·rn; una nhrn cl ' iult •r·~o po'I'!JIIt' nwull Iu vi•ió JHP' lic·ulur· cl' rm mnic· ínrim Í's r ohnt ci'J¡;nas i l ;,(lc· ~iu~: Enric Horertt. Estutli biognl}it·, Bur·t·,.luua, 192 I; r t'studidl.' H. Pl a ne·~<: El 1111'."1'1' Mort•r(l i el Neu món , Burrt•luua , 1972, Í's ••n pur·t una ,[nlc·~i dC' ](•¡¡ uhrrs dc• Supt'l'llfi i d ' l¡dcsias. :i. fi'r·a,u·c·sc· P('l:t¡;i Br·iz: Cançons de Iu I C'I'I'fl. 11!66. I. \1iJi", i Fo nlamrl.: Romoflcerillo cttlfllún. 1882. 5. E.,ci('VI.'ninlf"nl dl.'lltO~lr:rl per AJfon~i­ uu Jonés a: L 'obra de Richard Wagner tt Bat'CI!Imw. Bareelona. 1983. PANORAMA 6. F. Pt•drrll: }Orll(ulos de Arte. Ed. Ollt•ndurff. PorÍH, pi\g,¡, 40, 267. 7. M. 'apHm.: ¡.;[mt>.•treEnricMorera, pà¡,:. 15. 1:1. \ t•gt·u ~nhrt• <·I Modt>rnisnw, F. Fontuoun: lA crisi c/p[modemiMne, Ed. Cur·inl, Bun·t•lonu, 1975; A. Cir·it·i i Prllirf'r: El art(' mod('ruL•tu ratalúu, Ecl. \ymà, 195 1; J , Ma•MÍ i T or·r cnt s: Ciuquanta uuys de t'iclulitertlria, Burrclonu, 1934; E. Vult•nlÍ: t:l prinwr moclemismo litero.rio t•al(ll611 y SIM funda me/llOS u/eofógi('O.V, Ed. i\ rit• l, 197:!. 9. Solm· uqut•htn 8ocil'lnt só n orlnrido r·s l'n r·ti clt• dl' H. Alier·: Enric Morera i la Soci l'lo/ Cora l Catnlr111ya Nova, "Scrr·a d'Ot·" núm. lll6, rnm·¡; del 1975; i l'obra de J>. A t·tí~: l~l Cunt Corn / N Cata fttll )'N (189 1-11)79) , Bun·t·lonn, 191:10. IO. I. lglt•Hins: l~r~ric Mortll'a. E.~ tudi biog l'fljic. Bnt·c·.:lunn, 192 1. Piíg. 24. Il. l'l't'el tumhr hi pt·cngut•r·t•n veu les r evist(· a i p l·rii'ltlit·~ "Cutulun yn A •·Lísti l'll", "L' I~sqtu•lln tlt•ln'T'ot·•·utxa '', "La Van ~luu·diu''. 12. L u ¡·utulngtwi{l cl!'ls t'RJl!'Cturles Gt·a- m·•·, Iu fo \.. ;\\ iiiuu: Lcr música i el Moclt>rllisme. Ed . Cur·iul, Burn•lona. 1985 13. L' \ ssot'iuc·i6 \Vngnt•r·ianu dedicà uno "''"siC, u l't'hlluli clt•lu partitura ubans d t• l't•,u·t•na. Empòriumr• rt'po.oà al Lit·t•u l'uny 1926. I I. Joan uh•nt puhlil'ii nnu ¡·r ònica molt ajustndn u ullò qut• s'rsdl'\·ingu~ e n lt•s rt-prl'~t·nttu·ion~ dr Tassarba. \egeu J . Sulvut: /, i•.,lrt>na e/p Tasscrrba. ' ·Revi~tu Mu,ic·u l Ca tala na'', 'lli , 1916, pàgs. 76-78. 15. Fnt¡:.mcnt dt• l' m·ticl c qut• :\1orera publit•i• u '' El Puhlt• Ca tult't", genet· de 1916. 16. J, P t•uo: Enrir Morera. Assaig biogrc/jir•. fl n1·('c•lonu, 1937. P il¡:;. 37. 17 . Aixf lw t·t·ctdl Supera¡, a: El Mestre Enric /11orc•rrr. P ¡lg. 2 10. 18. El ~ mull•ritds pm·ti culot·s d'Enric MtH't'l'll NÓn s t·r·vut s al Centre dc Dot•unu•ntu <'ÍÓMnsic•ul dt•lu Cl'nt' r·ulilltl, dipòAit Enl'i<· Mo r·•· r·n, uúm. 138/1988. 19. J. Pt•nu: op. cit. Piíg. 50. 20. I. lglt•sius: Bnrir Morera. Esuuli bíogrè.jic. Pàg. 60. 21. Km·t Sr·hindl t• t·: FPstc& de la Música Catalana. Not•P r011curs. Discurs ... " Rt·vista \lu~icul Cutulana ... XIX. 1922. 22. J. Ll ongucr·r>: /, 'Enrir \Torera i les seves COIUjOIIs pOfJitlars harmonil::ades. " Revbta \lu.,irul Cu toluna". \1. 1909. 23. J . Llongut•t·e~: op. ci t. 2·1. Dispoo;nvu cntn• <l'nitre~ de ChanSOIIS popuJaires des prot·incPs de F ran er: Clra11sous po¡mlaire., de la Provénre; Ca uçoner poprr/Nr c/';lureli Campmany. 1903, Cau::onPri popo/art> italicmo: El Ccmrionero bonaerense; i diH•r·scs simila t·s fin:; un totul ti c 18 olwes. 25. En moltíssimes dt• lt•s o,cV('s obres podem eom¡H·nvnt· qut• Mor·r•·a pt>r consLt·uir una fr·ast·muRit•ulusavu el recurs de Iu ¡·;·pctieió drl t·op to•màti c. Aqucstu tècnj cu és pn•st•nt i\tl h ue e n lt:s seves iiptn·es i obt'!IM lÍt'Íf(IICR t(•u t n.Js. 26. Ajxí hn <•x püt•u a E. Mnn· •·a: Trotado prcíc tico de lr r1rmonirr. Barcelona. 1901. 27. E. Mon·t·u: op. rit. 2!1. Yt•gt•u l'estudi que en fa P. At·Lís: op. rit. 29. J. Sulvut: Brrmi,~eldc1. Dramn lirich d 'E. Morera. " H1•\ista Mus ica l Catalana ", ILI . 1906. Enric Morera, compositor de sardanes per DAVID PUERTAS ESTEVE E nric Mo•·et·a i Viura compongué prop d c vuit-centes obres al llarg d e la seva vida : òperes, musica d 'escena, ohrcs simfòniques, concerts. una missa de rèquiem, corals, músi('a de cambra ... i també va <·ompondrc sardanes. La fmalitat d'aqucst article no és esbrinar· el perquè Enric Morer·a només és conegut per aquesta faceta de la seva producció musical, sinó més avia t apropar el coneixement d<' Ja seva obra sardanística. De les p •·op de cen t sardanes que esct·igué n' hi hagué moltes que foren originàriament p<'nsades per ser cantad es pet· un cor i no pas tocades per una cobl1:1. L'Empordà, La sardana de les monges i Les fulles seques <'n són alguns exemples . Aquestes sa t·danes, les podem escolta •· interpretades per· cobla g•·àcics a les instrumentacions postel'ior realitzades per Blanch Reynalt , pet· Narcís P aulis o per J oaquim Sen·a. entre d 'altres. Enric Mot·cra també dedicà especial atenció als infants i, dedicada a ells, escrigué tma petita col·lel'<·ió d c su•·danes per a piano amb títols ben sugger ents : El cirerer , La pruna, L'albercoc ... Algunt>s d 'aq uestes també foren , més tant, instrumeJltades pet· a coh la. La seva primera sardana, la compo11gué als qua•·anta anys i, curiosament, durant la seva estada a Madrid, entre el 1904 i el 1908. El tí.tol demost•·a el sentiment que l' en voltava a lt~s h o•·cs: Enyorança. Despt·és d'aquesta en vindr·ien moltes més, algunes de les cpt als el fa'rien immot·tal. La sctnta espina és el titol d'una obra escènica, amb text d 'Àngel Guimerà, en què, en un moment d eterminat. els personatges s'agafen de les mans i canten i ballen w1a sardana; d'aquest breu quadr·e escènic sortí la sardana més emblemàtica d-Enric Morera: La santa espina. El tret més característic de les seves sardanes és l'arrel catalana que tenen els seus temes . La seva, és una música racial, autènticament catalana, espontània i [Tesca. Les seves sardanes respiren ca talanitat pels quatre costats. Recordem que l'època que li tocà viure, a Enric Morera, és l'època de] Modernisme a Catalunya, d e la renaixença de la condició catalana , de la fundació de l ' Institut d 'Estucüs Catalans, d e la Setmana Tràgica i d 'Acció Catalana ... Les seves sardanes mostren tot u n r epet·tori de música cen t per cent catalana. Enric Moret·a. que ct·cia ben poc en la inspiració, portava el sentiment català a la sang i ningú millor que ell va saber-lo plasmar en música mitjan~ ant la cobla. La f01·ça dels seus tc-mes p unyents contrasta amh la delicadesa dels passatges més dolços. La seva, és tm a música apassionada. No és gens fàcil estahfu· w1 model de sardana típica del mestre Morera , ja que ]a diversitat és ben palesa. No és estrany trobm· alguna sardana en la qual els curts tinguin més compassos que els llargs (A la plaça; 57/49), o alguna en què curts i llargs sibruin gairebé igual d 'extensos (Ells i PANORAMA .., Enric Morera en e ls darrers anys cie la se va vicia nosaltres, 54/56) . Compongu é sardanes molt cu•·Lcs (G rèvol, 23/ 4 1; El guUaret 25/35) i d ' altres força llargues (La Font de l'Albera, 35/93). En algunes clos temes es batTcgcn i formen tm eontrapunt cxq ni sit i valent (Baixant de l.a F0111 del Cat) i en el ' altres el que domina {·s e l passatge en què un sol tema és dohlat amb diver- ses vens (La petita Mònica ). És molt comú veu r o com lcR eobles, quan i.JltCI·pretcn uno sardana d 'en Moreu, h o fan sense trombó. Enric Morera era pot amic d ' utilitzar el trombó i , e n lt·s sardanes instrume ntades p er rll, no el fa intervenir. Tampoc no t'ra guirt• dcstrr en fer in ten t•nir t>l flabiol: e n canvi, en molte::. dt• lt•» ~~·'e~ sarda m's d(ma u n pn¡wr prt'¡Hmderant a l tamborí (Fes ta l1njor). Lt•s seves instnum•ntacio n~, ¡wrò, són dignes <L<> ser t'studiudrs umb dctenimt>nt. Utilit:ul molt H('\ll'utlnmenl els duos l(•nm·u-fisrorn pt•r al s passatges m0s melòdics i r eserva el!i tibles, guin•h{• )olt'lllpr·e e n duo, pt•r uls p ussatgt•s m(•s a lc•gn•s i festius. Un re<·urs c¡ue e mpra molt sovint és lnt('lUt' un tema a l' t)uÍson per· purl d (• tol t'I nwtall ; la forçu <¡tlt' uixò fu udquil'it· a la cobla <~u c•ls momt:nl¡; àlgid!-! (:s d ' una vigor oHi tat inimn ~:.rinablt> finR a l~shorc.'l. Tothom sap que More ra simputil z!l amb l'escola wagnt•riu nu , pct·ò a<¡ucsta es t ~tica no és la q ut• vu t'mprar en l<·s seves sardan('S. L'harmonia que predominu C'll Ics bardanes és molt cn tt-n<'<lora i Iu bcvu funt·ió principal és Iu dt• r·cssaltat· el protagonisme dels temes d'arrel catalana , q tw són , en definitiva , la gran uport.ucit'¡ d ' Enric• Morer a a la m úsica sar tlanís tica. Quant a les sar·da ucs c:or·als, cal dir que són peccs puntals de Iu música eataJana dc tots e ls tc•mfH1 i haurien d e ser exemples ineludibles per a tol estudi ant d ' h a rmoni a i contt·apunl. La pcrfeeció amb què estan con ll'u'id es, t'l profit que tre n dc endu Y<'U, la gr àcia en els contrapunts i l'elt-gància amb què està trat~ tut el text són trt•ts que defineixen les sardanes corals d'Enric Morera , gran co1wixedor d e les possibilitats sonores d el cor. Tots e ls analistes de l'obra del mestre Morera coi ncideixen a dir que la s<>va música va t•·iomfar· perquè posava passió en cada nota qu~> t'IWrivia, fos p er a un conC'ert , pt>r a una Òpera, per a una t:m·al o pe r a una sardana. La història només li ha fet jus tíeia en una part d e la seva produ cció musical i en s l' ha presentat eom un t:ompos itor dc sar·danes, però Ja genialitat que hi demostra no és exelusiva d 'aques t terreny. Set-cent es obres ens ho poden d emostr·ar i esc·oltant-ne alguna poel r em recordar que Enric Morera també compongué sardanes. ., .f• g: 96 i l I PANORAMA Atorgades les begues de la Fundació Pau Casals MIKROKOSMOS Visca els Jocs Olimpics! ¡;¡: s- --5:=.=.. e ¡¡ 96 Víscol Perquè, en allò que m'afecto, han motivat un canvi radical en lo meva vidal Ros i cur1: canvio d'ofici. Plego de lo feina d'editor, ton escarrassada i ton poc ogroïdo tothom o punt d'exigir on vos o parar home sempre traient el fetge per lo boca coda cop amb menys temps per res. Prou! Jo està rumiat i decidit: em foré director d'orquestro! I és que, en el fons, jo ho intuïa, que m'esdevindria aquest canvi radical. Sl. Perquè, si no, o veure: ao sant de què lo dèria d'empunyar uno batuta, i opo, o dirigir, des del menjador de cosa, les grans orquestres filharmòniques? Jo dirigeixo, iels professors de les orquestres ol copdavant de les quals em poso toquen en play-back, mitjançant un disc prèviament enregistrat, naturalment. Com en les cerimònies inougurol i conclusiva dels Jocs Olímpics. Res1 vaja, que estic molt animat. Em colia ter un cop de cop i jo l'he fet! I ho dec o les Olimpíades, eh! Sí, sí, o les Olimpíades. Jo estova pendent de lo tele el dia de la inauguració i se'm va encendre el llu met quon vaig veure tot aquell magne muntatge musical, amb els cors, i l'orquestro, i els directors, i els solistes, i em vaig adonar que ells feien el mateix que fòig jo ol menjador de cosa mentre el disc sono i jo dirigeixo: comèdia. I emvoig dir: "Això és /o meu!". Perquè, ben miret, i sense falses modèsties, jo ho puc pelor millor que no pas ells, a molts dels quals es noto una gran manco de taules. Jo, en canvi, si me n'he empassada, de pols d'escenari, Mare de Déu! Com~tin: vaig debutar fent el Benjamí de LEstel de Natzaret i he acabat fent de Popo del Becket o l'honor de Déu. I encaro uno altra cosa o favor meu, de cora als organitzadors: no renyirem pel preu, perquè, si més no, jo seré ton generós com els grans divos que van enregistrar de formo ton desinteressada aquell disc famós de lo cerimònia inaugural. En fi: jo en sentiran a parlar. Organitzaré un llançament discret però eficaç, muntaré uns quants programes d'upa que faré interpretar mímicament o joves estudiants (és a dir: un pressupost de pelo amb deu) amb un tons de versions enregistrades de gran categoria, tinc gent coneguda en el món de lo comunicació que segur que m'ajudarà (i si els he de donar alguns cèntims, doncs, tranquils, els els donaré, perquè estic cer1 que guanyaré calé llarg, com oro els orlístes olímpics), i res, endavant! Ep! I des d'ara que mai ningú no em parli malament dels Jocs Olímpics de Barcelona, gràcies als quals he trobat definitivament el meu comí! Pere Artís D Leonora Milà mterpreta el seu concert o ' a Pequín L a r.ianista catalana Leonora Mtlà interpretà el passat 14 de juliol a Pequín la seva pròpia obra Concert per a piano i orquestra per a la mà esquerra, op. 46, núm. 3 amb l'Orquestra Nacional de Cambra de la Central Philharmonic Society, dirigida per Han Zhon~ Jie. Leonora Mi la és ja una intèrpret habitual als escenaris asiàtics des de l'any 1979 en què va debutar a diversos països: fes Filipines, la Xina, Corea i el Japó. Aquest concert de Pequín fou transmès en directe per la Beijing TV Station a tot Xina. El seu Concert per a la mà esquerra ha estat enregistrat i programat en diverses ocasions a partir de la seva estrena a Barcelona, al Palau de la Música, amb I'Orguestra Ciutat de Barcelona sota la batuta del mestre Joan Pich Santasusanna. L'èxit de les seves pròpies composicions han aconseguit l'interès dels editors de música americans, com la companyia lnternational Music Co. de Nova York, que ha publicat part de la seva obra. Ben aviataP,areixeran dues noves versions discogràfiques internacionals d' a~uest concert: una amb el Berltner Streichquintett i l'altra amb la London Phifharmonic Orchestra, dirigida per Brian Wright. Les dues versions comptaran amb la mateixa Leonora Milà com a solista.• intre del pla de promoció de les activitats de la Fundació Pau Casals, iniciat amb la renovació i l'increment de membres del seu Patronat que es féu l'any passat, s'ha celebrat 4'1 concurs d'ajuts que des dc fa nus anys ha auat convocant, fent-lo exten siu a un major nombre de violonceHistes i dedicant-Jú més fons. La fundació ha nomenat un jur·at, integrat pels professors Lluís Claret, Marçal Cervera i Jordi Cervelló, els quals han acordat per Jllla.nimitat ajudar els senyors Alvaro Pablo Fermindez i Benítez, Arnau Tomàs i Realp i Ramon Solsona i Massanu, i les senyores Eva Sedó i Sisquella i Anna Comellas i VilaPuig per realitzar els estudis que es proposen efectuar durant el <'urs 1992-1993 sota el mestratge de diversos professors de violoncel. • Creada la Fundació Haydn A la localitat austríaca d'Eisenstadt, seu del Festival llaydn, ha estat creada la Fu n dació Internacional Joseph Haydn com a suport a les activitats del Festival. Aquesta Fundació té com a principals objectius desenvolupar investigacions, publicacions i organitzar simposis entorn de la figura del compositor, i creat· alhora una xarxa de col·laboracions amb altres entitats internacionals, com l'Institut Haydn de Colònia. L'òrgan científic de la Fundació serà el "Haydn Yearbook", en el qual col-Jabora•·à de manera constant l'estudiós del compositor H.C. Rohbins Landon. Altres tasques d e l'entitat són la creació d'un arxiu audiovisual dels treballs realitzats entorn de Haydn. La Funda'ci.ó ha estat creada amb el suport, entre d'altres, de l 'Admini stració de Ja província clc Burgenland, <'l Govern austríac i l'Administt·ació local d 'Eisenstadt. • El Conservatori de Girona celebra el seu 50 aniversari Veredicte del Concurs dc Sant Joau de Vilatorrada U E n acte acadèmic f'n ri c·urs del qual es lliuraran distinc·ions als professors, la C<'lt'br·ac·ió de la Missa de santa Cecília a la Catedral i un dinar de cloenda , posaran fi , el pròxim dia 2 1 d t' novembre a la celebraC'iÓ dC' Iu commemoració del cinquant<•nnri del Conservatori de Giron a. Hauran estat onze mesos de recot·datori d'una efemèr-ide cabdal pet· a la música de la <'apital gironina, durant els quals s'han celebrat diversos concerts, colloquis, conferències i la presentació del llibre Història del Conservatori de Música de Girona, que tindrà lloc el dia 20 òc novembre a la Fontana d 'Or. El Conservatori dc Girona va constituir-se el primer· dc juny dell942; Pau Civil en fou el director, Ramon Serrano , el sec• retari , i formà part del quadre de professors. Josep Saló. Dotze anys més tard li fou roncedit el reconeixement oficial de Conservatori de Grau Elemental i f"l 1958 va adoptar el nom d 'l sa ac Albéniz. L' any 1965 es va jubilar· Pau Civil, figura senyera de la música {,rironina. L'any 1983 va ser reconegut com a Consc!'Vato- 111 Festival d'Andorra la Vella D ellS al 24 d'aques t mes d 'octubre tindrà Uoc la tercet·a edició del Festival Internacional de Música i Dansa d'Andorra la Vella, organitzat pel Comú d 'aquest Principat, que oferirà sengles actuacions durant dos caps de setmana. El dia 15 el Festival s' inaugut·arà amb l'actuació del ballet fiamene Zyriab Danza de Córdova, que concentrarà la seva actuació en l'obra de Verdi La forza del destino. El dia 17 actuat·à Lluís Claret amb l'octet de violoncels Tempo di Cello, que interpretaran , entre d'altres, obres de Dowland, Offenbach i Rudajev. I veredicte del lli Concurs de lí.lmntbi~DIQ>/6 if.l ~Oi ani•~MI ri< I~ ftmda (4 ~ I ConservatorideMüsioadaGirona OM~ l!f~2) ri de Gt·au Prol't•ssional i t•l Jl)IJO s'establí w1 eonvcni amb <'1 ConseU Comarcal dd Gironès pt>r a la cr eació d'una xar >..a d'ault's de música a les pohla1·ions de Cc•rvià de Ter , Fornells UI' la S<•h a, Sant Julià de Ramis, Mcdin) à i Llagostet·a, xarxa <flH' 1·n t•l cLu·s 8Cgüent es va ampliat· n Sant Jordi Desvalls i Celrà. Aquest mnteix any es va rec:o nèix<~r l'oficialitat dels instrum<'nts d<' <'ohla. Ac tualme nt és dit·ecto t· d eJ Con serva tori d t• Cit·ona, Lluís Brugués Agustí i integr en el claustre trenta-quatre pt·ofessor s. La seva seu t'S tt·oba al carret· Cort-Reial, mcntn• es tr<'balla en la rehabilitació dc la futuu , la Casa Ensesa, ohra de l'arquitecte Rafael Masó, situada a la carretera de Barcelona , 70. • El dia 18 es presentarà la soprano Leontina Vaduva, acompanyada al piano pet· Edclmiro Arnaltes . El segon cap dt> !Wtmana s'iniciarà amb una aud·ició del pianista Christian Zimmermann. L'end emà , diss abte , 8(: luat·à el violinista Gerard CJut·ct acompanyat per l'Orquestra dt> Camhra de Salzburg. El diumenge, a l'església dc Sant Estí'VC, aeluarà el Cor de Cambra del Palau de Ja Música Catalana (patrocinat per Fundació Caixa de Catalunya), amb destacats solistes internacionals, que, sota la direcció de Jordi Casas, ofe drà la Petite Messe Solennelle de Ro ssini. Com a cloenda del Festival actuarà el tenor Alfredo Kraus, acompanyat també al piano p er Edelmiro Arnaltes, que interpretarà una sèrie de peces de compositors italians. • Composició rer a Joves de l'Escola Municipa de Música de Sant Joan de Vilatorrada, celebrat abans d'aquest estiu, és el se· güent. Modalitat per a joves fins a 25 anys: Miren lratxe Arrieta, per l'obra Moviment per a trio. Modalitat per a joves fins a 18 anys: 1 r. premi per a Francisco Sónchez Macías, per l'obra Sonata "a grosso modo"¡ 2n. i 3r. premis, deserts. En la modalitat per a joves estudiants de música de l'Escola de Música de Sant Joan de Vilatorrada: Premi lniciacióperaCiaraAtcher, M. Te resa Utrero i Rafael Gómez¡ Premi Solfeig 1 per a Onia Tomàs, i menció per a Albert lópez; Premi Solfeig 2 per a Isabel Vàzquez, i mencions per a Alba Ros i Ester Gras; Premi Solfeig 3 per a Anna Puigmartí; Premi Solfeig 4 per a Germón Soto¡ Premi Solfeig 5 per a Montse Alta· mira, i menció per a Núria Sala. • Premi per a Ester Pi neda L a pinuiwla s abadell c JH:a Estm· Pineda •·ebé el pusr-al juny el J>rcmi anual dc Músicu 1992 dt• l' As!!!ociació d'Ami(~ !! del Col·legi d'Espanya dc París. El premi, dotat runh 10.000 fran<~s franc e!!!os i l'organitza<'iÓ d'un concE'rt de presentació d(• l'obt·a ()re miada, fou creat el 1991 amb la finalitat d'estimular elll·ehall d'interpretació i de com¡losició de joves músics quf' hagin •·esidit al Col·legi d'Esr)Unya de París des dell987. Amb motiu de l'atorgament del1)remi, Ester Pineda oferí un concert amb obres d'Albéniz, Soler , Larrañaga, Chopin i Liszt. • .J..• ~- !• 96 CONVOCATÒRIES 134\. CONCURS DE JOVES COMPOSITORS. Convocat ¡uw Joventuts Musicals dc Bm·cdonu. Hi porima pur·ticipar· tols ds <·ompositors d 'edat no superior als 35 tmys, e!IJ>anyols o residenl& dius l'lmahit territorial espanyol. Les oba·cs han de ser inèdites en qualsl.'vol d c Ics formes d t> difusió, e l seu estil é~:~ completament lliure, fms i tol cu l'es<'ripturu, i la durada aproximada l!cr·à t>ntre vuit i quinze minut\!. La funnació d c l 'obr·u sca·à pe•· u tl'io (violi, violoncel i piano). Duta lúnit dt) presentació d'oht·cs: lH (lc descmb•·c. lnfo t·mació: J ovculul\! Mu!!Ículs dc Barcelona. CI Pau Clal'is, L39, 4t. l a. 08009 Bun·t•lona. Tel.: 2 15 36 57/215 29 18. Fax: 487 29 70. PRE~U D'INVESTIGACIÓ MUSICAL EMILI PUJOL. Convocat pe•· l'Institut d'Estudis Jlerdencs i dotat amb 400.000 plcs. Les obres poden trartar df' qualsevol Lema de mnsicolohria hÏ!:ILÒrica relacionat amb la producció musical dins la Península Ibèrica (inclocnt-lú les mes) des dels orígens fins a l'actualitat. Els treball¡¡ han de ser inèdits, originals, i no poden haver-se p•·esenlat a cap nlt•·E> con curs . El termini de pr·esentnció d 'obr·es és el dia 29 de novcmlnc. lnfot·mació: Institut d'Estudis Iltwdtmcs. Pl. de la Catedr-al, s/n. 25002 Lleida. Tel.: (973) 27 15 00. Fax: (973) 27 45 38. XXll CURS INT~RNACIONAL MUSI CAL D'INTERPRETACIO NEU SEGARRA. Cm·sos per a la formució de p1·ofessors especialistes de música, en el vessant d 'Educació Infantil i Educació Primària. Cursos d'octubt·c a juny (1992-93). Informació i inscr·ipcions: Escola de Pedagogia Musical. C/ Pot·tal Nou, 13. 08221 TeJTassa . Tel.: 783 79 72. Fax: 784 05 00. De dilluns a divendres, de 9 a 13 hores. FRANCESC VIÑAS. Del 26 d'octubre al dia 11 de novemht·e a .Barcelona. Adreçat a cantants i pianistes acompanyants. Diri¡,rit per Maria Vilunlell Viñas. lnfor·mació: Concm·s Jnternaciooal dc Cant Ft·a ncesc Viñas. CI Bruc, 125. 08037 Barcelona. Tel.: 215 42 27/257 86 46. Carta al director Sr. director, Encara que no sóc un lector hahilual de la vostt·a Revista, em complau manifestat· la meva satisfacció per l'article publicat en el número de juliol/agost titulat lltahualpa Yupanqui. Adéu a la veu universal de la cultura andina signat per Jaume Comellas. Aquest article té pet· a ml el mè•·it fonam ental d ' haver estat escrit , d'haver tingut , des d'una publicació, sigui la que sigui, una atenció àmplia i rigor·osa de la figut·a d ' un músic de la talla del gran trobador argenti. Més enllà dc la categoria de r article, que em p lau reconèixe r , valoro la sen sibilitat e n e l r eco rdatori d'un artista i d'un h ome com Atahualpa Yupanqui , amb motiu de la seva recent mo1·t. En aquest sentit confesso la meva sorpresa pel (;lima de l'oblit, per no dir menyspreu , que un esdeveniment d'aquesta mena ha promogut. o entE-nc <'om CURSOS DE L'ESCO~DE PEDAGOGIA MUSICAL I M"ETODE IRE- la nostt·a societa t és capaç de perdre tan ràpidament la seva memòria. És cert que , per als més joves, el nom d'Atahualpa pot no dir gran cosa, a causa d'una ab sè ncia de protagonisme, almenys per Jes nostres contrades, en els darrers anys. Absència de protagonisme que ha accentuat enca•·a més la falta de sensibilitat d els programadot·s musicals radiofònics, incapaços actualment -sembla- d'assaborir les essències del cant profund i autèntic d'homes com Yupanqui i molts d 'altres, ja que el seu ressò ha quedat apagat entre les sonoritats hiperdimensionades pel show business universal dc la música a nglosaxona més comet·cial. Gràcies per aquesta illa de sensibilitat i cl'iteri q ue significa l'article al·ludit j que em permet gaudir de l'esperança que no tot està pet·dut. Atentament. Jacint Marín Julià Barcelona Albert Sardà estrena la seva ' opera L'any de Gràcia E I compositor català Albet'l Sardà presentarà la seva primm·a òpera, L 'anyde Gràcia, a Palma d e Mallorca, el pròxim dia 30 d 'octubre en el curs d c la tretzena edició dels Encon tres dc Compositors que té lloc a la ea pita l balcar~ promoguda per Ja Fundació Arca Creació Acústica i Ja col· Jaboració del Centt·o para la Difusión de la Música Contemporànea. Aquesta òpera s'ha estrenat el 20 de setembre al Festival Inter nacional de Música Contemporània d'AJacant pr omogut per l'esmentat Centro. AJbert Sardà ha compost aquesta òpera basant-sc en una narració del mateix títol ohra dt' Cl'istina Fernandez Cubas. El guió, o el llibret, ha estat conf<'git per Pierre Danais havent estat posteriorment traduït al català per Albert Servitje. Segon s el seu autor, es tracta d'una partitura musicalment eclèctica, en línia amb la d arrera producció del músic. L'argu ment transcorre en u na illa perduda a l'Atlàntic <'11 la qual conviuen Daniel, que ha anat a parar allà com a conseqüència d'un naufragi. i Grock. un home-ovella d'edat indefinida, al qual acompanya un ramat d'ovelles d'aspecte repugnant. La relació entre els dos pet·sonatgcs comportarà situacions divet·ses que abocaran a un a nova realitat quan Daniel s'adona que l'illa està contaminada en haver estat emprada com a camp d'experhnentació en vista a una eventual guerra biològica contra AJcmanya. La realització escènica serà a cuu de Joan Lluís Bozzo , el conegut responsable dels muntatges de Dagoll-Dagom . E l quadre d ' intèrprets serà encapçala t pel tenor Joan Cabero i el baix J osop Pier es, d eixeble de Sardà, que es pot di r que debuta en aquesta producció. La direcció musical serà dc Joan Ensenyat i I' escenografia és d 'IsahelEcharri i Diego Etcbeverry. e MAEST RANZA DE SEVILLA Un magní fic audito ri per a un futur incert perJ.C. L 'inventari de l'activitat que ha acoUit el nou auditori dc Ja Maestranza de Sevilla en la seva campanya inaugur·al , r esulta impressionant. Al llarg de sis mesos escassos ha passat per aquest nou i ben dotat auditori un estol de formacions, companyies d'òpera , figures i produccions operístiques, literalment excepcional. Sense voluntat d e ser exhau stiu oferim dades prou il·lustratives. La temporada lirica va set· inaugurada el dia 24 d'abril amb Carmen amh la companyia del Teatre del Liceu, i serà closa el dia 11 d'octubre amh una gran gala lírica. En total hauran passat per l'escenari de la Maestrru1Za, deu títols amb 29 representacions més un r ecital i la gala esmentada. La temporada concertística , per la seva part, ha estat constiltüda per una seixantena de sessions des de la inicial del25 d'abril amb el Cor del Teatre del Liceu i la darrera, que tindrà lloc també el dia 11 d'octubre, titulada Gran gala artística española.. En el pla qualitatiu, la consideració de magnificència encara s'accentua més a través d ' una concentració estel·lar sense parió possible. Observem si no el següent. En el capítol líric, la Maestt·anza ha vist desfilar cantants de la categoria de Teresa Berganza, Josep Carrerus, Alfr·edo Kraus, Shirley Verret , Placido Domingo, Aprile Millo, Joan Pons, Matti Salminen, Gabriela Benackova, Paolo Coni, RobE"rto .I¡: 96 Alagno, Tiziana Fabriccini, KaIen Esperian, Ruggero Raimondi, Jane Eagle, Julia Varady, Valtrud Vogel, Kiri Te Kanawa, etcètera . Pel que fa a dü·ectors musicals d'òpera , cal esmentar els noms de Pl ac ido Domingo, Sonzogno , James Levin e, Christoff Perick, Ric:r a rdo Muti, My ung- Whun Chung, P e t e r Schneider , entre d'altt·es. Els afeccionats sevillans han pogut gaudir també de produccions escèniques del relleu de Carnum de Núdu Espert, Ballo in maschera de Faggioni , La Traviata de Liliana Ca vani, Don Giovanni de Franco Zeffirelli i L 'holandès errant de Wolfgang Wagner. Per la Maestranza han desfilat també les companyies del Teatre del Liceu , Metropolitan Opet·a de Nova York, La Scala, Òpera de la Bastille (1), Òpet·a de Viena i Òpet·a de Dresden. Pel que fa a l'apartat concertístic, els noms importants també s'acmnulen en un conjunt global d' una amplitud i intensitat abassegadora. Esmentem els del Cor i Orquestra del Teatt·e del Liceu, Filharmònica de Berlín , Orquestra de Pads, Filharmònica d'Jsracl, Filham1ònica de FiladèJfia, On¡ucstt·a del Metropolitau Opera Housc, Simfònica de Montr eal , Filhannònica de Muni t:, Gcwand huus de Leipzig, Onpws~ lra i Cor dt' La Scala de Milà , Ot·quest ra de la Bastille, Royal Filhar·monic Ot·chestra, Simfònica de Pittsburgb, Filharmònica dc Viena, Stockhausen Ensemhle, SchOnbt•rg Ensemhle, Ot·questt·u del Concct·tgebouw, ultra bona part de les fo rmacions simfòniques estatals - Orquestt·a Nacional , JONDE , Simfòniques de Caste1là-Licó, Múrcia, Euskadi , Múrcia, Tell(•rife, Astúries, Sevilla , etcèt('ra. Pel crue fa a batutes, el llistat t·esulta fà cilment deduïble de les formacion s . Així , apat·eix e n noms com Barenboim, Bychkov, JamcAConlon , Mehta, Temirkanov , Mutti , Mariss Jansons, Cclibidache, Levine, Dutoit, Cecalto, Myung-Whun Chung, Neeme J arvi, Storkhausen, Chailly, Colomer, t>lC'È'tera. Finalme nt ca I c·smentar solistes, com Margaret Price, Narciso Yepes, Rafael Orozco, Rafael Puyann, Rostt·opc) vitx i cors com I'O rfcón Donostiarra. La justificació d' aq ucAt a ofer ta impressiona nt s ' ha dc contemplar des de dos aspcf tes fonam en ta ls . Per u n a p a r t , l a voluntat implícita dc sintonia amb la imatge de potència que presideix tot allò quf' té un mínim dc relació amb el fet Expo de Sevilla. I en aquest cas la relació no és mínima sinó màxima, ctu· l'auditori de la Maestranza és una realització que, en ca ra que es n·obi situada a l'altra costat del Guadalquivir, on hi ha la famosa illa de La Cartuj a, forma part del conjunt de realitzacions promogudes pel gran esdeveniment sevillà. I això val no solament pel que fa a la realització sinó també a la seva gestió en aquest any espec-ífic . En segon terme, es pot justificar aquesta programació exuberant en funció de la necessitat de cr·ear unes autèntiques expectatives de normalita t musical en l'ambient sevillà. No insistirem massa en alguns aspectes ja prou divulgats r especte de la marxa de la campanya musical que ens ocupa. Sembla força clar que en aquests moments allò que h a prevalgut ha tingut molta més relació amb el primer dels capítols justificants apuntats suara que no en el segon. Naturalment, aquest és un argument amb validesa provisional, recolzada en uns fets d'una eloqüència força incontestal>le. De moment, almenys, tot allò que es mou a redós del flamant auditori sevillà respon més al concepte d'actuació d'imatge que no a una capacitat operativa cultural mínimament profunda. A tall d 'exemple prou indicatiu esmento el fet que al llarg de tot un dia de caminar gairebé sense descans pel centre de la capital andalusa no vam saber veure cap cartell anunciador del cicle de concerts i del líric, i per descomptat cap recordatori del recital que aquell vespre mateix havia d 'oferir no- gensmenys que la soprano neozelandesa Kiri Te Kanawa. En una línia argumental semblant s ' havia manifestat Alfredo Kraus respect e de l'esdevenünent de què va ser protagonista i que a la fi es va traduir en una escassa audiència. La Maestranza de moment és, sobretot, un esplèndid marc modern i funcional que respon en la seva concepció al model de sala que permet una còmoda adaptació a les diverses manifestacions musicals -òpe ra , con certisme simfònic, concertisme de cambra, recital solista, etcèt e1·a. Compta amb una capacitat propera als 1.800 espectadors, una boca d'escenari de 18 metres, disposa d'una segona sala per a 400 espectadot·s i per descomptat un equipament tècnic molt complet que permet acollir muntatges complexos amb tota facilitat. Els autors d'aquest r ecinte, els arquitectes Luis Marín de Tenín iAurelio del Pozo han incorporat a la construcció l'antiga façana de la caserna de la Maestranza, que a torga al conjunt exterior un aire neoclàssic matisadament imper sonal i del qual destaca un volum cilíndric posterior. P el que fa a l'aspecte acústic, l'aportació més important és un dispositiu situat en diversos punts de Ja sala que permet graduar la variació del temps de reverberació. Això aj uda a atorgar versatilitat a la sala, ja que facilita el pas d'un assaig d'òpera a un de piano, per exemple, en un termini de temps molt curt i mantenint en cada cas unes condicions acústiquPs específiques idònies. P er ala Maestt·anza el futur és absolutament obert. Sevilla, que va perdre fa més de 30 anys la seva activitat operística amb la desaparició del Teatro d e San Fernando, compta ara amb un equipament que li pot permetre de recuperar el temps perdut, tot aprofitant també l'empenta tan i~ressionant d 'aquesta manife~t{l.ció excepcional que és l'Expo i també la de la programació indicada. El repte és molt suggestiu. També el camp con certístic pot beneficiar-se de la nova r·ealitat i de les seves excepcionals condicions. Una sortida que sembla força lògica seria que el nou audito l'i es convertís en seu permanent de la Simfònica de Sevilla , la formació orquestral més consolidada i -sembla- també més hf n recolzada institucionalment a~ a , tenint en compte que la Simtònica Bètica travessa un moment força difíciL A partir d 'aquí, i d ' una activitat progressivament consolidada i àmplia d 'aquesta formaci ó i d ' una intel·ligent i creixent oferta operística, es podrien albirar expectatives de j ustificació plena per a aquest nou, esplèndid, funcional i tanmateix auster auditori sevillà. De moment no s 'han filtrat encara línies d'actuació concretes sobr e un futur que comença el dia 12 d'octubre, just l'endemà dels dos gr·ans esdeveniments de cloenda del magne cicle inaugural. Just tamhé aquest dia la Maestranza perdrà el seu poderós a ixopluc ins titu cion al de l'Expo. Ens consta que s'han considerat fórmules semblants a la del consorci del nostre Teatre dol Liceu, fet al qual probablement no és aliè la figura de Josep Maria Andreu, autèntic artífex de la programació operística de la Maestranza i profund coneixedot· de la r ealitat del Liceu. En tot cas, la r esposta definitiva l'ha de donar la societat sevillana i la seva sensibilitat envers la música gran. Heus ací el gran repto. E l gran problema és que els hàbits i les tradicions no s' improvisen. L'efervescència cultural que viu Andalusia en aquests moments, especialment perceptible en l'àmbit de la música clàssica, pot constituir un factor collaborador de gran importància. NOTA 1. El dissortat accident sofett pet· Iu Companyia de la Bastille mentre procedia a l muntatge de la producció de l'òpera Othello va privar els afeccionats sevillans del gaudi d'aquest espectacle i dc la companyia que l'havia d 'oferir. Reto rn trio mfa nt de V ictò ria dels Àng els al Lice u .eI. .. 1: 96 ::¡ i • l - io 111 ¡ ...; per JAUME COM ELLA$ E nmig d els desbordants i inacabables aplaudi- ments amb què va ser sal udada Victòria d els Àngels el24 de juliol en e] seu retorn al Gran T eatre del Liceu, al cap de 25 anys!, es va deixar sentir una manifestació verbal, suposadament espontània, gènere oratori força habitual en e1 nostre pecuüa r teatre i per part d el nostre no menys peculiar públic. Una veu femenina va cridar literalment: "Benvinguda a casa , Victòria!". Jo no sé què devi a senti t· la can tant barcelonina en escoltar aquella salutació, amb tota sognretat sincera i sentida. Potser ni tan sols la va copsar, immergida com es trobava en un bany d 'afecte entusiàstic, perllongat durant prop de deu llarguíssima min uts. I tanmateix potser hauria estat millor que no ho hagués escoltat. Si haWJéS estat així , si Victòria dels Angola hagués ca pit aquell crit, segurament li hauria obert un món de suggestions mentals i anímiques força co~n­ plex i contradictori. Permeteu q ue faci unes dign~s­ sions lliures at·ran d 'aquest fet. Lliures p erò a ] mateix t emps basades en una reflexió i en una comprensió dels fets, mínima- ment apr ofu ncüdes. Dancr a do 25 anys dc huit del Liceu d'una artista - i cal no oblidar-ho pea·què en aquest cas és especia lment important-, d ' u na p et·sona de Ics caracteds tiq ucs d e la soprano catalana , hi ha massa cosef! com p erquè pugui n ser ban d ej ades com si res . Com si res no hagués passat, és clar . Amb una simple salutació fervorosa. Ella mateixa ho havia deixat ben clar en les scves declantcion s prèvies . Les qu e vam p ublicar aquí en el número de juliol i ]es que va fer a vinent en una conferència de premsa no gens convencional, que va tenir lloc al Saló dels Miralls del Liceu poques hores abans de l'inici del I PANORAMA e .f..• ¡: 96 seu n' cita!. Victòria no ha refusat mai dt> dir allò que pensa. I allò que pensa ho ha dit sempt·e amb elt>gà ncia , donant fe d'una amplitud d ' horitzons mentals i de substrat èti<• d' una claredat absoluta. Mai no ha deixat r es al r ecurs dc l'evasió o del r ebuig de qüestions que li han estat plantejades . I en el molt que eUa ha dit, o va dir a les envistes del seu r ecital, a mi lú ha una cosa que em va colp it· molt especialment i que tanmateix ha passat molt desaper cebuda . Ho va dir sens e fe r-hi èmfasi especial, però d ' una forma molt sentida. No va manifestar cap deix d ' amargor però és evident q ue hi havia una necessitat anímica de dir-ho. Després d ' haver fe t un r econegut exha ustiu pels arguments més t òpics i més tuctats que expliquen aquesta a ussi long ue absence; desp t·és d ' h aver sadollat les expecta tives dels per iodistes més " aguts", o simplement més superficials i amants de ' ·l'embolica que fa fo t·t"; després d' haver los posat en evid i>ncia -"per què em pt·egunten aquestes coses que j a saben?; el q ue volen és que ho digui j o, no?", va dir amb per spicàcia i intel·ligència- , Victòria dels Àngels va deixar c1ar, també, que duran t vint-i-cinc anys , o bona part, tampoc el públic barceloní no h avia col· laborat gaire pet· al seu r etorn al Liceu . Tampoc a ella no li h avien arribat massa r essons q ue se sentia i es la mentava la seva absència de les R T I e A carteller es liceís tiqucs . El tema em sembla molt important i en bona mesura ens situa al bell mig d ' una r ealitat que d 'alguna manera cons tit ue ix una constant en la història del Liceu. La política d'estima i valoració dels artistes del país . Constant que -insistim-hi- ve de lluny, i de la qual tampoc no es llim·a el moment present. L'especificita t del cas Victò1·ia dels Àngels és la que és amb tota la seva riquesa dc matisos . P erò altres esp ecificitats omplen la trajectòria del nostre t eatre d ' òpera . Fa un s quan ts mesos padàvem d ' un tenor de principis de segle, Antonio Marqués. El seu cas, p erdoneu-mc la insistència en l' argumen t, tenia també la seva especificitat. Altres casos han tingut la pròpia . La memòria de l 'afeccionat pot situar-hi altr·es afer s, altres cantants de casa, margina ts sistemàticam e nt d e la pr· ogr a m aci ó liceística. Artistes encan en actiu, com el tenor J osep Lloveras o com la soprano E nriqueta T ar r és, o com Josep Làzaro , de traj ectòria pr·ou importa nt a rreu del món, són per als afeccionats liceístics noms no contrasta ts. O en el cas de la soprano gracienca , molt mínimament contn stat. I altres importants veus catalanes actuals, amb un prestigi in ternacional reconegut , són Cat'S de veur e a casa nostra. I em consta que no entenen els critel'is de contractació del Liceu. Això en un moment en q uè tals criteris s'h an deslliurat, almenys aques- ta sembla ser la voluntat, de càr r egues espúries del que no siglú es tl'i c tam e nt profess i ona l. Eduard Giménez actua molt escadusserament a Bar celona; la darrera vegada bo va fer perquè fo rm ava p ar t d ' una co mpa n yia ... alemanya . Dalmau Gonzà lez ho ha fet gràcies a l'escap ada de Pavarotti. Joan P ons, un autèntic luxe per a qualsevol cartellera de màxim nivell , apareix només amb comptagotes. El mateix es pot dir de Raquel Pierot~i. I al b ell mig de tot això , una c o ns tant p e rman ent. La q u e finam ent denunciav a Victòria dels Àngels: el buit dels afeccionats, capaços de pronunciar infl a mats cla ms d 'entusiasme i afecte en determinats moments i absents de sensibilita t en l'instant cru del problema. A la fi r e tornem al r ecital de Victòria . A un esdeveniment, que al mar ge de la impressionant demostració d'afecte que el va presidir, en línia amb les manifestacions més càlides que la soprano ca talana ve vivint en els últims a nys a casa nostra , va tenir la virtut d'esdevenir un fet musical important. Victòria dels Àngels, sup e rant 1' impacte emo ci ona l inicial, i amb un programa seriós , sense concessions de cap tipus, va bastir un r ecital de gran enver gadur a. E splèndida com sempre en expressivitat, amb un color de veu insensible al pas del temps, va ser capaç de cantar , com ningú pot fer -ho encara en capacitat expressiva, temes com El trípili de Blas de Laserna, Wiegenlied i Erlkonig de Schubert, Tristesse de Gabriel Fauré, La maja de Goya de Granados i " El r·etrato de l sabella" de les Cançons epig ramàtiques d' Amadeu Vives, i p er a mi, sobretot Cantar d el alma de Fred eric Mompou sobre poema de San Juande la Cruz, en una interpretació d' una càrrega mística i d'una identificació anúnica, al mateix temps farcida de dificultat, simplement única. En aques tes inte1·pr etacions la grandesa de Victòria com a artista es manifesta en tota plenitud. PANORAM A e R T I e A Xli Festiv al Intern aciona l de Músic a Popula r Tradic ional de Vilano va i la Geltrú per JAUME CARBONELL i GUBERNA E 1 c01·s de l'any cslà marcat per una sèric d'esdeve~ents, ja siguin festes o tradicions, personals o col·lectives, que ens ajuden a identificar el pas del temps, i establir l"itus i costums. El Festival Internacional de Música Popular Tradicional ja ba entrat des de fa anys en la consciència musical del públic com a fet per·fectament situable i identificable en termes d'espaitemps. El públic de la música popular ja sap, any rera any, que el darrer cap dc setmana de juliol té una cita a Vilanova i la Geltrú. I aquest any, novament, la con vocatòria s'ha complert, dels dies 23 al27 de juliol. ElFIMPT d'enguany ha seguit la tònica de les edicions anteriors, en la ünia de la continuïtat. L'obertura del Festival tenia lloc el dia 23 al Teatre Principal, com també ja s'ha fet tradicional, amb una actuació certament de luxe: els Músics del Nil. Una actuació de luxe tant per la qualitat interpretativa dels cinc músics que formen el grup, com pel repertori ofert, integrat per diverses peces, veritables joiells sonors, de la tradició popular de l'alt Egipte. L'espectacle d els Músics d el Nil, el forma ven peces de virtuosisme i habilitat instrumental, barrejades amb fragments dc gran lirisme i bellesa vocal; i amb danses i jocs malabars realitzats pels mateixos músics, l'espontaneïtat dels quals es veia sovint alterada per les característiques tècniques de l'espai i les condicions dc sonorització. També és ja tradicional comp- tar amb utl dia dedicat a la músi•·n anomenada relta. Aquest fou d dia 24, ja a l'Esplanada del Pare de Ribes Hog(~S, amb cercavila realitzada per· una banda es•·occsa inclosa, aquE'st any la 42nò. Highland('rS Pipe Band. FOJ·maven l'actuarió de l'escenari drl Parc dos grups de reelaboració dc materials tradicionals: Dc Dannann, i ThE' Katbryn Tickel Band, d'Irlanda i Anglaterra, rcspcttivament. L'actuació d'ambdós grups posà dc manifest l'elevat nivell de les formacions d'aqucUes contrades, que, a més, no sempre compten amh les condicions més propícies pel que a la conservació de patrimoni musical es r efcrei>., fet que és, o hauria de ser, motiu de reflexió. La nit finalitzà amb t'i no menys tradicional ball foJk ofert per gr·ups del país, aquella nit amb Els Cosins del Sac. La nit del 25 es presentà King Masco, dt> Sierra Leone, exponent eluíssim de la música "d'anada i tornada" que s'està fent a Àfrica; i l'orquestra cubana Los Van Van, nua de les formacions amb més història dins la difusió del so i les seves evolucions. No és la primera vegada que el Festival ens apropa una orquestrn I'Hbnna; po18t't' som n les porh'H d'unn novo I'Oiltilnnt dins d FlMPT. 1<~1 hali <(UI' hHH'It la nit anà n t•unt dc La Cohlt•ta . Era Iu nit dt•l 26 quan tin~m· ll•w r actual'i6 <h·l t(ll<' l'S pt•rftla ('Oli\ In gran espt'l"lln~n ratnhmH <'llllluti>ria de mítsicu popuhll': l ' Orqtw~:~­ tt·a SimftHlit·u dt• la Canyn, jow fonmH·ió int••gruda per unu ll"l'll tena Ò<' mÚ!'Ït'ti, que sorgc•i' tlt• Iu unió d'c~f<)I'I)OS dc molta gt•nt dc· tlivt>rsa prtH•cdf.ncia i filia!'iél musical. La intt•nció és c·;uwlit7.ur i unificat· r.1-1for~oH a pa•·ti1· tl 't·x¡wrièncics pt•t·sunals destinndt•s u fc1· realitat prujt••·tt~s més inuhastables dt• manrru individual. Lu idea no deh.a de set· t•m•onlljudora, pct·ò culcl!·à esperar ¡wr podm·-ne ft'r vulonwions. I~ I c~o uet••·t. qut• ofN·in•n, el f01·mà , t•ntl·c• nitres pect's, la Suite dP /,a Pobla dc• Segur, writahle manif<'sl clt•l grup, i l'estn·na d'una p••t;a n•alitzada ¡wr t•twàrrcc del Fc~:~livul. Seguia el grup Okay Temiz dc Tut·quia , m1n de les sorpn:H•:s dd Festival, que• t'onjugava la tr·adició amb la n•rlaboració portada a extrf'ms que s'acostavt>n al tcrr·eny d<' l'cxpf'r·imcntac·i6 musical contemporània. El ball de matinada fou ¡H·otugonitzat pels SoliHte¡; de la Cos tu. La doenda del' cd idó present dd FIMPT, la pr·otagonitzà el gl"llp valencià Ritme Trencat, el dia 27, amb el rebruSl propi de la música mediterrània . El Festival tumbé comptà tHJIWSt any amb una sèt-~e d'aelc!! <:omplemcntaris, com la Finr de discs, una jornada tècniea ¡wdagògica; i exposicions dc t••màtil'a tradicional. AKELARRE en clau de Sol Lu rcvislu setmanal dc Iu m!'•sira clàbsica dc CutaJuoya Ròdio ~t.LL eTr ~r~l J1 'LJ... 1 - t=='"4 - r ~. - DIUMENGE, de lO a li dc la NIT Un espai amb guió, presentació i realització de Montserrat Puig O C T UBRE D'ANDOR RA lOè FESTIVAL INTERNACIONA L DE MÚSICA D 'ORDINO Divendres 2 Dissabte 3 NARCISOYEPES ORQUESTRA DE CAMBRA SOLISTES MOSCOU-MONTPELLER Diumenge 4 JOSEP CARRERAS, tenor- LORENZO BAVA], piano Divendres 9 HOPKINSON SMITI-J, llaüt barroc Dissabte 10 Diumenge 11 Dilluns 12 ENDELLION STRING QUARTET GYORGY SEBOK,piano ACADÉMIE DE PARIS- PATRICK GAllOIS,jlauta 3r. FESTIVAL INTERNACIONA L DE MÚSICA I DANSA D'ANDORRA LA VELLA Dijous 15 Ballet 2YRIAB DANZA Divendres 16 Ballet 2YRIAB DANZA Dissabte 17 Diumenge 18 Dijous 22 Divendres 23 Dissabte 24 Diu menge 25 TEMPO DI CELLO, octet de violoncels- LLUÍS ClARET, violoncel LEONTINA VADUVA, soprano- EDELMIRO ARNALTES, piano CHRISTIAN ZIMMERMANN, piano ORQUESTRA DE CAMBRA DE SALZBURG - GERARD ClARET, violí COR DE CAMBRA DEL' PALAU DE LA MÚSICA CATALANA ALFREDO KRAUS, tenor- EDELMIRO ARNALTES, piano PER DE.'MNAR MÉS INFORMACIÓ, TRUQUEU ALS TELÈFO:-IS 9738- (:A) 8 (:A) / 9738- 36 9 63 PER RESERVAR, ADREÇAR-SE A LES OFICI~ DE CRÈDIT A'WORRÀ, A A.'IJDORRA I A LES DE CAIXA DE CATALUNYA, A ESPAi\"r'A '-"-'""''·' ' ~ ... I TEM A I tema que presentem en aquest número creiem que és d'una gran importància. L'absència, tan i tan acusada en Ja vida musical catalana i d'una manera especial en la barcelonina , del concertisme de nivell mitjà, constitueix una mostra molt clara de la debilitat global de la cultura musical del país. Els guarismes que s'ofereixen en un article del Tema són d'una eloqüència absoluta. I les opinions dels protagonistes r eblen el ela u d'una imatge profundament descoratjadora. Barcelona, com a ciutat-referència del país, ofereix la imatge d'una proclivitat quasi absoluta i acusadament excloent ver s el concertisme o la manifestació musical de gran relleu qualitatiu i de gran enver gadu ra quantitativa -si se 'ns permet aquest terme. I amb això no pretenem pas afirmar que la intensitat amb què està atesa aquesta parcel·la de l'activitat concertística sigui la pròpia d ' una ciutaL musicalment afermada i viva. En tot cas, aquest matís mateix converteix en més contrastant la circumstància del gran buit del concertisme de grau mitjà. D'aquesta manera, el cos musical barceloní, pel que fa a la seva manifestació pública , apareix deforme, amb membres desproporcionats , ja sigui a l'alça o a la baixa. Una sèric d"avatars de naturalesa social, política i cultural molt diversa, ha produït un cert clima d' f>ufòria rotundament enganyós, que s'ha traduït en una intensificació de l'oferta musical ben perceptible, però al mateix temps unidireccional (per descontptat, vers la manifestació gran). S'ha creat la fal· làcia qne J'increment del n ombre de grans figures programades es correspon amb e] de la cultuJ·a musical. I, tanmateix, la cosa no és ben exactament així. Com en el camp de la biologia, no hi ha cap cos sa sense un equilibri molt exacte i prec·ís entre tols els s(~us mem bres. L'harmonia, terme essencialment musical, rau jusLament en la confluència enriquidora i complementària de diversos components que es procl u e ixen dc forma equilibrada. El cos social català, i mo1t espf>ciahnent el barceloní, precisa amb urgència d 'un procés de r eequiliht·amcnt de la seva oferta concertística, que passa, no per una reducció de les g1·ans manifestacions , sinó per la intensificació de les de tipus mitjà, que afavoreixi la potenciació de nous segments de públic, la distribució i ampliació dels marcs i àmbits de realització de l'activitat, el desenvolupament professional dels músics, etcètm·a. Tot plegat, ingredients que han d'ajudar a donar solidesa i solvència a la realitat musical del país. l ..• -~ s: 96 27 TEM A L'intèrpret català, el gran absent de la programació regular perJ.c.c. mngino que el lcetot· ~ i encara més l'intèl-prcl eatnlà directament afectat pel tema, c¡ucdnrà imp•·cssionat pels guadsmes que s'ofm·i•·un toL Hc~guit , c:om jo mateix hi vaig quedar quan (•ls con fegia. O mi1lor dit, quan m 'upan~ix h·n a Iu llum d'un procés «>lemental de quantificnt·ió. La seva fn•dor implacable esdevé una mena dc <~t'Ït punycnt i agul. Un clam d'aquells que clamen al cel-valgui l'clcmcnLal joc de paraules-, en constituir una nwna dc dc•núnC'ia d'una situació absolutament colpidora. Cal recordar que és un tema que implica l'aC'tivitat musical dels intèrprets catalans, i que , d'una manera especial, se centra en l' intèrpret que no ha escalat els cims més elevats de l'Olimp. Els qui ho aconsegueixen queden al marge de cap problemàtica professional mínimamcn t aguda i es mouen en uns nivells de relació professional sense problemes "terrenals", ben al marge del dc la lluita per la supervivència,no diréfisica però si proft>ssion<~l i sobretot vocacional, que és del e¡ nc pretenem tracta1·. Deixem-nos de paraules, de verb que pot resultar massa incomplet i donem la veu a la matemàtica f•·eda i concloent. La tcmpo•·ada J 99 J -92 Barcelona ha acollit un total d<' 21 9 manifC'stacions situables dins del món de la manifestació de nivell elevat, distribuïdes en sitq,;t·ans C'Í<·Ics o iniciatives: OCB, Teatre del Liceu, lbet·camera, Palau 100 i Euroconcert. El Teatre del Lict•u amb 88 sessions i l'OCB amb 66 concerts t>ncap<;alen el rànquing de protagonisme d'aquest capítol. En c·ontrast, el món del concertisme o de l'activitat musical de nivell no privilegiat, només compta amb la progt·amació estable del Teatre Lliure, 20 concerts, i Festival de Música Antiga i esdeveniments dc pt·ogramació especia1itzada, com els cicles pt·omoguts per l'Associació Catalana de Compositors i la Fundació Miró, com també el que l'OCB dediea a solis teA i conjunts formats per components propis. També concerts escadussers organitzats pe•· Thea·camera i dc promoció que es mouen a l'òrbita de Joventuts Musicals de Catalunya i de Barcelona. D'aquí l'S c:onstata l'existència d'un buit considerable pel que fa a cicles dedicats a concertisme de nivell mitjà. Pe•· altra pa•·t, el protagonisme dels artistes <:ataJans eu aquests cicles és més que relatiu. Només 2 directors catalans -el8'25% del total- I van dil'igir l'OCR Ja temporada passada contra el 91 '75% dc directors no locals. Pel que fa a solistes, el pere en tatgl} el 'intèrprets catalans va ser del 8'4·%, mc:mt•·c que el91 '6% eren artistes forastet·s. L'ap~:u·tat cm·ul va set· ocupat totalment per formaciom¡ de casa. La causa principal cal trobar-la en factors econòmics. Pel que f a al cicle hàsic d 'lbercamera, el protagonisme d'intèrprets -so1istes, directors o conjuntscatalans en la temporada anterior va ser completament nul: dos dels sis artistes programats en el cicle Grans Mestres c•·cn catalans-33'3o/o-: això significa que el66'6% eren figures estrangeres. Pel que fa a la programació del Gran Teatre d el Liceu. es fa força difícil quantificar amb exactitud el nivell de presència dels intèrprets catalans. Per una pa•·t hi ha el factor dc papers secundaris, feliçment ocupat en una immensa part per artistes de casa; per l'altra, la valoració del nivell del grau dc protagonisme d~ls pl'incipals papers ico-primaris. Tenint en compte això, establim tma aproximació sobro aqnestc~s bases. Deu manifestacions operístiques sobt·e 72 van ser dirigides per batutes catalanes, el qnc equival al 13'7% contra el86'3% protagonitzat pt•r director-s estrangers. Pel que fa a recitals, un dels deu protagonistes va ser català, i la presènc-ia cl'inti>rprt'ts catalans en l'apartat de concerts va ser completament nul·la, a part, és clar, de les massl~S <-stahles artístiques del teatre. En el dde Palau 100, dos dels vint-i-quatt·e concerts programats van ser dirigits per batutes del país -8%- contra 22 a càrrec de músics de fora de Catalunya. Pel <JUC fa a solistes, un dels deu-lOo/o-va ser català, mentre que hi va haver la presència de conjunts de casa en set de les trenta manifestacions, fet que <'Onstitueix el 23'3% de protagonisme. Pel que fa al cicle Euroconcert, els intèrprets catalans -solistes, directors i conjunts- no van tenir el méR mínim protagonisme. D'aquests guarismes es poden establir les deduccions següents: a) Falta tina acció molt concreta que equilibri l'abassegadora primacia del gran concertisme enfront del concertisme de nivell nútjà. Una vida musical equilibrada de la societat exigeix un teixit de numifcstadons rk en matisos i tipus d'oferta. Igualment que en el cas d'una dieta sana, ttna societat no manté una existència musical adequada senbe una àmplia riquesa d'ingredients. I en el cas de TEM A la vida musical del país. re~ulta evident que rt•quilibri no existeix. I. a més, és de forma molt rotundament acusada, que no existeix. b) No es manifesten, pel' part del cos social dominant a casa nostra, indicis mínimament clars de voluntat correctora d'aquest dt·seqnilibri. Ni els promotors, ni les polítiques institucionals, ni per deH<'Omptat els destinatari!! - públic- de l' oft.>rta mu:;ical no donen senyals de neguiteig respt.>cte del t<'ma. Tampoc els professionals no han aixecat fins ara cap veu reivindicativa mínimrunent conseqüent, sensible i organitzada. En aquest sentit, la creació ret~ent de l'Associació Cataluna d'Intèrprets de Música constitueix un senyal sig.túficatiu que pot tenir una repercussió important rn aquest context. e) Cal prendre conscit-ncia col·lectivament que no estem tractant d'un tema d'interès gremial o localitzat. Clamar per un reordenrunent i equilibra- ment dt> l'ofet·ta um11Ít'ul dc•l pui~ no t's cptelcmu tlUt' belll'fici'i exclnsiv anu>nt d~ intèrprets. Es u nu t}iit•¡~ tió de salut global dc• tt)t c•l t't)R tHH'ial del pnÍtiJh'l qtw fa a la parct>l·la coucr\•ttl eh· la múAica. Noml-H u nu divcrsifieació d<' l<'s opl'Ïon~ -tant en (') pla nrtí:.tic• com en l'et.·onòmic• i soc•ial- pot revitalitzar c•n pt·o· fundital el nostre cos ¡;orial¡wl que fa a la músit'tt. El t•ultt> c>xclusin al gnm c•Mlt•vt•ninwnt, umh tots t•l¡, factors positius qnt• comporta. bàsi<':U!l<'llt rn•n u nu imatge no prou cx¡u•tu cic• la t't•ulitat. Es un pr·oblema, cal in1üstir-hi, dt• salut glohal de la nostrn ~ocietat. Qne uns nH·n~in molt no vol dit· qm• tot hom estigui ben alimc•ntat. llu ru>lltt·n scwit•tnt, 11111· sicalmcut , malgrat t'I !-~Uhstnm·ínl ÍJ\t' t't'lllt'lll d ' of('r· ta dt• gran euv<'r~athll'n tJIH' ha tmfert <'ll el¡.¡ (tltimM anyil, no ha millot·at <·mn c·alclria In ~:~eva t't>alitnl alimentària bàsica. Ac¡tWIIIU t>:.. t•n definitiva. In <'OH ehtHiÓ bàsica i elemt•ntul. CONCURS INTERNACIONAL PIANO - JUNIORS Organitza: Concurs Internacional d'Execució Musical Maria Canals de Barcelona PREMIS 1.320.000 ptes.- Medalles- Diplomes d'Honor Dates: de] 20 d'abril al 4 de maig de 1993 Límit d'inscripció: 12 de febrer de 1993 Límit d'edat (el I r. de gener de 1993): Categoria A: 12 anys mfnim - 15 anys màxim Categoria B: 16 anys mínim- 19 anys màxim Informació: ACADÈMIA DE MÚSICA ARS NOVA Gran Via de les Corts Catalanes, 654- 08010 Barcelona Col· labora 71 Fundació "la Caixa TEM A La dificultat d'accedir als grans cicles per T. MARTINI% I M. MONTORIOL L i3 _;e: .¡: 1!!1 96 a gran mujoria dels conjunts i solistes catalam¡ es troben, a efectes del' estatus professional, enmig de dos blocs. Per una banda, cntt·e la plataforma dels joves intèrprets acabats dc sortir del conservatori i , pel· l'alta·a , entn' les gntns figures de prestigi internaciona l. Davant d'aquest bipolaritzat panorama music·ul, apa rc•ix !'"'intèrpret de nivell mitjà", que compt·èn un eol ·lC'ctiu nombrós de músics. Són els intèa·prrts que difíeilment poden acceclir als grans C'icles, cntt·e ct•altres raons perquè els promotors que els ot·ganitzen fonnen part d'un mercat internacional, i pcrqui~ algun:. consideren que programar música i músics catalans és oferir una qualitat potser inferior. A partir d'aqní sorgeix una pregunta: qui imposa a qui els gustos musicals? ¿Són els grans pa·omotor·s q UC' venen la música que volen, o és t>l matei>. púhlic el qui demana o exigeix unes determinades personalitats musicals? És, en definitiva, un p~>ix c¡ue es mossega la cua. Així, doncs, les oportunitats d'actuar per als músics de "niveU mitjà" són poques a Catalunya i a Barcelona, i encara t'esulta més difícil poder-ho fer a 1, estranger. Afegit a tot això, la importació de "producte" estranger és molt gran en comparació amb l'exportació escassa o mínima de "producte" nacional. És evident, doncs, que els intèrprets catalans sofreixen una forta competència estrangera a casa seva. El debat queda obert davant d'aquesta manca de concertisme de "nivell mitjà" i de racusat '·atur" dels intèrpt·ets catalan!>. Connectar sectors Els pet'Cf't\latgcs de participació d'intèrprets catalam¡ als ci<·les musicals barcelonins han deixat prou evident la pa·ecària situació en què es troba la professió musical autòctona. El pianista Miquel Fatré - també President de la recent creada Associació Catalnna d'Intèa'prets de Música Clàssicaqualifica aquesta situaeió de catastròfica. Miquel Farrê afegeix que la realitat és que l'índex de participació a./sfesti·vuls, grans cicles i les quotes de presència et les emissor·es de ràdio i a la televisió és baixíssün. Els intèrprets catalans haurien de poder integrar-se amb normalitat a qualsevol cicle que es produís. Per això crec que seria una falsa solució crear un cicle mtLsical només de músics catalans. Miquel Farré A més et rnés, tetmbé s ·ha d'assolir la internacionalitat d'una rnonera natural, perquè no podem quedar aïllats amb el segell d'intèrprets catalans. Pet· al guitatTista Jordi Codina, la mala situació de l'intèrpa·et català t·au en aquests conceptes: per un cant6 hi ha molta més oferta que demanda; hi ha també tLna contractació amb desconeixement i no rigorosa; uns pressupostos migrats per part de l-es in.Hitucions i els ajuntaments; presència nombro.9a. de grups estrangers; i una llei de mecenatge que no acaba deftmcionar. Pet· la seva banda, el clarinetiSta ÜJ:iol Romarú analitza la proJ>lemàtica d'aquesta manera: n!hi ha molts, de concerts. però com u intèrpret t'adones que non 'hi ha prou, ja sigui perquè els donen als estrangers, a estudiants més joves, a grans figures o perquè hi ha pob/,acions on no es fa protL música. Per als membres del TEM A Trio Barthold y, els intèr·prets que es troben en aquestes dificultats configuren un col·lectiu molt gran. Ah:í ho explica Lluís Avendaño, pianista del Trio: dins aquest niveU mitjà hi ha aproximadament el 99% dels intèrpets catalans. Però tot i reconèixer que el problema afecta molts músics catalans, Lluís Aven daño afirma que el principal problema és organitzar-se, pet·què encara hi ha moltes desconfwnces i una mentalitat bastant indi-v idualista. A tall d'exemple, la violoncel·lista d el Trio, Laura Folch, explica que no estan clars els caxets ni s 'ha estipulat el que s 'ha de cobrar. P enetrant en el món dc Ja lírica, Rosa Mateo, jove soprano de 25 anys, analitza la situació dels cantants di en l que hi ha extrems, perquè si no cantes al Liceu semlJla que ja no puguis cantar enlloc més, cosa que també val per al Palau. Crec que s'hauria de trobar un terme mig perquè els joves cantants que hem acabat la carrera puguem fer muntatges i cantar òperes. D'altra banda, la gent té ganes de realitzar projectes i abuns de cantar al Liceu es poden fer coses molt interessants i molt ben fetes. Potser ens haurien de donar una empenta, perquè crec que el problema sempre són els diners. Malgrat tot, Rosa Mateo anomena un parell d'iniciatives q ue actualment funrionen a Catalunva : el circuit d'òpera dels Amics de l'Òpet·a de Sabadell i ]a recent cr eada companyia Òpera Mobile, els quals ens donen u.na sèrie d'oportunitats excel·lents i ens permeten compartir ca rtell amb cantants de més base professional. De totes maneres, amb això no n'hi ha pr·on. Per la seva banda , el guitatTista Jaume ToTrent és més concís i manifesta que és una realitat que és així i que es produeix per una sèrie de motius. Però jo nò sóc partidari de lamentacions. L a realitat s 'ha de veure sense dramatitzar i cal intentar donar solucions. Crec que el rerafons d'aquesta simació rau en el problema econòmic, i això ho sabem tots. Gaü·ebé tots els entrevistats coincideixen a dir que la situació a comarques resulta un poc més favorable que a la c·iutat de Bat·celona. Jaume Torrent afirma que a l'ambient comarcal predomina un factor molt important que és el tracte humà. Per a un músic, Barcelona resulta més inaccessible, ja sigui per una qüestió mítica, de despatxos o de connectar amb la gent. Així ma Leix, Oriol Romaní diu que a través de l'Associació Catalana d'Intèrprets de Música Clàssic· a s 'ha comentat la possibilitat de fer una acció per p1·omoure que hi hagi més piwtas a moltes més pobla,cions. D'aquesta manera , i segons Romaní, hi podria havet·nn circuit de locals a punt a difer ents poblacions catalanes. Opcions professionals Alguns d els entrevistats ens ban explicat quines opcions de tipus professional han adoptat per tal de Jaume Torrent desenvolupar la s«•va canera. Així, els compo•wnls del Trio Bartholdy compagi nen les actuacions i els assaig!> amb J" Cti!!Ctl}arnen t i Jes classes particula t·s. A més, i segons l'instrument q ue toquen , les possibilitats !>Ón diferents: el violinista Jordi Sali<·rú forma pat·t dl:' rOrquestra de Cambra d el Palau de la Música Ca tal ana. !'l pianista L1uís Avendaño fa acompa nyam<'nls i la violonct>l·lisla Laura Folch treballa cspo•·àdif'ament o dut·anl temporades cu•·tes amb diff:'n•nts orc¡ue!!Lt·es. També el !,'lJÍ!atTista Jordi Codina alterna la intl'rprNació amh l'«•nsc•nyaml"nt al Conservatori de Ba r·c~e lona , Ja c•t·ítica al t·otaliu "ABC" i la <!Omposició. Dins la mateixa tònica trobem Oriol Uomaní: té alguns alumnt's, toca i ha tocat arnl)-acompanyaml"nl de p·iano, com a solista en orquestres, amb qnartC'lS cfc !'Orda ... , p erÒ d què més SOr]Jrèn la gent és sentit· un concert de clar inet sense cap altre instrument. Romaní afirma que és quasi com un invent, però reconeix que funciona moh. bé. 31 TEM A Oriol Roman' Trio Bartholdy Orquestra Shnf6nlca clel Vall•• Jaume Torrent també rompartei.x la interpretació amb la docència i la composició; però a nivell de promoció. el guitarrista ha optat per rautopromoció. experiència de la qual està molt satisfet. Per a mi la feina d'autopromoció és molt interessant, perquè trobes moltes portes obertes. Les meves exper·iències a.mb mànagers també han estat positives, però crec que la base de les relacions pròpies i directes permeten Ull contacte millor. Per la seva banda. Ja soprano Rosa Mateo explica la seva experiència dient que no pots esperar que els promotors et vinguin a buscar. T'has d'espavilar, imolt,perquè hi ha molta gent que canta i que, com jo, ha acabat la carrera recentment. Però de vegades les coses vénen soles, perquè tens contactes amb altres companys, directors d'escena o d'orquestra també joves i que tenen projectes. A partir d'aquí els diners són els que fan o desfan muntatges. Però tot és complicat i com hem vist són molts els factors que influeixen en la poca presència de l'intèrpret català als escenads del país. El pianista Miquel Farré diu que malf,rrat la qualitat interpt·etati- va. el que existei.x és un problema de management i d'estar connectat als grans circuits. L'eterna qiiestió és com arribar als grans circuits. També l'intèrpret ha de canviar de mentalitat per pal·liar la seva situació i intentar integrar-se als circuits alternatius; per exemple, combinar el clàssic amb el jazz i d'altres estils. S'ha d'activar la imaginació. Però, d'altra banda, tampoc no hi ha un management efiem; que creï circuits alternatius. És un peix que es mossega la ctta. 1\fiquel Farré afegeix que avui dia s 'ha de saber què es demana i com ha de ser l'intèrpret. 1 n{)saltres com a país hem de tenir cura de tot el procés formatiu d'aquest intèrpret. Hi ha d'haver una reflexió global dels plans d'ensenyament, dels sistemes d'estimular la gent ... i no podem quedar-nos en postures de lamentacw. Crec que cal una or·denació del sector de l'ensenyament i la cultura. L'un sense l'altre no tenen sentit en el terreny musical. Finalment, Jaum«> Torrent confirma els plantejaments anteriors i diu que a Catalunya la qualitat interpretativa existeix, però que fa falta el reconeixement d'aquesta qualitat enfunció d'llns canals TEM A adequats que s?tauri~n de crear. En aquest sentit, Tonent anomena una sèriC' de sectors en els quah l'Estat espanyol no pot competir·, com són la indústr-ia cliscogrà:fica i l'accés a u u rnanagem~nt internacional propi. Encara que hi ha intents, la. competència és dura, el factor econòmic es manifesta d'una manera contundent i molts intents se'n van en orri.s, sentencia. Però Jaume Torrent inl>isteix a no dramatitzar Ja situació, perquè en realitat no sabem ben bé què pus.~a a altres països. \quí ens compart>m amb el que ve defora i, és clar, pense"ntque el que passa aquí no passa eu lloc. No podem jutjar la sitna.ció musical Q, ltiililt, per exemple, a travt>..~ de graus figures com Pollini. Per tant, tot és molt rc•latiu. L'alternativa elel nivell mitià als grans cicles Un exemple d'aquest nivell mitjà de concertisme <¡ue trobem a faltar a Barcelona, d tenim a comarques amb l'Orquestra Simfònica del Vallès (OSV). Formació nascuda fa cinc anys en el si de l'Associació d'Amics de l'Òpera de Sabadell, desenvolupa un doble vessant: el simfònic i l'operístic, que porten la "brr·an música" a totes les du tats i viles de Catalunya. Més del90% de la seva plantilla,la formen músics del país. Però malgrat la seva activitat, la situació musical comarcal també està mancada d'aquest nivell mitjà en termes generals. Xavier Pumurol, President de la Societat Anònima Laboral que regeix l'OSV, ens c•omtmta que la manca de circuits i infrastructures fa que ni tan sols arribin a comarques les grans orquestres. encara que a comarques cada vegada és té més clar el que <>s t·ol. Fi11s ara 11ingiÍ no s 'lwr•ia plantejat portar grans orqucstn•s et couwrqw•s, i aec que, en la mesura que hi hagi m6s ir~fr·n.~ truct ura, aLrò Ps pla rltt•ja n'i més. Però la t¡iiestiú és saber per què uo hi lw hagut la ,,oltmtat,l'exi gència i una política <•r~e·muirwda ¡>Pr·què <'l¡m norama cant'ÏÏ. \ix1, en aquests monwnts, I'OSV és IYmicn fm·mac•ió simfònit·a rutalnna qtw afronta uqnt•11t11 mnn<•ança comarcal. He.~ de la nostra perspectiva r.om a OS~'. com a orquestr·tl qw> _., 'hajPt aquí. qtw es pretén del país i amb mrísics majoritàrianwnt del país. aquest h 1111 tema que• t'li.~ preo('UJ)a. diu Xavi er Puma rol. Per aixtl t•.~t<•m fent cosl'S dt•s tlt• les llostres possibilitats i J)('f"SJ)('f'tives. que volt>t1 dir: ser· conscients d'oti t>.~tc•m sPmw IJaixm· elnit,ell de l'orquestra, estimular tot el que siguin iniC'iati t·es, jot,es intèrpret.~ i jot•c·.~ dir·ector.~ que rw tem•u 011 tocar ... Tot això ens lw donat re.mltatli molt po sitius. Però les mancances continuen essent clari.'1 .~im es i, per tant ,j(r fa liti twa polit ica musical nu: s coherent des del ueu que l'et al conservatorijin.~ al músic qLLe arriba a l'orquestnt. No hi ha ww¡wlíti cu coordinada entre el.s IPrreuys d'ensenyamettl i cultura. Segons Xavier Pumat·ul, l'OSV <!H t·ecoJwix c·om una orquestra amb voJuntnt dc frr de nexe entn• c•l jove músic que acaba cl't•stucliar· i el st·u U('(~(~¡; u lt•s grans formacion&, pPrÒ st>nse harer de sofrir les crÍtÍCJlLeS del mitjà i del públic dient que som ww orquestra d'aficionats, puntualitza. Pf'r això Jordi Castelltort, gerent de l'OSV, t'Its ditl que dunwt aquests cinc anys ja hem complert una etrJ.¡uz amb tota la part.formativn, i. eclucacional del$ m<tteixo.~ músics. Ara vol<>m donar w1 pas més cmdavant, pas que podria portar el nostre cicle de conce1·ts també a Barcelona al nivell més popular. CI Sant Fancesc de Paula, 2- 08003 Ba•·celona Butlleta de subscripció Noruico~o=------------------------------------------------------------------------­ Carrer ------------------------- ----------- TeiHon - - -- - - - - - - - - - -------------- - - - Pobloció - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - Dte. - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - I>rovincin - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - Profc~~i6 ------------------------ ---------Dcaitjo suhscriure'm u partir dd númct·o O amb In quòtn ununl rle :{. 750 ¡¡t¡•s. O HcrnOMtrnl dt• 2.100 O Foré efectiu l'import mitjnnçont O tol6 bnnrnri ndjunt. O rlomicilinci(i hum·òrio. Per a subaeripciouAn l"rotruugcr, corumheu el prt•u. Butlleta de domiciliació bancària Sen)ors, els agrairé que amb càrrrc ni rnru comptelllihreta atenguin ri• ~hut~ <JUt' els presentarà CONSORCI DEL J>ALAU DE LA MÚSICA CATALANA. pcl pagament de la rne••o 1ubscripci6 a '·CATALUNYA r<fÚSI CA/R E\'ISTA JlfUSICAL CATALANA... Núm. compte - - - - - - - - - - - - - - - - - noc/Caixa Titular Núm. Uibrrta - - - - - - - - dr~JJ ag~nein ~ència Siptatura Població s:• 96 TEM A L'estr atègia musica l i la promo ció per T. MARTfNU: IM. MONTORIOL vent llegit els articles preceden ts no pod em deixat· de parlar de la músic·a clàssica en el seu vessant polític a nivell d ' AdministneiÍI p úbliea i en el vessan t q ue afecta els p r omotors i agents musicals. Aquests demen ts fot·men part del mecanisme de l'activitat musical. No hem d'oblidar que actualment la cultura està enrolada dins e)t; mccanibmes del lliure mercat i la música clàssica, com a integrant de l'apar·cll cultural, no se n'escapa, d'aquestes lleis. I tampoc no h ...m d'olllida•· q ue la cultura no deixa de sm· una t•ina política important. Partint de la premissa q ne e:x11osa la falta d'un niveU concet·tístic en tre els grans cicles barcelonins i el cicle platafor ma dc jovt>s in tèrprets de Joventuts Musicals de Barcelona -centrant la situació a la Ciutat Comtal-, i on podriu tenir cabuda l'intèt'pret català, hem recollit diverses opinions. Pel' part de les administracions públiques, el compositor i Delegat de Música del Departament de Cultura 1le la Generalitat, Jest1s Rodríguez Picó, explicarà q uina és la política que sc segueix per tal d'inccntivat·la música i el músic cata là. Per part de la Dip utació de Barcelona, el seu Diputat de Cultura, Joan Fuster, opinarà i expli<•ani sobre el tema. Finalmen t. Maricarmen Palma, responsable del Servei dc Música de la Fundació "la Caixa, . ; Joana Danés, agent musical; i Joan Millà, President dc Jovent uts Musicals de Barcelona, explicaran bt·eument diferents conceptes bàsics sobre l'estratègia musical que els pet·Lora. H Les polítiques musicals La Generalitat de Catalunya, a través del Depa•·tament de Cultura, atorga ajuts econòmics als prog•·amadors privats dc concerts i a entitats tcnitorials amh la contraprestació que aquests han d'incorpor.· ar a les programadons autors i intèrpt·ets catalans donant un núnim percentatge del 10% per a autor s i clcl tJ.O% per a intèrprets. Aquesta normativa, que funciona des de fa, aproximadament , un parell d'anys, ha fet q ue la presència eatalana als cicles musicals s'hagi inct·ementat. Jesús Rodríguez Picó, composi tot· i Delegat de Música del Departament de Cultura. d iu que malgrat que aquest increment no és del tot excessiu, hi és, i això ja és important. Rod ríguez P icó continua explicant que s 'han clonat uns mesos de marge perqLLè els programadors pugnin adaptar-se a aquesta normativa i la nostra feina es basa en el fet que l 'increment continuï mantenint-se i intentar que creixi fins a uns nivells òptims. Per això, despt·és d'aquests mesos de marge, aquest any s 'han comença L a aplicar mesures a nivell econòmic, qualifirades de dures per Rodi'Ígucz Picó, que consisteixen a: no augmentar subvencions, disminuir-les i en ctlguns casos retirar-les, si el programador no arriba als mínims percentatges d'intèrprets i compositors catalans en les seves prograrnacions. Rodríguez Picó confesa que això ho hem aplica.t molt floc perquè són molt pocs eL~ programadors que encara tenen el convenciment que programar mií.sica catalana és programar música de baixa qualitat. Això és una opi11ió, és clar, però com a Administració ens obliga a retirar-nos d€ projectes on es pensi que això és així. Per altra banda, el Departament cl.e Cultura tlS obert a qualsevol tipus dc proposta musical que es presenti per tal de relwe suport, però Rodríguez Picó matisa que les propostes s'han d'estudiar i tant el programador com el mateix músic han de saber i aprendre a elaborar propostes musicalment de qualitat i atractives al públic. Perquè si mirem programacions es detecta que n'hi ha unes que funcionen més que d'altres, amb programes atractius i d'interès musical que són capaces d'a.tranre el públic no habitual. També, dins dc l'cstt·atègia musical dc Cultu m, s'atm·gen aju ts per nnregisuar discos i compactt"s, i per ac t uat· a 1'estranger. Encara que Cultul'a, en aquests moments, no és responsable directe com a organitzador de cicles dc música clàssica, Rodríguez Picó vol deixar clar que nosaltres ajudem més de 300 programadors a tot Catalunya i que pràcticament tots an-iben al percentatge exigit. És a dir, directament no programem però inclirectanumtfem u.na tasca incentivndora molt importan t. Crec qtte tota aquestCJ, qiiestió ha c1e funcioflar com u.na estratègia cofijunta entre professió i Administració. Per ]a seva banda, Joan Fuste1.·, Diputat de Cultura de l a Diputació de Bat·ce]ona, manifesta: No crec que, en general, l'Administració hagí de fer polítiques proteccionistes en cap terreny, sinó que TEM A diria més aviat que la funció de l'Administració és protegir la nuísica. És Cl dir, crea r les condicions perquè hi hagi una nuí.sica catalana, tant a nivell d'intèrprets, compo.~itors i públics. Per això Joan Fuster prefereix parlar de la precarietat de la mtísica a Catalunya més que CÚ> la problemàtica del músic català. En aqu(•sts moments la política musical de la Diputació consisteix en una estratègia de música assistida ba sada en: la campanya " Música i escena a l'abast" (catàleg d'intèrprets); subvencionar ajuntaments per a J'orgauització de concerts, cicles i festivals; i ofc.-ir a ssessorament tècnic. Actualment la Diputaci6 no s ubvenciona cap programador pri vat, ni fot·mació , exceptuant tma operació especial amh l'Orquestra Simfònica d el Vallès perquè és l'únicafonnació simfònica, a part l'OCB i l'Orquestra del Liceu , a Catalunya. D'aquesta manera intentem consolidar a les ciutats grans de Barcelona cicles de música simfònica pagant una part del caxet de la Simfònica del Vallès als ajuntaments que la contracten. Joan Fuster torna al plantejament inicial i defensa que 1'Administració ha de posar el seu èmfasi en una política d'infra.structures i d'en,'>enyaments artístics i musicals, la qual cosa no deixa de banda establir polítiques en relació amb els creadors. També és important facilitar [,a creació de nous públics. I com fer-lw? Creant les condicions perquè es desenvolupin les escoles elementals de música a tot Catalunya i millorant les condicions deLç conservatoris. Tot això es pot aconseguir clesenvolupa.nt la LOGSE al màxim, cosa que hauria de fer la Generalitat immediatament. Crec que la primera cosa és atacar el problema per les dues bases més importants: p er la for·mació musical i per la formació de públics. Per això Joan Fuster pensa que la intersecció de les àrees d 'ensen yament i cultura és bàsica en el terreny musical. Promotors i agents musicals EI denominador comú econòmic, com l ' ús i la racionalització dels recursos, és un dels factors més determinants a l' hora dc realitzar l ' activitat musical. Promotors i agents musicals afronten el repte, ja si{,rui p cr Aonal o emprcsat·ial, d e conjugar els diferents factors que acabaran en forma de concert o eicle musieal. Maricarmen Palma, responsable del Servei de Música de la Funduc:ió " la Caixa", pensa que els r ecursos públics destinats a la música clàssica b eneficien , en temtes esta tals, el 40 % dels espanyols: Hau ria de ser un diner aplicat a un treball en benefici de la nuísica. Estic convençuda que si el capital estatal es retirés apareixeria el capital privat. En atptesl ~<>n tit , \1al"it'armt'n Palma afinnn qm• t'I pressupo~t tlt· " Iu Cni"u" l'sUI pl'rfectmn(>nt racio- nalitzat i es pe11sa cada paper que s 'imprimei~c J oan Millà. Prt·~itit>nt dc• .J owntuts Mu sku l~ dt• Ba,·c<'lona, manif<'o.;ta d'<'ntratln qu<' 110 som ni 1'0lemserempresnris. Som una entitat no lucratit·o , i sila nostra entitat crea ur1 superàt•ir, aquest es d<'stina als project!'s qut> tenim t>n cartern . .lO\<'ntuts Musicals, com ~s snbut , l'<'P el s uport rconòmic d <'ls seus soc•is i clt• l'ajut cl'inAtitu<:icllls i/o pri vats per a a<~ti vitat s puntunls. Joan Millà es planteja l'ajut ins titudonal d '<HJUt•stu muneru: Si esfa. twa pro- posta a qrwlseuol Admini.~trcwió, ett aquell moment estàs fent .fl>itltl per a ells. 1, si r~cllment treballes d'una manera hon<'sta, a més tnnwéfasfidua pcw al pak En dfifinitiua, e.mlsfentJeirw més econòmica que si la .fes In mateixa Aclmini.~troció. Per a J oana Dau~s, ugrnt musiral eles de fa quatn• anys i mig, e•I n •ptt•f>s setb(•r vl'ndre i pn·sentar el nuísic, en qui crec i estimo. com a w1 producte que !ta cie ser comprat. P <'rÒ <'1pt'Ïncipnl prohlcma no {•s la falta de diners. binó htnuwca d'un criteri musical i dc l{l neces.~iwt de cer·cnr un nou públic amb incentiu.~ i amb ofertes temptadores. Així, altn·s fa(·tm·H <tlll' influeixt>n t>n l' afer concertístic són els rt'iatius a pt·ogramacions i actituds del públic·. J oan Millà, t·(•fcrint-se als gr ans c·ide!l barcelonins, pensa que cadet vegada la cartellera és menys atractiva i crec que hi h(J molt poque.5 nom>- tats en els programes. I el públic 110 prot,esta. perquè està mal aco.~tumnt. Molta gent no fa gairebé res més que escoltar discos que no deixen de sèr música, prefabricada per molttL tecnologin q~te hi hagi. JJ:s totalment art,ificial. En canvi, el concert en directe te'lfan et tu ; encara que hi lwgicinc-centes persones més, te'lfan a mà, i això IW s'arriba a entendre. Aquesta sitm.u·ió em¡ fa intLúr que el públic st-mbla que confon moltes v<'gadcs la qualitat concertística amb l a imatge eomcrcial d'una orquestra o d ' un intèrpret. Maricar·mcn Palma r ec-oneix qm· babituahnent t•l públic as~>isteix als concerts sense t<'nir en <·omple ('1 probrrama. P er a Maricarmen Palma el problema és que el sistema no ha produït unct educació musical a la. gl>nt. De totes maneres, afrrma qui:' no s 'han de buscar culpables sinó solucions. Per lu seva banda , Joana Danés reafirma aquestes opinions tot manifestant que qui estudia música de petit és candidat a .~er públic. P erò entre tots aquests elements apareix el princ-ipal protagonista: el mat.eix intèr·pt·et. Moltes vegades la manca d'orientació i d e criteris fa <rue el músie no at·rihi a eonRcic•nciar-se de les sortides professionals (J ue pol tenir a l'abast. En aquest sentit, Mat·ic:armt~n Palma pensa que els camps d e lluita són nombrosos i cru e existeixen ocupacions: Per exemple, hi ha manca de pianistes acompanyants o d 'afinadors, o, també, d'organitzadors. ...J • ;: 96 TEM A El perí ode 1 982 · 1 988 : temp tativ es sens e cont inuit at per .IORDI MALUQUIR el juliol de l 982, en què vaig accedir a la Dir<'cd6 General dc Música, Teatre i Cin<'matograf ia d c la Generalitat, f'm vaig tr·ohar, en rapartat d'intèrprets mu¡;irals, amb t•l panorama següt>nt: les primeres lïgureij d el país no tenien cap dificultat quant a actuucions tant a dins del pa'Ís com internacionalm ent (només cal esmentar els nomt; de Victòria dels Àngels, Montserrat Caballé, Alída d t- Larrocha o Josep Carreras per comprendt·e-h o). Paral·lelamen t, d ~:~ joves músics que començaven tenien l'ajut d e promoció i de xarxa de concerts de les J oventuts \1usic·als. No és que fos un ajut amb l'amplitud que calia desitjar - i que també desitjaven J oventuts Musicals- , però )'atenció existia. El problema era, doncs, el dels professionals que passaven ja dels tn'nta anys i que, per una sèrie de factors, des de la qualitat estricta, a la sort, a vicissituds personals o a un màrqueting mal enfocat, no havien arribat al nivell estel·lar però que tenien un nivell musical indiscutible. Em feia creus d e com una sèrie de noms dc primera categoria no tenien la seva oportunitat anual de donar a conèixer el seu repertori, en cap dc les sèries orgarutzades aleshores, a la gran plataforma musical dc Barcelona. El problema era clar i el plantejament de oolució també. Per una banda calia potenciar i augmentar un important cabal de festivals de música que, i això és important, ja existia, per donar més feina als inthprets del país (l'estiu dell988 es va aconseguir la presència d ' un intèrpret català en el 75% dels concerts programats a l'estiu). I per l'altra, calia vetllar perquè la plataforma de Barcelona (quasi únic lloc on hi ha crítica dels concerts donats a les seves sales importants en els mitjans d'informació de gran ahast) existís . A<¡lú es va fer un doble plantejament: per una banda e~; va organitzar directament , i en memòria de la pianista Rosa Sabater, un primer cicle d 'intèrprets catalans al Palau, d estinat a aquelles primeres figures, si bé no esteJ.lars, sí de gran qualitat que, evidentment, no cabien tots en una edició (la primera comptà amb la presència deMontserratA lavedra, Àngel Soler,M. Lourdes i Lluís Pérez Molina, Marçal Cervera, Xavier Joaquín, Ramon Coll, Manuel Villuendas, Gt>rard i Lluís Claret, Albert Giménez-Atcn elle, Miquel Farré , Quartet Sonor); i per altra banda, organitzada per· Joventuts Musicals de Barcelona , una sè1·ie anomenada "Diumúsica" al Casal del Mf"tge, que P _j.. ¡: 1!!1 96 ~ i •~e!. f donava joc a ls músics amb un nivell professional reconegut i en condicions d'aspirar a ser primeres fi¡,rures del país. "Diumúsiea", al llarg cle successives edicions va an-ibar a con vocar un públic fidel que omplia la sala de gom a gom. El planteig inicial es va poder mantenir, després, només a mitges . La segona edició del cicle d 'intèrprets catalan s al Palau no es va poder repetir. Un estancament pressupostari va fer que per permetre que les iniciatives end egades per altres entitats a part de la Generalitat mantinguessin el seu nivell, 1·en unciéssim a fer el nostr-e propi cicle {una política q ue sempre es va tenir clara: ajudar els que feien més que no pas fer; sempre hi havia més vivor i més bons resultats artístics i econòmics). En canvi, doncs, va continuar " Diumúsica" fins a la fidehneu mandat i va ~mpliar els seus objectiu s assumint tam he'- els criteris del cicle d'intc'·t·prets catalans suspès. Una iniciativa engegada l'any 1987 -els cicles '"Música a la p r·imavera"- volia incidir en dos nivells en el camp dels intèrprets. Es traetava d'aprofitar les estructures d'organització de concerts c•xistents arn•u de Catalunya, en la seva major part lligad es-i és molt positiu- a conservatoris o centres rl'eosenyamcn t musical, per fer rodar aquells intèrprets joves que -sovint fora de la via pròpia de JJMM- havien estat distingits amb premis d'honor dels conservatoris superiors o professionals. I també, un cop ampliats el nombre dels com~et·ts anuals dc les sèries amb aquests darrer s, incitar els organitzadors a perllongar el cicle durant tot 1' any, posant, de ta nt en tant i per marcar e) nivell, el concert d'una primera figura del país. L'any 1987 es va arribar a fer un cicle de concet·ts (una mitjana de 3,8 c:oncerts per cicle) a vint localitats dc Catalunya, i cll988 (4,64 concerts per cicle) a vint-i-cinc. L'objectiudel amúsica totl'any és, doncs, i pas a pas, perfectament assolible. Ta més a través d 'entitats vives, relacionades naturalment amb la música en l'indret on radiquen. En aquests moments, d esapareguts el cicle d'inthprets catalans al Pala u i "Diunn1sica ". i deixades a pròpia iniciativa, sense suport ni supervisió, els cicles no d 'estiu de les divet·ses localitats catalanes, no se sap ben bé quin és eJ pes de 1' execució musical a tot Catalunya. Uns anuncis inf01·matius que apareixien tant a "Monsalvat" com a la revista music·al berguedana "Interval", ja desapareguda , intentaven de donar referència de les a ctivilats musicals al país. Ara hi ha informació - duplicada- TEM A .t..• g: 96 Rosa Sabater Albert Glm6nea•Atenelle en els butJlctins dc .J.JMlVI dc Barcelona i de l'Associadó d'Amics dc la Música, pet·ò que donen prefet·entmentla de Barcelona, amb algun afegitó. Del conj unt d<· Catalunya només hi deu haver la de "Catalu nya Música/Revista Musical Catalana", encara incompleta. Darrerament s 'han creat unes sèries. Les que, separadament, es feien tant a Barcelona -als respectius auditoris- com per tot Catalunya de les dues caixes, ara fusionades (i pendents d'una redefinició). I una altra. insistent i gratuïta de Cajamadrid, possibilita l'alternança d'ofertes musicals de la resta de l'Estat amb intèrprets d'aqtú, cal suposat· que amb recipro<:itat a d'altt·es programacions d'aquesta caixa a Ja resta de l'Estat. Un puntj a part és el de la promoció d'intèrprets d'aquí a fo1·a. És evident que els organitzadors de les sèdes de concf'rts a Barcelona o dels festivals a Catalunya disposaven d'una bona plataforma per, a l'hora de contractat· intèrprets de fora , exigir la contnpartida que en altres països agafessin intèrprets d'aquí. Alguna cosa es va fer, però poc. Quanta les oportunitats institucionals -setmanes de música catalana a Groznian, a Suècia, a Nova York, a Wolfenhüttel-, es van apt·ofitar però són intervencions aïllades a Ics quals eaJ una continuïtat que no va per aquests vim·any11. Ca ldn\ vem·e el partit C[tlf' del nou ens COPEC, de prmnocií¡ exh•ril,)t·, en podc~n lrE>ure ('(s inlhprets cat.aJans. Caldl'ia tal vegada creaJ· una ag(•nc·iu autogcstionuda que, sistemàticament, trauwti la informació delr; intèrprets adients a cadas<·un dds mih••·s dt· M\t•it~ll i festivals qtH' se('('lebren aneu del món. Hem variat t•n at¡uest t•scrit dc> solistes inst,·untt>ntals, d e conct•rtistes o solistes de concert. Altres. malgrat un ¡·c·rt denominador t~omú, serien lt's comsideraciom en cas dc parlar· d · orquest1·es, <'Oh les, ctu·als o d'una CSJWC"ialitat concr·eta, per ext'mplc, els ran tants d'òpera o els cantants de música popular. La t·ecent crt>ada Associació d'Intè1·prets Catalans sens dubtf' deu Lt·ni..- molt a llir a l'hora d'enfocar una nova solució satisfactòria . .To he parlat, com st• m'ha demanat, tle l'experiènc:ia d'un&anys en què em va tocnr uca1·ar el problema i pal·]jar-lo en la mesura de les possibilitats, dels recursos i de la capacitat d e l 'equip que en tenia aleshores la responsabilitat. 1 amb l'e¡¡perança que aquesta expedènci a i Jcs que hi puguin haver hagut posteriorment, aprofitant els encerts i rectificant els errors, duguin a una nova etapa en què l'exercici de la professió de músic tingui la projecció i la compensació que tan alta dedicació mereix. ::1 g- l t MUSICALIA R E T R A T LEOPOLD HAGER Director responsabl e Leopold Hager va visitar recentment Barcelona per tal de dirigir l'Orquestra Ciutat de Barcelona i la pianista Elisabeth Leonskaja, en un programa integrat per obres d'uns compositors que pocs coneixen millor que ell: Mozart, Beethoven i Mendelssohn. Vam aprofitar la seva estada a la nostra ciutat per mantenir amb el mestre la conversa que transcrivim tot seguit. per CARME MARTINEZ ostè h a nascut a Salzburg... Suposo que pr·cguntar-li com va prendre contacte amb la música és r echmdant, j a que Salzburg és la ciutat musical per excel·lència ... -Bé (somriu), hi havia una família amiga de la meva, els fills de la qual estudiaven a l'Escola del Mozarteum. Jo passava molt de temps amb ells ; de vegades, em quedava qu,atre, cinc dies a casa seva, i tractava de tocar cosetes al piano. Llavors, la filla deia: "Mira, no està malament" . Així que els meus pares van acabar per pensar que calia que or- denés, que canalitzés d 'alguna manera la meva intuïció musical. I vaig començar els estudis de piano als cinc anys. - He vist al seu "currículum" que ha estudiat orgue, piano , com m' acaba de confirmar, i clavicèmbal. En aquesta predilecció pels instruments polifònics ende- vino un precoç interès pel món orquestral ... -Sí, sí. Miri, L'orgue és una mena d'orquestra. Bruckner va. concebre totes les seves simfonies f.L l'orgue, va transposar les seves idees musicals de l'orgue a l'orquestra. }o sento també aquesta connexió: veig l'orgue com una orquestra. I, per descomptat, pen~o que l'estudi d'aquest instrtunent és un excel·lent camí per a la comprensió orquestral. -1 el clavicèmbal? Cal considerar-lo com la seva iniciació al món de la música antiga? -Sí. Bé, la connexió de Salzburg amb la música barroca, amb la música clàssica i amb Mozart és clara ... (riu). La primera peça que vaig dirigir era un concerto grosso de Handel. La música antiga rn 'ha interessat sempre, sobretot a través del meu principal instrument, l'orgue: he tocat Bach, Buxtehucle, tota la música barroca. El Barroc va suposar el meu primer contacte amb la música. -Vostè ha arribat a allò que la gent pensa que és la màxima distinció d'un músic salzburguès a casa seva: Director Titular de I 'Orquestra del Moza•·teum. ¿Com recorda el seu pas (19691981) per aquesta formació? -Aquesta orquestra ... De primer, l'orquestra no té res a veure amb elMozarteum, a part del seu nom. Algunes de les persones que hi toquen són, també, professors al Mozarteum, i res més. El principal objectiu de l'Orquestra és tocar Mozart al Festival, a la famosa Setmana Mozart de gener, i en gires per tot el món. Referent a ésser un músic salzburguès ... Crec que la nostra tasca principal és tocar Mozart amb un estil molt, molt especial: amb l'estil específic de Mozart, que és una combinació de la manera de fer de Viena i del mateix Salzburg. El meu professor, Berna.rcl Paltmgartner, un fantàstic musicòleg que fou president del Mozarteum i del Festival Mozart, va ser fonamental en la recuperació d'aquest estil. Ell va descobrir les simfonies i les òpe- L'orgue és una mena d'orquestra. Bruckner va concebre totes les seves simfonies a l'orgue, va transposar les seves idees musicals de l'orgue a l'orq_uestra. Jo sento també aquesta connexió: ve•g l'orgue com una orquestra" 11 res de joventut de Mozart, va divulgar constantment la producció jove de Mozart, de la qualla gent sabia molt poc, fins llavors. Quan vaig acabar els meu~ estudis, a mitjan dels anys cinquanta, la gent coneixia bé vuit o deu simfonies, el 'un total de quaranta-quatre. Aquell home ens va obrir els ulls, amb la Camerata Accademica, a un repertori mozartià desconegut. Mentre jo era director del Mozarteum, vam començar a enregistrar tot aquell ma.terial, amb mustes arreplegcas especialment per a l'ocasió. -En tot ras, vostè continua molt lligat al Festival, a l'activitat musical dc Salzburg ... -Sí, jo continuo col· laboranthi, especialmer1t a la Setmana Mozart; a més, cada temporada hi ofereixo algun~ concerts amb la Wiener Philarmoniker, amb l'English Chamber ... El passat estiu. vaig dirigir la Missa en si menor aSt. Peter. Enaquestmo- ment, però, em cal veure quina és la nova direcció que prendrà la vida musical a Salzburg (sap que ara s 'hi produeixen grans canvis) i decidir quina mena de contacte mcmtindré amb la meva ciutat. -Vostè ha dirigit molta òpera ... -Sí, és cert. Però vaig afluixar fa algun temps, perquè ja. n.o hi esta·va tu.n interessctt com abans. És molt difícil ... Vull dir qne hi ha, ww no·v a generació de régisscu¡·s que 110 estan interessats en la mú.~ica; només els interessen les seves pròpies idees, fins i tot quan a.questes idees van contra la música. Llavors, si haig de quedar-me treballant en un lloc durant cinc o sis setmanes, i el resultat musical no és interessant, no és convincent per a mi, francament... Qua11 hom prepara un concert amb orquestra, amb un ensemble, amb solista, hom té, des d'un començament, una idea aproximada del que donarà una feina de quatre, cinc dies. Amb l'òpera, mai no se sap. Un treballa com un boig durant setmanes i, finalment, qualsevolftSsura de l'equip, qualsevol problema tècnic, qualse·vol problema de personal, pot fer-ho malbé. En tot cas, m·a tinc bons contactes amb el Metropolitan de Nova York, vaig dirigir allà fa. poc; i amb l 'Òpera de Viena, on hi ha nn nou ger·ent. La setmana passada hi vaig dirigir Aida i L'Holandès Errant. Si les cortdicions són bones, endavant. -1, no hi troba un cert intrusisme? Pet·sonalment, tinc la sensació que molts directors, joves i no tan joves, s'endinsen en aquest terTeny sense conèixer adequadament els mecanismes de la direcció operística ... -Efectivament. Només cal veure les carreres, que actualment es fan de manera cornpl~tmnent diferent. Quan jo vaig començar en el camp de l'òpera, ho vaigfer de forma molt lògica: primer, com a repetidor al piano; després d'un any, vaig tenir· l'oportunitat de dirigir, substituint algú. Va anar bé, i a partir d'aqu~Ll moment... Però, és clar, si comences així, saps ésser amb els cantants, dir-los què fer, agradar-los. Avui elia, les carreres són meteòriques ... Haig de dir que la majoria no es desenvolupen al ritme i cle la manera correctes, ni comprenen l'espectre de coneixements i pràctiques necessaris. -Darrerament, sembla que no importa qtti pot ser di1·ector, oi? Compositot·s, solistes ... -Sí, hi ha una gmn quantitat de g r·ans músics, pianistes, Cl.tntants, que dirigeixen.. Però haig de dir que l.a meva profe$sÍÓ no és tan fàcil. De vegades, hom podria peTLSar, com vostè diu,, que qualsevol pot ·venir i començar a dirigir. És cert que, la base de la tècnica, tothom la pot aprendre, no és geTLS dlfteil; però això no és el més important. L'important és el vessant psicològic del métier, i arreplegar el màxim de coneixem~nts musicals: teòrics, vocals, instrumentals ... ]o he après una mica de trompa i una mica de violoncel, per tal de conèixer bé el vent i la corda. Ara, repeteixo, la gent comença a dirigir sense haver arribat a acwmtlar prou coneixements. -Centrant-nos en la sevn pròpia activitat: jo l'he vist dil"igit· en diverses ocasions ... ¿On rau el secret de la comunicació màgica que vostè estableix amb I ' ot·questra, de la facilitat amb què capta l'atenció dels músics, tant a )'assaig com al concert? -És interessant... Per als meus col·legues en general (i aquíjo sóc una excepció), és diferent amb una orquestra llatina que amb una orquestra alemanya, o russa... La comunicadó depèn de l'educació de l'orquestra, del director qu~ tenen en residència ... Miri, l'orquestra sempre està buscant (tingui el director que tingrti al davant) portar la contrària (riu). Això és part de la seva mentalitat. Si tenen un director molt autoritari, "oh, doni'ns una mica més de temps, d'espontaneïtat"; si un director els dóna música i.flexibilitat, li demanen força, ritme, idees ... Però el secret... Cal convèncer des del c01nençament. L'orquestra s 'adona de quina mena de director té al davant en els primers cinc minuts, i el classifica ràpiàatnent: "un gran di1rr.' qu~ sap exactarector " , " a"'.t ment allò que 'Vol" ... Per a mi, cal, de primer, aportar als músics tota la informació que els cal per tocar bé; segon, fer-los tocar en la línia que un vol; i tercer, posseir l'instint i la capacitat d'apropament psicològic per aconseguir les dues primeres condicions. Si un director compta amb aquestes tres qualitats ... pot considerar-se afortunat! (riu). -Cal ser una mica professor, pedagog? -Una mica, sí... Però a la gent no li agrada veure 't corn a wt professor, com al seu professor. Cal ser, cal parlar, com un professor, però no igual que un professor. -Per què alguns directors són adorats per les orquestres, men- tre que d'altres són odiats? ¿És només una qüestió de qualitat professional, o hi ha factors de personalitat? Tots sabem que hi ha dil·ectors que "maltracten, els lllUSJCS sistemàticament ... Penso, una mica, en Celihidache ... -Bé, jo mateix he canviat molt, en aquest sentit. Trenta anys enrera, jo era molt dur, molt antipàtic (riu); però era desagradable, i ho era tant per a mi com per a ells, cregui'm. Vaig adonar-me que no era la millor manera de portar l~s coses. Si hom vol veritablement assolir un alt nivell en la interpretació, cal repetir constantment "no, no és prou bo, cal provar-ho una altra vegada" ... , i això TLO és gaire simpàtic. Però, en tot cas, cal trobar la manera de treure de l'orquestra el millor partit sense insults, sense malhumor, sense crear tensions. Aquest és, potser, el secret del qual vostè parlava. També és veritat que la nostra és una professió, en certa manera, despòtica; és qu-elcom u11a mica implícit en el métier. Ha parlat de Calibidache ... - ... Bé, er·a un exemple. Potser un mal exemple ... -No, no, és molt interessant. Sap, algú em va dir fa. poc: "si Toscaninifos viu i treballés i parlés amb l'orquestra com acostumava afer-ho, no duraria ni deu minuts ... ". Les coses han canviat molt. Celibidache mateix, n.o és ja tan autoritari, tan dur com era fa cinquanta anys. En tot cas, continua essent una personalitat sobresortint. -Recordo que, fa alguns anys, vaig veure per Ja televisió un reportatge que recollia un assaig del Rèquiem de Fauré, dirigit, justament, per Celibidache. El mestre es mostrava inhumanament dur amb els membres de l'ot·questra, mentt·e que, envers els membres del cor (un cor d'aficionats), la seva paciència era il·limitada ... -Potser hi ha,via moltes noies maques al cor ... (riu). -¿Pensa que, en general, l'es- ta tus del músk d' on¡m'slt·u i-s snti~fuctori, cronòmi<'anwnl i pt·o fessionalment'? -Sí, sí. Molt més que alums. í, crec que sí; en eL'i lÍltims L'i 11 t cm.rs la seva sitnació lwmilloratmolt. -En quint>s tUll"II\ C'A C' l"t'U <¡tll' ha de basar-se lu a·eluc-ib llin•etor-solista, dc cura u obh'tÜJ" un. bon resultat musi<·ul't -No m'agrada massa que el soli~ta a.r-ribi en I'!Íitim momNlt abans dl!l concert. fi:n fu¡uest cas, només é.~ pos.~ibl<•fer 1111 n.~­ saig, i cal airejar tots el.~ ¡:n·oblenws, tots els desa.corcl!i, al da vant de l'orquestra. Això no és bo. De vegades, no 11! importiincia, perquè la concepció é:s gairebé la mateixa, i la mevnfeino es limita a acompanyar el millor possible. Però quan hi ha problemes, quan el solisw ve amb idees totalment diferents ... , llavors és molt di}teil per al director, per a l'orquestra, arribar o Ull bon resultat, perquè, senzilla ment , no hi ha temps per parlaral<'amerino, per dir "què fa -vostè aquí o allà, això està bé, aquí pot haver-hi tm problema.; ai.xò 110m. 'ngrada gaire, podríem adoptar una solució de compromís ... ''. -Què en pensa, dels canvis que ha experimentat la pa·ofessi6 en els danet·s anys? Vull di1·, pet· exemple, que ha desupm·egul Iu figura del director-parc, que passava gait·ebé tol l'any aruh la seva orquestra, que impdmia un segell, una personalitat... A ..a, els directors titulars passen amb prou feines deu o dotze setmanes amb les orquestt·es ... -Els directors no s 'haurien d'estar tan poc amb les orquestres, perquè, en aquest cas, no hi ha temps per portar l'orquestra allà on tu la, vols tenir. Per a això, cal temps, cal conèixer-se bé; cal esdevenir una mena de família en. la qual cadascú sap exactament què pot esperar de l'a[,. tre. D 'altra banda, però, si et quedes massa temps dtLrant l'any en un sol lloc, la gent diu "oh, no és tan famós com crèiem, no viatja". La pregunta és: quan és massa i quan és massa poc? En el meu cas, totes les meves feines tt·e que d'altres són odiats? ¿És només una qüestió dc qualitat ¡wofessional, o hi ha facto•·s d c pet·sonalitat? Tots sabem que l:ú ha directors que "maltntcten" els mustcs sistemàticament. .. Penso, una núca, en Celibidachc ... -Bé, jo mateix he canviat molt, en aquest sentit. Trenta anys enrera, jo era molt dur, molt antipàtic (riu); però era desagradable, i ho era tant per a mi com per a ells, cregui 'nt. Vaig adonar-me que no era la millor man-era de portar les coses. Si hom vol veritablement assolir un alt nivell en la interpretació, cal repetir constantment "no, no és prou bo, cal provar-ho una altra vegada"... , i això no és gaire simpàtic. Però, en tot cas, cal trobar la manera de trettre de l'or·questra el millor partit sense insults, sense malhumor, sense crear tensi.ons. Aquest és, potser, el secret del qual vostè parlava. També és veritat que la nostra és una professió, en certa manera, despòtica; és quelcom una mica implícit en el mélier. Jla parlat de Calibidache ... - ... Bé, er·a un exemple . Potser un mal exemple ... -No, no, és molt interessant. Sap, algú em va dir fa poc: "si Toscanini fos viu i treballés i parlés amb l'orquestra com acostu.mava afer-ho, no duraria ni deu minuts .. . ". Les coses han canviat molt. Celibidache rnateix, no és ja tan autoritari, tan dur com era fa cinquanta anys. En tot cas, continua essent una personalitat sobresortint. -Recordo que, fa alguns anys, vaig veure per la televisió un reportatge que recollia un assaig del Rèquiem de Fauré, dirigit, justament, per Celibidache. El mestre es mostrava inhumanament dur amb els membres de l'orquesb:a, mentre que, envers els membres del cor (un cor d'aficionats), la seva paciència era il·limitada ... -Potser hi havia moltes noies maques al cor ... (riu). -¿Pensa que, en general, l'es- tat us del musi<' u'or·queslrn t's sutisfn<'tori, t'etmòmieam('nt i pro fcssionalmt•nt? -Sí, sí. lHolt més que (lba11,~. Sí, crec que sí: l'ri els últims viii t. any.s la se1•a ,çi t uació Ira millorat molt. - En t¡ninl's JH)rmes l'n'li qut' ha clt• ba!>UJ"-$(' la rf'lat•it) el i rt•t·tot·-solistu, tlc• <.·ara a obtcnit· un bon t't'sttltat musi<'al? -1\ o m 'agrcu{a massa que el soli.~ta arribi eu l'últim momeut abans dl•l concert. En cu¡ u e.~t cas, rwmés és possible fer 1111 u.~ saig, i cal oircjar tot.s eL~ problemes , tots els desocords, al do mmt de l'orquestra. Això no és bo. De vegudes, no té importàn cia, perqU<~ la concepció és gaire bé Út nw teixn, i la meva feina es limita a ucompanyar el millor possible. Però qultn hi lw problemes, qucm el solista ve amb idees totalm(lnt d~fcr<•nts ... , llavors és molt rlUicil per al director, per a l'orquestra, arribar a Ltn bou rc'sultat , perquè, .~enzillame11t, no hi ha temps per parlar alcam<'I'Ïno, per dir "què fa vostè aqttí o allèt, això està bé, aquí pot lmver-hi un problema; això nom 'agrada gaire, podrí-em adoptar ww solució de compromís ... ". - Què en pensa, dels canvis que ha CXJWI'Ímentut la professió <'11 els darnll's anys? Vull dü·, JWI' exemple, que ha desapar<'gut la figm·n d el director-pare, qu<' passava gairebé tot l'any amb la seva Ol'(¡uesll·a, c¡u e imprimia un segell, una pet·sonalitat ... A•·a, els dir·ector·s titulars passen amb prou feines deu o dotze setmanes amb les orquestres ... -Els directors n.o s 'ha.u,rien d'estar tan poc amb l-es orqu.estres, perquè, en aquest cas, n.o hi ha temps per portar l'orquestra allà on tu la vols tenir. Per a això, cal temps, cal conèixer-se bé; cal esdevenir una mena de família en la qual cadascú sap exactament qu.è pot esperar de l 'altre. D'altra banda, però, si et quedes massa temps durant l'any en un solll.oc, la gent diu "oh, no és tanfamós com crèiem, no viatja". La pregunta és: quan és massa i quan és massa poc? En el meu cas, totes les m-eves feines J..• f 96 com a director estable hcut durat bastllnts anys. Cal estar-s 'hi durcmt algun~> anys per obtenir resultats, a l'igual que un arbre trigu a donar el fruit. -1, com sabN· <Juan s 'ha de dir adéu? -Arriba ur1 moment en què un es diu "això comença CL ser avorrit, començo a r(>petir el mateix sovint". Aleshores, cal deixarho. Ara, mentre la relació es ma,ntinguifrescCL ... De vegcLdes, an·ibCL un moment molt especial, wr moment en el qnal és possible refrescar la teva relació amb l'orquestra ... i pots quedar-t'hi molt de temps. Dos exempl-es: Simon Rattle CLmb la City of Birmingltarn iM aris s Jans on a Oslo. Mariss passa vuit mesos l'any amb ells, i Jut portat l'orquestra molt cununt. Així que és un tema delicat ... lli ha moltes possibilitats. -¿No troba que hi ha, entre els joves {Ürectors, un cert gust pel "cir c", pel gest teatral, pel so brillant, pels decibelis, que va en detr·iment de Ja música? -Sí, i això és perillós per a l'orquestra, és perillós per al públic, per al director mateix... Bé, d'això últim no n'estic segur; sembla que a certa crítica li agrada tot això ... - ... sembla que, fins i tot, ho esperen! -Sí, ho esperen. I l'èxit depèn d'això. Hihaunapart,pelquefa a l'estètica dels moviments, necessària. El director transmet la impressió de la míLSica, no solament a l'orquestra, també al públic. 1 si els moviments del cos estan. connectats amb la música, això no és circ; és necessari, natural. Però, de vegades, vostè té raó, és perillós. -Una altra cosa: què pot donar de si, musicalment i humanament, un concert per al quall'orquestra ve de Tòquio, el director de Londr·es i el solista de Sidney, treballen plegats en un breu assaig i, apa!. .. a tocar? -Don.cs, pot funcionar ... Suposetn que l'orquestra ve, corn. ditL, de Tòquio: la mentalitat dels músics japonesos no és tan dife- rent. Vull dir que la interpretació és qu.elcom internacional, en el cas de compositors com Mozart, Beethoven, Mendelssohn... Beethoven presenUl moltes probabilitats d'aproximació. Si la combinació que vo.~tè em proposa es produeix per a wr Concert per a piano de Beethoven, la cosa pot funcionar sense problemes. Amb la condició que tothom accepti i respecti la pa rtitura. Dvorak n.ecessita, pel contrari, un cert tipus de mentnlitat, i també Strau.ss ... (i c:omcnça a marcar tm ritme rtf' vals en el millor estil vienès ... o potser sulzburguès?). -I què en pensa d'un disc pel qualla part de l'orquestra s'ha gravat a Londres i la veu solista, per exemple, a Nova York? -És una de les oportunitats que ens ofereix la tècnica ... Però això no té res a veure amb la música, veritablement. -Tornant al moment del concert ... ¿Hom pot dir qlle, al concert, tot s'ha fet ja? Quin és el paper que ha de jugar el dit·cctor al concert? -El concert ha de ser el resultat de tot el que s 'ha parlat i treballat als assaigs. Però també cal inspirar-se de l'atmosfera del moment; de vegades, el director s'arrisca afer coses espontànies, no totalment diferents del que tenia previst, però ... No sé, un es diu, "això, avui, una mica més pesat" o ·'aUò, més ràpid"... , no sé, es tracta d'aportar alguna espontaneïtat, alguna frescor a la interpretació per tal de construir un clima combinat de tensió i relaxació. També cal que els nervis estiguin temperats, i això depèn una mica del director. -Vostè enregistra sovint amb l'English Chamber ... Què és el que més li agrada, d'aquesta orquestra? -En aquesta orquestra hi ha, primer, una bona quantitat dels millors músics que hom pot tenir. Són, a més, molt respectuosos amb l'estil de les obres que interpreten, en la línia de la millor tradició europea. Toquen d'una manera tan aèria, tan lleugera, tanfantàstica! Fer poc, vaig gravar amb ells el Somni d'una nit d'estiu, de Mendelssohn, i la Simfonia italiana ... , i ho vamfer tot en IlOmés quatre sessions, increïble. És cert que les orquestres angleses estan acostumades a tocar per als discos, són especialistes en aquest tipus de treball. -Per acabar: crec que, fa poc, li van oferir la direcció titular de l'Orquestra Ciutat de Barcelona i no va acceptar ... Podria explicar per què? -Miri, hi havia una cosa... Jo no podia, per qüestions privades, quedar-me aquí massa temps durant l'any ... A més, per resoldre els problemes, cal parlar la llengua, és molt important. I la mentalitat de la gent del seu país m'agrada molt, però ... són massa orgullosos, problemàtics... Decker va fer una bona feina; tot i així, el que aquí necessiten és un director espanyol. És la millor solució. Així que, d e moment, el mestre restarà amb la seva orquestra, Ja de Ràdio Luxemburg, a~b la qual treballa des del 1981, durant tres mesos l'any. Sabem exactament allò que volem els uns dels altres. No ens cal massa temps per entendre 'ns, conclou Rager. TEMPORADA DANSA Ballet del Teatre Capitol de Toulouse (França) 17 i 18 d'octubre de 1992 Ballet Flamenco Antonio Canales (Espanya) 12 i 13 desembre de 1992 Ballet de Víctor Ullate (Espanya) 23 i 24 de gener de 1993 Aterballetto (Itàlia) 20 i 21 de març de 1993 Scapino Ballet Rotterdam (Països Baixos) 3 i 4 d'abril de 1993 Sarasota Ballet of Florida (EUA) 24 i 25 d'abril de 1993 TEMPORADA MÚSICA Orquestra Filharmònica de Liège i la Comunitat Francesa (Bèlgica) 22 d'octubre de 1992 Orquestra Ciutat de Barcelona (Catalunya) 26 de novembre de 1992 Orquestra de l'Òpera de Geòrgia (Geòrgia) 1O de desembre de 1992 Orquestra de Cambra "Kremlin" (Rússia) 28 de gener de 1993 Orquestra de Cambra de Pforzheim (Alemanya) 18 de febrer de 1993 Orquestra Simfònica del Vallès (Catalunya) 11 de març de 1993 Cor i Orquestra Bach de Berlín (Alemanya) 1 d'abril de 1993 Orquestra Simfònica de la Ràdio de Baden-Baden (Alemanya) 20 de maig de 1993 Òpera Nacional Búlgara de Plovdiv (Bulgària) 3 de juny de 1993 MUSICAL lA MÀRIUS TORRES ( 1 91 0·1 942) Poeta músic i músic poeta per MERCÈ BOIXARIU .t El ê: ¡;: 96 questa tar·dor· es com pleixen 50 anys del traspàs del poeta lleidatà Màrius TorTes. .1\ferubt·e d'una nissaga de metges, i també de gt·ans afeccionats a la mú ica, ell mateix era un pianista exceJ.lent i va compondre cançou.s i també va exercir la crítica musical a Lleida amb wta autoritat i rigor sobresortints. La seva dedicació gt-u t-rosa a la medicina li va significar el contagi de l'aleshores pràcticament inguarible malaltia de la tuberculosi, motiu pel qual fou traslladat al sanatm·i de Puig d 'Oiena i també ala veïna fmca del Mas Blanc a Sant Qui nc Safaja, on va vim·e els darrers anys de la seva existència, d'una intensitat da·amàtica impressionant. Amb la familia fora del país, per causa de l'exili, i anth la imatge dc Catalunya víctima dels avatars d c la guerra civil, Màrius Torres es va refugiar en la creació poética i en la música i també en la r elació amb la propietàt·ia de la finca, Maria A 44 .52 t Planas -encara viva- i amb la seva amiga Mca·cè, inunortalitzada c~om a Mahalta eu uns versos fJUC tr·adueixen el seu amor pur per ella . La música, taJ com s'exposa eni' article dc Mercè Boixareu, O t'upa un lloc destacat en I' obra poètica de Màrius Torres, desenrotllada pràcticament tota ella a Puig d'Olena i al Mas Blanc. El pròxint dia 24 d'octubre, aquests dos mar·cs seran seu d'un homenatge al poeta en el <JUal inlct·vindran, entt·c d'alta·es, els seus germans, Víctor i Núria Tol'l·es, Antotú Pasqual, Mar·gm·ida Pt·ats i Jaume Magt·e, t·egidor de Cultua·a de l'Ajuntament de Lleida. Al mateix temps es descobrirà al Mas Blanc WI mm·al de ceràmka amb tm motiu literari del poeta. Dlll'ant tot el dia restaran obertes les portes del cementiri de Sant Quirze Safaja perquè, qui vulgui, pugui retre homenatge davant la tomba de Màrius Torres, que hi és enterrat. MUSICALIA E ls primt>rs versos de Màrius Torres sor geixcu com a notes d ' una lltu·ga composició musical d e la qual al hora es fan ressò. Les nw11s ciilides i llargues arrenquen d el cÚIVecí velles tonacl(~S amargues d 'esqueÚ!t de 'Violí ( Puema 1 ) 1 No podem oblida•· que aques t poe ta teni u una bona formut'ió musical, toc·ava el piano , estudià hannonia i va pos ar músira a ver·sos d 'a lt r·es pol' lt's. Com explico en la Sl'Va biografia ,~ Màrius Tones anava sovint a concerts, <'SfH'cialm<>nt durant la seva estada a Barct>lona co m a estudiant dc' medirina , i discutia d e mú s ica amb els seu s amics i companys. Quan la malaltia e l forçà a rccloure 's, els set darrc r·s a n ys d c la seva vida, en el s anatori dc Pui g d ' Oiena, allí passava llargues (•s tones tocant el piano , i la fotografia que .fa de portada d el nos tre llihre en s e l presenta scntat a l ' h armòni um i acompanyan t la seva amiga i estimada Mercè, l a Ma ha lta de l es seves poesies; rtnr·ant aquests anys, Ja mús ica, l ' amis tat i l'amor· , amb el paisatge dc Puig d ' O ic na , ser·an el nodriment del seu <'sperit i d el s SeUS VCI'SOS. Ens conte n que al sanatot·i el poe ta estudiava harmonia i , com explico a l'Apèndix 1l de l m eu llibre,3 dut·a nt l'es tada al Mas Blanc , l'últim any dc la seva vida, posà música a alguns poemes de Vcd aine, dc Musset i d els trobadors provençals. Aques tes composicions per a piano eren inèdites fins a la puhüeaeió mitjançant fotoeòpies q ue en vaig fer jo el l967; el poet a, en u na de les darreres cartes que dirigeix a la família, exp1·cssa el seu desig de fer- ne una edició p rivada. La primera és el poema V, Chanson d'automn e del capítol "Paysages tristes" dels Poèmes Saturniens de Verlainc. El seu tema és el ma- teix que trobem e n molts poC'mC's de Màrius Torres : la mC'Iangia que es fa més \·iva i s' mwh. a la natura en l'esturió de la tanlot·. El seu dtme lle uger , els \ t•t·sos curts, la fan molt apta pet· a la il-lus tració m usiral. La st'gon~t dt• les partitures con·!'spon a Iu fumosa cançó tlr Ja u frt' Ru d1•l, Lanqu,an li jor11 son lonc en mny sobre el seu amor Uuny~t i mister iós, que fa p ensa r en le¡.¡ Canç·ons a Mahalta , en q uè Mu r iull Torres guat'Òa tambr un to dl· nús tel'i i eludeix tota r·l'feri'•ndn pe t·sonal i roncreta. La tt•r·t•er·a cle les composirions roJTI'r.poll a la cançó d e Pc•rf' Car·din al , De/$ qLWtre caps que a In cros, C'll Iu qual és cantada la r cclt>mpeió clt-1 gènere humà per· la Cr·eu on C:.-ist va mo1·ir. En e ls seu s escrits persor1als, Màrius Tones fa al ·lusiÍ> sovintn les seves preferències llltlsic·uls, les quals, com veurem tol seguit, il·lustren tamJ>é la seva poes ia. Tal com explico a l'csmcn tacla biogr afia (p. 34), el múAic que~ més admirava era Bach, clcl qual in terpeetava a l piano les invencions, prelurus i fugul's . En tre lc ~s com posicions que més li agradava interpretar cal ci tar Ics Musurques de Chopin, i tamh(· Schumann, Mozart i Cou¡wl'in, romàntics i barTOCS, units JWI gus t ampli i de lica t del po<>La. Dt• tots ells, cal fer menció l'!>J><'Cial de B eethoven , la música del qual , deia, li demos tra va l'existència de l'ànima. Certament, la mús iea és pet· al poeta de Puig d'Oit•11a un nútjà d'expressió i de t·ecom•ixement espiritual, i en ella estableix amb els compositot·s una pregona comunió amb l'exp('riència existencial que la gen ent , experiència de dolor, com la seva pròpia, en el cas dc Bcethnvcn , d lema del qual en la Novenet Simfonia, "Dm·ch, Leiden, Frcudo" es converteix per ell l'n u n a divisa: "A través del dolor, la joia " . Durch Leiden Freude . És el que m'ha passat a mi. Si no lwgués estat mort, moralment, al<•shores. am 110 seria feli~·. 1 quines p etites felicitats 110 descobrPixo cndo elia que nbnus ni tan sol.~ sos¡>itat•a! Un matí d 'hit•ern cnll'lll i diiifan. U11a posta ben piutncla. {,a tercera simfonia un dia de ¡Jluja. Fer una rm·ta per 1111 wnir que 110 l'espero. Fer lo mica df' bé (jlll' tot hom, e11 tllt deset·t, ¡wt .ftJr si vol. Una co11 ttersa Í11timo amb wta iinimn d 'elecci6 ... 1 Deixa n t els uspCl'tt's tlocnnu•nta lli i j)l't\pia mcnt biogr à fics, st•guiut la ¡ H·e¡¡~ nda Òl' hr lt•m iitka mu ¡,¡ iral en Ics S ('\ t's Poesies t•onstn Ll'lll qut> t•ls p ri llll't's ' t'rsos dc '\<1àrius Ton·t•s e"'< JH't'S)o,t'Jl una se nt ida emoc·ió t•st{-tic·u. ~f' llf'J'uda ¡wr I' C',pcrii'-m·iu music•a l i per la co nt<•mpluc·ió dt· les arlb plàs littues. \que,., ta t c màti<·u i d M'li r itme· IIHtsic·nl ha pol'lal , no sens l' nrons npa t'('llts, u t·clationar t'ls poem es nntc•r iot·s a Puig d ' O lcna amb eiR cotTenls s imb o l i s lo>~ dc· f ina ls d e l Regle XIX i p r im ers d r l!-1 Regit• XX. No podem o blida r·, p nn), qu e les vinct1l acicm s litm·à t·ios d e Tol'l'cs s'cs tab le ixc'n dir ectam e nt a pa l'tir de Ics IN·tut·c·s dt'ls g r ans autors, aquells qu e més rc•s ponen al Heu guHL i a IC'R seves inqui e tuds, i <flW lf's Sf'Vf's p r imeres com poll ic·ions, <·om l!'s de l'època dc• Puig d 'O ic•na, l'i! gt>m•ren independt>ntnwnt dc• tol ce •·cle o concnt literari. L 'amis tat amb Joa n Sa le:. o la c·orrespondència amb Ca d 1•s Rihu s uposen fonamen talment l 'afit·maóó d ' una consc·i~nt·ia poètiea i n n a refl exió eompat·tida del tr·eball de fer v¡•t·so!;. És per aques ta r·aó lfUC la •·elució música- poes ia, i t umhé tll·ts plàstiques-poesia, t>n els JH'iliH't·s poemes, no és atrib uïb lu t ant a l ' assim ilació d'un corrent ta r d à co m a una forma ¡H·òpiamcn l personal d'expressi ó d ' un gust i d ' unes inquietuds estè tiques . Inicia lm en t , la presèn cia de Ja m úsiC'a en els poemes de Màriu s Torres es concretitza en Frag- 45 525 MUSI CALIA ments i rompositors, "Variacions sobt·c• un tc>mu dc H andel" (Po(•ma J ), "Sonata da Chiesa. Corclli" (Poema 2), c·om es conrn•tc•n la "Vt>mts" d el Vaticà (Poema 3), c•l "Campo Santo" d t• Pi ~>u (Poc•ma 4), o la "Tnula prt•r·t·ufuplita" de Florència (Poema 5). Un fra gment musica l, n n q u udn:, una escultu ra int er essen el p o!lta i l'em oció sen tida es fa pn~·aula poètica. l~ ls ¡wnmcJs dc <JiJTumstà ncies puhlir uts pet· mi rnatcixa, "Les fo n ts dc les plaC'eS d c Roma" ( Poema 1), o " Pontc Vecchio" {Poema 11), en són també Ja prova. S<·mprc , JH' I'Ò, a la desrl'iprió artística , a l'evocació ront'rrta, st·gucix I ' c.> vocació ambiental i la meditació pr<'gona. 96 "severa i dolça música segueixes, per Les nostres ànimes un passa[dí.s obscur, i amb el te1t dit de foc hi des[ cobreixes L'espectre del passat, el rostre [de/futur". ( Poema 2) 46 La poesia, com a mitjà d'exp1·essió cle l'emoció estètica es difcr·ell(:ia ja en aquests primers poemes segons es refer·eixi a la música o a Jes arts plàstiques . Pel que fa a aquestes darreres, sobr·etot pintm·a i escultura, tot i que els clements descriptius són mínims - més abundants en els poemes dc cü·cmm.tàncies- l'element visual hi és indispensable, i la matèria afaiçonadora -"marbre gr oc" (Poema 3), "El marbre i els r osen,., (Poema 4), " d els nostres colo1·s dc rosa, . (Poema S)- vinculen aquests poemes amb l'elemen t Tcn·a , i amb ella a un E uçà5 pt·ofu ndamcnt t·cla cionat amb la vida i amb la meditació sobre la contingència. Les violetes nod ridns pels mor ts rlel "Campo San to" (Poema 4), o el "raig de mel" dc " l'à ngel ros" de la " Taltla prerrafac•lita" mostren alho1·a el gust de la tel'l'a i d el que és concr et i Ja preocupació transcendent. Ben al con trari, els poemes d ' inspiració musica l respondran a una actitud hen diferent. D ' u- 526 na banda la fusió música-poesia és més ferma i els versos tra<·ten de reproduir en el seu l'itmc i en certes al·literacions consonàn tiques el so matei' d e les notes del clavecí (Poema 1) . S01·prèn ja en aquest primer poema la tcmàti<·a m ortuòria suggerida pel vell instrument -"velles tonudes I d 'esq uelet de violí", " dels dits morts que passen tlcncs I d ' un vell rosari de fusta" - la qual ens suhmet·geix en una estètica decad entista, pròpia també d'acrucsta primer a època de Ton·cs. En el Poema 2 s'expressa ja el que serà l'efecte pl'incipal dc Ja música, la penetració dc l'ànima . -"severa i dolça músira segu<'ixes I per les nostres ànimes un passadís obscur''- corn a conseqüència d e la qual es realitza la vinculació amb un Enllà, inicialment temporal, " l'espE'ctre df'l passat, el rostre del futur". Tanmateix, la comparança de la música amb 'el raig de sol", d('scobridor d el fons desconegu t de l' ànima -passat ignot·at, futur oblidat- amm ~ia ja la temàtica transcend er t, que scr·à fonamen tal en ar¡uest., p )esia. Un a~tre dement que cal destacar en la primera d 'aq uestes dues composicions és l'instrument -el cla vecí- i l'habilitat interpretativa. Instrument i int,erpretació esdevindran una imatge importantíssima , cxtr aol'Clinàriament punyent per a l poeta de Puigd'Olena: la d e l'ànima <·om a instrumenti la de la música com a realització existencial. desitja un a mort sense esperanque posi fi a la sofrença- " I ga ireb é donaria , per morir ar a I - morir per sempre- una àruma immortal " (Poema 11). La imatge del llaüt desafinat, en el Poema 12, recorda aquests moments d e desesp er -"Sóc tan sovint com una corda fluixa i ven çuda I que vibra malament"- i porta el poeta a introduir la meditació sobre l'acció divina, com a socors necessari per a vèncer el d esàn im i el d esesper . "Que sigui la me·v a ànima la cor[ da d 'un Llaiit per sempre igual i tensa i que el destí no em pugui arretL[ car, decebut , sino una sola nota, invariable, [immensa!'. ( Poema 12) " la música comença, i et salta [entre les man.s, un ocell que palpita i que juga" [( Poema 40) Aquesta composició , la segona d el Llibre Segon , fls a dir de les que correspo nen a l'època del sanato1·i, segue ix al c;on cgut poema " Dolç à ngd dt~ la mort ... " p otser el més d esesperat del r ecull , expressió del dolor de la mal altia, i en e l q u a l es ~·a "Senyor, o Tu no voldries [reblar les torques dels meus [extrems ajlebits [perquè mai no s'afluixin les [meves melodies?" (Poema 12) La temàtica de la interpretació musical es manté en tot el recull, fins i tot en els poemes de circumstàncies que evoquen eoncerts privats, "Carme" (Poema 109). En molts d'ells trobem al ·lusió als gustos dels poeta, Bach "la música que no sap m entir", Mozart, "ritme fàeil i profund", "volar i somriut·e" (Poema 73) . La pròpia experiència interpretativa esdevé també matèria poètica i la sensació física del pianista, "una mica de fred a les puntes dels dits " (Poema 40, "Couperin , a l' lúvern") , genera una imatge insospitada , la de l'ocell, que unei..x música, sensació física i món n atural. Aquesta reflexió sobre el gest interpretatiu es fixa també en la natura, el gran tema d e la poesia de Màrius Tones a partir de Pcstadu a PLúg d'Olena. La presència d el paisatge és fonamenta lment visual, però quan la pet·cepció és auditiva els sons <·s fan música, i la natura n 'és ella mateixa l'instrument i l'intèrpret. MUSI CALIA i se m'emporta llun y dels Nom[bres i les Cosl's, més enllà del d(>sig. quasi fi n.~ o [l'oblit". L 'ac·ció de la música és albot·a asct•ndt•nt. '<'l'S un espai dcs('otW~'lll, c·htnluwnt tJ·ansel'ncll'nt. assoc·ial u l'nin· i a la nit, " la música s 'enlaira. Talment, [en l'alw nit , el pet:/illll eh• estels als fins puja [les roses" i tamh~ desc-endenl, dc clavaJiuda siii)('OI1SCif'llt, VÍ IH"U ial amb la vida marina i amh l'aigua. Vl'l'H 1111 ''Com les alf{ues que CLV(t nceu en [el pit de les ones entre el biPix de l~s aigiies rítmi[ ques i pregones, jo t•aig música endins, r•olttpLllo[sament ... Màrius Torres tocant el plano amb la seva germana Núria "Com una lira ronca p er la pluja [de plata feien càlids arpegi.s les llarg ues [mans del vent" (Poema 15, [IJT) genera un efe<" te s imila1· a Iu magdalena prous ti aua -" mús ica en el rec()rd , memò•·ia lluminosa"-, però es perd 1ot s1•gni 1, r etrobant amb ella la tan anlw- lada pau. És "la ven dc l'aigua" (Poema 16), "cada veu dl' l'aire " (Poema 29), és " la verda melodia " (Poema 29), i en elles el poeta, comparant-se a Adam, retroba la mú s ica original, in het·ent al món natural. Hem ja notat que les imatges de la T«>rra i el món pròpiament visual impliquen la vinculació amb un En~ à; la música molt sovint associ ada a la nit-" La nit et· a tot mú sica" (Poema 15)-, i també al mar (Poema 25), inicia un moviment d 'endin sament ve•·s un interior desconegt(t, relacionat amb el pas del temps, i amb un sn h conscic n t d c records perdu ts i dc so mnis . Els poemes que il·lm¡t.r e n aqu est fet són nombrosos: els diferents "Noctul·ns amh va a-ia cio ns" (Poema XIX), e l famós "Lorelei" (Poema J5), o el Poema 78, "Reco t·d d ' una música". En aques t , un ft-a gment musical "si tanco els ull.s i escolto La teva [ven sua11 la tristesa se 'm.fongui en melan[gia, la melangia en pau " ( Poemu 78) Els poemes expressen eh. efectes de la música , en el seu òohlt• moviment d'endinsada sulwonscient i d. enlairada trans('('ndent , que, com en Baudelaire, es segueixen, es completen i es confon en. El Poema 25, el més si{,rnificatiu en aquest sentit, s'oht·c amh tm ver s del poeta ft·anc•ès, "La musique me prend connnc une m er", i és el més beU poema d'exaltació musical, associat a In nit i al silenci. L'Univers, LOI el món visual i concret, desapareix. "Ella, divina música!, en el meu [cor petit les trencades l'infinit, cabre fa [rescloses, \qu<•s t moviment dobl e l'S pot relacionar· amh una allr:cr cl o hl e poh11·itzaf'iÓ, ja esmenta da . ('nvc•·s el JHlblHtt i env1•rs ('I futur, c·om a co nseqüènt:ia dt' l' alllarnenl dl'l s anatori i d e l drama de la malaltia qne el du a n•hutjar el pt·c~;c nt. Aqut'Sla al'c·ló iHLc•l'io•· s' acompanya d'una pr~ sa de C011Sdènci a ¡H·ng•·1•osi va, ~ ~ ada vflgad a m(-¡,; forta , de l'exis tl'>ncia d 'u na ànima <>spiritual, única foq;u t•nf•·orll la d csgr·àcia i el dolor. En ella la mú si<·a és un ele men t posi Li u. com l' ~11no •·, que li pc•r mel r·cc upet·ar un present malmès . ll o diu molt clar en el Poema 63. "Enll à passa Ja mús ica, riu d 'espais i llum ", e l qual es C'lo u amb la recone ixença de l'ànima C'Om a úni ca realitat cxistt'neial. "-Ah , no guaiti.~ (!l ~{ora! fn te- [ rior, sóc jo qui fa la música, i la vida i {l'a1nor". La relació música-nit, i el car àc-ter immaterial d'aquest art vincularan cada vegada més la temàtica musical amb la mort, amb l'acció divina i amb l'eter- 47 .527 MUSICALIA nitut, nwntt·(·ln vida s¡•guei'\ rela<·ionant-;,¡• amb c•l tn•baU m és t•¡,¡wt'ÍIÏI' dc• la inlt't'fH't'taC'iÓ mu¡,Íc·al. ''Guarda 'm de la follia d'unn velL [mosso forta mentre vnlguis do11ar-me, Se{t~yor, per instrument tiiW vidfl qne sempre té algnna l cosa m,orta ". (Poema ,¡¡, "Mú~iicollunyana en [la nit ") AmiJ Iu mu swa, la presa d e cie In realitat com a t'Olltiug{-m·iu - c·c ntlt·a i mo•·tgent'l'tt uua JHn a imatge, poc fJ'(•t¡iit•JJt t•ula poes ia de Torres, la del fo(', l'Unt c•n sc•t· aplicada a un fel imnHltrt·ial com la músiro. important, p<'rÒ, p ct'q u è mitjauçunl aque~ol al'l es realitza l'i mpoc;¡,iblt' pas dc la cendra q 11 e c· n•m a, i ma tgc• tl 'u na nova Vida di'SJH·(·s dC' la mort. Els \'C'rsos <h•l Po<' ma 11, b ells i mislc• ri oH os, t'x JH't'SSC'll amb a quesIC'!i l'Un~¡; im a LgC's <'1 cloble efecte mnsic·a l, f.s a dit· la SC'nsarió dc c·onting(>nria i <'I pt·<'sscntiment dc• J ' l~ ternilal. <'Ollsrii'~JH'in 96 " Però t.otrt la. cendra que la músi[ca deixa crema e11 la flama de la música [mateixa; de mi, és sols la meva ànima que (pot endur-se el vent··. La meditació mística quesïni<·ia en d Poema 58 utilitza la músic·a com a possible t·efer·èn eia vital dt' l"essència divina, associada a d"altt·c~:o dements sensibl<•s. " lnl'encible i11jinit de la teva pre{sència! Com et sctben els morts en aquella [altra llum? ¿,Ets per ells, si es recorden d'una (1/lt.iga. existència, l aparièncin, tnúsica, {corporeït ot, perfum?". r 48 528 En c'l Poema 59, la relació músira-t·<~ndt·a q tH'da com a imatge d'un nou llenguatge immatedal en un Més Enllà misteriós. "Sé que hauré d'oblidar, per po[cler-Le comprendre, les paraules que he après amb la [carn d'aquest món, o Déu silenciós, de música i cen[dra ordenes wt llenguatge darrera [del IIUW front". En aquest poema la n·fr1·è ncia interp •·cta tiva funciona rom a imatge d c l'existència individual en l'im;trumcnt diví dc Ja Creació. "Fràgil atï~ett •. acord cie la teua {CI rpn imnU!/1 SU f". A partir d'mtuc-;IR \t'rsos, la músira queda in!'OI'JIOt'<Hia al moviment d'espiritualitat i dc• fc del Llibre quart i dc·l Llibre ciuqiLè del r ecull, unida al st·ntimcnl fonamental de l'espera11~a. Un any abans de la sE'va mort. d pocta esct·iu els versos <[11<' millor defineixen Ja se' a aetitud n·ligiosa: percepció íntima dt• la divinitat amb un sentiment dc joia qu«' íl ·hunina la seva existt-ncia, malgrat els mom<•nts de dolor i desesper. «]o sento en mi la mtísicn el 'tm [goig immaculat que a vegades és lluny i ft vegades [.s'oransa. Com altres són per et la fe [o la caritat, potser jo visc per a aquesta espe[rança". (Poema 82) Podem conclom·p clit•nt que amb la música sorgch.en els pdmers versos dc Màt·ius Ton·cs, i l'emoció estètica esdevé ¡wincipi de composició; la músi<'a 1.'1' fa poesia i la poesia és música. Mé-s endavant l'expcJ·iència int crp rC'tativa introdueix la frcnnda imatge de l'ins trume nl -('OS, matèria o ànima- lllf'llln• que la músiea resultant t•sd evé Ja inutlgc de l'existència, sotmesa a Jt's vat·iacions de l'instrument i a la mà de 1'.intèrpret. Músiea i nutun1 s'uneixen , sobretot amb el mar o amb la nit, per exp t·essar t•l dob)(' cfPcte musical d'endinsament inle- l'ior. somni voluptuós que vinc ula e l poeta amb un passat dc records o amb un futur de l>Omieig. o bé efect e d'enlait·ament en\'ers el misteri de l'infinit i del Més Enllà. En la seva immaterialitat, la música esdevé la referència més adequada d c la di vinitat i Ja imatge que millot· f'Xpressa e l sen time nt df' la tt·an scend ència . Així, en la poesia de Màrius Torre!!, lt•s arts plàstiques o el paisatgt·, t·an f1·eqiient , es relacio nen amb tot un moviment de p<'re!!p('ió visual, i amb una temàtica que el vincula a l'Ençà, a la TcJTa i a la Pàtria. La música, immater·íal, el vincula amb un Enllà, inicialment interio1· i s ubconscient. però que s'espiritualitza i esdevé transcendent a mida que el recull avança; fet d"experiència estètica i princtpJ d 'espidtuaHtat. la música esdevé la imatge pet· cxcel·lència d e I' esperança ultraten·ena i fins i tot de Ja pel'ccpció divina. "Això és la joia. -ser un ocell, cre- [rw r nn cel on la, tempesta deixà una [pau. intensa. f (ILxÒ és la mort -tancar els ulls, escoltar el silenci cle quan la música co[mença". (Poema 70 . "Això és lajoia") NOTES 1. Citem ;ego ns r edició de :\làrius Tor· rl's. Poe,~ies. Arirl. Bat·rc•lonn 19iï, <(111' Sl'gtll'ix In de Joan Sales clt' 19·1Ï i 1977. eu la mutteració dds pt'iJlwt·s (IO<·nws. P<•l que fa als poemc·s int?-clits publicats per mi mateixa u ~fere·{- Bnixn•·l'u, Vida i obra de Mlirius Torrt>.~, St•lc•c·la, 1967. cito scgnus la IIUIIWL'II· ¡·iél dc• Iu mcvu cdieió, l'li xifi'I'S •·oma· II('S. 2. M. Boixm·c u , op. cit. p. 24. :~. M. Boixareu, "Composicions musical~ inèdites". op. ci t. pp. 257-266. •1. Puhlic-at pe•· mi en op. cit. p. 37. ~. Sohrl' la dicotomia Ençà-Enlltt c•n la poesia de Màrius Toues. vegi' u el nus· tt·c article, "Màt·ius Ton·es mitjauçunt Bac hcl ard. T..cs Tunnkas l!:ntrc l'herba i els IUÍvols" en Qnoderns de Ponent núm. 3-4. Lleida, 1984. OPERA A CATALUNYA lliI AMICS DE L'ÒPERA DE SABADELL 1111 9' PIETRO MASCAGNI Fiorenza Cossotto Emelina Castelló • Francisco Ortiz • Enric Serra Rosa Nonell • Olga Serra Director d'escena i escenògraf: Jordi Voltas Producció: Amics de l'Òpera de Sabadell ~a~dta ~ ot~o~i ai ~oro MIQUEL ROGER Olga Serra • Miquel Peralta • Àngel Òdena Director d'escena: Òscar Molina Escenògraf: Gerard Sala Producció: Conservatori de Badalona Cor dels Amics de l'Òpera de Sabadell, Director Josep Ferré Orquestra Simfònica del Vallès, Director Salvador Brotons SABADELL REUS, MATARÓ OLESA deM. FIGUERES LLEIDA Ciutats on seran representades Teatre La Farandula 7 i 9 d'octubre, a les 21 h. Teatre Fortuny 13 d'octubre, a les 21 h. Teatre Monumental 17 d'octubre, a tes 21'30 h. Teatre La Passió 24 d'octubre, a tes 22 h. Teatre El Jardí 31 d'octubre, a tes 22 h. Teatre Principal 19 de novembre, a les 21'30 h. ASSOCIACIÓ AMICS DE L'ÒPERA DE SABADELL . Direcció general: MIRNA LACAMBRA Informació: A.A.O.S. Pl. Sant Roc, 22. 2on, 1a. 08201 SABADELL Tel. (93) 725 67 34- Fax (93) 727 35 21 Amb el patrocini de Ajuntament Iiide Sabadell MUSICALIA Una import ant progra mació de I'OCB perRRMC U 50 530 n total de 68 concerts d. istrihnïts en tre ~4 programes compren l'oferta dc Ja lcmpor·atla 1992-93 de l'cnca•·a -¿fins quan?- anomenada Orqu estra Ciu tat de Barcelona. E!S trac·ta de la segona campanya de l'ent que eomanda Ltús An to nio García ava t'l'o , i en conjunt constitueix una proposta espccialml'nl farcida d 'aJ.licients . Això va l tanl pel que fa a repertori com a intèr pt·(•ts. Amb un clar pt·erlomini de les obt·cs del període r omàntic, en conj unt es manifesta una clat·a \O]untat ver s r equilibri , com ho demostren les dades que s 'ofe>t·eixcn tot seguit. Hom podr·à eseolLar composicions de tres c·ompositm·s clàssics - Ja gr an lriJ ogia JTaydn, Beethoven, Mozat·t-, onze d e romàntics, dos impressionistes -l'inevitable duo DebussyRavel-, vuit de compositot·s del scgle actual en bona mesura continuadors form als del Romanti cisme, set més d'adscrits als co n ents formals prop is de la rcntúda actua l, set compositors eatalans contemporanis i quatre corresponents al món. eslau i nònüc postromàntic. Observem qu e no hi ha cap compositor preclàssic - Bach és, doncs. <'1 gran absen t de la pt·og•·amació-. mentre que dos dels compositors clàssics -Beethoven i Mozar·t- són els més programats, amb sis obres del segon més un prognnna moJ1ogràfic i una d el prirnc•· i un programa monogràfic. Altres compositors especialJnf'nt protagonistes de la temporada són Richard Strauss, amb tt·cs obres; Se humann , tamb c'- amb tr· es obres, Montsalvatgc. amb un pro~:.r¡·ama monogràfic, i Moret·a, Alicia de Larrocha Brahms, Txui kovski i Ha ydn , amb ducs obr<'s radascLm. Hi ha , per tant, una g•·an dispersió pel que fa a corre>nts i au tot·s, fet que afav01·eix la va ri eta t i l'interès de l'oferta. o es produeix cap estrena, p <>rÒ sí 22 pt·imeres audicions a cura dc J'O r·qu cstra. Un nucli molt important de la programació só n ob res de gran r e pertori , amb títols tan el oqüents com: Concert per a piano de Schumann, Cctrnaval romà de Berlioz, Concert per a picmo núm. 5 d e Bectho,·en , Simfonia inacabada d c Schubert, Si.mfo- nia núm. 3 de Brahms, La va lse de Ravel, Simfonies Júpit er i Pragn de Mozart, Simfonianúm. 2 dc Schumann , Així va parlar Zarathustra i Simfonia burlesque de Strau ss, Concert per a violoncel de Saint Sa ens, Concert per a piano núm. 1 de Chopin, Concert per a piano núm. 4 de Rachmat1inov i Simfonia Pa,tètica de T xaikovski. Juntament amb acruestes composicions cal situar també tres grans obres d el repertol'i simfònico-cora l: Missa Solenwis dr Beethoven, El Rei David de Ilon- MUSI CALIA neger i Rèquiem d e Fau ré. Finalment cal esmenta r la versió conce r tant de La vida breve d e Manuel d e Falla. A més d ' aquest conjunt d 'obres de fàcil as imilació, o d'ass umpció con solidada entre el gran públic, s'hi troba w1 co n ju n t d e títo ls i programes d ' u n intet·ès particul ar per dife1·ents raons. És el cas d els progt·ames d estinats a homenatjar Morera a mb m otiu del cinquan ten a ri del seu tra s pàs , i el seu d eixeble Montsa lvatge a mb motiu de com plir 80 a n ys d 'ed a t. Títols a ten ir en compte só n , en tre d'altt·es : Martiri d e s<tnt Sebastià d c Debu ssy, S imfonia núm. 8 dc Vaugb an-William s, Burlesque p er a piano i o rquest ra de Richa r d St rauss, Simfonia concertant per a violoncel i orqttestra de Prokofi cv. Maties el pintor dc H i n demith . Concert per a piano d c C •·i cg, Concert p er a violí d e Szymanowski, Medita ció d e Med ea i Dansa de l 'òp e ra Medea d e Barbe r , Sis pe ces per a orques tra d e Webe m , Fantasia pera trombó de Crcs ton , Concert p er a ·violoncelnlÍm . 7 dc Cinast!H"a, Simfonia núm. 4 dc Marti n u , lrnp roper is cie Mo rnpo u , Concert per a violí núm. 2 dc Bél a Ba r tók i Vnriacions Enigma d ' E lgar. E l piano , com no vodia ser a ltramen t, ocupa el primer lloc p el que fa a pro ta gon is me so1ís tic amb onze concerts, con tt·a tt·es en q uè h o és el violí, t res més el violoncel , tt·es la veu i un la flauta i el trombó. Vaclav Neumann, u na batuta il·lustre al davant de I'OCB El capíto.l dc convidats compta amh uns q uants noms, no massa , d'un relleu cxceJJcionaL Destaquem per la im portància que té q u ant a la tasca de dit·ccció , l a presf.ncia del gn1n director txec Vaclav Neu m ann, q u e dirigirà w1 p rograma intcg•·at pet· obres de Mat·tinu, Ginas tera i D,•orúk. Una barreja de gt·an atractiu. Vaclav Neumann (Foto: D. C.) Poques vegades en e ls ú lti m'l anys la fo •·mació harc('l on i na haurà gaudit d ' un privil<'brl d'aques ta envergadu•·a. En aques t capítol dc d i•·<'<' to•·s cal esmentar el r etom dt• tots d s antics titular·s d e rOrqucs tra: Ro s-Marbà, Sa l va d or Mas i Fr a nz- Paul D ec kf'r . Alt•·os noms a destaca t· són els de Pt' l('r Maag, Stanislaw Skr-cnvacccvs ky, que dirigirà dos programes, Philipe Entremont i el mític Yeh ud i Men uhin. EJ titular, García ava r ro , rs responsabili t zarà d e deu programes, entre els quals l'inaugural, que tindrà lloc el pt·<him 23 d 'octubre, i el d e cloenda, que se celebrarà els dieb 14, 15 i 16 de maig. El capítol de soli tes compta amb nna llista r elativament restringida d e gt·ans noms. encapçalada per dues il·lustt·es figu •·cs fcmen ines cata l a n es, Alícia d e Larrocha i Victòria dels Àngels, que donaran relleu al conee•·t d' homenatge a Xaviet· Mon tsalvatge. Aquest programa S<'t"À cnr·egistt·at en <lisc. AJtres so listes d es tacats són Josep Maria Colom, un rf'to rn important,BrunoL. Gelbcr,Maria T ipo , Lluís Claret, Bella Davidovitx, Chris ti ane Edinget·, Dmitri Sitkovets ky , l 'esme ntat E ntt·emont ('n la seva co ndi c-ió tumhí- dt> solis ta dc piano , i igualmt>n t t·al t't:!lllcn tar els membt·cb d<' I'Or·q u<•stra , la Oau tisht Magda lena Ma 1·tínez i el tt·ombó Mib'twl Hivc>ra. L'apm·t ut cora l r·ccolza •·à u na t!' mponHia més en Ja C01·u l Cà t·ntinu , JH"Otagonis ta del Rèquiem de l<'aut·é, IJ:l rei Dwuid dc JJ onncg<•r i Ln vicla breve dc Fa lla. llo m eomplarà també amb un convida t i mportan t , e l P r o Mu s ica Chon u; de Lond res, p rotagoniHta del eoncer t inau~;uraJ dc la temporada amb w1a versió de la M i,ssa Solemnis dc Beethoven , que <•omptad amb un quadre d(' sol i ~.> tcs en el qual d estaca el baix ITaruld Stamm. Definiti va ment es tracta d'una temporada molt atapeïda d ' al-licients. que ju ga amb habilitat amb una programació eclèctica i ober ta , q ue atén amb suficiència u n ampli ven taU de concepcions r..-catives, i que alhora p t·esta una consid et·ahJc atenció als composi tors del país -ultra els esmentats Mon tsalva tgc i Morera s'h an programat també Guinjoan, Roger, Gu inovar·t, Mompou i Pueyo- i manté Ltn bon ni veU pel q uc fa a artis tes con vidats, en cara que aquest sigtú un capítol en el quaJ es ve observant Wl cert procéH t·egressiu . .J-• g: 96 51 531 MUSICALIA Festiv als d'esti u a l'Emp ordà per MONTSERRAT BADAL i J.C. a comarc·a de l'Empordà aeull una botut part dels rnés importuni s dc la seixantt~ua lluq~a dc festivals de música que es d<•senr·otllcu cada t>stiu a Catu lun ) a. ón manifestacions dc diferent llargada d ' història , <'Oill E'l Fcsti' nJ de Cadaqués, el dC' r Empordà , enguany feliçnwnt tTior·nat a la basílica romàninl d<~ Santa Mar·ia de Vilabertran , el d e Torroella dc Montgrí o l'I més nou , ¡>crò probablement també el més podcrós, de Peralada ... El Festival de Cada qué~ 'a tenir· una primet·a etapa rn1u·cada JH' r' la presència de gr·ans olistes in s tnnnentals, enlt'(' els quals l'ohligada, des de la ¡n·imcra edil' ió, del f:,'l'ao flautista franC'{~s J eun Pi e n e Rampa!. Pos ter·iorlllt'ftt, la seva tntjec tòria s' ha eentr·at en la fo rmació i eonsolidació d'una orquestr a pròpia, que enguany ha tingut un protagonisme cabdal al festiva l: dels deu co ncerts programats, cinc l' han tinguda com a eix. Un dirigit ¡.>el seu fundador, Edmon Col o m e r~, i els altres pCI' noms del prestigi de NevjUe Ma rTi ner, .Jean Ph. Entremont i Ernest Martínez Izquierdo , ultt·a els finalistes d el Concurs de Dir·ectors d ' Orquestra. qu e ha visc ut la seva primera edició. El primer concert del XXI Festival de Cadaqués va ser· impot·tant per la voluntat ma nifesta de c:a·eat· un lligam entre la JWimcra i la s<'gona etapa, t·eunint l'entran yab le figura de Rampal amb l'Orqu es tra de Cadaqués . lmpor·tant. tamhé, per Ja participac ió de Magdal ena Mar·tínez . nautista de l' Or·questra de Cadaqués. al costat d e Rampa! en el L 96 52 Jean Pierre Rampa I i Magdalena Martinez Concert per a dues flautes de Josep Pla. Magdalena Martú1ez interpretà després Serenata a Lydia de Cadar¡nés, cle Xavier MontsaJvatgc , e n Ja versió orquestrat Rampal havia estt·enat a Cada quÍ>s a qu esta ohra en la ver sió p er a fl a uta i piano. La flautista valf'nriana eaptivà el públic des dE'l 00 agut de la cad ença amb quf> s1nicia r obra. Montsalvatge, que va assistir al con cert , va compartir amb la flautista els grans aplaudiments del públic. Rampal va inteqwctar en solitari el Concert K. 314 d c Mozart en una versió que· ens va fer recordar altt·cs m<'morables interpretacions seves. El concert, que havia començat amb una obertura rossiniana , va ac·ahar amb la Simfonia núm 4 de Beethoven, dirigida per· Entremont. Rampa) va tornat· a Catalunya dues setmanes després i féu una petita gira per Sant Pere dc Ribes , Torroella d e Montgrí , Les liJ c~s i Llívia, sempre amb Claudi Arim an y. En el seu concert a Torroella d e Montgrí , en què va orupat· la segona par·t, eh dos flauti~> tes, acompanyats per l'or quclltr·a Hungarian Vi.rtuosi, va n r·atifirar· la gratíssima irnpt·cssió que ens produïren al Feslival de Llívia dc l'any passat on , mal¡,rral ar:tmll· junts per primet·a vegada , van manifestar Lma compcnf'tració difícilment igualable. Aquest acoblament va ser supet·at enear·a en Ja interpretació d els Concerts de Vivaldi i Quantz. Enmig d ' aqu<•st dos, Rampal va intc r·- MUSICALIA prNar el Collcert dt• Cari. Ph. E. Bach en Re rnenoc amb una inspiració i un fra seig pct-fecl<>s, c·specialmcnt en J'·' \ndantc , .. Els aplaudiments del públil' obügat·cn el flautista mat·st•llès a fet· un bis. en eompan) ia dc Claudi At·imany. El c·om·erl dt>l dia 13 d 'agost del Ff'slival de Peralada va enllaçar, en hona mc·s ura , amb el comentat dt• Caduc¡u{•s, ja cru c es van n·trohur Mont s alvatgt'l amb l'Orq11es tnt d(• Cadatrufs. El mateix dia u la tnt·da va tenir lloc un eoneerl íntim amh so li st<•s de l'orques tr;.t csnH•ntada c·n un cone<'rl titu lat "'Una hot·a amb Montsalvatgc" urnb l 'ob ra ju c itada a hans. Serenata a J.,ydia de Cadaqués. an1 t•n la primigènia ven. ió de flauta i piano. També es va intc·qH·eta t· Pre- guntes i respostes. JH't" a quintet dc m('tull, inspirada cn un terna d e Gabrieli, on c•ls mÍlsir:. entren i SUrten cf" I'S<"Cna progt·cssi vamcn t , la c·omposic·ió Self paràfrasi i finalment aquesta obra mestra quc• Í's el Cuarteto indiana. Lhlstima d1' ls qui s'ho van perdrl'. A Ja nit, a les Muralles del Cannc· del recinU· de Peralada, l 'O rqnc s tt·a dc Cadaqués, dirigida per Víct or· Pablo Pén·z;, (•ontinn à l' homenatge a Xavi<'r· Montsa lvatge amb la músi<:a JH'r al ballet Don Pe rlim plín, q u<· va e o rn e n ça t· Mompou i CfLH' amplià i o t·questt·à el músic gironí. Ocasió única d'escoltat· aques ta obt·a. que no s· havia interpt·c tat d'en çà de la seva estrena, l'I 1956. A la sego na part.l'e},.pct·irnent d'introduir les im p t·ovisaeio n s del pianista dl' jazz Tete Montoliu a la suite orquestral de Porgy and Bess de GC't·shwin, va eo nstituit· un èxit ahsohrt. El primer· que s'ho va passa r bé va set· el pianista , qut> va encomanat· el seu bon h~tmor· aJs mrmhres dc l ' orquestra i a tot e l públic en general. Tete Montoliu va haver d'allargar Ja sessió en solitari amb unes quanh's improvisaci o ns. Dos dics m{•s tal"(l, {') Fes tival de Pc>ralada va homenatjar Giac- chino Rossini amb motiu cld hicentenari del seu naixeuwnt. \la tanla. a glésia del n·c·inll•. t'I pianista Robet·to Casll•llo i t'I flautista Mario CadJOtta 'an oferit· un programa insòlit altt>mant olwes per a piano sol o t•n <I u u, amb un s C'Omentari:. ))l"t' ' j¡, a cut·a del pianista, amb una dant volu ntat pedagògica. Mar·io Curbotta va d e mo s tt·ar , es¡w<·ialmenL a Ics clui:'S fantas it'S , Iu d1• 11 bnrbiere di Siuiglia i la dl' Guglielmo Tell, qu e pos¡,;cc'i' 111111 bona tècnica i l[llt' {·s un flautistu a tenir eu com ptt>. A la nit, a Ics Murallt>H d1•l Car- re me, l 'òpera 1l barbiere di Sil'iglia, inilispensa ble en tot fes tival t·ossinià, va ser of<•r·ta c•n una producció del Festi' al tir Pia monte, amb el seu c·ot· i orqtH"itra. sota la dit·ecció de Ri1•cat·do Capasso. Obra i versió tan t·t•fn~scant com la matci"a nit. l~n­ mig dels eau tants jo' e~, dot alt- de bones veus i teatralitat, sobresortí el nostn• baríton En ri<· St•rra, que, amb la seva,¡¡, eclmiea, Ja seva plenitud vo('a] i madun•sa interp retativa , es va posa r a l eapdavant de Lot t'! rcpartiuwnt en un paper que li va com l'arwll al cbt. E l Festival Rossini va C'Ontinuar amh una esplèndida Vl'rsió del Stabut Mater dit·igida amb considet·ahle solvència pt'r David Robertson, amb el s u¡Hn·t ot·questral , tma vt>gada m<-s t'"\.t•t•llent, de l'Orquestra d(' Cadaqu(•s i el coral de la Coral Andra Ma ri , de Rentería. Pel que fa als solistes vocals, cal destacar sobr·ctot la descoberta de Ja sop•·ano Drborah Voigh, un nom a tcnit· molt i molt en compte, i el tenor o lorí Dalmau Gonz{tlez, un artis t a cada dia més madur i d e més gruix artístic. La defecció de la so pr ano Aprile Millo, va deixa~· 1.'1 sprinr final d el Festival circumsnü al concet·t "Una hora amb Albert Guiuovat·'' i a l'actuació dc J'Or·qu estra de Cambt·a Teatn· Lliur·e dirigida per Josep Pons, amb I ' estrena de El cant de ben vinguclu de Feliu Gasull com a al·li cient principal, il' actuaeió com a ~o li .... ta 1h' Iu t•nntnntmallot·quina \lm·in dt•l \lat· Bonet. El piani:.ta IHII.<'l'loní \lht't·t Guinm nrt 'n sa bt'r cn·ar un autl•n tit· clima cle t'Oilllllliea<•ió. amh 1111 pro~n11na Poul<•fl c. Cuinu'nrl. Hac•hmnnimn. \a st>t·unn tll'tuu<·ió marcada per un' it·tuo:.i¡.,llw molt at'tH·at i :.oh ret ot, l'al insi!-!tir·-hi, fH' r una ralhh·~a i 1111u c•apn<"Ïiut dl' IH'nt•tnwió t'.xpn•ssiva m(>s Cjllt' notablt•s. L 'O t·quc~:ott·n tl<-1 Uiurr va huvt·t· de lluitar, dt~loi dt•l Rt'll r·etluït formal i por ltàhir, nmb les gn111loi dilltc'usions cll•lt·c•t•intt• de les Muntl lt•s th•l Can11r i mnb l' aire lliul"t' i lnruh{• umh la n•I'C'r·(·ncia dt•lu vc•rsi{, de gnm on¡uestn\ dt• J<;t (I/llOr lu·ujo dt• Falla. Ai>..ò c•s vu tnului r t'li 1111 mé:. qut• pctTC'pti blt• t'lima ghu·iul, q11e no' a a<·onsc·guir· tn·n<·at· I" <'Str·t•na dt• El rant de bellt'Ïflgwlo de FPliu Ga:.ull , i'M·rit snhn· poenws de Gat, ,. i~' I F 1' '""a t er i .l o a n ' i n) o Ii . Obra l"n t·act<'r·itzada pet· la sut·c·t•Asiú d 't· nc·t>rt" pa r·cia ls notabit·:., d1• rt·oba ll<'s d'lm int t't'rs indiHcutihle , JH'rÒ a la fi sob rada d 'a mhici6 i d c rt>tòric·a , massa dimc•m;ionadu i c·omplcxa tumb{· , CJIIt' va acubar JH·oduint iudiss imulats HÍIIl p tomcs de ca nsamen t Plltt·c· c•l píahlic. El titulut festival de I'Emporclà , oq;anitzal pn .loVfmturs Mus icals dc· FiguHt:s, engu a n y ha t·c•t()l·nat a Vilabcrll·an i a Ics daLl'!! tt·adic·ional s dt· fi d 'l'stiu . Mun· físic i mat·c temp01·al, ambdós, del!> qua l'i mai no s 'hauria d ' ha' er sepat·at. El concf'rt inaugur·a l, va -.er a <'Ut'a cleJ Lonclon Cabrit•li Brahs Enscmhle, quE'' a ofcr·ir un pt·ogt·ama molt inten~s­ sa nt a lternant obn's barroques amb c·ontemp1wànies. am]> J'bomenatgr també a MontsalvatgP, amb motiu cll'l seu v uitan1 è aniV('t"Stli"Í, i també amb t.tn rec:ordatori t><•t· a qui va ser e l seu mcstr·c, Em·ir. Mo•·e•·a, amb una més que s uggPs ti va ver sió de Lct Santa Espina per a quil1tet de metall. Dc Montsalvatge cs va oferir l'obra ja <'itada abans, Preguntes i respostes. Concert esplèndid i prefigut·ac ió d ' una feJiç recuperació d' aq tt<'Sl fes li val. iiJ et -~ ... ¡: 1!1 96 MUSICALIA B A L L E T Inici de temp orada D o s cs df' ve nim e nt s man¡u<'n l' inici d e Ja temporada L992-93. Els Jocs Olímpics i I' Expo han posat dc> moda Espanya, i la dansa no quedu al marge dc l'atenció i interès que ha despertat aquestpais arreu del món. Per aquest motiu , la 5" Bicnnale dc la Danse de Lyon , qu <' S<' celebt·à d ell2 de setembr<· al 4 cl ' octub rf' , fou d edicada ínt<-gr ament u Espanya. ''Pasión de España'' 96 Sota aquest títol se celebrà la 5" Biennale d e la Dan¡,c d c Lyon , edició dedicada a Espanya , que aplegà la presència d e molts gl'Ups de dansa del país, i que comptà amb un pt·essupost de 350 milions de pessetf's, 6 dels quals ha aportat la Gl' nc ralltat de Catalunya p er cobt·it· Ics despeses del desplaçamen t dels set gt·ups catalans participants. La gala inaugural propicià la trobada d e primeríssimes figures de Ja d ansa intemaciona l. i comptà amh la p at·ticipació excepcional de Paloma Picasso i Míguel Bosé com a invitats d'honor. Patrick Dupond , Monique Loudièt'es , .J ulio Boce·a , El ea nor e Cassano , Trinidad SeviJiano , Patrick Armand, Na<·ho Duato , CatherineAllan:L. Amaya Jglesias i Mer che E smeralda foren, cntt·c d ' altres, els ballarins que donaren t·esplendor· a l'ex traoi'Clinària festa que finalil:tà amb lU1 còctel, Agua de Valencin , ofert als tres mils espectadors que assisti ren a aquesta gr an gala. En l'apartat dc grups catalans tt·obem Oia & Tsc, un grup integrat per dues dones picaresques i atractives, Lola Puentcs i Montse Colomé, que aporten Uur expe- \ Companyia 1 O y 1 O Danza (Foto: .1. Castanar) riència en Ja d ansa i en el teatre, a la cr eació d c l'obra Una mosca. en el mar. Mentre Mal P elo utilitzà l'espai Le Rarliant per presentat· la seva obra Su1· ( Pen·os del Sur), Àngels Margat·it, d it·cctora i cor eògrafa del grup Mudances, oferí al Théàtre Ics Atcliers, i al llarg de quatre dics, t' I solo denominat Delta. T onwu Vc>r gés, nascut a Olot però instal·l a t a França , p r esentà Piel de gallina , una història clàssica <•ntre dues pat·elles . Un carni sse t· i un iJ·htsionis ta, amb llm·s doncs, mantenen un diàleg ple dc pa:¡sió, gelosia i mot·t. Mett·os, una de Ics companyies de dansa més rellevants de Catalunya , intct·prNà Aquí no hi ha cap àngel, una coreografia de Ramon Oller , presentada a Barcelona el passat mes de juny, que t·<-afirma el talent d ' aquest j ove coreògraf, a qtú molts a nomenen l' Ahnodóvat· de la dansa. La companyia Gelabert-Azzopanli ofe1·í la seva obra Belmont.e. p eça estrenada l'any 1988, que ha estat revisada i rccs tructlll·ad a per ser r epresentada a Lyon, i és precisament la ima tge dc Cesc Gelahert, abillat amb un peculiar vestit de tor et·o. obra d el pintor Fred eric Amat, la que la Biennale utilitzà com emblema dol festivaL El grup Búbulus tancà l'apartat d c rompanyies de dansa ea tatancs, i oferí la coreografia dc Carles Sales i Rosa Muñoz, Búbulus Sanctus, un patchworh· d ' imatges interpretat p<-r sib ballarins. MUSICALIA 8 De la resta d 'Esp a nya, hi participaren un bon n omb t·c de gru p s de d a nsa contt•mp01·ània i també arti t<'S q ue p osarf'n de manifest la t"iquesa del ball popular del país. Vicentc Saez, nascut a E lx, és un valor cons tatat d e la d ansa d el país, i amb la seva compan yia pr·esentà Uadi , un a obt·a inspirada en les sensacions que va sentit· el coreògraf quan viatjà pel desert. El grup d c dan sa eontemporània d c Madrid 10 y 10 inter pt·età unes cot·cogt·afics de Mòniea Rund <' i Pcdro lle rdayes . A lguien ha sic/o herido, C33 a nd oth er taler i Actos imp uros p osa•·en d c ma nifes t la qua lita t i p er sona lita t d 'aquests cor eògrafs, que amb solidesa s· afe rmen dins el p anot·ama dansís tic d el país . EI Ballet Nacion a l d e E spaña ofe d un ventall d 'estils d e dansa esp an yol a a través d ' un programa integrat per Ics obres : Danza y tronío, co r cogt·afia d e Maricmma amb música d e Sole r , Bocch c dni i Aht·il; Zarabanda i l~omance d e lttna , dues corcogt·afies d c José Antonio , direclot· d el Ballet Nat:ional, amh músiea dc José Ni cto; Hit ntos, coreogntfia d ' Alberto Lorca , també amb música dc Nieto ; Flamenco , a mb coreogt·afies d e J osé An tonio, Juan Quintero i Martín Va r gas, i músiques tradicionals, i Bolero d e J osé G ranE" t'O amb l a popular partitm·a d e R aveL Una d e les repn ·st'ntat'ions més inter essants de la Biennale foLL sens duht<' la que r<'alitzà la família Los P et·ic.-t. Cat·m<·lita, María del Arnparo, Àngel i Eloy P ericet ofct·it·en mitjançant Cinco danzas de la Escuela Bo/era, S olera y duende i Suite Albéniz tota la riquesa i l'elegància que nien en els balls dc l'Escola Bolcra. Antonio Montoya Flot·es, denominat artís6 cament " El Fan-uco" és considerat el r ei gitano, i també un d els últims baüaores de la més pura tradició flamenca. EI eu gnrp, integrat per membres de Ja seva familia , A L L E T amb la presència d ' un tu-bot d e vuit an ys q ue rt'SUJta Ser Ull bullar Í extraorditiat·i, iu a u~u .-à el l'id\· de flamenc a la Maison de la Danse, que ha estat t ransformad a l'O un ··café Cantantc dc e\ illa ... J avi er Bar ón, un se\ ili à dl• vint-i-n ou an ys , que ha sor·git com una extraordinà ria fi gura del flamenc modern, pa •·ticipà cu la Biennalc, j untament amh Iu temperamental Bcatt·iz Mart1n. Un duo explosiu i fuscinanl. Juana Amaya i Javicr Latorn•, amb els seus concsponenl gn1ps, aportaren de maner·a extrnonlinà ria el tempet·amc>nt i la for·ça que hi ha dins d c tota manift' stució de flamenc. Un pla t fort d el festi va l fo u la presèn cia d e Cris tin a Il oyos. L 'extt·aordinà ria ba llat·ina interpretà amb la ~;eva compan ) iu les obres Y erma i Lo flam en c-o, on l ' artis ta comparteix la C' n~ a ­ ció cot·eogràfica amb Manolo Marín. Un a altra de les j oies dc•l festiva] fou la presència d ' un mestr·p de la guita na , Na r eiso Y cpc•s, juntament amb el seu fill , lgnucio , flautista , i la seva filla Anu , coreògrafa i ballarina. P legats oferiren un ventall d c set sc~gll•s d e música , que inclouen l'Edat Mitjana , el Renaixement i el Barroc, p er descrnbo<'at· dins el segle xx amb Manuel de Falla. Els grups participants a Iu BiennaJe que no són espunyols presentaren unes obres el contingut de les quals fa refer èn cia a la idiosincr àsia d ' Esp anya . De tots ells cal destacat· el Groupe E rnilc• Dubois, que repr·escntà la pc·ça La légende de Don }uan amb c-or eografia d e Jean Claude C allota; l'Equisse, que ofed E vettem e nt 92, un treball coreogràfic de Joelle Bouvier· i Regis Obadia p er a quinze ballarins i sis m(tsics , i el Ballet Cullherg, quo presentà les dues extr·aor·dinàries coreografies de Mats Ek , J..a Maison de Bernarda i Carmen , amb la presència de la meravellosa ballarina saragossana A na Laguna. Un punt i a part mereixen les dues gran companyies, el Ballet i\nrion al d e Cuha i t'I Ballt•t de l'Òpera dC' Par·ís. l .a c·ompan} in c•ubuna. sota In di n•c•c•ió i prel-lèrwia dc• r cxt•c•p<'ÏOllltl \lic•ia \lonso, a <tu i In Bicnnale oferí un homcnntgt•, rept·eM'ntà IC's obrC's eh- tt•mil tica t•sp an ) oia Don Quijotc, Roda s dc• .w ng re. t a casn de llernardo Al- bo. !Hají,~ imo, Paquitn . Grwul ¡ms i Cnruum, Pns dc /)eux. La c:ompan yia eh· l' Òpt' ru de Pnrís inteq1re Là Le trico ru P, umh con•ogntfia cie 1,c onitlt~ Muss iuc t·cmuubtda po•· Lm·ca Mu ssint•, aml1 músit;a d e Mu11ud dt' Fulla , i ÚN·orats i ves tuari tic• P uhlo Pi<-asso qtu• han t•s tut r(•<·ons tnti'ts pels tulle •·s dc l ' Òpf'r·u sohn· lt•s m a c¡u ~ tcs dt•l pintor . Cw ·mc•u , amb eorcografia clt• Holand l't' tÜ i dt>corats i vt~stu,-i dissl'nyu ts p er Antoni C la v~ , c·ompl<•tà c·l n·ru•t·tori de la t ornpun yia frum·esa a Lyon. Par·al·lt•lamt•nt a la prognuu ac•ió tingueren lloc una shie tl 'aeLt'H CJlW c:apti vat·cn l' atenció i en htsia¡¡man•u d s assis tents . La singular sala dc ball bat·ceJoninu La P a loma e¡; traslladà a Lyon amh tot el c.n:àctm· i estil qtw Iu idt>ntifi ca, i acoJlí unes cmgn~scudon.•H sessions des tinades a ballat· tango, cha-cha-cha , pasdoll I<- , •· umha i salsa. Pt•t· altra banda , el diumc>nge 20 d c setembre tigné Uoc la F eria du Vicux L yon , un acte popular· t n que! es haUarcn sardanes i sevillanes, sona re n guitarres i castanyoles, i hi participaren tum·s es tudiantils. Durant tota la Biennalc, L yon acollí una antologia dc pcl·lículcs cHpanyolcs, coneebuda més aviat com una il·lus tració que no pas com un acompanyament. Buñucl , Almodóvar , Bardem , BC'rlanga foren , entre altres, presents u través dc les seves obres cinematogràfiques . Pa ra l·lelamen t , I a Bienna)e dc Lyon acollí una sèrie d'exposicions pictòriq ues i fotogràfiques , i una , organitzada com a homenatge a Antònia Mer cè, " l'Argt>ntina", que r ecull el vestuari at·tistic d e la ballarina. ~ -~ • f 96 ss 535 SCHERZANDO ~) , \ DISCOS 13112 Lijllinsf VJcTORIA A~~LOS ~"GELES CANÇONS TRADICIONALS CATALANES E nmig d e tan ta oferta cliscogt'àfica que podríem considerat " forçada " per motiva c ions bàsicament i exclusivament comer cials i ma nca da , per tant, d ' un s mínims d e justifi cació en ter·mes ar·tístics, r esulta especialment gratificant l' aparició d'aquest enregistrament. I això és així perquè es tracta d ' una obra que -aquesta sí- exigia que es con cr e tés. Hi havia una exigèn cia cultur·al que f eia n ecessària la confecció d ' on enregistrame nt co m aquest. Victòria dels Àngels ha estat amb tota seguretat l' artista que ha fet més p er donar a conèixer arreu del món un ampli ventall d e temes populars catalans, arribats als nostres dies per· tradició oral i també segons treballs intel·ligents de r ecopilació mus ico lògica. La soprano catalana ha atorgat a aquests temes una dignitat excep cional, els ha enriquits fins a nivclJs insospitats d e matisos i inflexi ons expressives, i els ha elevats a la categoria d e lied de gr·an transcen d ència dins d el conjunt de la música catalana. A ella, p er tant, concsponia deixar el llegat valuosíss im d ' una obra que deu molt al contingut intrínsec d'aquests temes, també a un treball d ' harmonització intel·ligent i farcit d e sen tit d e Manuel García Morante, p erò sobr etot a la seva aportació recr eadora ; a la seva capa c itat p er atorgar transcendència i r elleu a un conjunt d e música que així queda em·egistrada d e la millor manera possible, com a r eferència p er a la història de la música universal. Una iniciativa d ' aquesta naturalesa ha estat possible de la mà d ' una firma angl es a , que ha sabut ser sen sible a la potèn cia i dignitat d ' aquesta trentena de cançons, que ve a ser un inventari absolutament significatiu d ' una de les parcel·les més estimades popularment de la música catalana. P er a l'afeccionat res ultarà un autèn ti c plaer r ecr ear-se en la interpretació riquíssima de matisos i expressivitat d ' aquestes b elles m elodies que Victòria dels Àngels escampa sempre, en p etits cicles, en els seu s recitals. Hom aconsegueix així una visió global d'un interès especial. T ècnicament l'enregistrament és de notable qualitat i en un pla collatet·al h om far-ia el l 'f't ret q u e e I t ex 1 q u t' aco mpan ya el DC, d~· Roger· Ali et· , ht•n docum e nt a t i E'ficaç, no compti amb la versió catalana i sí que aparegui en la casteUana i anglesa. • j.C. E ls melòmans dc> Bat·celona deuen a J ohn Eliot Gru·diner una dc les audicions més solemnes dels dan·m·s anys:el concert que dirigí a ls seus pt·opis conjunt s vocals i instl'Umentals, al Palau , amb motiu de l' aniver sari dc la mort dc Wolfgang A. Mozart. Aquest iJ ·lustre director britànic representa un inigualable punt d'equilibri entre les tendències purament historicistes de la interpretació musical iles exigències d ' u- na mustca que s' ha de legitimar, una altra 'egada , t'n el momcnt ct·m•ial de la seva realit zadó material. E n general , les versions dc Gardincr es b cnt•fici(•n d(• la seva dilatada C'-pe,·iència musical, qut> no es limita al camp específic de l' anomenada música antiga, sinó qnc s'hn desen volupat, lamhé , en el ca mp cie la direcció simfònica ' opt'l·ístiea, un Cet ! JLW confe1·cix a les seves in lcl'pl·ctacions de qualsevol domini de l'esp cc ll·e musical una nmplit u el d e eonceptc• qur no scmpt·e es dóna e¡ u un hom actua , només, amb ct·it<'I'Ïs d 'erudit i d"'e!lpcdalista ". Com a intèrpret angU·s, Gardiner se sent particul arment familiar en la interpretació hiindcliana , pet· més que els seu s origen s musicals es remuntin a I món de Montcverdi. En aquest em·egistrament, hom ha explotat el recurs d'un r epertor i eminentment popular , la Música p er als reials focs d 'artifici, complementada amb altt·es títols d ' una certa afinitat. Les interpretacions, de 1984, 1985, 1988 i 1989 (algunes d e les quals r·ealitzades en viu) són al mateix temps vitals, bt'Ïllants i transparents i , p er d escomptat, impecables des d el p unt de vista tècnic; fins i tot podem sentir algun cxemp] e de bravura, d 'extraordinària vir tualitat virtuosis ta, tan individual com col-lectiva, com és el cas d e Ja fa mosa "Arrival of the Queen ofSheba'' de l'oratori Salomon. e A.M. .•t f 96 ::1 i I t 57 537 DISCOS D l .. .e • ¡: 96 58 538 iuen que el bo es fa CS fwrar; i bé podem aplirar nqtws tu d it H a l cas q ue ens ocupa. I espera r ha va lgut Iu ven a , ja que , fin alment, el prime r •·es ult a t ha esta t fo t·ça positiu. Efectivamen t, ja podt-m disposar dt-1 pt·ime r lliurament de materials dc la Fo n oteca de Mú sica Tradicional Catalana, ct·eada i impulsad a pel Centre de Documentació i Recet·ca de la Cultura Tradicional i PopuJar, d e la Generalitat d e Ca talunya. Els dos discs q ue formen aquest p ritnct· volum de la sèrie Festes Tradicionals, foren realitzats a mb motiu d e la c<'lcbra ció d e les Festes Dec-c'nnals d e la Candela , dc la vila de Va lls, e l 1991, co in cidint a mb la celebt·ació del bi ce nte nari de les Festes D ecen n a l s~ i constitueixen un vel"itahlf' •·e tral son o r de la Festa, fot·ça ben resolt. S'inicia amb el Ball de La Candela i el r·epic de campanes anunc-iant l'inici d e la Fe s l a, la vigília d e la diada , i a putir d ' aquí es van s u cc~ int els div e •·sos epi so di s musicals q ue formen el dt'sc nvol up ament del festeig. P erò cal dir q ue el disc en qüestió constitueix alhora un exhaustiu compentli de música popular vallrnca, car per la Candelera s' hi concentren totes les manifestacions de música popular que integren el r epertori tradicional de Valls i d el qual podem trobar paral·lelismes a al tres comarqu es d el Camp. Així , donc s, aquest recull ha constituït un treball de r ecuperació de materia ls que es cr eien perduts; i de r eelab01·ació i recreació de noves aportacions a la Festa. Cal que r eco •·d em , a títol d' exemple, ]a inclusió de] Ball de Serrallonga, en procés de r ecuper ació; i els Goigs a la Ma re de Déu de la Candela, amb música co mposta per Mn. Antoni Tomà s i H oms ell929 , conservada a l'Arxiu de l' an tiga Schola Cantorum , i r ecen tment recuperada. Cal dir , tamb é, que aquest r etrat sonor de la Festa ens la presenta vivament i plenamen t integrada al món festiu i popular de Valls. Així, podem trobar-hi p eces escrites r ecentment per a episodis o compar ses incorp orades r ecentment a la Festa . És el cas del Ball del Calçot, tonada per a flabiol i tamborí destinada a acompanyar les passes d" aquest gegant de nova fornada, representant un calçot de grans dimensions amb atributs humanitzants . És una mostra evident que la Festa és viva i que es va r enovant i realimentant de noves aporta cions, fet que és altament important, i la inclusió en el disc és mostra d'un criteri força encertat. Sempre que es parla de r ecollir música dc festa ens trobem amb el dilema de triar on i en quines condicions s'han dc fe t· els enregistr ame nts . En aquest cas s ' ha optat pu fer-los en estudi, fora de la Festa (en la majot·ia de casos, no pas en tots), amb la qual cosa tot el que perdem c>n contextualització i espon taneïtat, ho guanyem en claredat d e percepció , lflle fa cilita l'aprenentatge dc les tonades i el gaudi de llur contingut nwsica l, que cr eiem quo són els critel'is lfli C han pt·edonúnat a l ' hot·a d e tt·iar opció metodològica. • Jaume Cm·bonell i Guberna VIDEO MUSICAL H eus ací un autèntic regal per a aquell afeccionat a l'òpera especialment selretiu. Es tracta, sens dubte, de l'enrebristrament d'una petita gt·an joia d t>l pare dt> l'òpera napolitana, Pergolcsi, que ens arriba en una producció de la màxima autoritat possible. Ens Lrobem aquí Uuuy del gr an r epertori romàntic o clàssic, pf'rÒ tanmateix un pt·oducte com aq uest és ca paç de sadollar la sensibilitat més aput·ada d'aqueU qui rc>•·ca quelcom més que el tòpic. Aquest és el terreny d ' allò que podríem anomenar " format petit" en què tot es mou en una mesura camhrística , farcida de petits detalls, de perfum i poesia. És el món de la subtilesa, de la fidelitat estilística, del joc sofisticat i elegant, basat en una partitura literabnent deliciosa , dihuixad ora ideal d'uns tipus molt ben definits, encara que sigui per mitjà de q uatre traços, això sí, d 'una fot·ça descriptiva rotunda. L ' obra es basa en una complicada històr ia d ' amors i desamors, de negocis matrimonials sovint no gens desinter essats, a través d els quals això que anomenem " la condició humana " es manifesta a flor de pell, sense subterfugis, amb una deliciosa ingenuïtat. La versió que comentem és d'tma gran categoria en el sentit d e la fidelitat estilísica. I això val tant pel que fa a la part dramatúrgica com a la musical. Des del quadre d 'n1 tèrprets vocals -entre els quals figura la r ecentment debutant al Liceu , N uccia Focile- al h·actament dramatúrgic i l ·orquestral, tot respira una vü·tualitat e:11:p ressiva rotunda que té el mèrit fonamental de fer entendr e amb la màxima prec1S10 possible les cat·acterístiques específiques d'aquest tipus d'obres. És, en definitiva, un producte d'una gran categoria, conduïda per un músic tan indiscutible com Muti, i d'obligada VlSlO per part de l'afeccionat autèntic a ròpera. e J.C.C. e Cultura MUSICa Cicle de Música a la Universitat Paranimf de la Universitat de Barcelona, 20 h. Progrmnaci6 Divendres, 23 <><.tubrc 1992 - - -- - - ARIE, LAMENTI & VARIATIONE STRUMENTALE Montserrat Figucras, soprano Rolf Lislcvand, tiorba i guitarra jordi Savall, l'iola de gamba Ortiz. \lnntl'\ t.•rdi, I lume. i\lcrula, Girobmo i 1\lar:1i:. Amb la coH;1horoció de: IIESI'FRIO'\ XX Dijous, 29 octubre I 992 MÚSICA DE L'ÀSIA CENTRAL I MÚSICA ESPIRI1UAL TURCA Enscmble ·rumata. Grup de recerca i illle'11Jit'locio de la m/Ísica lradicíonallllrctl de In Unil't'I'Silal d'Jstcwlnil. Director: Dr. Ramhi Oruç Güvcnç Amb l;1 col·l~bomció dc: DEGANAT DE PEDAGOGIA Dimarts, 24 nowmhre 1992 SUSO MARIATEGUI, lenor EDELMmO ARN ALTES, pia11o Dijous, QUINTET DE VENT ·HARMONIA• josep Albert Botet, .flauta Xavier Blanch, oboè josep Fuster, clarinet Ueonard Castelló, jagot joan Carles Chordà., trompa 3 desembre 1992 Uccthovcn, Schub<:rl, 13rahms, 111cndcbsohn i 1\ lonlsa lvatge Llana:-, l.uquc, Barber, Sardtt i Ligl'ti Amb la coHaboroció de: ASSOCIACIÓ CATALA:o-.A Dl' CO\IJ>OSITORS a determinar • Dijous, 17 de:-.t:mbrt: I 992 CONCERT DE NADAL Cor de la Universitat de Barcelona Coral de la Facultat de Biologia Coral Universitària de Ciències dc l'Educació Progmmn Dijous, CONSERVATORI SUPERIOR MUNICIPAL DE MÚSICA DE BARCELONA Aula de flauta travessera Bach, Doppler, Roussel 2 1 gener 199.3 i Debussy Amb la coHaboració dc: AJUNTAMENT [)E BARCELONA. CONSERVATORI MUNTCIPAL DE MÚSICA Dl~ BARCELONA Dijous, 18 febrer 1993 CONSERVATORI SUPERIOR MUNICIPAL DE MÚSICA DE BARCELONA Octet de vent amb cant tenor Àrh.:s dc Mozart Obres per a octet Amb la coHabomcíó de: AJUNTAMENT DE BAilCEI.ONA. CONSERVATORI MUNICIPAL DE MÚSICA DE BARCELONA Dijous, 18 març 1993 CONSERVATORI SUPERIOR MUNICIPAL DE MÚSICA DE BARCELONA Quartet de corda i clarinet Beethoven i Bmhms Amb la coHaboració de: AJUNTAME1\T'f DE BARCELONA COI'\SERVATORI t.ll;NICIPAL DE ~I(:SICA DE BARCI'LONA DijOlll>, 23 abril 1993 Dijous, 20 maig 1993 CONCERT DE SANT JORDI Cor d e la Universitat de Barcelona Coral de la Facultat de Biologia Programa a determinar CONSERVATORI SUPERIOR MUNICIPAL DE MÚSICA DE BARCELONA Aula de percussió Amb la coHabomció dc: Ajlf1\'TAMENT DE BARCEI.O!\A. CONSERVATORI MUNlCfPAL DE MÚSICA DE 13ARCEI.ONA CLOENDA DEL VI CICLE DE MÚSICA Òpera de Cambra Juny Obra a determinar L'òpera se celebrarà al pati dc Lletre~>. Entrada Gratuïta Aforament limitat Amb el suport de rnni lWJJ Generalitat de Catalunya Departament de Cultura UNIVERSITAT DE BARCELONA Per fi, com el primer dia · L'any 1910 es va acabar de construir un dels edificis més singulars de Barcelona: la casa Milà o, com se la coneix popularment, La Pedrera, obra de l'arquitecte Antoni Gaudí. Des d'aleshores han passat vuitanta anys. Ara, gràcies al patrocini de CAIXA DE CATALUNYA, en col·laboració amb altres organismes públics, se n'ha fet una fidel i acurada restauració, amb la qual cosa ha recuperat totalment el seu aspecte i bellesa inicials. I ens ha quedat, per fi, com el primer dia. Perquè la Pedrera s'ho mereixia: perquè és un dels edificis més significatius del modernisme a Catalunya i de l'arquitectura mundial; i perquè ha estat declarat recentment Patrimoni de la Humanitat per la UNESCO. Felicitats.