Revista Musical Catalana. Núm. 97 Novembre 1992
Editorial: Infrastructura musical / PANORAMA Sota l'esguard penetrant d'Arnold Schönberg. Nona Arola i Vera / Tous les matins du monde o la passió amagada. Miquel Porter i Moix / Benissanet: un museu per a la Ribera. Joan Carles Blanch / Abbado i la Filharmònica de Viena, un equip perfecte. Josep Casanovas / Boulez, conductor genial de l'InterContemporain. Josep Casanovas / TEMA Canvis en l'ensenyament musical / Contraposició de sistemes pedagògics amb una mateixa finalitat. Pere Burés / L'escola privada en el sistema oficial. Mònica Montoriol / L'escola privada amb programes propis. Teresa Martínez / L'ensenyament privat en el context musica de la Barcelona del segle XIX. Jaume Carbonell Guberna / L'àmbi legal. Àngels Arnaus / MUSICALIA Eduard Giménez. El bel canto català internacional. Jaume Comellas i Teresa Martínez / Catalunya Música proposa. El cant dels ocells. Victòria Palma / El monumental Requiem d'Hector Berlioz. Carles Lobo / Anna Bolena, un gran crit romàntic femení al Liceu. Jaume Comellas / Grans solistes al cicle Ibercamera. RRMC / Euroconcert homenatjarà Monteverdi i Mompou. RRMC / Scherzando. Cesc / Concurs / Discos / Llibres
Centre de documentació de l'Orfeó Català
Còpia permesa amb finalitat d'estudi o recerca, citant la font "Centre de Documentació de l’Orfeó Català". Per a qualsevol altre ús cal demanar autorització.
l •• SCHONBERG · pintor de si mateix EDUARD GIMÉNEZ Una ' . . traJectona lírica universal IINSI'IIN ON l'HI BIACH VISITÀ EL LICEU SUMARI revista musical catalana EDITORIAL PANORAMA •o •o • TEMA lf~{rastruNu rn musical Sotn l't•sgtw rrilll!lll'lrtllll d 'llmolrl St·lr onberg per N ona Aro la i Vera Tc>us IeN muti ns ci u nHmdc o ln JHf.~sió ulllugnrla per Miquel Porter i Moix fl <•ni.,.WII I'I: un must•u pt' f' tf In I<iiJI•rn per Joa n Carles Blanch Abbndo i. la Fillwrmònim dc Vwna, un equip perfec te per Jo1ep Casanovas Bou/e:::. conductor genial de l 'I ntPrContl'lnpornift per Josep Ca1anovas Can vi.~ t'fi l'euseuyament musical Cofllrtrpo.~ició d e si11t eme., pedagògic-~ amb un« IIU&tei.xajina lita.t per Pe re Burés t 't•scola priuoda <'fi f'f sistemn oficial per Mònica Montoriol [,'escola Jlf'Íuada tunb programe.~ propis per Teresa Martínez I~ 'c fc ,,cn yw nen t. pri.vat en el contexlm u.•icn l de la. IJnrcrdona del segle X IX per Jaume Carbonell i Guberna L'àmbi legal per Àngels Arnaus MUSICALlA SCHERZANDO CONCURS DISCOS LLIBRES Eduord C iméne:::. El bel canto cata là. intt•rnflcional per J.C. i T.M . •• •• • Cawlunya Mfí.,ictL proposct. El cunt dciJI O!'cUs per Victòria Palma El mofiiWH!IIlttl R cqujc m d ' flector Berlio: perC.L Annu Boien u, un g ran crit romàntic femení a l Liceu perJ.C.C. Gm ns s()listes al cicle l bercamera perRRMC Eu.rocfm ccrt homenatja.rà M()n teucrdi i M()m.po n perRRMC per Cesc ~ ww GENERALITAT DE CATAlUNYA CAPA EUROPA La Generalitat és conscient que els ciutadans de Catalunya no tenen prou informació sobre el procés d 'unificació europea i el Tractat de Maastricht, i es proposa millorar aquest coneixement. ' IT QUE ES MAASTRICHT! (1. La Unió Política Europea) El tractat de Maastricht crea una veritable Unió Em·opea. L'acord polític crea la ciutadania europea: qualsevol ciutadà podrà votar en les eleccions europees i votar i ser elegit en les eleccions municipals del país on resideixi, encara que no en sigui súbdit. Tot ciutadà de la CEE, en cas de trobar-se en un tercer país sense representació diplomàtica del país de què és súbdit, podrà acollir-se a la protecció de qualsevol membre de la Unió. Europa es dota, a més, d'estructures polítiques comunes que la fan avançar en el camí de la Unió política, basada en el principi de subsidiaritat. S'estableixen a més unes estructures de defensa comuna especüicament europees. La Unió es planteja la solidaritat amb els altres païso. europeus, especialment els de l'est d'Europa i, per lluitar contra els desequilibris en el món, preveu una Política de Cooperació al Desenvolupament. I encara, molt important per a Catalunya, un Comité de les Regions vetllarà per fer sentir la veu d'aquestes en la presa de decisions de nivell europeu. *** * PAÍS**D'EUROPA CATALUNYA*UN * * *** EDITORIAL n qual sevol afer hi ha, molt sovint , aspectes q ue, tlt• I Ull t' l('llH'nlals, 11 0 só n qü es tionats; fins i tot. n o l-s plantejada gair ebé mai una hipòtesi qu<' pngui contradir allò qu e l't>lemc ntalitat n' dama . És clar que, elemental , no és ací l'equi va len t cl t• simple o senzill. Mrs aviat aquell term e és pres a mb la signifi cac ió cmànl iea d 'obvietat a bsolu ta, de sentit comú. Però s'esdevé, en no pa s poqu es ocasion s, qu e aJiò qnc és donat per so hn·enl ès, es eonverrcix -en reflexionar-hi- en prova inefutabl e d'una m a neun ~·a o d ' un dè ficil culrnt·nl o social. Taml)é en l'àmbit musical es dóna aquesta paradoxa de sobreentesos qne no n·sponcn a la realilul. Com ara allò que afecta la coneixença de la infraslt·uctunl t>specíficament music·al de Catalunya. o ens r·eferim, ara, a si l 'existent s' adiu a uns pat·à mett·es idonis; fem <•snwnl , tan sols, dc si é-s u 1' abast dels professionals, dels afeccionats o dels poJitics allò que, gràficamen 1, podríem a nom('llat" el "Mapa musical de Catalunya". Scmllla, d 'entrada , que hauria de ser que sí... Pet·o, u l 'hora de la verital , n~s ulta que no ... Ll ' obten ció de qualsevol dada exigeix una multiplicitat d 'esforços, en haver d 'accedi t· a font s diversificad~s (si és que existeixen ... ). Uns enunciats ben simples poden fer-nos adonar del complex entr·amat de fa ctors que conformen la cul- Infrast ructura musica l .J.• 1: 97 tura musical d'un país: centres docents, professorat, escoles, intèt-prets, compositors, organitzadors, sales de concerts, teatr·cs d'òpera, programacions i cicles, festivals, concursos, be- ques i ajuts, mànagers, ràdio, televisió, vídeo, segells discogràfics, comet·ços, patrocinadors, ct"Ítica, puhhcacions, musicologia, legislació, etc. (Evidentment, cadaseun d'aqu('s ls epígrafs és susceptible de subdivisions internes que ajuden a establir-ne el perfil just. ). L'absència d 'un cot·pus na cional global d'aquesta naturalesa - r epetim-ho : g loúa,l i nacional; perquè ens consta l'existèn cia d ' inventaris parcials o la d ' altres no r efer·its ex el usi va ment (i, donrs, dc forma no exhaustiva) a l'àmbit català- és més greu qu e no sembl a. Pen¡uè, en definiti va , ¿com pot ser jutjada una id oneïtat infrastru ctural si és dcsconegucl a l.a totalitat de la realitat e:xristent? Més encara : ¿quins pod f' n ser els criteris d 'ac tua('ió política si no se ostenten en la fredor estadística d ' unes xifr es i en la t·eJació amb d 'altr es fac·tors connexos?¿ omés el coneixement parcial, la intuïció o la pròpia expe1·iència d 'lm petit s<'gment de la r ealita t han dc set· els eixos sobre els qual s basculin les decisions a adoptar? Sembla admès , de forma incontestada, que la sohwió d ' un pt·oblema exigeix pt·èviamentun plantejament òptim; i, l a d 'una malaltia, la determinaeió d' un diagnòstic conecte. La nostra vida musical , de sa lut incerta (o, si més n o, fot·tament descompensada), ¿com podd tenit· el correctiu o el tractament idoni si , abans . non ' hem pogut sab er el pol s n•al? És pet· això que t·eclamcm l'elaboració d'un "Mapa musical de Catalunya". P enruè, només amb la coneixença d 'on som, sabrem on hem d ' anar, p et· cruïn viaranys i amb quines pt·i ot·itats operatives . s 5 1.5 PANORAMA Sota l'esgu ard penet rant d' Arnol d SchOn berg per NONA AROLA I VERA B 6 546 at·celonu ha estat , aquests dics, una de les ciutats europees que ha tingut el pt·ivilegi de poder contemplar la mostt·a itinerant que r ecull l' obra pictòrica produïda per Arnold Schonherg, en especial tota Ja collecció de dibuixos i la llarga sèrie dels autoretrats . " R econèixer i expt·essar la visió percebuda! Aquesta és la meva creença! " .' Efectivament, Arnold Schonberg pretenia, en els seus quadres, copsar l'ànima dels homes: idees i sentiments, en comptes de figures i objectes. És sorprenent enft·ontar-se així amb l' obra plàstica d'una de les per sones més cabdals de Ja música del segle XX. L'home q ue, en dur fins al Límit les velles teories musicals, sab é revolucionar-les i crear -ne d e noves. J a no és freqü ent , als nostres dies, trobar una d ' aquestes figures polifacètiques capaces d 'expr essar la seva creativitat en q ualsevulla de Ics formes expressives de l'art i treure'n r esultats vàlids. I , malgrat tot, si ens disposem a analitzar i valorar la producció pictòrica d e Schonherg. no ens hem d'aturar en la forma, en la qualita t dnla r ealitza ci) externa, sinó en el r.ontingut mé:; profund, en la força i l'enet·gia que n'emanen. En la seva n t:cessi. "ll interna. Tal com d eia Kandinsky , la pintura de Schonbet·g és l'exp ressió exterior, en fo nua pictòrica, d'una impressió interior. 2 Veiem que en cadascun dels seus quadres l' íntim d esig d e l'at·tista hi parla en la forma que li és més adient. Igual que fa en la seva música, també en la pintura Schonberg renuncia a allò superflu (i , conseqüentment, perjudicial) i va per Ja via directa a allò essencial (i, per tant, necessari). Tots els embelliments i les fïneses pictòriques són deixades a un costat, sense ser tingudes en compte. P erò això Schonber g ho podia fer perquè gaudia d ' una posició privilegiada pel que fa a la pràctica d 'aquesta art plàstica. A I njluències pictòriques, del 1938, escr i u: " He pintat esguards ... És q uelcom que només jo hauria pogut fer, perquè ha brollat de la meva natura en una forma totalment oposada a la d'un ver~ t able pintor. Mai no he vist r ostres, però - atès que he mirat els homes als ulls- he vist els seus esguards . Un pintor pot copsar· amb la mirada tot l'home sencer ; jo, només la seva ànima".3 E n aquestes paraules d e Schonherg trobem la clau per gaudir i comp rendre plenament la seva producció pictòrica. La força que pot arribar u aplegat· per mitjà de la concisió -cosa que, per altra banda , també es dóna en la seva música. P er·què, certament, els seus r etrats no són simples fotografies d ' un rostre, sinó radiografies d ' una ànima , de les seves plenituds i d els seus abismes . E l secret, potser , de la pintura de Schonherg és aq11esta necessitat en la cr·eació que s'hi endevina; mai no és supèrflua ni gr atuïta , i justament per això pot aconseguir una expressivitat immediata , lliure d e qualsevol altr a finalitat que no sigui la pura manifestació de la interioritat, que PANORAMA Un critlc viat dea del pinzell de Schonberg s'ofereix gairebé al limit (altim d ' w1 procés de desmaterialització ben cantctedstic. El total de la producció pictòrica de Schonberg ascendeix a un nombre prou elevat de quadres - malgrat el desconeixement que se'n té- que foren t·ealitzats, principalment, entt·e els anys 19061907 i 1912, coincidint amb el període també més decisiu d e la seva revolució musical , truan escriu Die glüclcliche lland (La mà feliç). Actualment se'n conserven 70 olis i al voltant dt~ 160 a(Tuarelles i dibuixos, In majot·ia integrants del Llegat Schonberg de Los Angeles . La primera i més important exposició va tenit· lloc l'octubre de 1910, a la galeria vienesa d ' Hugo J:leller , on s'exposaren 40 quadres. Poc: després, Kandinsky pren la rmcmtiva d'encetat· w1a relació epistolar amb el compositor, arran de l'audició del seu Quartet per a corda op. 10 i les Peces per a piano op. 11. És Schonherg mateix, en la seva t·esposta datada el 24 de gener de 1911, qui fa saber a Kandinsky la seva fa ceta d e pintor. La correspondència entre tots dos es farà molt activa ben aviat i sel'à Kandinsky qui organitzat·à la segona mostra dels quadres de Schonberg, en incloure'ls en la primera exposició del 8/.auer Reiter, a l'almanac de la qual també en reproduiria alguns, juntament amh el text de Schonberg L'afini- tat amb el text. 1 La ter<'t•r·a i últi- ma fou l' aportació de 23 quadrc>s a l'exposició organitzada per Albert Paris von Gütersloh a Budapest , on s'exposaven tamhé ohr('S d 'Egon Schielt>, Anton Folig i Anton Faistauer . Si entre tota la seva obr.·a <·algués destacar-ne una virtut, aquesta seria la total manca d'allò superflu. Scbonberg (!amina directament cap a una meta , o dirigit per la seva meta , d eixant· dc banda tot allò innecessari i tructant de fixa.-, només, aq uells •·ecursos que aleshores li St>mhlen inevitables. Es tracta , simplement, d ' una mena de r ecerra interna, en què la meta no és tr·obar la forma "correcta ", sinó la mateixa recerca d 'aquesta fot·ma. En definitiva, r es més que un profund autoconeixement, una completa autoanàlisi. I justament, la part més impor·tant de la mostra que ara se 'ns ha presentat a Barcelona (Fundació " la Caixa"), la coH ecció quasi infinita d ' autoretrats, constitueixen com una mena d'obra única , cíclica i evolutiva. Desenes i desenes de dibuixos i pintures que tenen el tema de La successió variant d 'instantànies del seu propi rostre. La necessitat de confirmar periòdicament a si mateix, potser, la pròpia existència o la supervivència d 'un jo massa al límit del risc de la dissolució en el no-r es. O potser l'ànsia de catalogar tots els possible. matisos d ' tm matl:'ix. O la n<'cessitat de recollir la infmita mutabilitat d ' un rsguard. La ·eva obra pir tòd ca r esta fora d c qualst'vol po sihlt' ratalogació dins d'una es<·ola o d'tm moviment. Cada quadre t-s (mic i it-r-epetiblr, pt~•·què al seu autor no li inter essa apt·ofundir en aJlò que ja ha pogut trobar. Per això tnmpoc no té ni pn~cut·sors ni seguidot·s . Tampoc no t•l pr·cocupu la (o•·ma: "M'agt·udaria (JUC es tingués en compte el que dic , no corn ho dic. Només quan st• n ' habrin adonat, podnm vem·e en això que és inimitable'' . ~ Seguir· el r·econegut pictòrie de Schonberg d es dels seus retrats mÍ's convencionals fins a lt's st•vt•s mfs ahstnwles Visions é11 H<'brttir· tarnbé la seva evolució nmsical i artisti<·a , pet·què cada quadre és expr·essió externa d ' una impr~ ssió interna en forma pictòdca. Com diu Kandinsky, Sehonbcq; no està insatisfet amb la seva tècnica pictòrica, sinó amb d sf;u desig intern , arnl:> el sl:'u espel"it, del qual exigeix més d'allò que pot clonar en cada moment. No és difícil avançar exterionnenl. No és fàcil fer -ho intcr·ionnent. La pintura de Schonberg s 'hauria de qualificar· com lu pintura del " només". 1 és que ju ho deia Kandinsky: " En cada obra cal que quedi un lloc buit. Potser això no sigui una llí' Í 'elf'rna' , sinó una llei del ' demà'. Però sóc humil i em conformo amb 'demà '. Oh, sí!" . 6 a .i.. i= 97 ;:¡ i l I NOTES I. Primer·u ctu·tu d e Schonbcrg u Kandinsky, 24 dt· gt• ner dt: 1911 . 2. Kandinsky, Els quadres (ot·i{;inàl·iamc nl titulat La pitHttra de Sclwnberg), tt•xt t•ct•ollit u Iu rnisccl· lània Arrwld Schonberg crlitud a per Alban Berg i ultt·cR u Munic, t•l 1912. 3. No to munuscrltu lti}luències pictòriquP.,, li dc fchrc1· cic 1938, impresa en el Joumal ofthe Arrwld Schonberg lnstitu.tc, LosAngeles, vol. ll, juny 78, pàg. 234. 4. Dt•spr éH puhlicut u L'estil i la iclea , Ar n())d Sl·honber:g, Londres, 1951. 5. Cut·uJ u Kandinsky, 28 de setembre de 1913. 6. Carla a Schonberg, 16 de novembre d c 1911. 7 547 PANORAMA l'ous les matin s ciu moncl e o la passió amag ada rt'IHL uvança visualment i d tmicameul d ' acor d amh una volamta l d ' in t rover sió, d ' an ur al fons pe r MIQUEL PORTER I MOIX T 8 .518 ous le.s matins du moncie soni san s retonr. Aqtwsta ft·asc, qu f' dón a LÍtol a la prl·licul a d 'Alain Cot·n eau i al t·f'la t uovellesc d e P ascal Gui~a t·d r n d qual es basa. semhla una obvietat. E fectivament, qualsevol dia viscut 110 es l-'ot tirar em·era. P erò d 'aquesta obvieta t, <·n pot soegir un a meditació dc c·aràctcr metañsic: què ens crued a física ment del q ue h em viscut? Res més si n o el r ecor d que el temps d csdibui..x ar à . Més enllà de la física. de la fisiologia . bi ha . pet·ò. guanys i ri(rueses que J'amhic-i6 del cliner , del poder o de Ja glò ria no dt'ixen capir. En el món present, <ru an tot va dirigit al gaucli fisi(' supnrl'i('ial i directe, a cons umir <·ada vegada més, a r eduir-ho gait·ehé tot a les seves versions ligh t. sembla extraordinari que algú s ' hagi a Lt·evit a fer una cinta sohre (i amh) r a usteritat com a hasr. I aquesta aus- terita t ha tingu t l'e ncert d 'expressar -Iu mi tj an çant la inte riorització d c la música . P oques vegades com c·n la present ocasió es p ot parl ar d ' un music<J , p uix q ue a q uí el fe t musical n o hi és com a complemen t ni com a contt·ap un l sinó com a substància exp ressiva. És més, ('11 la ¡~rescn t ocasió, la música ha JH'<'<'<'fli t el rela t i el filin , i va ésser la substància m otriu sohnl Ja qua l varen treball ar elliterat i d cint~as t a . La cinta va ésser interpt·ctada p er uns actors - magnHies en la seva cap acitat d e comuoi(•ar vet·sembhmça- q ue escoJtavcn con tínua ment les cintes prèvianw nl gr avades pet· J ordi Savall , q ue <•n feien la p ròpia in t e ri or it :~.ac i ó i q ue er en capaços d e traduir-la amb una en certadu eeonomi a (l<•l gest i de les mirad es, a rnh l'u usler ita l crue con venia . Sense c•sea rafalls niexagel'acions. amb la conten ció que p r ocluei..x <·onrentració, amb la comprf'nsió p rofunda que no n f'cessita ct·its ni a ltisonà ncies, el mm dels espct·its . És clar q ue pet· ent t·ar eu el si <•spit·itual calen els sen ti ts. E n a q uest asp ecte, l a p el·lícula és es¡wc ialmen t explícita. El ft·cd i la calor , Ja sequera i la humi ta t hi són presents amb una ext raord inà t·ia precisió expressiva. f, és cla r , tamllé els col ors i les lhnns, les aspror s o fineses tàctils, les olor·s i els gustos . .. Els sentits són les pm·tes obertes, però a llò que interessa és l'interior a tj tt è cond ueixen . Quan els ton s i els lim ht·c·s, ds t·itmes i les coloracions sm ·ten dc la viola , allò que era a l'int el'ior del músic surt i en s toea i ens penclnl i fn sentir alguna cosa qur s'escapa d e la física. La tríade q ue h a imagina t i por·ta t a terme el filin va p r<•ndre u nu opció ben clar a, dt's d'un pu nt de vista estètie però La mbÍ' ètic : el b ar roc . P e r ò no pas d ba tTOC ca rregat de la Cm·t del Rei Sol -q ue també hi ap a rei..x, com a con trast-, sinó el barro<: St'ver q ue va lligat a l'esc:ola de P ort Royal i al j ansenisme. L' aprcn(•nta tgc de la ren úncia al q ue és supe r flu no és fàcil i cnc·a t·a m<'nys fàcil r esulta fet·-h o entenedor a u na societat malga ' tadora i p t·<·tcnsiosament op ulen ta ('O m la q ue es viu avtú a molts p a1'sos europ eus . S'c~quivocaria d e mig a mig aquell q ue volgués aprchcndr4! aquesta cin ta com si es t t·actés d ' un documental, i ta m ht': erraria el q ue l a p rengués com a film històric, en el sentit estt·i('te del mo t. Cert q ue Monsie ttr de Suïnte Colombe va existir i tam bé Ma- PANORAMA .-... rin Muais o t"l pintor· Baugin. P erò tamhé l-s cer·t qn<', his lò r·ieam t>nt. St'· n s ap IH·n p or, d 'aquests p e r·sona tgt•s . fin s al punt tJUe no es eont•ixc n amb certesa ni el nom d c pila dt•l p r ime r· n i e l del te r cer, a <J11i é-s pr·obablt• que algú pugui confondn· amb e l seu coetani Lubin Baugin, pintor gt·andiloqüc•nt i huit dt• lemc;; r eligiosos. La h istòria de la cinta, dones, Í's el pnHlue lc de la i maginaeió 1leJs SI' US an101·s -Conwau, Qnignanl, Savall-, lot i algunes r efe rèneit's a u t(m Li<Jllf'S a fets cone ret:s. Som d avant d 'una olll"a d e ereació, p e r·ò també davant d ' un f'sfor~ pl:'r t'XJH"essm· uua manl'J"a d't·ot<•n<lrl' ('] món i la vida. I no t>s pas sorp•·ene nt que uos homes del segle XX. c-ansats i fastiguejats dc les pompes que els f'n volten. busquin f'n e l passat unes figures i uns mo ments que els podt·ien ésser equivalents. Quan era un adolesc·ent i treballa va a la llibreria del meu par e, vaig d escobrir l'ls llibr·e s l'ditat s i impn•so s a l'A badia d c Port Royal i cm van me ravellar pe t· la seva p e rfecció, dins una scvf'ra senzi llesa. La t ipografi a tle La Bible i lt:s ¡;e vet> il·l us tntcions, tan d ifere nts d c les histo riadns i b r illants formes tl ' a lt•·cs llün·es r eligiosos fl' ancesos dP la mateixa època, cm varen JH"O~)OI'C Íonar lma manera difc•·cnt dc mi r ar. Veif'nt aq 11esta c inta , aqucUes velles emoc-ions han tOt·nat a la supe rñrie . No <•s trac ta d'una his tòt"ia dels fNs, s inó d'una l1istòl"ia de lc!-> passions intcriot·s que potser mai no most r·arem a la superfície. ja qnc ai~ò ens les fa ria mall1é, i q ue tot just d eixa rem aflorar a mb un ins lntmt' nl, una pinzellada o u n fil dt• veu i potser , no m és, amh u na mirada o un gest , lleu J'f'l"Ò plt1. A unu dt' les sales d e l Muséc du Lou vre dedica d a a la pi n tura fr ancesa d(•l se¡;LeXVH, hi h a u na na tu r a mor ta dc Bangiu anomenada " de J'e!leaqu E>r" , en la qua] un mirall s imholüza la vist:o~, nn Haiitl'oïda , u ns da vells l' o lfac te, un a copa d e vi i u n pa el gus t i uns jocs clta<'le. La pi u tu l'a d e r·f'prcseu tació dels s<•nti ts c r·a j a cosa Savall i Alain Cornoau antiga , tant als Països Bai-xos com a França mateix, p t>rc'l la vi sió continguda i janSf'll ifl t u d ' uquest quadri:' rs, Ulla vegada llll'S, u na temptativa tlf' n ' pn'SI'Il l a t· allò que s'amaga r<•ra ll's up urt'llees sensuals . Si t>ls éwlon; dt• Iu pel·llcula havil'n triatunu mmu•t·a d e sentir la m(rsi<·u , t•t·a natur·al que tt·icssin una mmwt·u ck mirar-la. És natural. doncs, I[Ut' les refet·ències i rf'C't"l'aeions pil·tòriques de la cinta s 'hagin fi,ut més en el t t·ajecte que 'a el<• La Tour i els Le Na in fin s a l C lranliu d e La Vendeuse que no pas al q111' porla d e Poussin i LI' LotTain u Watteau. El eontrol d e la ll11 111 , e' I p r escindir d 'a ngles I'Xag('ral s l'S convertia en una imposi«· ió inlt·rna per al cin t>asla si volia í>sst·r l'li conson ància amb el IJ UC exprt•ssaven les músiqu es i les ptu·uu l c~ fl . En declaracion s j) Úhliqu m;, Curneau ha fet saber la sl' va admiració pet· uo film com El sa.ló de mtí sica d el b engalí Stajit Ha y o JH~ • · Lct Petita CrònicCI d'Anna Magdctlena Bach clc .h·an Mm·it• Stt·auh. compartida p el'! Sf'U S principals col·labontdor·s a To u .~ les matins du monde. P t> r Ò Cor·n eau havia fet films polieials, a la manera americana. eneat·a que matisats per les lliçons dc .h•an Pierre Melville, i Ja dínàmi<•a d'aques ts films polars r·1•s no r(o u vew·e amb la que es podja d<•sitjar p er a LUla cinta com la q ue t·om entem. Ai.xi, va fi xar la SI'Va atenció sob1·e models japom•sos - Mizogutxi , ]JOsem ¡Hw cas- i va construir el f ihn sobre plans m olt llargs i immòbils p erò r·iluut ls t•n el seu inte r ior per a la d is trihu ció, l'economia del temp s de mmltatge . Aleshores, i !:!ense sab er-ho, es va remun ta r· a un tipu s d e c inema quf' ja s'hav ia p rac ti- <'éll a Etii'OJHI fu mol l ~ nn )s. u hans i du•·u nt ht Gnt'JTa Eu ro¡wa , t·ont'l"\'lunwnt n Rússia. En un Ll uminth nrtidt• sohr€' '•L"Estil Hus", un t'SJWein[i;,ta a<·tual. lm·i T s i' inn , t•xplit•u qnim•s són les I'UI"Ul'l l'I"ÍSiiC(Ht'S d 'a quest estil i , l' ni r i' tl" alt n •s, Ja d ohle rwrt·ssi lat t¡IH' l'ls IH'IOnl I in guin <'i temps d t• buidui'-St' l'li I'X)H"C'SS ÍÓ i c·ls I'S f,H' I'1u don; dt• poclt•r· cop tl<ll'- ho. Es n d il', to t c•l cnntn tri del nervimlis1111' clinrl mi(· dd c·inf'ma a mr- •·idi mé·s tòpil' , fot tic )H·crligl'r its que f:win in (r til l't·sfor·ç inl t•rior de! H <'OIItt•mpladtws . Gn'teies a aquNIIa Í n limu a us ll·ritul de mi lja ru;, .ll'nn Pi1' JTI' Mar·i1•ll t>. Anne 131-oc•h(•l i (•ls nlt•·c•s ue lorl-l rlt• la <"intu són ('lll'll dt• la pussió inter·ior i no ninot s elf' l':uTitl exte1·ior·. En <•I fons . la pa•·tida jugudu JH'ls c·onstnu·tors dd film no (•s nom(•s In dt• fe r·- no& an·ibar· Iu ht'llt•sn, s inó la df' fer·-nos-hí pa r·tic·ipar. A Iu e io la bi hu du1•s t'O IIC't'JH'iou¡; difer·ents tld fet nws it·n J. Cosu IJt•n d ifíc-il, pn l'ert, JH'rqut\ <'0111 la pròpia p<'l·lirula 111os l nt , t·l per·stmatgc de Suin te Colom he - qm• no t~ s eons idenr ni 1·ompoRii <H' i qu t• d e rlica qu inze hores d ià r·iw¡ a unes obres- fo•·çosu me ul ha d e xocat· omb e l. d el it cie fuma i pn•stigi, amb la con<:I'J)(·ió br·illan t p<'rÒ s ovint frívola dt•l seu cleixt•ble. Domin at pe r la passiél clt• Ja pN·fecla exp ressiél , no pol ni vnJ eonsidenu· allò que fa c·om un ofici (¡tw pug ui eomprar·-se, <fiH' es pugui pagat· amb din<·r·s o que s 'esvaeixi d el s<• u intf•rio•· (' 11 c·onvt•r·tir-se e n un tex t mus i<·ul ('(li tat. Elm a l d ' amor , la passió seer eta fan que, amb la rnús ic·a, Sainte Colombe pugui a ssolit· la pr<>sència fantasmàti<·a dc la seva d ona mOt·ta. Això, Marais no ho entendr·à fins quE>, essent vell , no e n te ngui q ue les vanita ts i lt>s pel'ft•(·(·ions mtl!luant•s són sov in t les tombes tle la passió creadora. Exp•·essar aq uestes coses m itjançan t u n Jl(•nguatge filmic ne<:<·ssi t a v a que els autors d e l a peça o l )l'c~ss in amh mitjans i in teneions adeq uades. I per tma vegada, la n·laeió entre la voluntat de fer cinema ha sonat d es d e l'intel"Íor i f'n fo r ma d e música , audiovisual. 9 .519 PANORAMA Benissanet: un museu per a la Ribera per JOAN CARLES BLANCH N ~ et -~ ...a -- ~- 97 10 550 o es tJ·acta pas d'una iniciativa oficial ni d'una empresa feta dc la nit al dia. En aqul~Slcas la tasca és privada: un museu d' instrumen ls musicals - ohn1 dcI mestre Josep SciTaquc, umb mÍ's dt' 300 instruments i mrs de 30 anys de decicació, és eatalogut com el egon dc Catalunya. Benissanet és un poble tranquil dc la Ribera d'Ebre. Em va costar· poder· contactar amh el senyor Serr a. Havia estat a l'hospital i vaig haver d'esperar la seva con valescència per poder entrevistur·-]o. Vàrem quedar a les 12 del matí d ' un Jjumengc. Tinc per costum arribar uns minuts ab~ms al lloc convingut. Mentre tancava el cotxe, a pocs metres es va obrir una vor·ta d 'una casa; a la façana es podia llegir: Museu d 'Instruments Musicals. Un senyor gran, estintolant-se en un bastó, tragué el cap i mirava a Wl costat i a l'altre de c~uTer: era el enyot· Serra, ñmdadot· i pt·opictari del mu eu; als seus 84 any conset·va el sentit de la puntualitat i una energia com si en tinb'ués 20. Transmetent-me aquesta ft·csco r· i confiança dels h omes del camp , em fa passar a la sala on hi ha els instruments. En poc més de 60 m2 hi ha més de 300 instrun1ents, disposats en diverses vitr·ines: Més qu-e rLn museu sembla una botiga, un punt de ·vencla , cm din amb UJ1 somt·iurc com si inten tés dir-me que Ji sabia gt·eu no poder (Üsposar d'una miJlor col·locació: Quan vaig començar estava molt bé, però ara s'ha quedat petit. Vàrem començar fent un repàs de tots els inslnuncnts . Les niue- Josep Serra, creador del Museu de Benissanet tes dels ulls del senyor Serra s'illuminaven com si es tt·actés d'estels quan em mostrava un instrument amb Wla història singular: Tinc rm paper que diu que aquella cítara es veL reparar l'any 1800. Aquella tenora, em van dir que la va tocar Pep Ventura ... C.M./R.M.C.- Com va començar a interessat·-se pet· reunir instruments musicals? ]. S.-A causa, de la m.eva tasca pedagògica passaven molts instrurnents per les meves nwn s, i el.s que em semblaven protL interessants, en un principi els 'Venia al museu d'instruments de Barcelona. Més tard vaig pensar que també els podia col·leccionar jo i així vaig començar. C.M./R.M.C .- Quin any vacomençar? · ].S.-Afinals dels 50, principis dels 60. C.M./R .M. C.- Quin era el seu mètode de recerca d ' instruments? ].S.-Comhe dit abans, passaven molts instruments per les m.eve.~ mans, els comprava i els deixava als meus deixebles. També molta gent que em coneixia em portava instruments de diversos indrets, o bé jo anava pels pobles a comprar-los. C.M./R.M.C.- Quins són els inst1:uments més antics que té? }.S .- Unes flau,tes barroques, una cítara on un document que hi ha enganxat a la part del darrera certifica una reparació feta l'any PANORAMA és marca tal. model tal". f>f'IIS<'III que hf' estat in.stnmu>llfistCI rlt• 1800; també hi ha un saxòfon amb La marca original del seu in ventor, Adolf Sax, i uns cl"ri11el.~ del segle XVIII. També cal destacar unj1iscorn baix del segle passa t. l 'l'li t. C.i\1./R.M.C.- Com v1'11 ~·I pnnornntu lliiiHic·ul a lu no Htl"ll c·oIIHII'I'U? ./.S.- Jo crec qul' es contiiWII C.M./R.M.C.- I el mí-s Ol'iginal? rn i }.S.- Un trombó en forma de peix i un altre amb el broquet de marjil. C.M.fR.M.C .- Rep algun tipus d 'ajuda oficial? ./.S.- No, en absolt/I, (amb expressió molt segura). C.M./R.M.C.-Ha pensat u disposat· llll localiués ampli? er .I .S.- Sí, de lloc. 110 me 'n.fcdta, però tinc 84 anys i els meus fills són a Barcelona; per tant, 110 sé quinfut!Lr pot tenir el 1U useu. C.M./R.M.C.- AJbrtln or-g¡lllistne nfieial s 'ha interf'sHa t pe•· la S<'Va continuïtat? }. S.- Sí, l'Ajuntament i fo Ge~ quasi ningú es mim. C.M./R.M.C.- Aixt'• em fa refl exionar sol>re Iu " planxa' ' t[LH' va ig l'er amb l'I $<'nyn•· SetTa e.l 11eralita.t hi estan interes.slLf.s , però no s 'acaben de decidir. Em sap molt mal que el Museu surti de casa, però si així es pot continuar, endavant. L 'única condició que poso és que no surti del poble. Em preg!Lnten: "En 1111 poble tan petit, això?". Doncs mira, és l'cffició d 'un home a qui fi ha agradat i hi ha. dedicat molt.s anys , com també hcwria pogut col·leccionar segells . .. primer dia que vuig parlar amh e ll pet· telèfon: " .. .i dl:' quin dia1·i diu q ue és?" . "No, no PS un diat'i, és una l't'Vista . Cutulwtya Musica/Revista Musieal Catalana··, ü contesto j o: Jlh, sí, jo en sóc ('/1 sor·tinlfl bons mLÍsics. I. 'úllic probfc•ma que hi n •if{ <'s ql/(' hi jaftl'll fJI'Oj('SSOI'S, i fer I'P IIir /lli pro.fi•ssor d<•fnra encw·eix c>f cost clt• l'eu .~(· nyament. El r¡1u• ¡•oldria dir f.s que estudir11· miÍ.sica surt més cor (/111' t•sflldiar 11110 altra carn•r(l, fl<•n¡uè tal com .~ 'ens<• u _ra, f( rtf/li s 'lw acabat Iu en l'l'l'l'(/ 110 se sap""" quc/rll/¡)(11'1 de 1111Í sica i s'fi(/ rfl' l'OIIfÍIIIIC/1' ('S(/1 cliwlf . PS¡>l'cialment <>scoltant m1ísica , ruwr a co11certs. v<>ure rliferc>IIIS tèc11iques, perquf> .~i 1111 no es('ofla 1111Ísica no pot arrilmr " {.>s.w~r bon nuí sir·. C)11a11 lH'aho dc· padur umh t•l El senyor Sen a és molt ¡>opula•· a Ja nostra comarca. Prova d'això són lf's nombroses plaques commemoratives, d'homenatges i ag•·aïrnl'nts a la seva tasca, quf' ha l'('OUI durant els últims anys. La tasca musiealque el senyor Sen·u ha dut a tc>nne a la població de Hcn issanct i c·omat·ca ha estat moh impot·t ant dllt·ant molt de temps . C.M./R.M.C.- Vostè crí'u que 1."1 museu és suficientmen t t·one{,'u t'? ].S.-Sí, com que ja estic jubilat, sempre estic aquí, escrivint música o fins ara donrwt alguna classe. Vénen excursionistes, jubilats i estudiants de tot Catalunya; m'ho comw1.iqu.en i e¡ nede m per a un elia.. C.M./R.M.C.- El museu q ue, segons el fu11 <'L6 tui'Ístie dd Con - senyor St•n·u tim: dure~:; tltu•¡.¡ c·oses. En primt•r lloc , que Í's un honu' <·ar·ismiitiC" , honmúsit· i IJLH' ha lluitat molt ¡wr la 1lifunió clt· Iu mú ~> i <·a u In Hilwra d'Eiu·t• , <·onci\.l'clm· tlt•l ~e u ufïci. ,.,¡~t· nt, ml't i<·u l6s. JH'J·feccionist a i u 111 h u nu visió c·lura de .les eost'S. En Ht'gon IItH', que PS un home p l't•m·u pat pd l'ut ur· deJ seu e stimat i vnlnús n1wwu. Mc•ntrt' Ajun tamen t ¡wr 1111 eos tat i Gt'neralitat per I'altn· no ap<H"It•n <·up solnc·ió immcdit1tu i s<·gnnl , van passant els dit•s st•nM' C'up dcC"ís ió <'spcr·ançador·u. ¿R<·a('('iona rien igual e ls s enyors didgenLK s i , per cxempl<', <'s tt·aeiÍ's d ' u u camp esporti.u o 11 nu altl·a ins tul ·hte.ió amb it,rnal poder· de l'Oli vcH·a tòr·íu '?O hé JHtssaaliè• e¡ u<' va tlit· un famós lot·uLot· dt• ràdio referint-Sí' ui sell Comarc·al , t>s el !>Pgon de Catalunya , està fomat principalment per instrum<•nts cie vent. sobre lt's disputes entre Vila-seca i Sa lou: " Eu aquest país ... J .S.- M'han vingut a veure cie molts diaris i revistes cl'cdtres comnrques, com també visiten el nwsett g rnps cl'escola.rs dels nwteixos indrets, però crec que no és suficientment conegut en aquesta comarca. L'únic floc 011 es pal'la del Museu és al Butlletí del Consell Comarcal, editat per la Ge11eralitat cle Catalunya , i que ].S.- Sí, em conec pràcticament totes les marques i m.odels de clarinets , trombons, flautes , trompetes, baixos , etc. Quan portava els instruments al museu de Barcelona. el senyor Ricart, que era el director, em deia: " És que vostè ho sap tot··, perquè jo sempre li deia: ''Mirí , veu aquell instnunent que hi ha allí? Doncs st~bscriptor. Moltes vegades em preguntava com é.s que ttna revista d'aquest prestigi (g•·àcies) no s 'ha interessat pel meu nwseu... El museu es pot visitat·, està ohert al p(Jblic'? t·u pol(•mit· part Busch-Tibidaho Per això fa Disney se'n ua wwr a Parí.~" ... O podl'Ïa ser pt•t·l'celanwnt <[111" , m entt·e Ajuntanwn t G<·•teralitat busquen s t•nHt) prC'SSf'S u nu soh iCió, els passi com a aqul:'lls dos xicols que <'s disculi<>n pet· una bella damisC'l·la, la qual , C'ansada d'<:>s¡w•·a,·. es va t'asar amh un tercer CflH' pass a\ a pe•· allí ... -t• li!!: '"' 97 a gent de Catalunya ha apre· ciat I practicat des de sempre la convivència, el civisme i la soli· darltat. El nostre pafs té moltes as· sociacions I entitats de voluntariat que treballen de valent per contri· bulr a fer una Catalunya de quall· L tat. Si tu també tens aquest es· perit de solidaritat i vols dur a ter· me tasques de suport a persones disminuïdes, als avis, als infants o a entitats cíviques, socials, cultu· rals, etc., fes·te voluntari. Pots ser de molt ajut. Només cal que els de· diquis una part del teu temps i tota la teva ll·lusló. Truca'ns o bé adre· ça't a l'Oficina del Ciutadà, e/ Calà· bria, 129·131. Barcelona. T'infor· marem de tot el que vulguis saber I si ho desitges et posarem en con· w GENERALITAT DE CATALUNYA Departament de Benestar Social Institut Català del Voluntariat tacte amb aquelles entitats que ja estan fent voluntariat. Gent amb un cor tan gran com aquest és la que necessitem per construir un país més solidari i de qualitat. Dóna una mica del teu temps. De tot cor. (93) 48413 00 PANORAMA MIKROKOSMOS Rubí estrena un nou teatre Concert domèstic o els Goigs de Monseñor ... . Sense ser-ne col·leccionista, confesso que sento una debilito! pels goigs, un gènere literòrio-musicol amb fina litots funcionals concretes, i amb exem· pies digníssims en els dos vessonts que l' integren. En allò que afecta la música, noms conspicus del nostre món musical no s'avergonyiren de conrear aquesta modalitat i hi aportaren mostres eloqüents. Deu ser per oquesta floco pel tema - i o remolc de l'actualitat- que un amic dilecte em fa arribar uns Goigs de Josemaria Escrivó de Balaguer, escrits i publicats abans de la beatificació re· cent. A la taulo familiar, el comentari del tema provoca l'augment del nivell sonor de la conversa, amb una tendència a transgredir els límits que lo normalitat aconsella (tal com va succeir quan lo televisió ens va acloporor amb lo porafernòlio romana arran de lo beatificació de Monseñor). Acabem el sopor i matem com po· dem lo jugada dialèctica. Havien arribat noves partitures. I mons destres juvenils, al piano, els do· naven vida sonora, amb atenció activa de la família al complet. Durant uno llarga estona, no és que ens trobéssim ol Palau, però Déu n'hi do. Un quadre idíl·lic, oi? Gairebé reclama un títol: "Concert domèstic", per exemple. Però la caso s'embordis· so¡ perquè algú ho preguntat: "Com fon, aquells goigs?" . Mentre els contem, és improvisat un acompanyament sumari. Una veu fo: " Llàstima de música ton bonica ..." (Se sobreentén, en qui ho diu, lo convicció d'uno dicotomia entre lo bondat de la música i lo finalitat). I una altra, mig rogallosa: "òndia, noi! Quina barra, de fer el que han fet, tots aquells senyors ton soviossos!" . I jo hi som! Jo lo tenim armada. De poc serveixen les admonicions pru· dents de la mestressa i les crides o l'ordre del cop de casa. lo sessió musical, ton plàcidament començada, gairebé acaba com el rosari de l'aurora. lo tempesta amainada i el galliner o jóc, un fa la darrera pipo del dia (ol tocedisc, Mozart) lot procurant comprendre les reaccions de la sang jove. I, de sobte, li ve a la memòria lo dita del vell amk, sacerdot i poeto, cantor i tor· simony del Montseny: "Sort que Déu és un bon homei". I un s'hi agafa: " I tontl Sort que Déu és un bon home, que no fa cas (n'estic segur!) de les rucades dels postors i les ovelles de lo seva pleto, capaces d'es· guerrer una vetllada musical casolana". Pere Artís A mb difet·en ts ac iN; d<' <'HÍrt' poüvalj'n l l'Aju n lantc•nt dt~ R rtbí ba obe t·tles por'lt>s d '1 111 nou teatr e. Amb l'ass i~ tt-n6a dc· nom broses autoritats, ~en i d<·l món de l'espectacle i n•pt't'M' II Ia n ls Iu cals i comarcals d"Pntil al!-1 dt• s igne divers el dia 18 dc• ..,c•tcmiH·e passa t l'actuació df' I' Es ba ri Dan saire de Rubí iiet·via clt' pu nt de partida dc leii aC'livita ts <l' uq uest T ea tr e Municipal Lu a la. Pos te d ormen t , di ns dc·ls a<·lc•s in a ugurals, l' O r·quf'sll·a Simfònica del Vallès i un espC'<·tuc le d<• cinem a per als infun ts i un a olli'a d e teatre h an ser vil p el'qu è els rubinencs conegut>ssiu aques1 nou espai polivalent que a partir d ' a r a l 'Ajuntam <>nt p osa ui !W t'vei de l a ciutat. El p rojecte, amb un t ost de més de 300 milion s de pN!S<'ll's i finan çat per l 'Aj u nta ment dC' R uhí,laDiputació d cBarccloua i la Generalita t de Catalun ya , 6s u n a obra projectada a l'«>st udi dels arquitectes Correa-MiJà dt• Bat·celon a. La Salu ll iH'ofita l' ant iC' c•s pui uhsole t H u h j CiJJ«'ma , q u<' l'Aj n ulameul 'u C'OIII fl l'tll' i •·emorldu r· ja l'a U lli\ q ttt• tH' II )HI\ ap) n• U i pt•n'l umh llllt'S limitu<'Ïcm ¡., tl•c·niq ut•., nw lt ~nm s . At·u, am b u n afo r·anrt' ll t d e 5(17 loc·alital s, un <'Spni c•¡.,('(•n i<' umpl i i a mh p r·c•..,tuc i cHl ~ trl'niq u«>!-1 (dc• ll um i d<· so) apt'<'<·iubles, u<¡uPs l non I'Spai ufen •ix la possibilit at ell' I'C' JH'I'SI'lll ll l'- hi lol a l' ltt SSP cic> rnu ntal g<'!i de m(rl!ica , dunsu , ll'alt'l' i c·ine111 a . El pt·oj c•<"IP dds arqui tcetes ha mrid at l' acír sticu , p otsct· un u miea :;cca, i nJ <·on fort rle J'espec\lacl or . Qnc·«h·n algLms as peeles t·èenil's a r·PsoJ<ln'\, p e rò no <inb tl'm q ut' la COIIIlH'lència dels r esponAa hlt•s d 'tH¡ues l tea trt> , units a la volunt a t mtm i<'ipul d e lt'nir 1.111 tc::llt't' or·gu ll df' la cintat, hi trCIhut·an nna solució inmedialu. Ens fi"Jj('itcm per aquest n ou espai , al sf'rvei de la cultm·a dP- la ciutnt dl' Rubí i d e tota la seva romat·ca . e P e r e Burés i Came rino llll) S . !! -~ ... . ~= íS 97 Gran èxit d e Xavier Ben gu ereJ a Sant Peter sburg 117 d e selemln·e pas~:~at va tenir lloc a la fam o1:1u sala de c oncerts Dimitr i Xos takòvitx d e Sant Pe te r shurg l' audició del Llibre Vermell d e X uvic t· B enguer el a e àncc d e I' Orf{Uestra Filharmònica d e la ciu t at russa, el Cor d e la Capella d e Minsk i la m ezzo-soprano Nat alia R udnj ewa, di rigit~; pt>r Leo Kramer. L'obt·a va ser r ebuda amb au- E tè ut ic• inte rès i els a pla udime nts, moll pt·olongats, van fe t· saluda r divt•t·ses vegad es e l nostre comlH>siLot·. La T V russa va e •n·egistrat· el col)cer l i, dintt·e d e poc, se t·à emès per tol elte n ilori J'US. Degut a l 'èxit obtingut, j a es pad a d e presentar la tem por ad a vim~nl el Rèquiem a la m emòria de Salvadot· Esp riu de Xavier Bf"nguerel. • 13 .S.SJ PANORAMA Seminari Europeu d'Etnomusicologia a València-2 E ;l e. = .... -:.:! .... 5I ¡97 1,., clil's lO ni l:i dc• ~•·ternhr·r tin- ~u (· lloc· u El Camtw llu ( \lac·nnt) Iu sc·~onu e·didú dt• lt•s sc·~<~ions clt• ll'c•hull cid Seminal'i Europru ci'Etnnnurt-ic·ulo~in (SEEM) a Valf.nI'Ín, oq.(unitzucln pc·r· Iu Din:c·c·ió Ccrwr·nl dP Pronwc·iú Cultur·ul de Iu Gc·rH•t·ulitllt Vull'tH'illnu , t'li eol·labonu·ib urnh In Fundut·ió PPn yn Sega t. Aqu¡•sl (·~¡· I ~egn n uny qu r PI SEF.M i Iu Cnmwllc·r·in dc C.ulttn·u , Educ~ució i Cit\twin clt•lu Co11nrulitut Valenc:irura H'llt'n Pl c·nr·utgc· de hl'indur les possihilitnls i 1111 rnut·c· més CJIH' iclnni per· a l'intc•tTIIIIVi i In discu~;s i ú ril'n tífiea. [ pal'lt•ttt dt• c·orntge, p('t·c¡ul·, t•n els t~·mps qttt• c·or·r·rn, UJHJStut· pel desenvol uJHIIIIt'll l de•lt•¡, rit·nt'Íi'8 humanrs i sm·ials t•n gt•twr·al, i le¡, l l'lt' afertt•n ll'IIH'h mu¡,ituls c•n particular· (sigui amh Iu mt•todologiu quc• sib•ui). amb t•l l'igor· llt'l't•:.sur·i, ¡;, 111111 tascu pt't· a Iu quul rs t'i'CJlH' t'i'Í:\.!'11 for·tcs dosis dc l'i)I'Ulg¡•, Lu po11rn<'iu cl'oherlura.la pronuC'ià el pr·of!',.,~or ]l't'l'lll) :\lontab'lt, c.lit'i'l'Lor· tir la Ba tr C.olletlion de la l.,;niven•i tat d'Oxford: l~tllllomu.sicology cmd tire glolml lleditermuean. I les St'Sbions dr trrball s\·stt·uctut·aren en tr·t¡; hlocs temàtics: a) Contrastos musicuL~ en el .Mediterrani: illes i continents, les costes, les planes interion; i 111/tlltanyrs; b) Relació textmúsica eu lfl ccmçó 1/arget o romet11ç; d) Canvi.~ 111/t.~ica ls en la nova mlÍ.sicn popula,.. Cnda~c. u n d ' aquests Lemes comptà amb Iu defensa de comunicacions i npo t·Lncions dels div!'rs os participants al St>minut:i, que ~111aven de la més rigor·os a rnulició, fins a Ja prcSPnlueió de tt·challs i projrctes de reten· u cir eamp. Totes, prt·ò, r·eflcx de l'estat dc c r·Pixcmrnt de l'etnomusicologia <'Om a c·ièuda i activitat pr·o- fessional al no:-t r·e país, <·ada c·!lp m(>¡, eu coneorclançu mn h la l't'!>. ht d'Europn. I dt· ben se6'111' que tr·obadt•s l'""' aqueste& hi jub'lll'n un paper tlc•l·is iu. La pat·ticipa<'iÓ c·utuluna va St'l' fur·~·u nombt·osa, provinrnt tan t dt• l 'i't~n­ bitlmiversitari ¡·om d ' altres c·c•ntt·t•s d'inve¡¡tigaeió. Oc· fN, Iu t•r·cu<'ÍÓ d ' aquests Encontr·es dd Me·dill•r·r·uni al País Valenc·ià c•s va rn11trmplor com a platafonna im]mlsoru tl ' iclrcs i ínicialives per· tul d e t:ons()litlar I'Ptuomusicologi<~ com u disciplina dentífica al no~;t¡·e JlélÍs, t'l'I vislcH u la prrpuraeió del Co nf,'l'l~S rnwrnueinnal del SEEM a Barcelona, pn:vist pt•r· al seternhl'(: del proper any 199:3. Les edicions rlel SEEM u Vali'·nC'ia , pt•n\. hatl adquirit un nivf'll i un grau de consolidació Clut•ultl'UpaHsa In rondi<'ÏÓ meramt>nt prepm·atòr·ia. i fan que s 'hagin convertit ja en una t'Ïta ohligada per a l'etnomu~>it·ologia europPa , resultat d'una ft•imrlwn f¡•tu Jli't' part dl' requip d'oq; anítzut'ió (María Antònia Juan, se¡·r·•·tàr·ia ; \ irenl Ton·ent. Joscmi Sàm·hcz i .Josep AutolÚ CoUado, st>ct·e taria tèt·nira; i prter Crowe com a c·oonlinarlor· drl S EEM). La taula rodona dr docnda es va centrar en la prl'puradll <J¡• Iu propera ec.lició del ) 994. Un dels actes comph•mentari¡, del Congrés va RCI' un co tH'I'I'l dl' Cant d'estiJ (música tradicional va lt•nciana), a cura dt• J osep Apu r·ic io i Trt·c•sa Segarra, a mb ¡·ondullu mixlu cir corda i ve nt. Tcn·es a Sl'gat'l'a i Josep Aparicio posseeixen una tèt:nica vocal excepcional, pt·r·ò ltllt'riJ í• Iu griicia necessàl'ia per· Ln111SIIH'tt·r i romuuicar molt cUrcctamen l umb e l pú~blic. E l concct·t va s uprrat· lc•s pr·evisions hot·àl'ies i es perllongà "after hollrs' · de nHwer·u informal. e Jaume Cat·boneU i Gulxwua XII Seminari Internacional de Jazz D ins el mat·c del Mercat de Música Viva de Vic, el Taller d c.> Músics ha organitzat el XJJ Seminar·i lntemacional de Jazz clel28 dr setemhre a13 d ' octuLt·e. La finalitat d'aquest Semina r·i ha rst a I conèixer i aprofund ir t•l llenguatge del j azz eonle mporani prr mi tjà de la visió p er!.iom.d d 'artistes i c t·eadors recon<Jguts, que contríhuei.'\:.en a l'evolució del j azz i la música actual, f'om athcn Page (guitat·ra), Ecl Thigpen (batc'ria i direcció d(•J Seminari). Banny Wallace (saxòfon tc>n01·), J ames Williams (piano) i Rufus Rt•id (contra- baix). Aquests músk s han compartit el seu ¡n·opi ~s til amh els assistents al Seminari, t•l qual s'ha desenvolupat entorn de trrs à1·ees bàsiques: mas/er classes, comboslimprovisaf'ÍÓ i jom sessions. D'altra banda , e l Tallc'r de Músics també hu organitzat e l JI Seminari de Música Cubana, a Iu seva seu a Barcelona, dcl 29 el' octubre al2 de novembre, a càl'l'cC de Gtúllermo Céspt>dt>s, Chus Alonso i H éctor Lugo. La primera edició d. aquest Se minari es realitzà a pr·inc·ipis d'aquest any. • Enregistraments per a Harmonia Mundi France dels grups musicals de l'Orfeó Català L a celebració del Cenlenai'Ï d e l' Orfeó Català ha propi- ciat la sortida al mercat dels p rimers enregistraments comercials en disc compacte tant de l'Orfeó Ca talà com del Cor de Cambra i d e l'Orquestra de CamlH·a del Palau, tres conjunts crue acn~di­ ten la innegable vitalitat cultural dc la institució . El contingut el' acruests tres discs respon a una temàtica monogràfica: harmonitzacions del can~·oner tt·a(Hcional (o de meloclies que han esdevingut emblemàtiques). peces antològiques del repertori coral uutòcton, degudes a Lluís Millet. Amadeu Vives, Enric Morera, Pau Casals. A. Pérez-Moya. J. C nmcllas Rihó. Nadal Puig. Eduard Toldrà i Salvador Mas, com no podia set· altrament en tractat·-se d ' una commemoració del Cenlenat·i de l'entitat, en el disc dcl Gt·an Cor de l'Orfeó Català (IIarmonia Mtmdi France 987006); Villonescas rle Francisco Guet-rer o, el gr an po1ü'onista del segle XVI, que cons6tueixen una novetat en e1 món cliscogràfic , en l'enre~;is­ tt·ament del Cor de Cambra del PMC (Harmonia Muncli France 987005); i quatre obres presentades sota el lema "Colors d ' Europa" , que podrien respondre a 1' epÍ{,'l'af de nacionalismes musicals tardans i inclouen d ues obres catalanes (Vistes al mar d'Eduard Toldrà i Concertino 1 + 13 de Xaviet· Montsalvatge) al costat de la Holberg suite dc Grieg i de la Suite per a cordes de Janacek, pel que correspon a l'enregistrament de l' Orquestra de Cambra del Palau (Harmonia Mundi France 987004). Obviament, els tres conjunts són dirigits pels seus titulars, Jordi Casas i Gonçal Comellas. A part del seu valor objectiu , que serà ressenyat en la secció discogràfica de la nostra Revista, cal1·cm a rea r, també,] a dimensió n'presen tativa d'un determinat i ptrixan t moment de la trajectòria dc Ics n ostres agrupacions, que assoleixen aquests tres enregistraments, a part del pt·estigi del segell cüscogràfíc que els hu gt·avat, eclitat i n'assumeix: la distribu ció. e RRMC ~-- ... PANORAMA Xè Congrés Mundial del Saxòfo11 a Pesaro (Italia) m ·ant els dit>~ 3 al ï clt• M'tembre ]HISsat Pt•sar·o (t'in tat na tal d e R ossi ni) Yíl ac>ollir· In desen a edició d el Co11gr é¡.¡ 1\l u n dial d e Saxofonisles . E n tre d s actes conu n em or·a tius ch•l 200 a niver·sa r·i del na ixl'llH' nl d c• Hossini , 500 s aÀoforris tt•s d c• diver·sos països van viu n• u n co ngl'l·s mu r ca t per la so b t·Nlosi d c· c·onc<'r'IH. E l T eatre R ossini i la s ala d ' Ac· ll•¡.¡ Pedrotli d el Conservntor·i oft·J; en concerts d ' u na m itja ho r a dt• dm·ad a des de les 9 h . d el mutí fins a les 6 h. d e lu tanla. Mí-s tar d . a quarts de d e u , e•a d u 'c·spt·e, i a mb la p a t·tic-ipa<'iÚd t' I' O r·chestt·a In temazionale cl'll à lia i la direcció dt> L u .lia , s'oft'r ia u n concert am b dif<•r·t>n l!\ sa'\.ofo ll i..,tes solis tes . També el jazz hi' a tt>nir· cab u d a i es va dedicar a l gèn c r·c· lot t' I dissabte d ia 5. S ob r·etot . pc•r·ò, qui es va fe r· a mo i St'll ) o r tlt•l Con gr és va ser· la rnÚ~> iea <·o n tt•rnpor·ània. 168 conce r ts i 96 c•strcn cs mun dials , amb inn omh rahlC's primc·res audicions va u t·nntribui r , sens dn_b te , a Ja pt·ogr esflivu po- D Savall inaugura el VI Cicle de Música a la Universitat • onli S avall (v io la dc gamha), ~ juntmn<'n t a m b Montserrat Figner as (so p ran o) i Rol f Lislev and (tior·h a i gu il a rTa), in augu r a r f' n <'I p a ssat 2:3 d 'octuLn· el VI .- ,. Cicle d <' M{rs ica a 1 :.~ Uni ver·sitat d e Banclo n a. E l Cid f' ofe r <'ix nn to tal d ' o n:w l:on<:('r·ts atnJ) Lu pa r tic ipació dc l' Ensl!mblc Tuma ta (el passa t 29 d 'o<· tnhr<') ; t'i tt'nor Su so Ma rial egui i el p ianis ta Edehn ir·o Arna ltc' s (24 d e n ovembre) el Q uinte t d t' Ven t H a rmonia (3 d r d mwndm.·); el Con cer t de Nadal a càtT N: clt> lrt's fot·maCÏOJlS cor a ls dc la Universita t (17 dc dr s<'mhr·c) ; l ' Aula d c flauta tt·avessera d el Const>t·vatori Municipal (21 de gt•ncr·) ; l' Oc tet d e vent amb can t tenor, d el Con serva tori (18 febre r ); Quartet d e corda i clarine t , d E' I Conser vatori (l 8 mat·ç); el Co n<'ert de Sant Jordi, a cà r-rec del Cot· d e la Utúve t·sita t i la Coral d e Biologia (23 d 'a h r il) : l ' Aula dc percussió d el Con set·va tOt·i (20 d e maig); i e] conccr·t d e clo Pnda o n e¡.¡ r eprt'scntm.· à un a òpera d e eamb1·a (mes dc• jun y) . T o tR els eon corts te nen lloc a l Para nimf eh~ la Univ c r·sila t (Gr an Via) , excep te el eom:e rt d e cloenda , qu e sr r u ul p ati de Lletres. L ' e111rada als ron re.-ts és gr a tuïta. E l CiPic c·ornpta am b la col·la b o rac ió cie l'Associa ció Catalan a dc Cornpos ito n ; i manté el se u Bigam a rn h <'I Con servatori Mu nicipal d <' Ban·dona . • pula•·ització d 'tH Jil CSL in s 1r· um 1~ nt en el que con eixem pe •· rn Í1¡.;ieu " clàssica". I no solumen t la ~w vu popularitzaeió, sinó tamhé la seva significació qualita tiva p<'l que fa a les obres contc•mp o r à nies qu e es van poder· >~enl i r . P r r· ordr e d e nombre d<• m ús ic•¡, JH'<'sents, a Pesaro e ns vam •·euni t· d ' Itàli a , E lJ A , s a xofonis te F rança , J apó. Holanda , Aleman ya . Canadà, Espa ~ ya , S u l-ciu , R ússia. AnglaterTa , Au¡,tt·ia , B r igica, Noruega . Aus tt·àlia. Xina. Dinamar ca , Irlanda. Ucr-aïn a i E n tt·t• u l gnn e ~ d ' a q tu'slC's obn•:. t•:-; 'un p ocler· se nti r· Ol·i~i ­ nuls dl• t·om¡w sito •·s ta n impor e o m Jo lrn Caç;t' (¡w r c•c•r·l . u n a C:'slrt'JHI p òs tmnu ), Lue inno Bc' r io. B nrn o Mndl' I'JIU , D u l'ius Milha ud , llf•ito r· ViiJa - Lolw¡.¡, \lt•xnndc•r· C lu:w n ov. Fr••uu·o Do n u lo n i o Giariulo ScPisi , culn• a h l'l's . La fll'l•sè nc ia n lla lun u vu c•s la r USí·wgu n rd u p e l G rnp l nl c'rirr¡.¡tJ·rurw ul a l d t' Ba r cf· lo nH , clt• r·t·•·t· nt t·r·enc· ió , <pH' tr r ntt·c· <·ls sc· us o bj c•e l iu s eo l· lulwnu · aump li<ll' t•ls n u n ps d · ucc•ió d el s a~b ­ forr , inl t•r pn•t unt o hn•s dc• c·o llj u u ts m ixts arnb la pn'sr n c· in d ' uques! ins t n wwn t. J ost' p Mur·ia \pa rit·io i Miquel Bofill va n M' l',.¡,., d os s a'\.ofonis tc s t•a tala ns qut• fun na' e n pa n fl ' a qu e s tn fm·n uu· ió j unt a me nt a mb Qu im Olií- (fl a uta ), Alfons Bn) o n a :, i O r·iol Ho muní (da t·iuets), 1\ n10 11 Z u pa n e ic i Edil h Ma r e l :d -.. i (v io lins) . Ft> r·n a rrdo Villc•ga s ( vio la ), Q uim A lah a u (v io lo n f· c•l) i J ose p Me ns a (t·onlr·a h a ix ) , a mb CariC's Lo b o , que va dir·igir· t an t:. t•J (~ Oll('C l"t. Al progr ama , hi fi gura ven l rt' H c·s lre. tl(~S Jnluuli als, t1·cs t' IH'à r rc·t:s d el G .LB. fetes expr<'SilUuwnt p er a UCJ llf'lla oca s ió. Es VH intt' I'JJI't•lat·, doncs, Sextet dc Jt's lls Hocldguez-Pkó , .. . a nd sax maire six , dc .J e p uix i Est en/Iii d t• CarlC's Guinova rl. Un t·orw e r t q ue va teni1· una bona a{·ollida i q ui' e~:o va p od t>r fc>r· g•·ircies a les col ·lahor acion¡, dl'l Dep ar·tamen t dc Cul tur a de Iu Gc·n <'ra litat d e Catalu nya i del Consorci Ca talà per a l'exp o t·ta f•ió de Cultu ra (COPEC). e Croàcia. RRMC Concerts d'orgu e i oboè J. ..,.- ontsetTat Tone nt i Jos•~Jl Julià han húciut umt collaboració que els ha p01·tat a fe r· tma sèrie d e c oncer·ls d 'or gur i oboè p e r di verses c iuta ts d e to t l'Estat. El pdmer c onccr·ttingué lJoc el passat 7 d e julio l a El Escorial, dins el cicle d e concct·ts 1 " M tísica en los R eales S iti os", o n Montscrr·at Tor•·ent va fer l'estt·eml mundial d e l'obra d e l c ompos ito r· Karl PopJ>e t·, Fuga eu f a sostiugut m enor. Durant el m es d ' o c tubre , M ontsert·at T o rr·enl i Josep Julià , han actua l a Cabre ra d e Ma1·, Ponfe rr·ada i Lleó. • PANORAMA CONVOCATÒRIES li CONCURS I>E I'IANO ··vrÜS IC \ DEL S I•:G LJ~ >-..'<".SP c·c•lc•h.-u•·ic u Sit~l's d!'l 2~ a125 cl'nlwil cic• IIJCJ:i. ll i podc·ll pu•·tidpa.- tols c·l11 piuni~<lt'R dc· qualtwvol nacionulitul qut• uer hu~iu c·omplt•rt ri~ 3ó any' d't•dnl l'I diu que· C'lllll'lnul'l tcnnini tl'in"'l'ipPiÓ. El pn•mi, 11111' inc·lou dues prmc·~ •·liminatò •·ia i final- , í-;. tiolat umh :)()(),(1()0 ple'"· (primc·t· p•·rmi) i dns n•t·ituls clirl'> d c·il'lt• ··~1ú •ieu dd se¡dc· \.\ ,. In lc·rnpor·ucla 9;\ .1) I. 1~1 SI'¡!;Oil lll'c•mi c·~ clulul amb :!00.000 Jllf'R. L'Assoc·iac·ic) Cutalnnu dc· Cnmpositor·l! at() r¡~u lurnhé·un Jll"l'llli dl' !i().(}()() ptes. u la mlllor iutc· r111't•tac·i6 d ' unu uhra d'unnn·rnht·c•cl'nq uc•stu t'li li tul. Data límit d'iuHtt•ipC'iú: 21 ti!' maq; d l' 1993. Per· n ntÍ'H infm·mtwicÍ: \ ssoeiueiú Catalana tlt• C:mnp 11sitm·~. CI Mc•su·e ' icolau. 19, 51•. 080:! I Bar·c·t·lurllt. Tt'l.: 201 •109.>. Fn'\.:209 1057. 97 ·l·t CERTAMEN DE CO~lPO S I CIÓ I~E H A GRALLA. Con\' ()l'ut pH l'Ajuntame nt dl' Va1J~.Jii poclt•n pur·til'ipnr lots els compot!itor'!l q1w ho dcAil~in ; l~s ohres bum·nn cic· 1W1' in(•dil t•s. S't's tnhleixl'n do!! p•·•• mi t~ d c 70.000 ptes. - JWt' u gt· ulla n 11'1'!1 ' ' C Uli i u tlut'S veus, n~spcct h UIIH'III- l'U In rnorlnlitat Composidó (l('l' a Con•·•·rt; i dos premis de 40.0 00 pte~. -p<·r u g r·niJn u tres 'eu;; i u duch '<·us, rl',pceth ¡uu «>nl- en la modalitat Compo&ieió dc Carrer. La proclnmn(·ió dt• guauyudo rs es furà el din 20 d'nh r·il de 1993 u Valls. El llinranwnt dt• prc•mis es fur lt duran I els netes dc In 5nl\lostr n Nacional de Música PopuJm· j Tt·udi('Ïorllll (Festa Mujo•· dc Sant Jnnu), n Valls. La data límit d e fH'c•scnhll'iÓ d'obres és e l dia 26 tle fc ht' <'l' de 1993. :\ lés informució: Àrcn 1ll:' Sern'is C ultura ls d e I'AjunhHII{'Ilt d e VnJis. Plaça del Blat, j . VulL... \ UDICO R. AULA DE DIKECCIÓ CORAL. Cursl't o•·ganitzut¡wt· l' lnstitut Joan Llonguer·es, coonHnal pl'l Cor Mttdrigal i amb la cul-lahcmwió dc la Federació Catala ua d' EulituiRContis. Clll·sct contiJlWlt que incloull·cs njvdls -A, B i C-, dirigit a músic·s, c·antait·('s i d irecto1·s. Pe1· a més in forma1·iú: Instilut Joan Llonguen•s. CI Sè1H'C':t, 22, lr. 08006 Barcelona. Tel.: 217 18 94 (de 17,30 h a 20 h). 16 .556 CURSOS DEL TALLER DElt ( lS ICS. Curs os d e mús ica mod ~ t·nu mitjançant un Programa d'Estud is basat e n la me todologia desenvolupada u pa t·tir· de l jazz, runb lUHI COIIIJIICIU comprensiÓ teòrica del lle nguut¡.;e musical i l'ex pe riència pe r u thu·-ln u la J>ruclicn. L'elll!enyament de l'in!>t r n nwnl és individunl, cosa que permet rroder optur pe r un estil d ete rmi uat de In música a c tual Uazz, hlue¡;, •·ock, po¡), ('lc.). La Genernlilnt d e Catalun ya, mitjunçant J'lmtitut Cata là d l' No ves Pt·orl'!>lwionll ( IN(; ANOP) lliura 1m Oivlomu a tOlt; c•IHNillllli an l~ fJIIC Olltinguiu crualilit·u•·ir'r powitiVII ('ll ;•I Gnm Mitjà i Supl·t·im·. E~tudil'l ¡·c•pnrtils en trJ>s lrintc!!lt'P"• (•1.-••gon c·omençar!t t'I 18 dP ~euet·tl c I 99:J, i el b!r!'ct· el26 d'abril dc 199:~. Oin11 t•l c ur>1 92-93 s'inida un t•ur.. de T h·nic dc So, !>uhvencionut ¡wt· la Oit·ceció Gener·al d"Oc up:wió cid Dc·,>arlluncnt de Treball dl' In Gc•npmlitut i t'I Fon.s Soci!t1 Europc·u, di1·i¡ri1 u nwnors de 25 anys amh cooch:t·mcnt;.; nllulicala. Infot·mnl'iÓ: T ullcw 1h• Mtí"icH. CI Requcscns, l -3, buixm;. OUOOl Bm·celona. Tel.: 329 56 67. Fnx: 329 72 11. BEQL ES DE L>\SSOC IACIÓ PEtl i\ LA PR0-'10Cl0 DE JO\ ES I TERPRETS '1L S IC \LS ·'SOFJA PLCH E". L• \ ~~~~~·ineiír Solïu Puche ofl'rci_x dm·;, ht·qucs I'Orhi-.ten t~ cadascuna en: una hnr!.a lll'r pur·ti!'ipa¡· en Lll1 Conc·u1·s lutc l·nacicHHll de Piano, amb seu a Em·opa, i In c•c·lc•h•·ació de dos rtc'itals, prl'vis 11 Iu l""·til'ipal'ió en el Cunc·un¡. El~; c:Hndid utR han de teni•· nacionalita tt'!!Jlltll yoln, teu i t'Un màxim de 28 anylo t'I diu :i I dt• dt·s•·mbt·c de 199 I. i haver· s u pe• ral ell Ol- e ur;; de piano. La data límit dïnsni¡wió és ell 5 de DO\'f'mhrl' de 19\12. Pt•t· u més informació: \ l'sot:iar·iÍIIwr· a la P1·omoció de Jo' e" Jntl-rprets ' f u-.ical,, ofia Purhe. CI Bedin~s . 3. àtic. 08006 Ba r·celona. Tt•l.: 201 O<~ 96. V CONCURS I NTERNACIONAL DE COMPOS IC IÓ "GOFFREDO PETRASSI ". O t·~n nitza t pe•· l'Orq u es t•· a S imfò ni ca d e l 'Emilia-Romunu "Arturo Toscanini" (O SER), és obet·t u to ts e ls compositors de qu ulsc\'o l nacionalitat, sen. se límit d 'ed at. Les obres han d e ser inè dites, sense solista, d' una duradu núnimu dc· 12 minuts i una m àxima de 30 minuts, i per u una formaci ó com la que segueix: 14 violins T, 1 2 violins 11 , 1 O violes, 8 violoncels, 6 conll'llhuixos, 3 fl autes (incloses uun llau ta e n sol i un fl autí), 3 oboès (inclòs Ull <'01'11 ungl ès), 3 clarine ts (•·ompr·esos un clm·ine l baix i un clurine tpicco/o e n mi be moll), 3 f agots ( inclòs un con ll·afagot), 5 trompes, 3 trompetes, 3 trombons, I tu ba o una tuba hni xn, timbal, 3 p e r cu ssions, a rpa, piano o celesta o clavi cèmbal. Els pre mis són: Prillll'r Pr·e mi de 1 5. 000.000 d e lires; Segolt Pt·e rni d e !0.000.000 dc lit'es; i Tet·ce•· P1·f•mi clc 6.000.000 d e lir·es. La dut u límit d e presentació de Jllll'lilUI'I'S éR e ] 15 d'abril de 1993. lnfo t·tna r'ió: Seg•·e taria d e l Concor¡,o lntf't'n azionnle di Composizione "Goffre clo Pe trassi". cio Orch estra S iul'onic a de li 'EwiliaRomngnn "ArturoTo:~canini" . Piazznle Cesare Buttisti, 15. 1-43 100 P urma. Ità lia . V CONCURS INTERNACIONAL IJit: Dl HECCIÓ O"ORQUESTH A "A HTU RO 'I'OS\.1\NfNl". Organitzat f"''' I'OS l•; H, hi podrn partici¡wr lot~ ..r~ di l't•t·tun¡ d 'on1uestra de qual!lt·vol nai'Ïurudilat que• no hugin super·at els ~2 anp cl't•dat el dia 1 dc juny dc· 199:3. El t·oncurs ncollil·à u·"~ fa~t·s: t•limina tòr·ia. ,¡•mifinal i final. La JII'O\ll l'liminntln·iu corl'•istcix en la din•c·c·iíl dt• cincs o més obr es (una eseollida pd candidat i le~ altres prl Jnn11) de Ics lllll' Kt·~ul' ixrn: Capriccio Jwliauo , op. 15 tic• Txuikovski; La flauta mii[.ficu , obertu.ra K. 620 de Mozart; Gui/lPm Tell, OÚI!rtura de Rossi ni ; i l•:u ryct~~thr, ober·fr¿ra op. 81 }. 291 dt• Von Webt·r·. La prova semifinal c·nnt.is tt•ix t•n la dit·ecció d'nua o mí·s nhn·~, tl'¡u•o1·d amb el Juntt. dt· le., t¡U<' .,t•gut'ixcn: Simfonia núm. I eu Si bt>rlloll major op. 60 df' Reethll\ Pn; Simj'ouia núm. 2 en Re major op. ï-1 dt• Bruhms: Totenj'ei~r (ed. Riennli) dt· \1nhlt·r; Tannhiiuser, obertura dt Wal-(111'1'; i Sin~fonÍ(I núm. </. ("Sil~{o 11i11 S tretla ") (ed . Uie01·di) de Lokshin. Els pt·t•mi s ¡¡Ú n: Pt·imer i>I'(' IIIÍ dc1 1!'>.000.000 du li1·cs i dirigir· ulmt·nys nn t'O III'l't'l dc I'OSEH Iu l!•tupontdu seglic·11 1; Segon Pt·emi de 10.000.000 dr li l't'~; i Tct·c·t••· P1·emi dc 6.000.000 dc li re' (el ~cgon i tct·cct· p•·pmi tamh(• inclonl'n la direcció d'almen\s un conc•(' l'I umh I"OSER en la ¡,eva t;ctivital pnnnocionul). La dula límit rl 'inseripi'ÏÓ és el dia 15 de maig dt• 1993. I nfonunrió: Segr·c tar·iu del Cotii'OI'SO lnlt·r na zio na l e di Dirl'zione d'Or·c hcs lnt "i\1·tut·o Toscanini '' . c·lo On~ h!' ~t •·u S iufo ni ca dcll ' EtltiliuH um ugnu '' At·tu ¡· o Tosc· a nin i ''. Piuzzalc Cesare Battis ti. 15. 1-11:3100 Pa nna. Itàlia. CONCURS D 'ESCENOGRAFI ES. L'Asso•·iació d'Anúcs de I'Òpe•·a de Subucl••ll convoca un concurs de projc•<· l e~ cl'esceuogrufin pet• u l'òpe t·u l,afada d 'Em·ic 1\fore ra, umb mo lin del 5 0 ò uni vc•·stu·i d e la seva mort. El c·oncu r·M és o be rt a tots e ls esccuòg•·ufs. Les t·cp•·esentacions d' atJUcHtu ~pe r· n tind t·:m ll oc d ius el V Cicl(• Opera u Cutnlunya. La prum•r·a ,.,,_ Jll'Csentació serà u finals de ge ner d l:' 1993 ni Teatr·e El Pt·ado d e S itgcli -t'li e omm<·moració de l cente uari dl' Iu seva l'Slrenn dins les F estes Modt'l'nis tcs dc Sitges- i durant c imes dc ft'brt'l' ¡JI' OSS~gtúrà pel c it·c¡tit d e l Cid c. Lu duta línút de pr·esenhtl'iÓ d(' prfljl'l'tcs és el dia 20 dc~ uovcn1lll'c de 1992. Els iute t·essats pode n di•~i­ gi•·-sc u l'Associació d 'Amic·s de 1'0J>Cra de Snhade ll o n es fnc ilitnl'tl ma· te t·iul inl'o•·mutiu sobre l'obra, dades tècniques i mides dels escenm·i!! o n es r·c pre!!cntnrii. Informac ió: AAOS h. Pluçn Sant Roc, 22, 2u. lu. 08201 Subucll'll. T el.: 725 67 341726 5•1< 70. Fux : 727 35 21. -. PANORAMA -. Manolos, Farrucos • •1 company1a per.I.C. · c•<litorial dt~l nÍtmcro <lC' gen<>t' cl't>n¡,•uany de la Hc·vista es preguntava "'<¡tün tipus cl.'imatgc t•s projcrtarà aneu, a t.ravés dt'ls Joes, p<'l que fa a la música". I ])()AI.crinrnwnl acl.verlíem <fUP 1'11 ]u rrRposla hom s 'hi j ugava •· .. .la valnntció universal de la seva idiosinct·àsia - la cle la tní'1sica c-atalana- i tt·cts culturuls més autc"-nt ic~s i gt'nuïns". I encara in:o;istÍf'm que "'f'n aqLH'st aft'r. lu música del país s ' hi ju~a una <·osa tun important <·om l-s l'explotadó apropiada d 'una oportunitat única i excep cional de projt:•cció de la seva t·ealitut i de ls seus continguts més <'Sscncials i definitor·is". Ara, un cop passats els csdevenimcn ts t'Xt't'JH:ionals, e al fer balanç de fin!l a quin punt tot a llò quo s ' ha projcrlal aneu del món pel qne fa a música ha tingut Ja idoneïtat mínima exigible i fïn s a qnin pnnl una ocasió tan exrcpeional i irrcp<'líblc com la df' la rrlt>hrarió rif'ls Jocs Olímpics ha estat o no ben aprofitada com hauria rslat convE"nient. T en aquest punt r·e torno a aquell mateix comentari editorial i a un pat·àgraf concret. Així, publicàvem aleshot·es: " I en aquest sentit, posats a situar imatges clat·es com a exemples, tan poc satisfactoris poden resultHr el recm·s tòpic a la castanyola i a Ja pandereta, o alfolklorismc fàril i carrincló, com a Pintemacionalisme incondicional i híbl'ici, conceptes lots ells que ).ncncn inequívocament al pt·ovineianismc més deplora- L ble". Una visió primera del que va ser l'aportació musical als fastos olímpics ofC't'C'ÍX la imatge inmH'rliata dc' la conli1sió i de la maura d'uns mínims rt·iteris di- rectors o c·onduc-tors. l·~).c' mplc•s c•xpücits del que ¡,"uc·nha el\•'\ posar f-s f'l pot i-pot i poulpntTÍs tic de les iutm·vc•t wiou~ dc•ls gr·ans clivos cie lu lír·ic·a ¡•atalaun i espauyoi<J, o el f~ l <JIH' huvt'lll hi c>n a<.¡uest grup In•;; c·atnlanopa ria nts, l' Íut i(' 1<''\I c·uta hi q tw es va interpn·tat· e•I c·aulés c•l t·anari Alft·edo Kr·aus. Tamhé Iu imatge d'unes rolles sa r·dnnislt•s ballant una sanhma cantadu , i a més amb acompan) anwnt i ns trumental d ' una orqm•strn c.im fònica i no d'una cohla. La fi~u ra d'una gran m·tistu lírica com Montserrat CabaUé cantant fla menc als act<>s dels .I ocs Pa rnlímpirs conslittwh un altre l'lt•ment digne dc ser rsnwntat c•n aquest cspC'ctarlt• dC' Iu confusi(, Cll CfUè es van C'(lnVCI'tir e•};; cliVCl'SOS cerimonials olímpic·s. Elementalqualcal1lt·ia afe~ir la relativa repn~sc nlativitat de ht molt prolagònjc·u unísi<·u d<l Carles Sani os, o la irwl't•l'hlc hat·r·eja de romponf'nts music· a l!-. dc· la cerimònia clt' daustu·n clt'ls Jocs Paralimpics, els quals incloem en aquest Lol <JUt' van Ht' l ' les celebracions que l'ns ocupen. Una altra consider·ació elemental que apareix eu aquesta visió a què ens <>s tem referint és la de rentronització de la música d'arrel andaJus is ta , i m{>s concretament el flamenc , a <·ategoria de representació quasi unívoca i obsessiva dc Jcs css~n­ cies musicals C[U(l calia vendre. I en aquest concepte ampli el<· música el' anc·! amlalusistA, ral situar-hi la rumba, que, ~s vulgui vencl1·e com a catalana o no, en realitat no rep r esen I a pt~e: ni gaire la nostra mítsira. E l Ren protagonisme exagf'ral, unit al que va assolir tot allò més autènticament flamenc , eonst itueix una incut·sió f<lcil i tòpic·u '0 aq u dl pr n' indanismc· cpw ti.'IIIÍt•m i dc•l C(lll:tl sc•mhla <Jllf' mni rw ~~~~ pol rsc•apar· t'UJI lllllllift•slac·i(, sm·gicla ck la Pc•ll cic• Ht'UII Htrlh unim cic~ Jli'Ojc•t'C'i(, C'X Il'I"ÍOI'. AcpU'!il r~s 1111 mal {'11 df. mic·, que• ni t'I c•on1!-'XI dc• 1110 dt•r·nm· p t·opi d 'u n t~sclc•, t•ni 111C'III tan oiWt'l Í C'CISIIW(IOJilu c·om se'm un;; J Ol'S Olímpic·.¡ dc• quasi t>l st'gle \.X I11o hu pu¡.!.Ul e•\ i tar. A Ja pal't oposadu. tJUan hom 'a 'olt't'··s<' manife~ t at· c·osnwpoli ta , universa lis ta , ct<·t•lt•t·u , c•Js n'suhat¡; no \u u ser pac; mi llot·s. En aquest st•ntit. la Gala O límpiru, C(llt' va tenir lhw c•n un Tc•atrt' d<'l Lict"u amh pcw mt>.-; dc' nútju t>ntrada, va re~">ttl tar un ft·ac·às espt'rtacular, ugrf'njal pH la fulla dc suhs tàn<"iu de l'ohr·a d 'encàt·r·cw, la rompm;ici6 flimno a ht P"tria dd grc•r. MHtif'l Theodor·:d<is. Ohnl c:ritjnula /olense gaire~:;; c~ n• ­ hut s ¡wl din•c:lor Eduunlo Mut'll IHHL la , U t( UÍ VU COI'I't:S pOlldn• (•J pt· ivilegi , {>s un dit· , d~ la n•spousabilitat de l '~s trena. A aquesta panoràmica tan poc falaguera. caldria afegir-hi que cap de ]es m~mifes lacion s que van tenit·lloc en el Festival de les Art!! va tenit· e l carà<·lc'r d "esde,'eniment particularment exC'epcional. ni per descomptat dotat d ' uns núnims de creati,•itat o rept·csentatitt de res que cotTcspongui a la realitat cultur al rlel país . Sovint d s resultats finals són ol fruit el 'un marc conseqiien c:ial N!peeífic. En acruest sentit, només voldriem advertit· la manca d'expc1·ts explícitament musicals (m els òrgans gestot·s dc' tota Ja parafernàlia olimpic·a. En aquestes condicions bàsiques difícilment es podt·<J aspirar a res més del que es va aeonseguir. .t.. El g: PANORAMA e R T I e A Abbado i la Filharmònica de Viena, un equip perfecte per JOSEP CASANOVAS A 97 . 18 n:~l ~H~lH'Sl e~ene ab~~lut H lllleLUVH , .JO a 1111l.Jan Hl'lt' mhre , la present ll'mpo•·adu de Palau 100. En uvin<•n t Ps ~~ s semblants podem JH'WWr que anirf'm a ese oltm· um•s vcrsionH- ant la " MiUtur" d!' ll uydn i la Primera de Mahkr- d ' una pe..Cecció acadèmica que, pf'r altra banda , ens sabem ja d1• memòria , tal com sovint <' 11 ~ ha passat a mb tantes imfonies de Bt·ahms i Quadres de Mussorg!tki que haurem sentit alllaq; de Iu nos t1·a vid a . P er ò no ha estat , una vegad a més, així, i aquPsta simbios i Ol'(fUeStra-diret•tm·Jta tornat a oper·ar amb tota la màgia tlt• qui- Í's capaç un tànrlt~m dt~ JH'rsonalitats que scmhlen fete s l' una per a l'altt·a. Els músies dc Viena demos tren troh<u·-se a gu st amb t'ls diref'tors italians, que deuen satisfer - seb'ut·anu~ nt- la tr·adieional vocació meridiona l dels aus tríacs, mcntt·e que aquests •·eben de l ' orquestra una benHica formació de rigot· clàssie, d" cquiUbri i d e pond cr·ació . La combinació sol r·esultar pcl'fecta i a ixí t'S va palesa r· en (') com·crt que comentem. La imfonia núm. 100 d e Haydn.l a " Militar", fo u !'(~solta p e r Abhaclo amb una lúcida pen C'tr·ació d e l ' es til exaelr que reclama aquest compositor· quan viu ja els darr e n:; anys dc la SI'Va ex'Ístència i del m ó n del sl'glc' XVII I, amb una progr•~ssi v itat dc les form es, la transfonnaeió del " Minuet" i Ja perfecció dels " Presto" finals. Tot plegat , amb un sentit de l'elegància que ean:u:tct·itza la Filharmòni ca vit•nesu , ins trument amJ) tan ta personalitat com ductilitat a l ' ins tant dc seguir l a comanda clt-1 dit·ec·tot· dc torn. Així, es va fer una l ectura precisa d ' aquesta simfonia , lluny ja de les c·onnotu- cions galants i rococó . Elpuntde Jirjsme clarclt> llaydn va trobar· en la Primera dt' Mahler tm contrast for~ a apart'nl. Amb aquesta obr·a e!> planteja sen s dubte tm pr·oblc•rna inl t't'preta tiu Uf,'llt perqu è amb els seus cent anys d 'exis tència i la gr·an dis tància que Ja separa de la Cinquena i. sobretot. d c la Sisena , r esta ara com un pr·ocluNc curiós, agr adable, més simbolista en car·a que d ' una Secl'ssió que no s'havia produït encat'a . Tot un seguit d e r etòriques fàc·ils proposen altres tants prriUs pl'r al tlir ector Cflle sigui )H'OJICil S a h1 demagògia directa. P erò , per altra banda , la pat·tilura t~cunpo e no pot ésser· traïda i calt·esJWC'lar· totes aquestes referf.neies a la palt~­ ta més duhtosa d e M•Üuer. J uquí és on tot·na a entrut·la r·cft•t·c~ nl·ia a la senyorívola elt-gàn cia dC"Is vienesos i a la profunda solvf.ncia artís tica d 'Abbado. Una interpt·etació de Mahler , i sobretot d ' aquesta Primera com la qu e vam escoJtar , venia a representar com una realització de la cruadnltut·a d el cercle . Tota la cànt>ga decadent d ' acruest Mahler , els wagnel'Ísmes d elirants i les m elodi es que fàcilment ultrapassen la frontet'a del bon gus t foren curiosament r ealitzades per Abbado. Sempre amb el més sa d els lirisnws d 'origen meridional, controla t no obstant p er l ' ordre vienès esmenta t. Tot el plantejament inicial del primer mov iment, J' ascc' n sió m agmàtica, una autèntica cosmogonia sonora , esdevin gué una dc les r ealitats sonores més importants que hem vist sorgir davant dels nos tt·es ulls . El mateix hem dc d1 r· de Ja suprema elegància del moviment lent o la diser eta magnificèn cia del final. En aquest ins tant, sí hi ha un director indiscutible, pot ésser AJlbado. ....., PANORAMA e R T I e A -, Boulez, conductor genial de l'lnterContem porain per JOSEP CASANOVA.S N ovauu' nt P a lau 100 ha ofe•·t Ull notable com·crt en portar aquest gran conjunt de música eont cmponlnia , sota la dirf'eció d ('l seu pn•sidcnt i fundado•· , Pien·c Boulez, que e nsems exerceix com a cap d e l'IRCAM. l ' insLiLnt dc r ccc>rques conlempor·ànics music als que manté el govcm f•·a1H:ès. Qnan c>ncara •·eco rd cm els esfo•·ços f e ts a casa nostra pels Milhand , el Club 49, les Joventuts Musicals, Joa n Guinjoan i , danc•·amcnt, l ' On¡uestra del Lliure (cada vegada a mL una majot· qualitat i nivell d 'exceuc·ifl) i la ¡H·obkmàtica que això ha creat dunml els darL·er s clecenni8 alo compositors eatala ns, hem d 'envejar sinecram cnl l ' cxis tè n c.ia d ' un conjunt semblant al país veí. Sembla que Ja pn~s id èn cia c8me ntada dc Boulcz és exercida amb critt~t·i s més a viat dictat orials p erò, p el que hem pogut com p•·ovar. amb •·esultals ex LN·n s dc gran efectivitat, només •·e alitzablcs p er un Ins titut com aquest, que té una nòmina d ' intèqH·cts especialitzats, com els que ens han visitat. El prog t·ama JH·csc>nt, Stravins ky, Schon berg i el ma teix Bonlcz. ha tm·nal a posar de manifest a tot el públic assis tent al coneet·t , no ja la gnm cUferèn cia entn' ]' art r ont<•mponmi i el de r epertOJ·i - que en realitat no és ta l, ni r eal- s inó el fet: que aquell , l'urt aclllal, no pol existir sense una f•xecu c iú molt ue urada. En r ealitat, tampoc no es pot interpt·ctar gt·ollc•·ament ttn Mozart o un Brahms, però allò que passa amb ells és ri mateix que s ucceeix amb certe8 Uengü es que es poden parlar dc muncr a dc·fici(•nL Hens<• que un es deixi dc fer (' JJLc•udrt' , m entre que d ' alt•·f• s no111és poclc•n fer-se e ntf•Jwdor<·s amb nn mu•w· molt elev at de conr ixt•mt·n ts i pràctica. El mateix progrumu c•sm entat ens ho (·onfin11u vu plt·nument, tot dt>mostrunt nnn dt• lt's constants mf.s palese-s de tolu la música d el nostre st•gle, la dt• Iu progrt>ssió extraot·cl inà ria dc' I ft• t sonor objt>ctiu , d e la tímbrieu dd so puntual quant a impacti• C't. ltotic autosuficient. Tot ai'\Ò. ho poguér em confinnat· una Vt'gada més amh aquc>stes ohr·es, eom la Kammersympho11ie dt' ehon herg - que a viaL sN·à ja Ct' nll' n uria!- i encara més amb aqm'Hi s Steavinsky dels an ys vint, de vit·tuosística ins trumentac i6. Amb aquest tipus d ' obres, Iu venlió sorgeix núnimamt"nl UITodonida o roman inexistcnl. luo <~al ja ui dir-ho quan , el que es tru<·tu dc r ealitzar , éf! una parlitnra c·um e l MartelL sans Ma í't re d e 13oulez. que ser à l'exemple més viu tic- Lo ta la literatura m od c'rnu del sc·rialisme total, es a diJ· dc la música elevada a Ja totalitat dl'ls seus paràmetres sonors. Aquí es on cada mot ha d 'és et· pronunc·iat i entonat amb una pt·ecisió ab soluta p er fer -se enten t>dor. I això es el que fan habitualment els músics dc I' Tntf' •·C ontemporain, sobretot sota Ja fhu la del mateix Boulez. Aqm~s t , no solament gaudeix d 'una tf.c-niea de dil:eccíó d ' OJ'fJUCSLt·a eompleta respecte de tota la producció contempor ànja , sinó que - pet· la seva posició preemi1wnt q uant a compositor rcman:able i autè ntic- està capacitat per exercir la direcció de tot aquest vas tt·ep crtori amb un coneixeme nt ex haustiu d e les pat·titut·es i , p e•· ta nt , per pockr C''-tt·(·urc'nla mé& Ínlintu musil'ulitat. Es nota pc>..Cet·taIIICnt tL uan un director didgei::>.., fin t- i Lol amb p e d .ccta Lt•enka , u n R " parà metres" sono•·s duvunl cl' uns músics àdhuc <'H)Htt'Í lulHp<·•· fc•· una lectnnt dc qtúmic·a pura , n hé t¡u un aqul"s tu muteix u dirc(·ció eompo•·ta una c·ànt>ga de musicalitat adh<~ rida i ¡.; ineet·u. Automàticament , tol He ' ns fa c·lar i cnltmc~dor. Podt·C'm gaudir méR o menys i fn1i1· dc> Iu partit111·a , ¡¡ego ns la nost•·a sensibilitat i e l con c~ptc que tingut'm d<' la músi(·a , però amb segn•·c>tat I indn~ m l'evidPneia cl ' nna olwa d ' an, d ' una e t·ea ció tal com l' ha conN·but i c•·eatJ'autor. Això és c>l que va passa r e n l 'esmC'nLat C' OJH'f't' L, l'c>vidència i la dat·c>dat C'xp ositiva d c Lt· cs autors dis tints, un S LJ·avjnsk y av ui entenedot· pe•· a tothom , un Schonberg d c 1906, c·ontempot·aní d e Mahle1· i Strauss, esplèndida pedra an{,'1.1lar qw· donat·ia pas al proper dodN·atoniarnc , i, sobretot, aques t Mart ell tle Bou1ez. Segut·ament és una alLra obra ja d epassada pels anyR i els esdeveniments, però t·cpresenta una fita his tòrica i itTepetible (i no pas digna d e seguir, ja); i un exemple viu del te r·•·eny a què ens pot·tà el set·ialisme dels an ys cinquanta. Fa ja d ' això quasi quaranta anys! PANORAMA e R T I e A FESTIVAL D'ALACANT Una òpera catala na per comen~ar ••• per F. TAVERNA·BECH L' 97 20 - 560 Any de Grèicict, òpera en un acte: d'Albert Sardà i l l ihn~t d e Picn·c Da nais -basat en la novel·l a d'igual títo l de C.-istina Fernandt>z Cuhas-, va inaugurar, be n <•spt'c laculat'mt'n t per cert, la vuitt'na edició del Festival Internacional de MúRica Contempor à nia d ' Alacan t. Si es té present q ue enguany al Liceu s'estrenà , pet· als afeccionats catalans, The Duenna de Robert Gerhard, una obra moòèüca en tots els sentits, que, despt·és , al Teatre Tívoli , Carles Santos ha donat a <'Onèixet' Asdníbila , una magnífica creació oper·ística, que a continuació , segu int l 'ordre cr onològic, Sardà oh teuia un èxit singular amh l'estrena de la seva òpera L'Any de Gràcia a Alacant i que, ar·a , en els moments de la redacció d'aq uest a t·ticle, s'anuncien una sèrie de r epresentacions de N ascita di Horo, l'òp era de Miquel Roger, pot afirmar-se que, líricament padant, el país està vivint u n bon clima, ja q ue, a més, tamb é e nguany Joan Guinjoan ha acabat la seva òpera sob t·e Gaudí. D ' alguna manera , i sense triomfalismes, a ln1enys pol afirmar-se que la creativitat musical a casa nostra segu eix donant mostres de vitalitat, malt;,'l'al (sigui dit de pas), els T heodorakis i Sakamotos de torn. Deixant de banda Ja constatació d'aquestes circumstàncies, i abans d'entrar en el comentari dels resultats assolits en aquesta primera temptativa lír·ico-teatral d ' Albert Sardà, detallem que I' òpera va ser escrita per encàrrec de la Funda<;i6n Caj a Madrid per al Vlll Festival Jn temacional de Música Contemporà nia d'Alacant, que la Fundació A. C .A. de Mallorca signà la producció , mentre que la d irecció escènica es confià a un exper·t tan relJevant com J oan Lluís Bozzo , i que, l'escenognl fia , van realitzar-la Isab el Echan·y i Diago Etcheverry. Quant a la in terpretació musical , veritablement esplèndida, cal destaca t· la gra n labor de J oan Cahero i Josep P icr·cs, únics cantants protagonistes de l'òpera , i 1'espectacular intervenció dels actors Emili Ametller, David Sant i Xavier Caldcret·. Tots ells, així com el conjun t Música d 'Avui de Mallorca , dit·igits amb veritable coneixement i eonvicc-ió per Joan Ensenyat., van con tribuir al bon acolliment òe l'obr·a. Amb tot , s'ba d ' insistir en la interpretació del tenor Joan Cabero, en carnant la fi gura del nàufrag Daniel, ja que en la seva veu , gen erosa en força i àgil en l'rmissió melòdica, s'hi manifestà l'adequada tensió dramàtü·a i la capaci tat física per estar en tot moment en plenitud de facultats; i que el baix Josep P ieres va exhibir un es facultats vocals rellevants en seguretat i en la notable bellesa del seu registr·e greu. Certan1ent, Albet·t Sardà i els seu s col·laborardors d ' A .C.A., van encertar plenament en confiar la direcció escènica a Joan Lluís Bozzo, ja que , tt·et d'algun excés en exigir un movi men t constant als p er·sonatges, va ésser molt lúcid i intel-ligent per cr·ear una att·activa realitat teatral que aprofundia en el drama, el qual es d esenvolupa en una illa radioactiva i habitada, fins al moment de l'arribada d el nàufr ag, per un ramat de cab res contam inades i un pastor ctu·t d e ga mbals . L'espai escènic dissen yat pel tàndem Echarry-Etcheverry ambientà p erfectament la narrarió, centrada en la relarió d 'amor i odi que es genet·a entt·e els do s personatges a trav és d'uns trx tos que, r espe<;tant la novel- la dc Cristin a F er n andez Cuhas, h a escrit magníficament PietTe Danaisiha tr adtütal català Albert Servitge. Tot això va contribuir a l'èxit i a la bona acollida d 'aqu estH prim<'ra t·ealització operística d'Albert Sardà , la qual va comenc:ar a prendre forma vers l'a ny 1985 i que h ~t compost definitivam<'nt d ' una tirada entre finals de 1991 i fins a mitjan 1992. Certamen t , la par titura pot considerar-se com un dels LJ·eballs més considerables dins d el catàleg d el compositor , ja t¡ue, respectant la tradició del gènt'rc (Wagner, Strauss, Mussorgski i Puccini) , ba sabut acoblar-la amb els p lantejaments de signe més modern , com poden ser l'expn~ssionisme schonbergui.à, les formu lacions properes a Xostakòvitx, t·efer ències al rninimalisme, al llenguatge aleatori i àdhuc a formes absolutament llim·es. En aquesta amalgama, Sardà ha tingut el ta cte d e no inciòir en conll·aposicions excessives i, en canvi, d efugint actituds pu r·ament especulatives , ha man tingu t un rigorós contr·ol d els dements sonors posats en joc, tot mantenin t la coh erència discur·siva i a la vegada intensificant la força dramàtica de la línia lírica . En un cert sentit, el desig d'ésser clar en l'expressió de caràcter PANORAMA e R T I e A Albert Sardcll ex tnt ve •·ti t i d ' allun ya r -se de l'exp eriment. va constituir l a clau de l 'èxit. ¿, Fins on el mateix títol -L'Any de Grclcia- no es presentava ja eom una pot~ iliva premo. . '? lll ClO. Excessos i absències notables Divuit cotu•et·ts celebrats en el e urs d ' una se tmana , t·esulten q uasi un p eriU pet· a la scnsibilitutde J' auditori , fin s a cert punt incideixen u ega ti vament en l'interès les actuacions. Aqtwsta va srt· Ja característica dc la vuilenu edició del Fcstivullutc mucional elc Música Contempol'àniu CJU C el Centro para l a Difusión de la Música Coutempodmea del Minis teri d c Cuhm:a or ganitzà a Alacant , amb la collabora(·ió de l'Aj unt a ment de la ciutat. El cicle es decUcà enguany a la músira hisp ano-a met·ica na . uc At·a b é, ma lgnll HCfU CSI ('a t·àeter i la setanteua d 'obn~s c·sc:ohudes, diria que, al Festival , li han sobrat bastants noms i, en cunvi , li ban fallat obres de ve rituhlc• significació din s de la història més recent d e la m(tsica del món hispànic . Així, després de l'èxit de l' òpera d 'Albert Sa rdà,ja en Ja segona j ornada. el Festival va ofet·ir tr·t•H audicion s: en la primet·a, al migdia, es va donat· a conèixet· la produ cció ra<liofònica L 'escalier des aveugles de L uc Fen·ad q1at', tret del'excel·lent presa de so, no aportà res de nou. A la ta rda , a l'església de Sa nt Nicolau d<> Bari, tingué lloc un a d e les actua cions més brillants del Fest iva l. El Cor de la Comunit a t de Madl'id, dirigit per Migncl C t·oba , va fer un con cert m odèlic, tant per l'acurada tèrnica de la interpt·etació -veus segures en l'aCimlció, infal·lihJement impostades i equilibrades- com pel sen tit musical. La poètica i emotiva Ojos eran Jugitivos d e Pér ez Masecla (e¡.¡ tnma absol uta) va ten ir una versió puntu al i expressiva , cona ta rnh(· la van assolir Jcs bellísAimes Lame11tacio11es cle ) erem ías de Ginastent, els coloristes Tres Epitajio.s d e Rodolfo Halffter i el Romrwce del R ey Rodrigo dc Bautista . A la nit, a l Teatt·e P t·incipal, es va n pt·esentar els gn1ps Pt>t'c·units A2 i E nsemhle Contemponínt'o , a mbd ós d ' Alacant , q ut', en lo tal, vc>nien a sumar una vintena d 'executants, el quals, dirigits per J uan Ga t·eía I vot-ra , van lenir u n a act uació altament en t usiasla i també un xic descontrolada . E n el programa figuraven, cntt·e altres, l a Cantata pltra América Mag ica d e Gin astcra , amb una intet·venció molt temperamental d e la sopt·ano Ca t·ole fudt·y, i també lonisation de Varèsc. Suggestiva i dotada d ' una sana nota hwnod stica va resultar Hoy comemos c011 Leonardo de Polo- PANORAMA e R . 22 562 nio, produceió radiofònica basada en t·extos culinaris de Leonardo da Vinci. Sense història passà el r ecital del piarústaAJfonso Montecino, mentre que, a la nit, l' Orquestra Nltcional d'Espanya , dirigida per Josep Pons, va estrenar Escenas bon·ascosas cle Lleonat·d BaJada, que tingué com a soJistes Adelaida Negri (soprano) , Soraya Chúvez (mezzo) i Euúlio San chez (tenor). A continuació d ' aquesta in teressant partitura de Balada , es va interpretar una mena d ' exercici cu rull d e llocs comuns del veneçolà lli.cardo Lor enz; el concert acabà amb els Impromptus per a orqttestra, w1a partitura de Lnis de Pablo on se sintetitzen una sèrie de pt·ohlem.es sonors. Josep Pons es va mostt·ar molt detallista; amb tot, p et·ò, r eaci a donar joc i tensió al matis , així com al nervi discursiu. D e la tet·cera jol.'nada , solament se' n pot destacar el segon concert del ' Orquestra Nacional, que - dirigida d e manera més comunicativa p er l'uruguaià José Ser ebrier- va inte1·pretar el Concert per a viola de l'argentí Gerardo Gandini., una obra impressionant p er la seva aus teritat lírica i la riquesa d els jocs tímbrics . Tomas Tichau er v a ser l ' intèrpret idoni i emocionat d'aquesta partitura , que, curiosament, e] mateix violista -amb el nostre conegut Franz- Pau.] Deck et·, havia estrenat 1' any 1979. Música Nocturna d e J. Ra món Encinar i Tréí.nsito de Gónzalez de Olavicle, van ser les obres més interessants de ]a sessió. Així, la d ' E n cinar impressionà per la magistral concisió , m entre que Olavide, en la seva creació , manifesta un suggestiu accent èpic. El concert del violinista mexicà Manuel Enríquez, amb acompanyament d ' electrònica , tot i la sen sible diferència en la qualitat de les obres, es convertí en una sessió musical veritablement oxigenant. Així., en la corrosiva i polèmica p eça Incomunicación de Carlos Cruz de Castro, en la riqu esa de colot·s dels .Tuegos grafico-rnusícales Vl (v ersión B) de Villa-Rojo, en el vital Di6logo del T I e A mateix Em·íquez i en la p er sonal bellesa d e Tierra Quebrada d e Beatriz F erreyra , s 'hi va percebre un toc vivencial i comunicatiu que solament pot assolir C{UÍ, com Enríquez , ha Uuitat amb entusiasme p er la nova música. Més que l'asp ecte compositiu, el que va d estacar en la sessió del conjunt que dirigí José Luis T emes va ser la qualitat interpretativa. D'aquesta manera , cal m en cionar el gust exquisitil'expressiv.ita t de l a soprano María José Sanchez en les poètiques Cantigas del R ey, la fermesa virtuosística d e la clavecinis ta M. Teres a Chen1o p er donar esp ectacularitat a les banals i acadèmiques Indias olvidadas de Cervetti , mentre que l ' obra de m és entitat c1·eativa va ésser Redes cristalinas d e .J. Manuel López López amb r emarcables troballes i b ellesa tant en allò harmònic com en els jocs instrumentals . Pot passar-se b en p er alt el concert d' Alcides Lanza i la soprano Meg Sephard -una mena de Joan Baez d'escassa voladaque quasi va impacientar ]' auditori amb una mú si ca pobra en continguts i imaginació. En canvi, la pt·esentació del grup insn·um ental Divertimento Ensemble d e Sandro Gorli va impressionar positivament, tant p er la seva notable qualitat cambrística, com p er l 'entitat i coher ència constructiva de les obres programad es . Destaquem , així, l'excel-lent factura dodecafònica de Concreción de Juan Carlos Paz , el sentit poètic de Canción de L . de Pablo ila ten sió expressiva del Canto de la.s dos Naturalezas de David d el Pu.erto - ambdues partitur es interpretades amb resultats puntuals per la soprano Maria Agríc ola- , aix í com la variada i contrastada música d e Vitae de Javier Santacreu i l ' intel ·ligent planteig de suggestiva màgia colorista de la partitura Ars combinatoria de Francisco Guerrero . El Castell de Sta. Bàrbara, que presideix la ciutat, va ser l'escena·ri del recital de Montserrat Gascón i Xavier CoU - flauta i guitarra-, que impressionà per la seva per- fecta conjunció i la claredat amb la qua] puntuen el seu fra seig. Del seu pr·ograma destacà l'expressiu i concís Duet d e Joaquim lloms, la síntesi entre odenta1isme i art sonor occidental que Jom1 Guïnjoan realitza en Màgic , les suggestives i bellíssimes Memorias del Viento d e María E scrihano , al costat de composi cions d e tan consider able entitat estètica com Quejío de Cades Guinovart, Solo a solo d e Clauclio Prieto , Melisma Furioso d e De Pablo i el Duo concertant (en càrrec d el Festival) d e Rodr :íguez-Picó . E n el ma teix lloc, i entre les dues actuacions d e l'Orquestra Simfònica de Valèn cia, se celebrà la sessió de música electroacústica protagonitzada p el Laboratorio de Informatica y Electrónica Musical del CDMC . De les cinc obres escoltades, cal mencionar , pel seu inter ès, les signades p er Francisco Estévez , Eduardo Polonio i Daniel Zimbaldo. Com a darrers concerts d el F estival el públic -alacantí va poder escoltar l ' Orquestra Simfònica d e València , conjunt d'alt i eficaç nivell. Manuel Galduf la dirigí en obres d e molt r elatiu inter ès d e Rafa el Aponte Led ée , Ramon Ramos -un notable concert p er a violoncel que va tocar amb expressiu ]üisme i foy·ça Maria Mircbeva-, Miguel Angel Cori a i un substancial i bartokià Concierto núm. 2 pa.ra cuerda del brasiler Marlos Nobre . Finalment, en la sessió d e clausura , Ernest Martínez Izquierdo v a impressionat· i entusiasmar la concurrèn cia p el brillant i comunicatiu discurs, que r evestí amb jocs d e matís subtils i b en graduats, així com per la claredat expositiva del text sonor. Quant a les obres, cal citar la b ellesa de l'inici del Nocturna de Enero d e Carlos Fariñas i el joc de ten sions i disten sions amb què Bernsteiu estructura la seva lírica i sen ti'D lental Seg ona Simfonia ( The Age o.fAnxiety) , obres que, sense la di recció entusiasta i precisa de Mat·tínez lzqu.ierdo , segu rament n o haurien captat tau intensament l' atenció d el públic . , ..... I .I ~ PANORAMA e R T I e A ! .. .!; ¡: Einstein al Liceu per DAVID PICÓ S. E instein on the beach va ser cl•·esultat de la eo l·labo•·ació, l 'an y 1976, e ntt·e els dos màxims expone nts d e l 'avantguat·da artistica no t·d -amet·icana de la d hada d els setanta: Philip Gla s· i Robct·t Wilson. El primet· era un b1·iUant compo itor d e música minimalista , un m oviment musica l que llavo t·s esta va en ple na efet·vescència. El segon Ha el dissen ya dor visual, f'n r·l <'arnp del tea tre , més inno vatlor i ¡,¡rcs tigiós del moment. Un JH'f'Stigi e¡ u(' an·iha fin s als nostt·c·R dit•s. Einst ein on the beach es va est r enar l' an y 1977 al Festival d 'Avin yó . La scv u concepció innovadoru va dt·spc>t·tar grans polèmictues, pet·ò el seu èxit va ser inc ¡Ü('Stionablc. A pat·tir de llavo r . la pol èmi ca i l'èxi t -en molts casos un èxit sorprene nt i abassegadot·- han acompn11ya 1 sempre aquesta ohn1. Finalment, ;unb quinze anys d e r etard i fora d el contc·xL c>ultural i artístic origina l, ha arribat al Liceu Einstein on the beach, la prime•·a i la m rs ('0 111 plexa de les "òpct·cs'· dt> PlüJip Glass . I ha arribat, és dat·. (' li voltada d 'exp ectaeió i pol~m iC'a . P erò , p et· què C'n·a tanta polèmica? La r esposta és previsibl<': perquè és una obra innovudo ra i , per tan I , el seu con tin¡;u t no ofereix allò que el púhli<' espera, allò que per hàbit o per Lradieió e] públic s ' ha acostumat u n•hn: i que ha convertit t'n uno exigc~n­ cia. L'ofer ta i la demanda , per tant, no coincideixen. És al<'¡.; hores quan s'acusa Einstein 011 the beach de ser massa Jlarga (quatre hores i mitja sense internq>ció), avonida i im·omprcnsil)le. Davant d'aquest fet, hi ha dtws aelitlUls : indignar-se, cri darfor(l/ i rn tll'XU J' d el Liceu , o tcni•· l' intcri:s d e sa b et· què és a llò i qu ines són les daus pC'r gaudi•· d 'a qu ella nova oferta rnu siC'altl·atral. Qué és Einstein on the beach ? O't"ll tt·a•la , i aquest és f'l pt·imer· <'c¡uívoc , Ito és una òpera , fH'r molt que c•l seu espai natural sigu in els teatres d'òpet·a. Tampoc no és un mu icai. Es tntcta d ' nn espcctade musical- tea lt·al amh l <'s seves p1·òpies p autes . Les r1•gles d f' l j oc no són Jes d ' una òpera C'Onvenrional. A m és, són un<'s •·egles que requer eixen llll csfon;: considet·able. D 'a quí el deseonccrt i les protestes iniC'ia ls d ' un sector d el púhJic d el Lif:CII. Els elements que de terminen Ics regles del joc i , p el' tant, la non•tal i l 'originalitat de Einstein on the beach , són dos: l'elem('nt mínim i l'elem ent r epeti- 97 PANORAMA e R 97 t i u , t·l¡, c• )(• rru• nt s bàsics de l minima lis m(•. Comc·rl<'l'lll p<'l primer·. Tot, a Einstein on the beoch, és manifl•s tatt·n ~ ~~ scvn mínima expressió. Tot és mínim . La rnú¡;ica és clt-nwntal (nnn espècie d"'ostiuat o" rn(·s ob s tinat que mai) , els gt>s loH, l 'a c·ció , f•l d eco r·at, els L.-xlos. t•l sentit, les escenes (d e fet , només n ' hi J.a tr<'s) ... tol és esqlwmà tic, pe r desenvolupar. Pere) mí nim , a quí , no vol dir breu . 1 no vol dir· Lweu p erquè el ~wgo n ülonwnt és Iu r·epetieió. Tot étJ mÍn im JWI'Ò Iol es repe teix una vegadu i una altra , acumuJant-se i at·ticulanl-St' progt·essivament. Aq uests clos elemen ts són els que provoquen la polèmica i la crítica. Un a ci'ÍLÍI'a basada, sobretol, en d os r·ell·cts. El primer· argume n ta que l'obnt és massa lt'nla i , per tanl, massa llarga i avonid a. E l segon diu que és incompr·ensiblt'. Intentarem respondre a aqu estes dues qüestions. Quatr<' hot'<'S i mitja d 'òper·a, ohjectivamcnl, é-s molt de temps. P erò Einstein , la figura protagonistu d 'aqu esta oh t·a, respondria que e1 temps és rel atiu. Una pet·soua pot estar en u na sala d'espen1 dura nt vint minuts mirant el rellotge conti nuament. Llavo r·s, els vint ntinuts es faran m o ll lla r·gs. En aquest cas el temps objectiu haurà marcat la seva vivènci a . Però també pot entrcleniJ·-sc rnit·a n t els rostres de la ge nt i esco ltant e l que diuen. Lla vor·s el temps se li farà molt més c ut·t i haurà adquirit un valot· específic pr·opi, no de mera esper· a. E n a cru est cas la person a ha viscut el temps subjectiu, ha c>mrnotlla t el temps a parti t· de les seves vivencies. Einstein on the beach és objectivament llarga p erquè permet la possibilitat de ser subjectivamen t em m otllabl e, com l a contemplació d 'u n quad1·e. Les escenes no són un pròleg a res, no tenen continuïtat. Podríem dit: q ue " no passa mai r·es", exceptuant el temps. U n temps que passa pet· davant n ostre mitjançant r eiter·ats estímuls musicals i T I e A visuals, que permeten q ue> el Ct't'vell els pugi revisa t· tol imp t·iJnint el seu propi ritme , el t·itmc d el temps subjectiu. Si no es fa aquest esforç, el temps objectiu pot fer-st' insupor·table. Pt't'Ò el públic, acostum at a lt's obr·t's narrades en un temps real, objectiu, no entén o no acc(•pta la nova propos ta. Ara b é, perquè el públic pugui fe t·-se se u e l temps, els elements objec:Liu s no poden tenir un gt·an pes, han d e ser mínims , com partícul•~s . Només així es pot refet· la ma tèria sonor a i visual. D ' aqulla importància de la minimitza ció d e tots els elem ents . Però a lhora ha de fluir el temps, n o pol estancarse. És llavor·s quan en tenem el sentit de la repetióó . La repetició és el d tme n eutre que pol ser modificat s ubj ec tivame n t. La repetició, p er tant, possibilita la vat·i ació, l 'oscíl·laci ó, l 'evocació, la dilatació o la contr·acció , el matís subj ectiu ... Dc fet , si escoltéssim atenta m ent du r an t d eu h ores una m ateixa nota , no tardaríem a proj ectar- li els nostres propis registres son or s i no sentiríem el mateix al ¡n·in cipi que al final. Per viure el temps subjectiu cal con centt·ació; si n o, n o es domina el temp s .i ell en s d omina u nosaltres. Però, eviden tment , és impossible estar <p.tatre hores i mitja amb el mateix brran de concentració. Cal descansat· per t·ecuperar ener gies. Per aquesta raó l a pausa -o l es pauses- a Einstein on the beach no estan fixades, sinó crue són també subjectives. Els seus autors saben perfectament que cada c>Sp<'ctador es cansarà i desconnef'tarà e n un mome nt dife r e n t. Pet· tant, avisen que facin l 'in termedi quan vulguin i q ue, fins i tol, és recoman able anar a sop ar i tornar al cap d ' una estoneta . 1 això és el que van fer molts dels espectadors del Liceu - alguns n<> van torna·r. T a<ru est fet no va desvirtuar el ritme o la na tT a ció de l ' obt·a perquè l'obra , globa lment, no té ritme narTa tiu. E l ritme depèn de l 'espectador. El segon r etret és el dc la inin- t<'l· ligibilita t. Però això, actualment, j a no h auria d e ser tm retret per a ningú. Des de finals del segle passat , el sen se-sentit , l 'absurd , l ' incongruent, allò significativament neutre, afiguratiu o enigmàtic forma part d el nostre art més representatiu. Einstein on the beach no és una obra narrativa, amh un arb'll ment, on sols cal assimilar l ' acc:ió. A Einstein on the beach n o hi ha una història inequívoca, sinó n om és certes evocacions, d ad es, símbols, acumulacions i elements dispersos que estan per a t·ticular. E l significat és incert i en molts casos innecessari. P erò l'obra dóna els s uficients el ements, especialment els textos, per cons truir, si l 'espectador ho vol, un sentit. Amb tot això hem intenta t contestar les dues p1·eguntes inicials: què és Einstein on the beach í com es pot gaudu· d'aquesta obra . Quin és el resultat final? E l resultat només pot ser osciJ.lant. Hi ha moments queia concentració és difícil o simplement, per cansament o gana , impossible. Per-ò els moments d e concentració són d'una inten sita t isingulat·itat inusitada. I molt més si tenim en compte l 'extraonlinària b ellesa plàs tica dels dissenys de W iJson , 1' intel·ligent tractament d e la llum, la interpretació acur·adíssima dels actors-ballarins, i l'eficàcia de tots els músics, en esp ecial d el petit cor i d el violinis ta que interpreta Einstein. Tot p legat va fer que els pocs espectadot·s que es van quedat· fins al fmal aplau dissin Einstein on the beach, coutr·arestant l es protestes i xiulets inicials. Nosaltres ta mbé aplaudim la iniciativa de portar Einstein al L iceu, en cat·a que sigui en cadir a d e r odes. No podem aplaudir, en canvi, el pre u de les entrades. Un exemple: pagar tl·es 1n:il vuitcentes cinquanta pessetes per un seient al cinquè pis, on una llànti a n o et deixa veure res és més escandalós que cent r epresentación s seguides de Einstein on the beach. TEM A lguna cosa es mou a l'ensenyament musical en aquest país, podríem dir tot parafrasejant una coneguda expressió literària . No és la primera vegada que abordem aquest tema a la Revista. Amb tota seguretat per la seva transcendència i també, òbviament, perquè des de fa un cert temps s 'hi viu un procés convulsiu molt accentuat; esperem que sigui de .. ' consequencies positives. O que ho acabi essent. Aquest moment convulsiu al·ludit, en tot cas, és fill o .. ' . con sequenc1a d ' una situació prèvia, 1' actual, profundament insatisfactòria i que , per tant, convé modificar no sols substancialment -cosa que equivaldria a dir manteniment amb millora dins de la línia actual- sinó radicalment, i això suposa un canvi diametral-si convé- de l'orientació ara dominant. La posada en marxa d'una eina tan important com la LOGSE se situa al bell mig d'un centre d'expectatives molt importants, ja que suposa un fet tan important com la inunersió dels ensenyarnents 1nusical en el proc~s educatiu general. Aspiració sentida i manifestada per experts des de fa tctnps i concepte que conté una càrrega de lògica poc menys que aclaparadora. Tanmateix sorgeixen, o podeu sorgir, problemes en el camí de la consecució d'uns ideals més o menys indiscutibles. I é-s, en aquest aspecte, que hom no pot set· absolutament optimista. Rl camí vers I 'ideal, en un context de desert d'una autèntica proclivitat social envers la música i també d'una escassetat de recursos -humans i econòmics- més que notable, pot malmetre, almenys a curt termini, bona part de la càrrega falaguera dels canvis en curs. Mentrestant, conceptes tan fonamentals com "titulació", ''professionalització", "diletantisme", etcètera, entren en joc amb les seves parcel.Jes problemàtiques concretes a la recerca del seu lloc en un futur sistema docent que, tot just, es disposa a arrencar. Molt a tentines, tot sigui dit. Canvis en I' ensenyament musical -1 I= 97 25 TEM A I, • Contraposició de sistemes pedagògics amb una mateixa finalitat por PERE BURÉS fl lguncs vl"gades, pc>r sort cada vegarla menys, t' U acahar un concert poc reeixit ht• sentit e l segiíent comentari: " H an tocat moltes notes, però hem sentit molt poca música " . Efectivament, la música en la seva més pura essèn cia s'ha d 'entendre com alruella capacitat d el composi tor, d el dh·ector o de l ' intèt-pret pet· fer atTiliar vocalmf'nt o instrumentalment unes sensacions, uus e ·tats d'ànim conct·ets: joies, triste es, malenconies ... EJ¡¡ diferents esquemes rítmics, la construcció de les melodies, les seves harmonies, les cadències, el volum i la c-ombinació de les veus i dels instruments, ¡¡'han dc pensar i s 'han d 'interpretar amh uns criteris que sohr·epassi11 la fredor d ' unes r elacions matemàtiquc•s que evidentment existeixen; i si volem fer les coses ben fetes, tampoc no podem oblidar qu<' un bon mt'• sic h a de conèixer la relació de doble o meitat entre dos valors rítmics , el nomht·e de viiH·a<lions prT segon que calen pet· fer sonar una nota d'un d~:tcrminat índex acústic , la interdependència de Ics difcn'l nts tonalitats a partir de laxarxa fJIIt' I' in Ler val d e cinquena justa condiciona les seves tòniques ... Si som grans c·onf'ixedors d 'aquests tennes tècnic·s, pet·ò ens falta la sensibilitat per d esenvolupar la part més humana deia música: aquella capacitat fi<'l fot·t i d fluix, f' I 1.· àpid i el lent, els accents, els lligat s ... h au 1·ícm dc convenir que la nostra forma ció music:al és fnmcauwnl deficient. La tecnologia actual, utilitzant la fl·edor matemàtiea que rel aciona els aspectes rítmics i melòdics de la música, ens of01·eix progt·ames informàties potents qu<· ens pennelcn unes manipulacions i tr·ansformadon s increïbles i absolutament impensables fa nom(·s uns quants anys. Cut·iosament, però . els neadors d'aquf's ls progt·ames iJ1c1onen en l'apartat df'ls sf'qlif'n ciadot·s una funció anomenada " Humanize·· . La seva missió: provocar. a voluntat de l'usu ari. un desf'ncaixament progt·amablt> que imiti, ibrual4uc CJJ una bona interpr etació, les matisacions d'intcr·pt·t>tació que hem considerat imprescindibles per a una bona transmissió de la música. Aquesta necessitat de fet· d c la música algtma cosa més Cflle una matèria assimilable només amb!" estudi d ' uns determinats IJibres d e text, ha portat els pedagogs i els mcstr·es dc música a experimentar dift>reuts sistemes d 'ensen yament per ajudar i complenwntar aquella pat·t més matemàtica d e la música, qui' tot i que és imprescindible conèixel·-la 1 n eressita d'uu f:omplement més abstracte, més c;reatiu i més difícil de transmetre a l'estudiant. Els pt·ogramrs vignnls als Conservatoris d e Música df' tot Espan ya han estat en els últims plans d 'estudi ineomplcls i insuficients, i han provorat tm molls casos la nf•eN;sitat per part dels professors d e música de supli•· , moltes vc·gacles a tall individual o en TEM A pt>tits grups d t> trt>hall, aque-llt•s mancances que e-s c-onside raven b àsiqu <'s p<'r a l h on e n sen yament de la músi<·a. A Catalunya , r acció comple mentària dels mestre¡; dc mús ica als programe-s oficials vigents h a estat tradicionalment molt important. Per això, conj unta ment a ml> el País Basc , el nostrt' desfasament en ve1·s la resta de països europeus tradif"iona lme nl ca pela' anters «>n pedago{,ria musical ha estat mc not·. Dc tot<'s mam·res, també hem patit l a prccariNat dd:. !'squ c m<•s imposa ts en l'ense-nyament dt> la mí1sica, i l<'s p~rspective-s actuals, a pesar de la posada e n marxa de la LOGSE , no indiquen, almen ys u eurt tCl·mini, un canvi espectacuLar en d s resultats obt inguts a nivell col·lectiu en l'educació musical de la nost1·a societat. Si hé és eel't que <:ada vegada m és lm1escoles i els conset·vatoris de música són pk ns fl' alumnes que adquireixen un bagatge musical que les últimes genct·acious no van t~nir l'oportunitat de conèixer , cal que pensem que aquesta acció és minoritària davant la falta d 'es tudis mu sicu ls en e ls plans d'educació d e rEGB, i d'un pn>fessontt especialitzat que ho ensenyi. I tamhé c·al CJII t' tinguem clar que, la casa, ral començar-la pels fonaments, no per la teulafla . i que els t'e ·ullats arribaran després d ' uns anys d ' haver sembrat. KocltHy, Dalcroze, Martcnot, Suzuki, h eueu Scgan·a, Llongue1·us, Lambert, Alfonso, Zamaeois ... Heus ací una relació de cognom s que . possiblement, molts d e)s eRttHlianLs de música hauran sentit alguna VC':ga da . N'h e m esmentat alguns ... , la llista és molt llarga, in fini 1a ... , impossible~ de confeeeionar. La feina del mcstt·e de música és artesanal. Cal una educu ció }Hmtl.LHl p er cada alumne , mai la mateixa. Cada mestre, doncs, esd evé un creador de pedagogia musica l en udaptar unes cürectrius detenninades a cada eas con en :t. Realment el mè tode ff1l servir és a mans del mes- lt't'. 1\i,í. dom·s. <HJIII':-<1 c·onH'rlt•h. t•n gt'niul o nw diot"l't' qual"t'' ol prognHll!l d 'etlueaf' iÓ nm1\it•td e¡ ut• quabt•\ ui d ' at[lll':.l~ gnw~ pt•tlagogs h a:,_ri pogut dt·~­ t'm oln)H\1". É~ n: almt' nt difícil tlt•C'itÜI· <¡niu és <'1 millor s istt·ma JWd u~ò~i t· pt•t· a l't•nst'll) ament dc Ja mít~ i t· a. Pussi blt>llll'nl , aqut•:-.1 1-t>t' in un compt.>ncli dt· moltt•s t'~>t·olt•s i sistt>nws. l li hu u"pt•t·tt•:; pun tnals l'l' solt~ rlt' dift•r t•nl nutuet·a i nmh uns l"I'Mthn ts, ahtu·nys:.clhrt• t•l pa pt' l'. q Ut' pntlt•n St' r molt d i ft•1·cn Ls <'ll fu urió dt•l sistt•ntn adoptat. E l t·itmc , l'afina<'ió , la improv isnrió, !'t•missió tll' la V<'ll , el t'Hui Mral, l'111da p t atió dt> I' iu s1•·unwut, t•t <' ., ponen ser aa p ct~tes tt·ueluls de dift•n•ntlllulll'l"a Rt•g¡) ns el sist·e ma pedugi>¡;it• utilit¡r.al. Zoltíut f odúl y i B(•la Bm·tók vau fe r u na tmwn ¡wcl agtlgiru molt ÍIIIJHH'Iallt a Jl ongl'ia. Yn 11 t'rt'tl l'· n~r tol d puís l'ecollint les t' llllÇOIHI i lc>s dnn st·~ populars. Aqlwst matrt·iul t•ls va scl'vir tlc bast• ¡wr elubontl' unmt•todc per u l'cnscn p uncnl t.k la músi ea als ut> ns honga l't'sos. La mt'l odoiC>gia d ' aq ut•s ls gnm s mtÍsit•s (•s :.t'gllidu tota lme nt u pa1·cinlnH' Ill pt>t' multt•s d t• lt•s t•st·olt•s dt• mt'ts it·a. La' i¡.;ita a l'I n sIitut Kodúl) el<- 1 N·skt·m~l f~ ohligad a JH, I" als t•sp t• ria li~t<·~ d c m ít~iea inquict<~ i amh gam•s · ' d '('st a r a l dia ". I!:I mè todt' del monjo tl<' Montsel"l'al P. lt·t•ncu Scga n a fs una t•xpt•ri(-neia d\·Hsen yanwnt clt· la música pt•nsatlu i c·s t t'IH'tnra du ''t•n cata lu". \ JH II'l d ' una irnpo•·tunt up o rta<:ió pt· r sonal d el seu t'l'l'Ht Io r , la fil osofia dt· fon s t'li <J uè es basu és molt p nh ima al s i1\lt' tna honga n\H . Com a tpll's la inic·i a tiva rpw hem esmcnht l ht·f'n m cnt , n ' hi ha molt es altres amb esquemes d 'emwn yauu·ut busal¡; e n els pt·incipals J'Hè totles qtHH;' utilit:M•n un c u dt•l món , en un intent' clar dc donat· Lc•s solucioni-! mé!l itlò nieH aLH proble mes que prm¡enlu l'emwnya ml'nt 111\tSieal. Podríem di,. q ur ca d asc:un a fr attuestes Lencli\.u - CI Sunl Fanccsc dc Puulu , 2 - 0800:~ BorTt'lnnu ButlleLu d e s ub¡¡c•ri1wió ~UIH i•·O~II#UllM - - - - - - - - -- - - - - - - - -- - - - - - - - - - - - - - - - - - - - Cnc"t'l'l' - - - - - - - - - - -- - - - : - - - - - T,•lrfull - - - - - - - - - - - - - - - - - - l'ohl<H'ÍÓ -------------- Oc ~. -----------------------l'ti) \'Ítu•in - - - - - - - - - -- - - - - - - - Pt·oft•stoiÏ(• - - - - - - - - - - - - - - - - - - - ElO Dt·s itju ~ubst· r·iu t·t~ 1 1H a purlit· tld m·u urro unth Iu tJUtli U umwl df• 3. 750 ! Ht'~ . IWntt•t;Lr nl cir 2. 101) 8 fu r é f'ft·t"liu l' imp•J r•l milju n\'üfll lai(• haru·uri rulj m11. rlumic·iliudó IJo rH•il r•iu . Pt•t• u tm luwr•ipc•innMo l'r,sl rnngt· r, t•urumhNa t•l pruu. Bullle ta d e d o midli uC"i ó h uu<"àl'iu Sr·u ) or·o, ,.¡, ugruir¡. r¡11c nmh ,.,¡,.,...,.ui uw11 rom¡llel11ihreta ntr•ng11i'! r•l•n·hut>tl'll'L'I" I""r·«· cttuc·r'r CON SO IIC1DEL P \1..\ lJ DE I.\ MÚSIC.\ CAT \ . lA ,\ , po•lt"'~'""'""t rl1· Iu"""'" Kul,.<riprió " ·'CATALUNYA MUSIC VHEVIS'l' \ \1\..S IC!\1. C \ T \Li\ 'li\"'. Ti rulnc· BnnclCuixa Nínn. r•uncph• - - - - - - - - - AAt''ll t'in Polclar•iéc \ dreça ag~ncia l"t(un. Llihrt' ln - - - - - - - - - - Si¡!nntura TEM A ¡--... t c·it•~'~ i sis 1t•nws d' t•n¡.,¡•nya ment tE'nf'n unE'S t-scoles que• p) sc•gu<'iXt•n. Ai:.-.í, clones, caldria considerar moltN; dr lc•s Esrnlc•s fi f' MÍlsica existents en r actualitat com f'ls promotor¡, dc diferents sistemes pedagògics dt·l't·n'ic'n) anwnt musical. Crt>c n•mun·ablt> considerar, com hem dit c:rnlca·icH'Illt'lll , qut> tots t'ls mf.todes són bons i per això I ntt•s lt>s inieia I ivt•s q ut· es po l'lt'n a terme, re!.pectables. Llàs tima potst•r que aquc•stes iniciatives no St'mpn· tinguin d suport dc> l'oficialitat dels I"Studis i ralgui en molt¡¡ ca'IOS nn Lrehall de reconversió o d'adupluc·i6 11 nns JH'Ob'l'amcs dc Conservatori dctt•mliml'ts. Cal tlsmentau· també l'esforç important tl'ut¡uc!ltH Centres IH't' adaptat· als seus programes d 'eslJI(JiS lc~S l\'IHitme ÏCS ITJf!s actualitzades de la )JCflagogiu musical i ds c<mvis espectaculars que últimnntcnt lli ostu havt•nt. Lu consid<•rució final a I' exposició c1ue hem fet scrin <'Omllntar la riquesa i la diversitat de possibilitat¡; que Lt•nim a Catalunya de sistemes d'ensenyament i d ·t'st·oles de música on poder-ne aprendre. Cada Escola esdevé un punt especialitzat en una tendència dt•Lt·r·rninacla. Segueix una filosofia pr·ò:.-.irua a un fll'tC>rutinat pedagog, i aporta la seva exprriè-ncia , <'l material complementari adaptat a unt>s necrssitals socials determinades que ells matei.xos han elaborat i, sobretot, la il·lusió de col·lahorar en Iu ereució d ' una societat amb una base de <·onei'\.emt~nts mu sif'als cada vegada millo•·s. No ohlid<'rn e¡ u<' la rnúsiC'a pr·opor·ciona aquella base d e srnsihilitat pN·sonal que ajuda a scr..millors. i que <'n<'ar·a que la nos tt·a dedicació professional no sigui en (•1 <·amp dc la música, aquesta ens proporcionarà una plehitud d 'esperit que farà que la nostra aportacic) per a una sot'i<•lal millor sigui més gran. Pt'r tol ai:.-.ò, e! nos tre suport més decidit a tott's les iniriativcs destinades a millorar l'ensenyament musical. A Catalunya liÓn moltes les persones i escoles <{U(' treballen f'n aquest camp i cal que se'ls doni el reconeixement que aquesta tasca val. Moltes vegades, utilitzar determinats sistemes d'ensenyament rnuaieul pioners o no reconegLtts eJl els programes oficials vigents ocasionen a qui els por·tpn a la pr·à!'Lica una sf'nsació d'aïllament o de solitud, dl' "fer la guerra pel seu compte" . Voldria acabar amb el d esig de continuïtat per a Lots els C'<•ntres i toles les individualitats que creuen en una pedagogia musical moderna i coh erent. Desitjar també la sensibilitat i màxima col·laboració possible per pa•·t dels estaments oficials j dels responsable;¡ de la programació mus ical del nostre país. Tot~>s aquestt>s iniciatives que h em C'Omt'ntat en aquest Pscrit són un patrimoni del qual ens h em dc sen tir orgullosos i que hem de mau tenir en bé del futur musical de tothom qui vulgui endinsar-se en el món màgic i fascinant d e la música. , 97 Pere Artís i Benach Lluís Millet i Loras f I I IBRE DEL CENTENARI Articles introductoris: Montserrat Albet, Joan Lluís Marfany, Enric Jardí, Josep Ma. Ainaud de Lasarte i Josep Benet FUNDACIÓ ORFEÓ CATAlÀ- PALAU DE lA MÚSICA CATAlANA EDITORIAL BARCINO Demaneu-lo a la vostra llibreria o a Edilorial Barcino (Montseny, 9- Tel. 218 68 88) . \ TEM A L'escola privada en el sistema oficial per MÒNICA MONTORIOL L' t>ns<'nyauwnt privat de la música f.s una alternativa a l'allau d'alumnes que t'~ <'OIH't>ntren a les portes dels conSt~rvato r·is. Davant d'tm ensenyatnf'llt massificat sorgeix l'escola privada, que molt sovint abt;ot·heix lt'l:I¡Jlac·es que no cahen a l'escola municipal. D'alt1·es vt>gud<~ s, és una tria voluntària; una alternativa d'escola dife.rt>nt. L'ensenyament pl'ivat de là mi'rsica és una realüat palpable a la nos tra societat, qn<' s'01·ganitza i fundona amL uns paràmetres pl'opis. P<'r conèixer d funcionament, la dinàmica, i, en definitiva, el perquè del seu sorgiment i desenvolupamt>nt po&tt"J'Íor. ht>m parlat amb diferents responsables d"eseoles privades de música. Dins d'aquest ventall, hem seleccionat aquelles escoles que tenen el qualificatiu de "reconegud es". és a dir que trnc>n un rf'cOnf'ixement per part de Ja Generalitat dc Catalunya. Així mateix. estan adscrites a un c·onspt·vatol'Ï, fet <rue els pet·met de podt>r examinat· els seus ahunnes i podE-r e:~:pedir notes només en el grau el emental. Per fer el pas de grau, els alumnes t' 'han d'examinar al conservatori davant d'un Lt·ibunal mixt, format pet· professors del con scrvat<n·i i de l'escola correspon ent. A part, doncs, cle conèixer el seu fun cionament intern, també hem volf,'Utrecollir en aquest article les flpiJúons que te'n en els 1·cspousables dc cada escola respecte a l'entrada en vigor de la nova Llei d'Ordenació Genf'ral del Sistema Educatiu (LOGSE). La llei preveu, en tri' d'altres coses, la introduc•ció obligatòt'Ï.a de l'assignatura de música als plans d'estudis primal'is i seeundaris. Entre les es<· oles amh C[llè hem padat hi ha r Eseola de Música del PuJau, l'escola Lutbier, Ars Nova i Diaula. Totes elles t·euneixen unes característiques semblants. El factor comú , i que de forma tmànime van destacar els t·csponsahlcs o professors de cada centre és el tractament personalitzat que ralumne rep ('11 una <'srola privada. Ac[Ucsta característica, la van rcmat·cat· com a essencial i diferenciadora del tipus d 'en sf• n y~mtent del conse1-vatori. Fins i tot, Alíria A]calay, d<' L'Es<' ola Luthi<'r, va t·ema•·ear que en una escola privada s'afalagava l'alumne. Les t·espon!lables de l'escola Diaula van expücar qufl el ri tm e dc trehull venia marcat per les n ecessitats de cada a.ltunne. En certa manera , i tal com va apuntar Alí.cia Alcalay, les escoles privades cobreixen les place.~ de /a gent que no cap alcon.<;ervatori. Així mateix, i com un altre factor cohesionador entr e aquestes quatt·e escoles, els alumnes han de fer nua pnn a pt•t· pudt•r t'ntnu·, pen) n omés pt•t· t'O nt'-Ï'\t'l'· IH' t•lniH•II; "t'ÏH IH'('t•ptn n lots. Pt>t'Ò, t'Ulli ~l f'l'1t'Uit•s (ll'Ï\ acil-s. topen amb una clifif'n}tal: r t'C'() nÒmic·a. En aqm·~t st'nt il, Haq111•l MiiJàs. el' At·s No va, va ufirnHll' !JIII' ¡·ls pare8 havien cl1· subl'<'llcio narl'escola privada, tol i npuntnr t¡u<' Ics taxt's tlt•l c·onst~rvaturi :;6n cada t'f!¿?.(l,damés altes. En t•t•hu·iú nmh Utl'lt'sl mutt>i'\ lt•ma, lt.•l:l n•stHmsablt>H clt• Oiau la , E ulàlia Antonl's iM. ,\ngt>ls Arnaus, van lanwn Lar· qut• i'<'sc·oln privmla l'os tan cam. perquè 11.0 ¡wclia t•star a l'abast dP tothom. Un altre clt•s avantul~t· qtu· 'a u J'c•mart'~u· 1ant Alíl'ia \kahl), ell' l'<>seola Lntllie•·· c•oml\1urioua Vila, d e l'Es<·oln tic• Mtrsit•a dt'l Pul au, 'a •wr ]a falla dc diners pt•t· pagar adequrulmuNif t>f.~ proft>s!wrs. P t'rÒ, tot i u<¡ut•-.ta línia d 'a<'tnu<'iÓ romunn, ht•m oh.,cnut qut> hi hu t•!it'ole¡; qne st>g:uc•ixen una mclodologiu mnsic·ul mt's semhlant a la dt>l c·onst'J'Va tOI·i, i d ·altrrs <¡uc• apostrn prt· sist<>m<'s pròagòbric•s ah c•t·natius. En la (H'iment dc•fmiC'i6. hi tt·obern lNi t•sc·oks Luthi<·•· i 1\t-s Nova, i t>nl'altru r c•!!c·ola Oiau la i rEsrota dt' Músic•a del Palau. Les dul's primerc~s, tol i tc•nir tntj<•c·tòric•s diferents, s'ajusten més a J't>nst>nynmenl dd c·onservatol'i, i, a mf-s, totes dues nlH·ac't'll dN; <~<'l grau c•lr ment a l al supet·ior. L'altre grup ind on leA escoh-s Dimdu i.l'EI'Icola de Música d el Palau , l fii C lot i s11r t't'C~tlllt>gudt•s, i pm· tant, s'hau d ' ajustar a l ~; p•·ogrames dd c:onscrvatot·i, han optaL¡wr m<'Lodologi<•s diversel'l. Així, Dianla aposta pel sistema fnmc·ès Mat'lt'not; i I'EHcola dt> Música del Palau va ccmwnçar aplif'unl c>lmètode f1·c•neu Sc•ga1-ra. Ar.tualm<.'nt (i amh J'int<>nt d'ahr<'ujar el pc·ríod<' discent dc]<; alumnes), no el St'~ueix tc1t i haver allar·gat c>ls C'inC' anys dC' ¡.,olff'ig a vuü. Problemes d'infrastructura L'escola Luthi<'r va néixer de mà d"Alícia Alcalay l'any 1979. però no va estar totahnent legalitzacla fins a l 1983. L't•SNila ha anat guanyant prestigi, gr àcies solH'Not a allò que la dir('rtora del <'entre va anomenar· '\·un;cts magistrals". Són c ursos c!lpcc:ialitzats, nmh figures r econ egudes a tot el món; uns semi naris d~ durada entre tres i cinc dies . L'cseoJa Luthicr aplega tm total de 33 profcssor·s i uns 370 alurnnes. L'ensenyament musical comença als tres anys i mig i s 'aiJarga indefinidament; fin s al grau supf't'Ï.or, perfc>cciouament o esp ecialització. E ls ('Ut'sos de solfeig, t>ls plantegen igual que al const>r·vatori ; l'únic que varia és l'edat en cp1è r is nens poden com<>n ~ar a fer servir un ins trument. TEM A ¡\ l't•ficola Lnlhi<>r és a partil· dels 5-6 anys, i aJ conIWt'Vulo,.¡ no és fins uls 8 anys. Pet·ò l'exigència qu<· H'hu 111 urc:at Alíeia Al <~a l uy amb l'escola és la d'off"rh· un ensenyament seriós Jlr>r despertar interès perla música i així mateix tenir inquietuds de voler .fer roses. A t:.tll tl'eM-mplf", Iu directora del t'f"ntt·e V(t rl<·P.tac·ar activitat¡; <·om a tulicicms pt'r a les esi'Ol<•s, rorganitzaCÍÓ de ('00('Cl'lS, etc. En relació amb l 'apH(~ttció de la LOGSE, Alícia Alc-alay va manifestar qu<• r t·a positiva, pen1nè així hi lumrà més gent que estudiarà música. De tola manet·u, i tant per a la d irectont del centre f'Om per ui (:oor·cünador Migu ('l ,luvaloy cal mirar si es disposa de la iufrastrucl!Lrft necessària . Atenció a l'alumne dotat L'any 1948 la pianista Maria Canals va fundat· l'escola Ars Nova, pet'Ò no ~:~e t·ia fins l'any 1965 qut> _t... • f 97 p assaria a ser r·econc~:,ruda. Un cop engegat el projeetl', MRria Canals es va ma rcar dues fites més: Ja intt•ndó d 'aconsegui r un n ivell artistic de formació i la idea d e c r·ear escola. ANualment, l 'escola compta amb uns 400 alumnes i al voltant d'tUl a vinLt•na de professon!. El preslibri de l'escola, segons que va explic-ar la profrssora dr grau superior de Piano i de Música de Cambra, Raquel Millàs, es deu a la figura i a la carrem pro.fessi.o nal i pedagògica de Maria Canals. En aquest sentit, Raqut>l Mill às va recordar que des dc feia 39 anys es venia cclebnmt el Concurs Internacional MaTia Canals. El r·oncut·s va ser creat per Ma ria Canals i el seu marit, el crític musical Rossend Llates . A tot això, la professora d'Ars Nov<t va afegit· que la principal i més important publicitat de l'escola ve dels mateixos alumnes. L'escola inclou l'ensenyament des del gran elemental frns al superiot·. \ixò ho va explicar Raquel Millà s: els nens poden entrar· a partir dels 4-5 anys .fins que es poden especialitzar. E n aquest sentit, la p t·oJessora de gr au supet·ior va reconèixer que es tenia uua especial alcn c)ó amb l 'alumne dotal: l'alu.mne que despunta. requereix un seguiment precís perquè desenvolupi tutes les seves possibilitats i no es trobi limitat. En relació amb la introducció de l'assignatura de música a l'escola d'EGB, rdonna que preveu la LOGSE, Raquel Millàs va manü'estar que qualsevol refonnaesfeia amb la intenció que fos positiva i servis per millorar. Tot i això, la professora d'At·s Nova va apuntar quf• eR nt>cessi taven molts mitjcms pet· dur a ter·me aquest canvi. La música v iva com a centre Fa 14 anys que fu nciona, però només en fa dos que és escola t·econegud a. Per a les t·esponsables dd centre, M. Àngds Arna ns i Eulàlia Antonrs, el fet de ser escola rcconcgudu els aporta una millora de tipus econòmic: hi /w, la possibilitat d'algun aju.t o .subvenció per CL lltnterial o despeses. És un c:cntre que, segons les responsabJes dè Di aula, està pensctt com et elemental. Pt>t' tan t, els nens entren als 5 anys i fan part dt'l grau mitjà fïns al curs d' hanuonia i en alguns casos fins a sisè de piano . En total apleguen WIS 200 alumnes i quasi uns 30 pr·ofessors. Quant a la metodologia musical que segueixl'n, les l't>spon subles del' el:lcola es van referir al sistema Muten ot . Aquesta rrwtodologia d'ot·igen franeès, segon s M. Àngels Amaus, és una filosofia d'una manera d'ensenyar i L{~ c·om a primera ideajèr la música viva, que formi pCLrt de la vida quotidicuw. A partir d'aquí, s'h a b uscat la manera d'aplicar aquesta filosofia. Eulàlia Antonés ho va resu mir així: tenir uns espais físics per poder gaudir de la música, promocionar els concert.~ i els intercanvis, intentar apropar la música a l'àmbit.fam.iliar amb activitats i ttna corul de pares, poder formar part d'un Cor juvenil, etc. Una dc Ics activitats que van esmentar més satisfactòriament va ser l'Onruestra J u venil. Les responsables de Dianla la van qualificar com a conjunt singular per la diversitat d'instruments que la intcgt·cn. En relació amb la LOGSE, M. Àngels Ama us va criticar duramenll'ap1icació de la llei pel que fa referència a la selecció dcJ professorat: la LOGSJi ha tret el professional de la música i l'hc1, canviat pel mestre amb con.eixenwnts musicals . Davant d 'ajxò, la responsable dc D iau la va qualificar la reforma educativa de ser un pas enrera. Un futur dificil per a la LOGSE L'Escola de Música Òc>l Palau reuneix aproximadament un total de 230 alwnnes repartits entre uns 20 pt·ofessors. La directot·a de l 'escola, Mariona Vila, va parlar dels ol'igen s d'aquesta institució: en ILTL principi l'escola es 1·egia pel mètode Ireneu Segarra. ActuaLncnt s'ha prescindit d'aquest sistema, fet que permet, segons que va explicar Mariona Vila, compagirwr el solfeig amb d'altres assignat ures, com el cant coral, o la composicié, etc. L' Escola de Música del Palau incorpora a les seves aules nf'ns des dels tres anys fins a l'equivalent del cinqur de solfeig. Quant a la tria df'l professonl t, la tlirector a de l'escola va destacar esrr~<:i alment qLle calia estimar i respectar els nens, ser mtísi.c en actiu, i teni1· Wlfl. tècnica pedagògica bàsica. Davant la pregunta de l'aplicació de la LOGSE, Mar iona Vila es va mostrar una mica pessimista: Té una aplicació difícil; primer de tot, per problemes econòmics, i després, per desconeixement. TEM A L'escola privada amb • programes prop1s ' L per TERESA MARTINEZ r a! en~cnyamcnl musical privat nostt·e pcus compta amh un protagomsme t'<"Ucvant, en constituir una alternativa rlanr u l'cnsl'nyamentmusical públic o ofieial. S6n moltes les escoles privades de música que ofer!.'ixcll sisterncR pedagògics p1·opis segons t•l seu recondxcmt>HL in Ali turion al. Així, troht'1n !'Scoles n•con<'b'Udt's i autoritzades -aquelles que atorguen títols cle gnw t'lcmenta l i mitjà, o que preparen per als ('Xàmt>ns oficials als conservatoris- i aqut'lles qui.' podríem anomenar· "lliures" -les que atorgut>n diplomt>s pr·opis que no tenen cap recont>i.xement ofi<·iul. D'aqut'st dan·rr tipus d't'scoles ens ocuparem aJ llarg d'aquest escrit. C'l qual il·lustrarem amb l'ext'mple dc tr·c·s <·¡wolt's privades de la ciutat de Barcelona: I'AC'adf.mia 'farshall, el Centrt' Tnternacional d'Estudis Musicals i l'Escola de l\lí1sica dc Barcelona. També pal'lat·em de r experiència, única a Catalunya i a l'Estat r.spanyol, d'integrament d'ensenyament music· al a l'EGB i al BUP de J'Escola Virtèlia. L'alternativa pedagògica Qnt· of<~reix 1\•nsenyamcnt musical pl'ivat de let> escoles " lliun·s''? En principi Lmt.r·acte més personal i familiar amh l'alumne , d C'ontacte amb l'instTumPnt des del primer· elia i tm sistema de qualificacions flexible. L'altra <'ara d(' la moneda, tali C'Omjas'ha apuntat abans. és qu<' ('l tipus de titulacions que atorguen no té cap reconcix<'mc.>n t oficial a l'Estat. Tots aquests aspt><'l<'s són ampliats i comrntats pels principals responsables dr les eseolcs abans esmentades, juotamf'nt amb la ftlosofia de cada centre. El Centre Internacional el 'Estudis .Musicals, dit'Ïhrit pt>r 'lur·~al Gols -violinista, director d'orquestra, pedagog reconegut i ex-director del Conservatori Munió pal de Barcelona de 1983 a 1988-. admf'l aluumes a partir dels 3 anys d'edat. Juntament amh la part tc•òriea, els instnunents que desenvolupa són, bàsicament, el piano , el violi i el violoncel. El seu pt·ograma d'estudis s'estructura de talforma que cm deu cursos l'ahunnc està perfectament capacitat pt>t' enfrontat·-se a una selecció que li permeti d'uc·cctüt· a un grau superior. Els exàuwns consislcixcn <·n t.o<:ar davant els pares. I, a més, ofC'rf'ix, al alumnes més petits, la possibilitat d'aprendre mitjançant el mètode Suzulri impartit per pr·ofessot·s titulat·s i autoritzats per impartir-lo (aquest mètode es pot a<lquirir a qualsevol lloc). El Centt·e, <i'H' f111wiona des dc• fn quatn• an)'a, cnmpta amh unu d<'S<'tta d<• ¡u·of<•Asot·s, una seb.an t<'lla d 'a h11nnes i ofpn•i" dus~t'H t•spc·<·ials vc·r a adult.,. També impar·tc•ix c·m·sos dc· nh·ell snpet'Íor , pet· al~ qui voleu nrillonrt· ¡•Js HI' US t'onc+~•·ments i 4uc ja ¡;(m profc!SAionuls, nmh la «'ol·laboraC'ió d 'Ah•ustíu 1.Jt>6n Ara i Sa ntiago .J nan -violí-, Mar~ al CervC't'a - violon<~el- j Edith Fi¡;¡c·lwr - piu no. Segmta Ma r~·al GolA, el neu ha d 'ugafar l 'instntm ent des del¡Jrimer dia., c(d qne el toqui, que el conegui i quP s 'fti lwbit11Ï. É.~ important que es comen ci des de molt petit, que estimi la música i que ·u agi fent. /.a qüestió és q11e, posant els mínims indispen sables i comptrwt amb un bon guiatge, es deixi anar fent. Si arriba el moment d'escollir de C(traa rwj'utu r profesional, S(' 'l prepara per a tolfi. Mar~·al Gols d(.fensa un t>ns<>nyament oficial que nomí~s contempli t•l grau supet·iot· o proft'ssional i al qual s'acceclí'i\.Í mitjançant un sist('JOa de selerrió; on s'hagi c-.tuclia t nhuns d·aqu<'st pas, és complt>tumentlliut·e. Gols diu que parlar de professionalitat amb nois i noies de vuit, nou, deu o dotze anys no és lògic. I els títols? !}únic títol que jo puc comprendre és el (jUP faculta per a exerdr com a professional. f encara podríem discutir-ho, perquè a l 'Trora de.fer ww provo performarpart cl'uno orquest,nt, posem per cas. et dinw que toquis, qr-te toquis bé. De fet ,jo no discuteixo les titulacions, sinó que discuteixo [ps 1it ulacions amb la, cwwlla, això sí, Gols purlu dt•lu "titulitis", que, a l ' hora òc la veritat, no Lé cap intportància: Quan tu tett.S l'aval que has estudiat a 1111 tPIItre, aleshores potser hi hagi algú que pensi que> per.forçcdw !tas de fer bé, perquè, si no. 110 t'ltauriPn donat el passaport. Qui té prestigi és el centre en si, no el títol. Per això conclou dient: ]o puc garantir que un ulwnne que acabi el nostre TEM A jo puc garantir <¡ut> u u alumne que ncabi el nostre prog rama !iabr('i torar molt bé l'instrument i sabrà LIP¡{ir tot l'[ qul' li posin al davant. i que podrà preSl'lltclr-st> a une.~ proves que, evidentment, passar(i. S i hi ha un parell d 'adjectius que defineixin I'Ac·adt-mia Mars hall són tnulició i personalitat. L 'A<·adèmin '\1ars hal1 fon fundada per Enric Granad eu;; ara f'n uns nOJ·anta anys. Els seu s ('flSf'nyanwnt s (snhrNot la L<~c· nira clels pedals) forf'n rN·ollits, en fonna clC' manual, pel seu deixeble J?rank Murs hall (nom del qual pren nom l'escola), i deixeble d 'a qtWRI fou Alícia de Lnrrocha. Així, doncs, lt.'CH noms il·lustreAnvalcn aquest centt·e. L'evoluci6 ch•l 1!1'11 Jo~ÍKlt1ma tl'ensenyameut , des de la seva fundaC'iÍI fins avui diu , hu anat mar·rat pf'ls dos adjt•c• tins ant<•riOJ'A. MontsC'rrat Santacana -proft>ssonl rlrls rut·sos superiors d e piano i cap d 'estudis d<' la hranc·a tt·òl'iC'a cle r AC'adèmia- ens explica que una de les coses que tot el professorat hem tingut molt en compte és mantenir tot el que el mestre Granados va deixar, i que t'a transmetre a Jl 'larsiiCIII, Marslwfl n l~flrrorha i eUa al.s que impartim clnsc>s actualment. És a dir. conservar al màxim tot l 'cmsenyament que hem rebut. el qual també és molt important dins l'escola pianística catalana i espanyola. L' \c.~ ut.lèmia Marshall admet alumnes de qualsevol edat (la més n01·mal és a partir d els sis anys), compta amb un planl ft r de vint professors -els quals tols han d ' haver estat alumnes de l'Acadèmia com a c·ondkió obligatòria- i té una mitjana de cent quaranta alumnt"s . La base d el seu ensenyament gira a l'entorn del piano, i és donada una gran imp ortància a la música de cambra. El cant {amb Monlst'rrat Apudci), el violí {amb Xavier Turull i Xavier Calvo) i la flauta (amb Anton Serra) tamhé hi tenen ta buda. També s'impar·teixen cursets esp ecífics que compten. entt·f' d. altres, amh Narcís Bmlf't i lsabt"l Roc ha. P el que fa als exàmens . Alícia Torra - filla el·Alícia de La t-rocha i membr e de la ger ència de l' Acadèmia- diu que en principi no se susp èn ningú, perquè ningú. no es presenta a un examen per al qualla seva professora cregui que encara no està preparat. Nosaltres treiem el trautn(J d el s uspen.~. Aquest aspecte, el corrobot·a Moutst'lTal Santarana dient que com més preparats t'Un , menys trauma tenen, i el normal és que hi vagin molt preparats. I una cosa que sí que s'el.·igeix és que han de presentar pràcticament tot el progrcww de memòria, aspecte que es treballa molt. Com llèiem alntn s, el seu sistema p edagògic és moll ronc rel , i amh un accent marcat en la tècnica dels p edals . Montst"rral Santacana explica que nosaltres comencem a. donar al màxim a l'alumne: tot el que considerem part important en el piano i la interpretació, i que comença per una posició de la mà i clel braç, per exemple. Això comportarà LLna son oritat molt especi(ll, que és el que més ens defl- neix. Dt>.~prf>s tJirulrt~ la netedat de la tècnicCL. i clesprfís el.~ pedals. Al darrPra d'això hi ha una musicalitat a fons del que s'estudia, una coneixença de les obr·es i les èpoques ... Es tracta d'aconseguir una interpretació i sonoritat plena de l'obra, amb uns matisos complets, amb zmafidelitat a l 'autor i una netedCit, pulcritud i profunditat de l 'obra. P el que fa a Ics titulacions, els seus diplomes tampoC' no tc•ncn rceoncixement oficial, p erò si repassem alguns n oms d'ex-alumnes (rom Rosa Sahatc-r i Albert Giméncz-Atenelle, a part de l<"'r ank Marshall i Alícia dc Lan ocha), no creiem que aquest aspecte sigui prco<'upant. Per la seva banda , l'Escola de Música deBana::lonu - que I' any passa t eomplí els deu anys tle vida-, dit·igida <'Onjuntamenl per Ll11Ís i Gerard Claret i Alhcrl Gimfncz-Alct1eUe (Tt·io cie Barcelona), nasqué amb elares finalitats professionals, GiménezAtcncllc diu: Aquest aspecte fou des del primer moment la n ostra fita -sempt·e parla en nom d el Trio-: forma r completament un músic i deixar-lo en condicions competitives respecte al seLL instrum ent i ro neixt>ments musicals. L'Escola a d met a lulllllC'S a partir· drls quatre anys i posa l'edat lúnit dels onze anys, aproximadament. per començar els estudis des dc- zc1·o . L'Escola compta també amb una secció d "adults, que no és subjecta a cap r endiment, per lòf,ricn d e funcionament, pet·ò als quals es ga r·anteixen els coneixements. Una trentena de proft'ssm·s impar·tt>ixc>n ]es difer·ents àrees, i <:ompLen amb la eol·laboració de Bernard Gr eenhause, G yorgy Sc>bok i .Ta nos Starker per als cursos específics. Pel que fa a les titulacions, des de de fa tm parell d ' anys l'Escola de Música de Barcelona és vinculada a lu Un iver si tat Autònoma de Bat·celona , que a torga un diploma d 'estudis, i amh la Guüdhall Srhool o fM usi<' and Drama de Londres, que, mitjançant un acord, a torga el seu títol als estudiants dc 1'Escola. Aqu ests dos r econei.xements tampoc no tenen cap valor a l'Estat espanyol. Aquest país ha heretat molt el tema dels títols -explica GiménczAtenelle. Hi ha hagut una època en què els títols eren la cosa més important i passaven al davant dels coneixements. Això ha canviat . Nosaltres, com a escola privada, no podíem atorgar títols vàlids a l'Estat i no en donàvem. Però ara sí, perquè es tracta de dues titulacions que ja no són tant paper mullat. El títol de la Guüdhall obre portes, és uti passaport , és LLn títol que té elma,teix valor que un d 'un conservatori oficial espanyol quant a aspectes pràctics . Amb aquest títol es pot treballar a qualse-v ol lloc d 'Europa , i si es convalida amb Espanya, twnbé hipots trebctllar. Llavor.~ estem a un nivell diferent de títol: és vàlid arreu, útil i té prestigi. El títol d e la V ni:versitat també és molt important corn et reconei:tement de la qualitat d 'ensenyament que impartim. Pel que fa als exàmens, aquests adquireixen rellt>vància quan es tracta de passar d e grau, encara TEM A no es tr·aeta de ¡.>r'Uvt'ii a una sola carta. Malgrat tot, a mida que lw anat crcix<>nt l'Escola ha sorgit la necessitat d'establir uns controls mínims i llllS comptes que s Ïwn d'anar rendint. al.s pares dels alumnes. Si no fos així 110 podríem ser compatibles amb el reconeixement de l.a Universitat Autònoma, apunta Gim~nez-A t ene11e. Tots els professot·s han estat alurmws de l'Es<·ola. raó indispensable p er no produir contradiceions i seguir la lògica del sen enseny amen I. De tots t>ls as¡w<'lcs c·xposats fins ara, i en termt>s generals, sc'r1 podem cxtrcm·c algunes conclu sions. Aquestes t~scolcs ofereixen un ensenyament menys rigid, j adetJuat st•gons les inte11eion.s de l 'ahmme - és a dir, es cont emplt•n els vessunts amatent· i profc>ssjonal - ; la cura pels ccmeixements supera la finalitat d'ohtmlf'ió d'un títol concret; el <:ontacle amb l'instruml'nl es produeix des del primer moment; es por acccdü· als cstu(ÜS des d'una edat més jovençana; t'ls pares formen una part important de l'en~:,r¡·anatgf' perquè, fins a una certa edat, són els qtú decideixt!n sobn~ els seu s fïlls: i perquè es tracta de fet· músi<'a sense angoixes, d'estimar-la. de ferla perquÈ' sí, i si nn s 'hi vol dedicar professionalment tamh;; ho poL frt· amb toles les garanties. Perquè en d ..finitiva, "molts són els cridats i pocs els escollits". l{lW Estimar la música, crear públics Tal i rom apunLàvt>m a] principi d'aquest escrit, l 'Escola Virtèlia dc Bncelona, amb cinquanta anys d'histi)ria, és l 'única a Catalunya i a l'Estat qne ofereix la integració de la música a l'ensenyument ordinar·i o convencionaL La seva experiència arrencà fa nou anys, amb els permisos ofieials vet·tinents, i ha aconsc'guit que la música tingtú la mateixa importància qnr la resta d'assignatures. Aquesta experiència inspirada en models europeus segons la de l'actual director permet que, a qui té intet·èb per I a música. no li calgui assistir a un conse•·va tori o a una escola privada musical i ho faci dins rhor·al'i leetiu de la seva pròpia escola. L. actual director de l'escola, Francesc Llongueras -fill del fundado1·, Josep Jordi J...]ongueras, músic i pedagog dc gran experiència- apunta que la nonnalit- zació de la música vol dir que comença a l'escola i d'una manera natural, que l'alumne pensi que estudiar mtí.sica és com estudiar matemàtiques o ciències. La possibilitat d 'apunta1·-se a l'experiència és opttHiva. DNI clel ¡H·eesr.olar fins al quart curs d ']!'}CB la música és assignatura obligatòria. A la resta de ctu·sos, fins al tercer de BUP, és on es pot optar per Ja música integrada (els que no agafen 1' opció tamJ)é te neula música com a assignatura pet'Ò de:: manera menys intensa) la qual cosa comportarà unes potjues h ores de més que la resta d 'alumnes dins l'horari le<"tiu. Actualment, de cinquè ti'EGR u lt'n't'l' clt• lH IP. hi hn uns' u i tant u a lumnt•s qu(' han nptut pt•r· lu muclnlital nmsic·al. FrarH'C'M' Llongtter·u... ttfirma t¡tlt' poc/em com¡1rot>ar i rl<>mo.~ ­ trar qru> <>l$ nllllll1li'S que fan l'actil'itat 11lllSic·nf complementària clin$ l'horari escolar són persones millor preparades per a 11 nu ¡•ida ¡, umanística i ob tem•n millors r('sultats acoclèmics. Les ass.ignaltll't':-1 mu-.ic-nls (tu ut a la hram·u ohligutr'n·ía C'tllll u l'optati\ u) C'CHIIpi'C'IH'Il n:.pc'C'It':-. 1'01111'1 c'anl ('OI'UI, f'lllc'll gua Lgt• mu:.i!'!l I i I \•" prC'ssi6 e' Ol'} •ora1, ah:í c·mu In mÚi-iNt rl<• rnmhrn i clos in"tt·mucntH. Ft·nnt•t'sc· LlonguC'ru" C'Xplkn tjtH' aro t'liS trobem e11 ILI/ 111011H'Ilf en què tNiim una planificació molt lli¡.J·acla a les assignatures IIOI'Ill(lls, m.olr. e.~ n·nctll ­ roda, dt• tol mant!ra t(ll<' podem dir c¡11e ltll alumne que e.~tudin qt~aiM•vol curs d'f;GB o RllP surt flllll) lli ut pre¡w ra t'ió musif'rd SP7lst• hnm~r dP dei.xn ro ct•dir, prclctirCIIIIPIIt, en l'nnJenylwumt 110r111al. P f'r tant. ILO pretenem, e11 absolut, fer· mrísif's, nomé.~ pretenem fer persones amb 11110 sensibilitat musi cul. però fins al (Jilllf que aquesta representi que qruw :;igui gra 11 ¡mgui tocar 1111 o dos i11st rum<'" ls, i quv pugui C'OIIPixer Iu nuí.~it•a i gaudir-ne, i siipigo <>:cprc>.~sur-M• mu.~irnlm<>t1t. D'ucptestu mant> t'a. t•J., aluntnt•s C{llt' O() optc•n p!'r lïnt<·gnunrnl music·al tamhf (':.tan imprC'gnats or m(tsica. LlongurJ'<lh apunta: Cr·ec lJIIP això els fa .~er príblic, cosa que és molt important, i diria que l'experiència en sí va encuminadu a cu¡ur•sta.finalitat: afer públic, no fw fermrísics. l'erquP, segons,.¡ n"eu criteri, tot. el públic lwurio de poder t.ocur Wl instnwumt, Lor11r o casa setiO ... Aixb és lmfenomen c¡zw ha dc pa.~.~ar, talcomja.pass(l a la restnci'Enropo,, i aquesta és /.a .fina.litat estriNa. Parnl·lulnmeut a L'cl:!cola <·onvencioual, des 41 e 1987 cxiHtci.x l'Esco la de Música Virtèlia -t[U e no t ~ •·es a veu1·e amb 1\•xpedètwia- , q ue fwll'ionu c·om unu f'seo la ¡H'i vu tla de música not·mal. Aquesta C!l cola ator·ga c>l gr·an Plrnwutal oficial i prt>parCJ per als exàmen~> al <'oust'rvatot·i. L'rscola Lf duf's àrees: la dàssi<'a (d<' la qual és rcsponsabl<• el mateix Franc·eM' Llongu<'ras) i la de jazz (cürigida pet· Toni X uclu. arnh Ft·anCE''>t' Burrull. Quim Soler i Lluís Ma•·tínez com a JH'Oft>ssors. entt·e d" altres). A pa1·t d'asbistir-hi alumnt•s <JIIC no tenen t'fl'S a. veu1·e amh l'e!Wola ronvcn!'ional. e¡.; dóna el e· as el 'alumnes que no han optat per· r experiència cle r escola i d 'alumn es qur fan les docs "cscolt:s'' . L 'àrea de jazz fa possible, d'altra handu, que a I' ensenyament musical intcgt·at s'intt·odueix i la música moderna. La JH'Í mtwu, i més ni pi da, <'Onclm;ió t¡ue poden t reu1·e de l'tlxptwi(>ucia d'i n tegració musical a Peusenyamnnl cOII YetWional de I'Esco]a Virtèlia és que aquesta s ' h a avunçat als reglaments de la LOGSE, i ha d(lmosLr·at qne és possible, bé que amb molts esf01·ços, sobretot dc caire econòmic. Francesc U ongucras coincideix a dit·. igual que els altres entrevistats d'aquest t>scrit, que la LOGSE és una llei molt bona, pet·ò que la seva aplicació necessita molta iuversió, cosa que farà molt difícil crue l'escola públi- IEM A Aspecte s de l'ensen yament privat en el context musical de la Barcelo na del segle XIX per .IAUME CARBONELL I GUBERNA D i ... g:• -~ 97 urant el segle XIX, i entrat el XX, la vida musical a Barcelona dins l'àmbit quotidià i familiar hurgès es movia dins p] binomi forma l per l'òpera i d piano. L 'òpera , principal activitat musical ciutadan a, en proporcionava els repertoris ; el piano , .instrument romàntic, hurgès, i casolà p er exce1Jènciu, n 'era el mitj à. Al voltant d'aquest ben avi nh'Ul matrimoni s'establien una sèrie de fenòmens i ci rcumstàncies condicionants, fot·mant un complex teixit de relacions. en el qual la fabricació i veuòa d'inst ruments, Ja producció musical. i l'ensrnyament particular, jugaven un paper determinant. Ens és difícil d e situar, ura pet' ara, el moment en qu è es p ot con s)d erar com l'in ici de l'en senyament priva t o particular a la Barcelona moderna. Però el fenomen associatiu, tan propi del segle, hiintervingu~ dit·ectament, com V<.'icm en aquest testimoni Òt> r any 1845: Es digno de elogio el afim y laboriosidad con que algzmos jóvenes aficionados al arte musical, y en su mayor parte artesanos o hijos de tales, ahorrancada sema na una parte de sus escasos ganancia1es, para a tender a la compra de instrumentos, :r sostener ww especie de academia en la cual se instruyen mut uamen te y dan ademús pequeños concierlos. Elviemes última d.ebió tener tugar una de estasfunciones, en una casa de la calle de la Palma, y una orques ta de mas de -v eínte músicos debió tocar las piezas que marca el siguiente p rograma que hemos vist o impreso. Primera parte: Sinfonía de la ópera 1l Nuovo Figaro; Vals de t a Aurora, de]. Labitzky; Sinfonía de la ópera 1l Burgomaestro. Segunda parte: Pot-purri de aires caracte1·ísticos españoles, de R.D. Carnicer; Vetis ll Ritorno, de D.F. Roquer ; Calop lnfernetl. 1 En la línia d ' afJuestes associacions popu1ars cuJ ::~ituar les Societat¡¡ Corals que amb Josep Anselm Clavé aniran estenent cultura i pràctica musical arreu del país, a p artir d 'aquests anys de mi tjan segle (1850);1 o b é societats <'O m el Casino de la Ban~e­ loneta, que comptava amb una acadèmia dt> canl..l ACADEM IA - Uit- Y OEOLA.MAOIÓN LÍRICA p u<, ---- e: e ToR: u u 1 ~P 1_P ó .. e oN T r cantante de Sus Altezas Reales los Pr!nclpes jon 'jttÍ$ ~ t1'ttando d~ Jauit1'a ----;>1 s-r FLASEs y ¡ • . & . - - -- lnlllota de Eapaña BSPECIALES PARA pe:ÑoRrT .. s . /t'i' . da, ~, 3.•--BARCELONA-GRA CIA ~ També en aquesta època tenim notícia d'acudèparticulars, rt>gentades, dirigides i pr·otugonitzades per músies de més o menys r enom que comptaven amb un a lumnat-clientela format prin<'ipalment, per nens i sobretot nenes de la bona societat, que adquiri<'n habilitats musicals per tal d'amenitzar reunions socials i de familia. La majoria d e fanúlies burgeses o de classe mitjana mínimament situada tenien un pian o al sal ó de casa. Aquesta era l'única forma de fer arribar la música als moments m~s animats d e les vetlles; motiu d e rPunió familiar 'i d c vida sor.ia1; i a m és, clau de l'apren entatge i introducció a la música dels més pc>tits de la casa. Així s'entén l'abundància d'anuncis cle professors de música apat·eguts tant a l a premsa diària com a la més e!:ipN·ialitzada , per tal de sali fer les necessitats musicals del momen t. És el cas de] pr·omi.e~:~ TEM A fessor Jm,ep Yiiias, que anuncia,·o l'obet·tura d'un curs al Col· lc>gi d<• ~olot ra Senyora de les Merc-~s, al canc>r de Casp, 71, ¡wincipal, destinat a senyoretes quf' volguessin adquirir coneixements de solfeig. vocalitza<"ió. cant, i piano. Les matdcules. calia formalitzar-les a c-asa del professor.' Al voltant d'aquest fenomen hi havia un nombt·e més o menys elevat de músics que treballa' en per podH asso rtir amh hit la gran demanda de pec·es per a piano , C'ant i piano, violi i piano. c>tc. pet· aJ consum privat. At!'sa aquesta gt·an activitat que per IH{UCSL C'amp musical es requeria , el prim e r de gener d e 18736 es consti.tlteix a Bal'Celona l'Asociación cle Pianista s Cotnpositores de Barcelona, amb l'objt•etiu cle publicar i vendre pe<:el'l per a piano esc..-ites o atTanjades pels membt·es s ocis de J'entitat. Aquestes es publiea\'f'n pt' r hlocs i s ' integt·a ven <'n nua col ·lecc·ió anomenada, "Ver- gelArmónico de los Pianistas, Colección de pie;;;as fétciles ". Obscl'Vant e ls primers 28 títols que forme n el primet· volum de la eol·lecció, eus adonem novament c.lt> la illlportància de r Òpera en la vid a musieal i I'OIH'et·tísti<·a de l'èpora. Aqt1esta entitat et·a molt \-in<·ulada a rensenyament. lligada a lt·s acadèmics de piano dels professor s particulars que n'eren socis.'' Però el fruit d 'a<tnestes acadèmies també havia d 'ésse t· gaudit pel gran públic, fora de la intimitat dc la llar burgesa. Era fot·ça freqüent que aquestes acadèmies fessin una mena de fes Líval de fi de eurs púhlie , oH el qual intèt'Venien els alumnes més dP-stacats , e l pt·of'c>ssor , i segons la ínfluència i renom d'aquest, a lgun solista destacat de pas per Barcelona. Per un costat, aquests festivals suposa ven rnolt més t{Uf' un simple con cert públic. Per al professor o l'acadèmia en qüestió implicava un mitjà de pt·opaganda inigualable: per tant, de l'èxit d'aques ts <'Oilcerls depenia e!Jutur del negoci. Per altt·a banda, ral no oblidar , com ja hem indicat al començamc>nt, el negoci de la construcció i venda de pianos , que juntament amb el de r edició i distribució de partitures , creixia paral·lelament al de l'ensenyament. Era un veritable cicle que !:> 'autoalimentava, i e n el qual tampoc no mancava el t·essò pedodístic. De totes les fàbriques de pianos de Barcelona , potser la mÍ's rcconPguda (va ser la proveïdora de pianos dc la Societat Filharmònica per als concerts que Liszt ofed dm·ant la seva estada a BaTeclona ell845), i la que m és es va valer de l'ensenyament eom a mitjà u e propaganda fou la de Josep Bernareggi, que periòuicament organitzava (~on­ cer·Ls pe•· mostral' ~~ la potencial dientda els nous models sot·ti Ls dels tallers. L'activitat de la fàbrica Bnnarcggi en aquest sonLit va ser força intensa. Solament a títol dc mostra proposarem alguns exemples d'aquesta activitat pcdagògicocomercial corresponents a l'any 1874: el cliumenge dia 8 de fehrt>r a les 12 del migdia, s 'a nunciava al saló de la fàbrica el c·cr·tamen 'l"~" pt·oporcionava anual- tnt•nt 1\H'a.,ió tl'aprt•c·iar·t•l-. ;n t'll\O:; clels clt•i'-t' hlt•:tlt•l nwsl n• .J onn Btlptisla Pujol. El t'OtH' Ill'¡., c•n qiiet'> litl l'OIIl)lltl\ a !ltllb pt'l't'" obligadi'S. crc•¡.,IUdÍ, i llitu·e¡.,: un jnrnt format pt· r uhn•s proft•ssm·:; dt• In óntat. i 1111 c.· ... pll-nditl htHHfUN de final dt• ft•stn q lll' e o; pt'dlongii fith a lt•, 9 dt'l ' t''l]H't'. : El diumt' tl/:!1' 16 de mai¡!; dl'lmutl·i\. un~. a lc~ !t't'" de In tarda, la l-alu Beruut·t·~:.t i oft•t·ia un t'Ont't't'l a ht'nPfid tlt•l pt·oft•:-sor dt• t•lat'ÏJWI, St·. Snh ntol'i, dirigit pn l'li mutt•i'- , Í t'llt'J qn:tl)Hil'lic•i¡HlVt'll C'o)·Jt>gut•s, tlt•ht'hh•s, i ius tnmwnts sortit:- tlt'ls tallers dt• Ja easn ,11 cnMI CJ m• flt•not n Hllll <'ompJic i tal u o ¡!;1!11~ uma¡¡;1Hin, ans nJ t·untrnri , ca•· pet· a míisics i p(lhlk (•t·n c·ons iclt•rat 1111 vt•t·ilnhlt• pt·ivilt•gi pockt· toca•· j t•st·oha t· t'ls piu nus qttl't't•c·c•niiiH'III hu vi(•n estat gu anlonnl s amb la Mt•dulla d 'Ot· dt' I''Exposil'i6 Naciona l dt• Madrid. Pel'f1 tamh{• t'<'ntn•s ¡ll'dugògics tan pt'<'Stigials c·om el ConM•t·vuttn·i th•l Li<·<·n or ganitzavt>n clt•nws tt·acion¡; dt• ks filt•s aHsolidt.•s, nmh inten't'nc·iú dt• proft·s~o •·at i ahttnnel'-. ja qu<• la compt>Lèntiu l'l 'U ubundu ~ n. i t•n un monwnt t•n què Iu Jll'à<"lil'a dt• Iu mú ...i<"a t'l'a t•nksa t·mn 1111 t•sppt·tacle en tots c•ls as }Wl'l t>s q ttl' t's podt•n atribuir al mot, <·alia t'I'IIHtt'c·u r· aquesta t•:-p<'C'IU<'ttlaritat , f<'nl- ne, jns tanwnt, han dera dc •·c•dnm pt•r part cic lotb els l'll'mènts qu<' inle rvt•nicn ctt uq IIC'st procé~ d 'especlaculu rit:r.al'ÍÓ del ft' IIOIIU'Il mus i<'al: c·ompo:;itors (aJTanjudors), fuhri <·a nl ~. l:'clitol's, i prufessot·s. NOTES l. !Jiario de Httr't'Pimw , 11)- 1- 11145, pti~. 242-243. lr••m vul¡~ul iuduut'l' t'I pt"Ugntrun l"''' d!'ixeu• con s lun<'Ínt¡u c d grup Nt •¡ll•·ll· ti6 no tt•nin t'l'~ o \l'U t'l' nmh ultt·!'s fonnucions dc tipus t•omlnlln tan típit¡tu•• d 'nt¡ueKtll i-poc· u i cl'uqu1·s t ambient asRociu tiu. 2. "lolu·t• uqut·hl t••mu pnclt·u V<'Ut't': CLLrllllnl'll i Culwntu • .l aunw: Dc., Sm·iC>tats Corllls dt• Clllt~~?, cnpítol del llibre 1b socia cíon~. c:ulturn i ~ociPtat t'it,iltt Cawlanya, Edicion" El \1hlul. Turra¡~onu. IIJIJI. 3. Dim·io dl' Rarulmw, 8-5 18;) I. pàg. lï55. 5. El fd qut• l'cMm•ntuda lhisocinc·ió 110 s' hagi constitu'il finA dntu no vol dir c¡tu• unl!'l'Íornwnt no s' hagué!! donnt nquc·~tll pròt·tit·a. Pt•ns,•m qui' la vida nHJKit·al a llnrct•lonu nu '<'or¡;uuil:t.ll cic• (UJ'IIIII l'~lr'U('tttrurlu ( prt'IIIHR, U~hOI"iatillllH grupS estui.Jt>s... ) Cim. I li'n t•utnulu la ¡,¡•gona mcitut d..t Nc¡;le XIX. uqn!'~lu 6. Pern mf.H in(ol'lllOI'ÍÓ Ao br·c fJt)sitorf!s •·onsult•·u l'Awciución dl.' Picmi.sta.s Com- l1•s pti~J;int'R clt·I~J E.~pañn Mu.sit:alcldH unys 1873- 1874. 7. La españa Musiral , núrn. :195, 13ar('elona, 7-2-1874, pii¡¡;. 8 [,a E.,puïítt Mti.~Ï!·¡I{, n{un. :~96, Ra•·rl'lonu, 14-2- 1874, pàg. 1-2. n c•nti'UJ'CIIl uo¡uí l' lllll'lull~ rcluc·iunalll amh els pt·ngrume~ ni t·l~ iutèrpr·c tb dels ('Out•er ts cm qlleati6, car això forma l'in part tl'uu treball m~~ extt-ns sol)l'c el tema. 8. /.a E~p(lltll llu.siml, n{uu. 408. Banc·lunu. 9-5-1874, pàg. ï. Lli. Espatia llusical. níun. 109. Uarcelonn . 16-5-1874. pñg. 8. TEM A L'àmbit legal per ÀNGELS ARNAUS a tt·amlCI'ndc'-nda ci c la nova p r oposta educativa i In mugnitud dels seus pr·occs· sos d ' adcquarió, convida a reflexionar, definir i organitzar el futur d'aquest rol·l<'ttiu. Ca talunya, per la !!t'Va inquietud pedagògica i l'csfoa·ç individualitza t d e molt s, presenta una ga·an diver sitat de centres ò 'enscnyament musical uhicuts di ns d'un mapa espcml.ani,no planificat per les administracions i Vf'rit ahlf'men t descompensat. Fins ara, els estudis profc¡,¡sionals de música han estat centa·ats t'O els tons(•r vatoris, centres autoritzats, centres t·econ t>guts, un hou nomhre d'alumnat 11iure preparat pca· professor s particulars i alguna ex1)eriència punt ual d 'esroles integrades i de batxillerat musical. Faré un peti! aclarinumt d el sigrúfícal dels ((~¡·­ mes autoritzat, reeonugut i integrat per ajudar a achu·ir una mica confusions que a vegades es presenten . Els "Centres Autoritzats" es reglamenten pel decret 1987/1964 rom a centres no oficials d 'ensen yamen ts artístics i estan ad scrits a un conser va tot' i on, al fmal de cada n an, j grau , un professor del centre pot formar part del tribunal examinador. Els "Centres R econeguts" es classifiquen pel mat.eix decr et que els fml criors, estan també adscrits a Ull centre oficial, però poden efectuar els exàmens de cada cur·s ells mateixos i constituir un tribunal mixt només a J~s p roves finals de grau. Tant els centt·es autoa·itzats com els r econeguts, per aconseguir la seva classificació. han de reunir unes condicions d ' infrastructura i c:urrícula que garanteixen, en certa manera, un nivell i un ri got·. La diferèn cia en tre aquests dos tipus de centres radica en elnolnbec d c ¡wofessors titulats que tenen cada un (un mínim d e 2 professors titulats per als centt·cs autoritzats i dc 6 per a ls centres reconeguts). Les " Escoles lntega·ades" són escoles d'ensenyament obligatori amh dedicaeió especial a l'ensenyament d e la música, dedicació que cobr·eix els currícula dels ensenyaments regla ts del grau elemental i part del grau nú tjà , segons els casos. Ten en una classificació acadèmica específica però amh uns r equisits semh)an ts als dos tipus d e centre¡,¡ anteriorment esmen tats. Després trobem altrc~s tipus d 'escoles d e músiea privad es o depend ents dc les administracions locals, que es manifesten <'Om a aplicació d e metodologies específiques o motivats per uns criteris pedagògics que condueixen a una formació musical no professionalitzadora. L .i•f 97 La llei org;Wica l/1990, c.lel3 d'octubre , cl'onleuaeió general del sistema edu catiu distrihuei x l'ensenyament musical r eglat en: Centres de gntu elemental Centres dc gm u nútjà o professionals Centres d e gnm superior. Els centres públic•s d 'ensenyament musical r c-glat rebran el nom d e Conservatoris, i els centres privats el genèric d'Autoritzats. La LOGSE ens pt·cRcnta una n ova perspec-tiva dins l'àmbit educatiu: la creació d'escoles d c música. En el seu article 39.5 pt·even que en aquestes escoles els alumnes podran cursar estudis que no els conduiran a l'obtenció de títols amh validesa acadèmica. La finalitat d'aquestes escoles de música és la dc proporcionar una formadó musical a un gran nombre d e població, creant afeccionats a la música i desvetllant camins professionalitzaclors. Pn~veu també la nova llei la possibilitat de conviure en un mateix local centres dC' les dues vies, l'ama teua· i la professional. E l fet que un a única pa·ova d oni pas a l'acc-és dc ga·au mitjà , sense l'obligatorietat d e ser cursa! en centres oficials tot l'espai anterior, permet una flexibilitat d e treball a cada centre i la possibilitat de respectar el ritme d '~>vo lució de cada alunme, així com una avaluació formati va que ens conduidt a una fórmula molt més interessant i justa . Uns cent1·es i uns a1trcs h auran de tenir, per al seu funcionam ent, els r equeriments mínims que estableix el reial decret anteriorment esmenlat, t·ccrueriments mínims que en aquest moments estan lluny d e les possibilita ts d 'adequació a niveU rl'espais físics i pressuposta ris, fonamentalment. Això fa pensar també en com r~sol drà l'administració la regulació dels centres ja classificats. Tot aquest esforç, tan t pedagògic com econòmic i d ' infrastructw·a, resultaria força més eficaç si gaudís de l'estudi seriús d c redistribució del rnapa d ' ensenyamen Ls musicals, d onaria igualtat fi' oportunitats als alumnes tol apropant-lo als barris i poblacions petites i allun yades. En definitiva, posaria l'educació musical a l'abast de la població. MUSI CALIA R E T R A T ~ EDUARD GIMENE% El IJef canto català internacion al perJ.C.IT.M. A quest any 1992 ha estat any de celebració pc>r al tenor de Matat·ó Eduard Giménez: 25 anys d e ca t·rera internacional. Si b é va debutar a Mataró e11963 amb Lu cia di Lammermoor, i despr és va cantar al Palau dc la Música aquesta òpct·a i ta Traviata , en el pla intcmacional bo féu a Ja ciutat itali ana de R eggio Emilia amb L 'elisir d'amore, el febr·er dc 1967, despr és d'ba ver estat seleccionat al Concurs Internacional de Cant Acchille P eri d 'aquesta ciutat. Des d ' aleshores la seva aelivitat artística l'ha dut als més gra ns teatres operístics del món , a participar a diferents festi vals -<'Om el Rossini Opera Fe s ti va l dc P esaro, on estrenà Jl uiaggio a Reims- i a cantar sota la direeeió de grans mestres com Ahhaclo, Prê tre~ Mackerras, Bartolelli, Er ede i Ros-Marbà. Giménez ha participat en difer·ents enr(•gistraments i ha estat guurdonut amb diferents premis. La sev a darrera visita a Barcelona, ui Liceu , fou la passada tempot·uda amb La Cenerentola, una p t·oducció de l'Òpera de Dresdl"n. El seu r epertori comprèn vint- i-lr<'s autor s i cinquanta títols . Enccll'm aques ta con versa amb Eduai'Cl Girnénez (i en companyia d t>l fotògraf P au Barceló) a l saló del seu pis barceloní: -el RC'U domicili oficial és a Milà-, a Pt' <lt·a lbrs, en una magnífica tat·da d e primavera. La per sona litat oberta i el caràcter afable del tenor fa que ens sentim com a casa. - 1li ha antecedents musicals a la seva família ? - Bé, d'antecedents, n 'hi hct un. La meva tia Mercè, germana de la mevct mare, havia estudiat cant i havia fet algunes sarsueles amb grups d'aficionats. T enia una veu molt maca de tiple. MUSICA LIA R -AI<~h horrs l' amhi<•nt no li •·•·a t'!>lruny . 97 - Dl' .fet , no hi ha via 11 n ambiPIII pròpiament dit , però tamfiO(: m 'era estrany del tot. En realitat , quan vaig començar a est11diar cant als 18 an ys. la mPIlO tia ja no a ct11a va. N o l'he sen tida mai en viu, sinó en clisc. - Va estudiar ul ~una diseiplina qtw no fo s rèhH·ionada a111h la mús ieu i el cant't -Sí . .4nava a Canet d e Mar a f er(' / p eritatge t f.xtil a l'Escola 'f'ècnirct de l 'eixit..~ de Ptml. Però a mi el que m 'agrada va de debò era ccmtar. Cantava ranxeres i sarsuela amb els amics, fèie m duos, d 'una formn natural. - Al gt'• li h a via d it <¡ue tenia u na luma veu? - Els meus amics m 'ho deien , i al meu germà també li agradcwa molt. Ell era amic d el gernul del mesi rP Blancafort , que coneixia el d octor Colomer Pujol i .fou el qui em contactà amb ell. Vaig anar a Barcelona afer una uudiciiÍ amb Colomer i hi v aig cw1tar " Una.{11rtiua la.crima " . Però em vaig quedar a mig camí, no vaig arribar a la tonalitat normal i vaig pensar que allò 110 funcionava. - Què va passar? - Aquesta ària, l'havia escoltat desenes de vegades a casa meva , amb tmagramola antiga qLLe teníem i que estava trencada. T enia discos antics de Ca.ntso , Fieta , Lcízaro ... Me'l$ escoltava ... T enia la ''furtiva lacrima '' cantada per Gig li , i a més, com que t,enia la gramola espatllada, la feia anar canb el dit fins que se'm v_a a cudir que es p odia arreglar. Es clar, allò ana va a una velocitat "còmoda", p erquè jo podia cantar amb ell ... I el dia de l'audició , doncs 'Va passar el que he dit. - Així, es va cksenganyal'. - No és que .fos un d e.sengany . Vaig p ensa.r: és el doctor Colom er! La seva dona , la Carme Bracons, em va dir que tenia una uPn molt maca i molt agradable, i que podia estudiar cant i f er ulla cnrrera . Però no els coneixia i vaig creure que ho d eia perquè E T R A MUSI CALIA T R sí. 1lixí, va ig estar ILIL any sensP a costar-m'hi m.és. -Corn hi va continuar? - A Matnró hi hauia un amic clel m eu pare, en Domènec, que hauia dirigit sarsueles allà i que toca va el piano. Ana va a ca sa seva i cantàvem i m 'ensenya va com Ito .feien els g rans cantants amb els discos qne ell tt>niCL. Llavors vaig p ensar d 'anar a e.studictr cant p erquè em va animar força. A leslwres vaig conèixer el mestrp S abnter, el pare de Rosa. S abate r. 1 ctixí ·v ftig començar amb S abater , e n Colom er i la Carme Bracons. - Quina recot·d s té d ' aques ts tres m<•s tn~s ? - El mestre S a.bawr tenia una g ran p e rsonalitat , així com el matrimoni Colom er. Ell toca va el piano i ella m 'e nsenya va cant. Eren b(~ llí.ssimes p ersones. R ecordo IUia cmècdota amb el doctor Colomer. Un dio lti vaig portar un magnetòfon d 'aquells tan g ran s i enreg istràvem la f eina qtw jèiem. Una vegada, quan en .s ho escoltà.uem, v a dir: ep!, aquí e l m es i re s 'ha equivocat! E ra molt simpàtic i agradable. - Quina activitat m és tingu é òuranl aquest any d' impasse? -A bans de comen~· ara estudiar cant havia acabat /e, milícia universitària a Cas tillej os i després v aig anar a S aragossa a fer les pràctiques. Tenia, u11s 20 anys. És a dir , aL'> 20 anys fou quan v aig comen çar a e.studia r se riosa ment. Cap als 23 anys fou quan vctig debutar a Mataró, amb Lucia di Lammermoor, amb la companyia de Catalirw Barceló i Josep Simorra, que aleshores ja era WL bon cantant i un bon sastre . - Llavors ja va p ensar que podia den iea t·-s 'hi professionalment. -Encara no el tenia molt clar, aquest asp ecte. Jo 11omés sabia que allò de cantar era el que en realitat m 'agradrtv a. Després d'haver après el rep ertori i la tècnica amb el m estre Sabater i la Carme Bracons. i d e debutar a Mataró i al Palau, vaig fer unn aLLdició c11nb el Sr. Piimies del Liceu. Li vaig agradar i em va con- tractar perfer un petit paper a La fancinll a (Lf'l Wes t. En Pàmies em v a aconseguir una borsa. d'estudi.s, mitjançant contactes amb la Diputació i Ajuntc11nent d e Barcelona i la Caixa La,ieta,na d e Matar ó, p e r anar a estudiar amb el mestre Vladimir Badiali a Milc'i -el mestre de Jaum.e Aragall, també a Milà. 1 també vaig comptar amb el suport econòmic dels meus pares. La Caixa Laietana em va mantenir fln s que v aig debutar a Itàlia. -El seu d ebut italià es produí. i rnmecliata ment? -Jo vaig ctrribar a Milà ell965 i el debut .fou al cap d 'un any i mig. Vaig presentar-me al ConCl.trs Int ernacional de Cant Acchille Peri, n Reggio J.t.:milia., on en aquellct edició cerca ven cantants p er a L't>lisit· d ' amore, deta ll que no sabia. El concurs cons i s tei x e n e l f e t que amb e l s cantants premiats , o millor dit, escollits, munten una òpera. T enia bronquitis, i hi vaig cantar ·'Una furtivn lacrima " d e L'elisir d ' amo •·c, i tma àri.a d e Don Pascruule. Amb la bronquitis 'Vaig p ensar que em despatxarien al carrer , p erò em dig ueren que fiO em preocupés i que tomés l 'endemà. Iii vaig tornar i només em dem.anaren l'ària d e Don Pasquale. Em van escollir, i el premi era debntar. Aix ò passava el desembre de 1966, i elfebrer de 1 967 debtttaua amb els compan ys de COTICLtrs. R ecordo que hi ha uia l 'Enz o Dara. 1 això passa v a. també a Reggio Emília , molt a prop de Mòdena, la ciutat d 'en Pavarotti i la Freni. Aquella és una regió on ag rcLcla molt l 'òpera ; hi ha molts tentres, a Ferrara , P nrm.n .. . L' eh s.i•· tl ' a mor e es r·epresentà a toto ht regió. - Qui n s ft·u its li don a •· e n aquestes representacions? - A un cl'aquell.s teatres hi lwv irt el sobreintenden t de la Senta. Al cap de tres m esos em cridava per ser el doble de Di S tefimo , a ÚL Scala, amb L'clisir d ' amore. Afortunadame nt. no vaig cant nr, vaig f er de covm·, perquè cantar a la Scala era una mica ... - P er què? Potser era p si<'ològic? - No . Perquè consid~ro que enccu·a no estava preparat per a la Scala. Si hag ués tingut u11.s assaigs .. . La cosa que més em va impressionar és que els que .feien d e cover escoltcwen les fwwions per si de cas, però quasi mai cnntauen . De vegades et~ que canten es posen malalts i criden a un alt re, i els cover no canten. - Quina experiència en va I re u- t·c? - Bé. Fou l'oportunitat d 'acce- E T R A T dir a la cala. Però en una d e les j uncio11s Di S te.fano t 'a dir que 110 continuava. Van t•e11ir a bu,~ccrr­ mA, i vinga!, a esperar el S(>gO II acte . Afortu.nadament, Di ' tefa. no vet sortir. En el moment d e ca.11tar "Una J urtil•a lacrima " torna a dir que no pot can tar -eren els seus clarn•rs anys i(>/ teatre esta va ple de gom a gom- i em demanen que la canti. Imagina 't. Jo estava a baix, al.s camerinos de les dones, em van vestir com ell i a esperru· el cnml cap al patíbul! Quan em un veure v estit com ell. .. va sortir corre11ts a cantar ! Vaig clonar grà cies a Dé u , p e rquè T'escii11tlol hauria e.stnt. g ran. Al cap d e tres meSO/I vaig debutar et la S cala amb la mateix a òpera. - Mentestant, ana\ a es tudiant. -Sí , continuava amb Badia/i. Aquell 1967, el desembre, vaig fer altres coses per ltàlio: L 'clisir d ' a more, 11 bad>icre di Si viglia .. . Vaig f er una a u d ició, seli se saber ben bé per què, i als tres di.e.s sig nava tm con/ racte per cantar Maria S tuarda , amb Mont se rrat Caba llé i S hirley Verrett , al CanH?brie l/ all d e ovet York. -~:s a dir , es va utr1•vir a anar a N ova York i en canvi mig an y abans a la Scala ... - Bé, sí que m'lumria atrevit a lrL S wla. El que dic és que no hagués estat gaire bo per a mi f erho , p erquè no hi van haver assaigs . Lesfim cions de ova York sí que .foren assajades. - Aqncst sah d evia ser un cop molt important. - I tant! Ima.g inct 't , un que acaba de debutar i que el cridin p e r anar als Estats Units p e r canta.r amb la Caballé i la Verrett ... Era. el moment de màxim esplendor de la Caballé. Després hem .fet junts aquesta obra al Liceu i a altres teatres ... Ce rta ment ,fon un pas molt important. - Suposo que seria <'1 mome nt de pensar en aspretes més finan cet·s, d e comptar amh un a gent. .. d ' as pt•etes que pot!'ler abans no tenia en considc•·ació. -Sí, et passen moltes coses, i si ten s un bon a ge nt ... D e .fe t , aquestes coses et véii C'II al dun·era . ..'empre lri Ira JH!rsotH'S a les quals ug racle8 i ja ('I t'(•rquen i s "o_fi>rt•i:xen p('r trelwllar amb tu. En aq11 ella èpora vaig t enir Iu sort de comptar amb 1111 bon agent que m'introduí.~. Però, L'U ja. a ltòlia era molt normal que els ma,tei.ros cliref't.ors d<• teatre a nessin a escoltar l' fi clir·ecte i ja 1ria ve11 sobre el Lerr·en y. Dc .fet , l'op eració de ova } orkfou.feta per utt americà e/p la Columbio que est01m n l t.àlia. ml 1m ser e/, m eu agent als Estt~ts ll11its clur·an t u ns a11 ys . -Els c·unlnnts, <·r•·tum•·n l , Lt'nen unu vida " ugit acln " : hu n cir ser i nd us i l'in i!! i ad 111 in iHI •·u dors d 'ells rnulrixos, <·untur , produ ir , tri<u·, t'stuJiar ... - ' í , és t o t ctixb. Pe ri) passa com et qualsevol n11ísir·: lw.s de preporor h~s obres, p~ r f~xe rdci, fer una vida reg tdor i " ctuar. Jo faig unft vida molt regular, cosa que m •¡, a permès .fer 2.5 anys d e carre ra internacio n al (Jtnb el mateix r(•J)I?t·turi i sense crutvio r d e tessitru'lt. -Tot·nunt una mi<'a e nre r·u , quina difc•·ència d ' C'nst>nyarnent hi ha ontr<> Bra<:on H, Sabater i Badiuli't Q uè va anar u up •·cndr c amb el lllt'Sl r e Badia li '? -Crec que nmb Bndiali vaig anar a aprendre la preparació p er sortir al teatre, per "estar " al teatre. Pf!l quejft a la tècnica v ocal, tam bé la vaig p erfecciona r. Les bttses import ant s ja Le.~ tenia d P Burcelona , i a Milà es van dese11volupar. -PoLHt'r un aspecte q ue no va estudiar fou l' actitud teatt·al. -Amb això també vaig tenir molta sort. Potser sí lJUe hi ha quelcom d'inna.t , però gairebé sempre he ting ut la sort de com p tar amb molt bons registres. Al d e but d e R eggio Emilia v um estar a ssajant amb un g ran registCL, el mrLrit de Ca.rln Fretcci. Varnj'er tm L' eüs ir d ' amorc de "cine", preciós. Això és ttnn mico el segell del Nemorino que faig, cr ec que és fill d 'al/(1. D 'altra banda,, crec que és un dels avantatges de començar bé, perquè si comem·es de qualsevol manera, .t•... ~= IOl 97 MUSI CALIA R potser, la carrera , la continues de quaL~evolnwn era. A part que m 'ag rada molt el teatre, m 'ag rada actllar. Si 110 ten.s bon.s diref·tnrs d 'e scena, diJTcilment pots ren eli r. - A Ità lia hi ha c·t•r·ts prohlt'mrs Hin di<'a ls amb c•ls r anta11ts c•sLru ngcrs. É s cert? -N'hi ha hag ut, però jo meti n 'he tingut, de problemes, p e rquè se m 'ha considerat italièt, sobretot nl principi, en ser f ort/I ut alie/ i cantar o g ralls teatres. EL~ problemes vénen als teatres petits, perquè, és clar, ser estrallger suposa treu re f eina als (l/1 tòctons. Llavors, on debuten els i ut! ia 11 s ? - Vostè ba canlul més vegades a la Srala que al Lirru. - Bé. Potser he f et més representucions u la 'caiCL. Al Liceu he Jet més títols, ije11t memòria n'he f et molt es, d 'òperes , p e rò , de Juncions , n 'hauréf et unes 65. En can vi, n la Sccda hi ha hag ut crn ys que he fet entre 72 i 15 frtn cions. - Arribat a uquest nivell, have nt can t at als millors tea tres d ' an·eu del món, <rnè s'ha de rer· més? - De moment mnntenir-se, continnor ... Crec que cada vegodn que cantes és una nova il·lnsió que tens i has de f er-ho el millor que sap s. Tu dius: debutar a ltn l/ nc ... Debutar és nna experiència ji·apant, ILO saps com reaccionarà el públic, perquè 110 et coneix . Ara he fet La Cenet·entola a Dresden , 011 no havia cantal nw,i. - Li falta cantar al MetL·opoJita n dr ova Yot·k ... - 'í , em fa lta aques t i m olts d 'altres ... Però de grans teatres mfalten aquest i el Covent Garlen de Londres . V•ú g es tar a punt de -lebutar al M?tropolitcm p e r ò n o fo u p oss ible <L cc• us r1 d 'ww defunció. Em van cont. "'Ctar p er f er Falstaff, però eldirec· tor vn morir sense haver sig nat els contractes. - A part dels lcall·es hi ha la seva participació a festivals, com el Hossini de Pesar·o. Aquest ós important. E T R A T -Sí, aquesta és una fita important no només p el caràcter del festival, sinó també perquè ern va clonar l'oportunitat de cantar a mb Claudio Abbculo . Era el 198-1. Alie/ vaig estrenar l'òpera rossiniana 11 via ggio a R eims . Rossini la va escrinre com una cantat a i pensant en els millors cantants de l'època. Va escriure l 'obra pensant en eUs, per a cada un ww peça i un 111Ímero cle lluïment p er a. tots: sopranos, baixos, tenors, mezzos ... l-li ha uns vuit solistes importants a l 'obra. Em va agradar i satisfer molt que em cridessin per .fer a.questa obrct i que rn 'inclog uPssin dins el.~ vuit millors cantants rossinians. Es va je1· amh Abbado i Mauro R onconi, ombquija havia treballat en Els troians a la Scala . Fou l'oportunitnt de conèixer Abbado, amb qui després j a he tingut molta col· Laboració, i/ 'oportunitat de debutnr en aquest festival rossinià. -Es parla d e dos li pus rle dll·ector: d director opcl'ista que co- n eix molt bé Ja veu i el dir·ector simfònic que s'aptmta a l'òpera sen se conèixer la veu , amb els consegü ents pt·ohlcmcs . Vostè hi creu , en aquesta teoria? - Crec que el director d'orquestra que es cledicct a l'òpera ... És 1nolt cl~f'íc il perquè l 'òpera sembla f àcil i és molt comp licada. S'ha d 'estar p er moltes coses : per l'orquestra, p el cor i pels soli-stes. És molt cl~fícil dirigir òpera i és molt diferent de l 'or·questra. Hi lw molts directors que es desentenen del que passa a l 'escenari i els tu qui l'ho s de seguir i no al revés . Encara que, av ui dia, n 'hi ha nwlts que dominen els clos terrenys. - Vostè- {~s un belcantista. Rossini, Donizetti i Bellini deuen ser els tres pi lars bàsics dc la seva carren1 , oi ? - Rossini i Donizetli, sí; Bellini, no. Mo::art també sí. Ara que, com a base, i el que més he f et és Rossini. - D e l'cs Lilistica belccmtista no és el matt'ix cantar una à ri a del Il MUSICALIA R trovatore, per ext>mple, que una ària d el Romanticis me m és de "sang i fetge" . Com s'a niha a dominat· aquest estil? Quins són els seus tt·ets? -Cr ec qu e s 'ha dP bnscar i aconseguir tècnicament allò de la pintura: dibuixar una cosa i que no es vegin les pinzellades ... que hi siguin però que no es vegin. Com? A base d'un estudi, d'estudiar molt i de mirar d 'interpretar allò que el compositor ·volicL. -En canvi, en 1' altre repertori, p er exemple La bohème o Turandot , sí qn e intet·cssen les pinzeUad es ... és a dir, el bel canto necessita un esforç i una intel·ligên cia. -Sí, perquè el nostre camp és diferent del verisme. Crec qtLe aquest arriba de seguida al gran públic perquè et posen la peU de gallirUL i fan notes impressioncmts ... El bel canto és diferent. És anar fent una escripttLra molt fina, rnolt jïna, i això arriba menys. S'ha d'estar més preparat, per seguir aquest tipus de repertori. A prop òsit d'això, l'altre dia comentàvem amb u.n mestre: quina llàstima qne a Espanya no s 'ensenyi bé la mú.sica des de p etits, no per dedicnr-8e eL ln música, sinó per anar preparats als concerts, per sa.ber què s 'escolta. És molt d~fícil que el públic cornprengui el que estem fent nosaltres. L'altre rep ertori és més fàcil per al públic. D'nitra banda, diré que amb La Cen erentola mateix estem cantant arnb una tessitura altíssima tota l'estona i fem unes floritttres i unes agilitats que difícilment arriben si no s 'està preparat. -Potser· vostè haurà lamentat alguna vegad a no tenir Lma veu més dt·amàtica. -No. M'hauria agradat fer algwtes obres que no faig, però no ho lamento. - Hi ha c:mtants CJLte, a veurnés dramàtica, més caxel. -No. Crec que és la popularitat. -Si vostè ha¡;;u és cantat Tosca , per exemple ... -Si Eduard Giméne::: hagttés cantat Tosca seria segurament E T R A T dels cuers. En canvi, Eduard Giméne::: canta ut el repertori adient a ell és dels primers e11 el seu repertori. Que és el que jo sempre penso: és millor sl'r dels primers amb un repertori que 1111 dels cuers. -Mozart és un romposilot· a part? -Sí. - Dóna satisfaccions a port ? En quin sentit és especial? Hi Jau mt•s música en Moztu·t qtw en els ultres'? - Jo crec que sí. -Es gaudeix més fent Mozat·t? -Jo hi gandei,;;ro molt . Arn, hi ha qui din que mai 11 0 f a rin Mozart perquè é.~ uua "coseta" que, a la que te n'adones, veus que és una "gran cosa". És molt i molt difícil Mozart i cantar bé Mozart. Perquè té ltll tipus d'escriptura molt dijiCil encarct que sembla fàcil. -Què ha fet dc Mozart? -Don Giovanni, Cosi fan tul te, Il Re pastore i Le n ozze di Figar·o. També hefet nlgunes misses. l~l que no he fet i 111 'agra.clariafer és el Mozart alemany, com La fl auta màgica i El mple de l scr'rall. -1 p er· què no ho hu fet? -Perquè m.ai no m.'ho han demanat. -Canviant de tema. Què opina del diapasó? No Lt·oba que 1't~s ta n pujant massa? -Això és u11 tema ... Cada veg ada els instruments són tnés evolucionats, els pots anar pnjant i no es trenquen. Què passa aleshores? Com més brilla la nuísica més maco és . Pot.~er sí, però la veu no la pots anar fent pujar. Llavors, el que cmtigament cantava i deien que havia fet tm clo natural, avui dia és com un re bemoll. És a dir, s'estàgairebé mig to p er sobre del que es cantava abans . Aleshores diuen: ~s que no surten més cantants ... Es que cada vegada és més difícil, sobretot en el repertori que és més agtLt. I per a l'altre rep ertori t;ambé. Crec que hi ha massa orquestració, els instruments gairebé estan doblats, i fins i tot triplicats, respecte a l'obra original. - l li ha din•rtors que ai.xò no ho l'lltl'tlt'll? - En el meu repPrtori ho NliPprou, cosa que 11 0 vol dir que toquinfor·t, que ja és una altrn cosa. - Ahò és un pr·oblt>nHl . -, í. Ca11tes contra tots . El so ja depè11 dPls directors. - Pen) en g<'uer·nl no hi ha must tell so <·omprt>nsió. - Bé, l'òpero va néi.xer- tm Wfl tres mPs petits, a,m.b orqrLPStres més reclnïdes i amb cli.apaso 11s m.Ps ba.i.ros. Però lot ha evolucionat i lumrem de veure}ins a. qui11 punt evolucionaran els cant.a11ts. Les cordes humane.~ resistt•ixen }i11s a 1111 cert pu11t. Les conlt•s dels instruments són més fortes. - Quan no ha el<> cant ut· pl"ofcssion ulnwn t, <~an ta'? - No, no canto. Estudio. ks tma de les coses que 110 !te deixat cle fe r mai. Estudio contínunment i quan trebaUo també. - Quantes fun cions fa per· a n y? - Això dep èn molt de les produ cr-ions que es fan, perquè de vegade.s algunes requereixen més temps d 'as.saigs . Hi ha anys que en faig .50, i d 'altres que en faig entro .55 i 60 ... Mai no he pa.ssat dt>1-e.s 60, perquè crec qne m.és ja. .són moltes, i si hi afegim els assaigs, ja. en surten més. - Suposo que això fa que valot'Ï més altt·cs (:oses a part d el ca nt. - Sí. Jo valoro molt estar amb la m.e vafamília. - H a pogut mantenir una vida p t·ofcssional i n tensa amb una vida familia r plena? - Sí... Però la família es sacrifica. tWCL mica. T'estàs molt de temps fora cie casa. Les meves }illes em pregLLnten: ja torn es a marxar? Això és l'únic qLLe es fa wt xic pesat, estar fora de casa. -A par·t u c la família, q uins interessos i aficions tê? - M'agradallegir,jugaralbridgc i practicar el tennis. També m'agrada el futbol i el bàsquet. El telèfon és una eina indispensable per estar connectat de qualsevol esdeveniment quan rw sóc a ca.sa. -Continua tenint t·elació amb Mataró? - / tant! Allà hi tinc la mare. MUSICALIA PRE·CRÍTICA CATALUNYA MÚSICA PROPOSA ''El cant dels ocells'' per VICTÒRIA PALMA I maig dc r a n y 1930 l'cnlilat barr donina "Confc1·cntia Club" oq~n nil zà, a l sa ló dc fc· slt'li ck l' ll ott•l Hitz, una eonfcJ·rrwiu dl' l'crnirwnt musicòleg M.C. Jt•Hn-A nhry, diret·lor de Ja r·evistu u nglt·su d c t:l'ÍI ic:n musical "The C hc•slt·riun , .. El Lt•ma de Ja eonfert'·rwiu f()n "Els animaJs en Iu m(rHit·u", i S l' rcntn'i en la imporLà rwiu I(I H' ha tingut. pet· a la hi¡.;tòria dt· la mús i<'a , la r elació d e l' art dels bons amb els anímuls. J t•a n-A ubr) <lih<tté que, citan t nomi's ln•s t'\.t'mplcs de la nritologia gn•gu, t' li tindríem prou pu dt>mostt·a1·-ho. En primer lloc. esnwntà la in vcnr·ió dc la lira p er Mf'JTm·i , <' I q ual, després d e t'Ohar c•ls bous a Apol· lo, el déu g t'<'<' ri<' la m (rsica, aLTancà les ba11Y('S u un d 'ells i , juntunt-los a la clos<'a d ' m·ta lorlugu , construí el lH'ÍJllt' r dels instruments de corda. En sq;on lloc, r·ecordà la llegendn d ' Od'eu qui , segon s f'l con feren ciant, fon un compositor amb gt'ni, pel'(¡uè, tot i qu e no agrada va a to thom, la seva música deixa va submises les feres. En da n ·er Jloe pa d à dc les divinitats musica ls (sir·<•ncs, triton s, àtins... ). q ue eren , st'gon ell, l'exemple més cl~u· d<' la confluència e ntr·<' la humanita t i la bestialitat. E 97 Pau Casals El conferenciant continuà fent refer èn cia a l'esperit d t'ls c·ompositors de fü1als del f'gle XV i principis d el XVI , qne volien expressar els seus scnümen ts i péH1sions fixant-sc e n e l cant clt•ls ocells. Es tractava , en opinió ell' J ean -Aubry, d ' " imitar" l'ocell en la música. Segons els astròlegs, " la música <'stà sota el signe de l'ocell" . Ja entrat el segle XVIll, a quest procés s 'en•·iqut•ix i ja no es tracta d'una simple imitació, sinó que és Ja matci.xa música la q ue té un ot·igen animal. Per a Jean-Auhry, t'lli trinats, els ornaments. les voca litzacions de l a veu humana , no són més que el d esig de l'home de rivalitza t· en virtuosisme i exprt'ssiv itat amb la n aturalesa. J a a l'f-poca •·omà ntica es produeix un n·tt·océs c' n aquest sen tit, tol i qui:' hi h a músics (Schubert, Schumann , Liszt) que compon guet·en olwcs basades en la vida dels aninra ls. Richard Wagn er , sobretot, t•sLava obsessiona! p e r tem<'s inspit·ats en animals: el cigne de Lohengrin, els coloms d e Parsij(tl, els ocells i ducs dc Sigfrid. t'l cavaU de les Valquíries, etc ... La conf'c'rència d 'Aubr·y es tancà amb un con cert in te gra l p er obres en les quals els anunals han servil dc Lema d ' inspiració, j a sigui sentimental, d escriptiu, h tunoristic ... En aquest mateix sentit, Catalun ya Música ha volgut preparar un monogeàfic en el qual els ocells hagin estat, en un sentit o altt·e, font d'inspiració d el conpositoL Del dia 23 al 27 de novembre i dins l'espai monogràfic, '"El cant dels ocells" podrem gaudir del ballet L 'ocell cle foc, d'Igor· Stravinsk y; de la t·omança pt•J· a 'ioli i orquestra, L 'ascensió cle l'alosa. de Ralph Vaugh an Williams, del Concert per ajlaute núm. 3, "Il cardelino", d'Antonio Vívalcli; d el Concert per a orgue i orquestra núm. 13, "El cucut i el rossinyol", de Geor·g Frideeic Handel; de L 'ocell de pedra, de Joan Massià i, no caldt·ia sinó, del tradicional El cant dels ocells popularitzat p el gran violm1cel-lista català Pau Casals. En Iotes aquestes obr·es i en ultres crue Catalunya Música ha programat, hi h a sempt·e viva la pt·esèn cia del vol i d el cant del ocells, que han inspirat Ja creativitat de grans compositors de la història de la música . MUSICALIA PRE-CRÍTICA L'alliberame nt europeu de Ralph Vaughan· Williams per CARLES LOBO A nglate t·t·a ha f'Slal un dds països e tii'OJleu s mt>s tan cats a les noves t('ndè nC' ies de la música d el nostra s(•glc. Sobt·etot clut·ant la pt·ime t·a meitat d el iLX. R a lph Vaugha n- \Villiams n' és p otser el mà ,im ('Xponc nt , potser el més irnpe nnt•abll· a l<•s possibles influèn<'ies fr·an C'eses o get·mà niqucs rl«·ls im¡wrssionistes o dels expt·essionis trs . Du nmt el U <~ rg r egnat vic tot·ià ( L837-.L90J ) la burgesia sa xona va anar guan yant te rren y u l ' activitat c ultural pt·ovinc nt del p oder quas i exclus iu de l 'economia. El segle XlX fou una è poca durant la qn al f•ls compositors a n glesos va n dit·igir les seves mirad es al que estava p assant a la t'esta dr l continent. sobt·etot a l a zona austn)g«•nna mea. P erò, despt·és de la mort dc la rein a Victòri a, el p aís. que j a a nosscga va una n·is i C('onòmica, vacomen çat· a ¡w nlrc aquells valor s que havie n ctu ·a<·teritza t el p oder de l a midclle-class . Ai x1 va ser com els compositors, pe r pode r sa tisfc t· les nf't·essi1a ls l'Slè tiques del sen pírblic, van ha ver d e busca r nous estímuls 1'11 la vida camp erola i abandonar I' a l'ccle clevot a la cuhm·a Ut'ban a que havia professat l 'època vi cl'oriana. r si a finals del XJX eh; responsables de la ct·eueió d ' una músieu nacional anglesa , d els quals destaquem Eclward Elga•· i Ft·ede t·ick D elius, 110 van pod<>r Pscapat· a lf's influè ncies de compositors com ara Mcnclelssohn o Bt·ahms, a partir del can vi d«· :wglt· caliu mirar -se més el melic pet· t'l\t't't•at· un altre cop aqu«"U Sl'g<'lllun tH' cessari. in con fu sihlt>mt'nl a ngl\-s. P e rò . malgt·at a quest · ' r t>lorn al passat", encara quedaven inlwre nts a l 'escepticisme angU·s una certa tendència \Htgnt•t·ian a o straussiana. sobt'(·tot en el ca mp sinúònic ( tnw tamenl h a rmi'~t1i1·, gruix orquestral , gra ns dinwnsion s, melodis me ampli i tt·ac·tament ta rdor omà ntic d«·l m u ll•t-ial). Ralph Vaughan-Willia mH va ser el més gran cxpont>nt d'uquesta n ova estètica auglmm . Un d els més imp erm cahh~R r,om¡ws itors a la nova música de la t'eHLa d ' Europa, malgrat que va ('!:!IU diar am.b Max 13rurh a B«·rlín i Mam·íce Ra vel a París. En la HI'VU músi ca , el cant popular i d l'olldor e es van con vertit·, no solament en ma tè ria pt·imer u, s inó e n r emh rió i:túcial d ' un U·xic musical. Aquell •·re torn al passat'' també es tt·adueix en Vaugha n Williams en la r ec upera<'iÓ de la música anglesa dels segles XVJ i XVII. D e la gran quantita t d 'ob res que formen el seu opus pm·ticular, p otser el cicle de les seves n ou simfonies sohrf'sm·te n <:lan1 ment. Hi apareix el earàcter romàntic del compositor, polset· acostant-se una mica a Bnthms. D e .Les nou , quatre porten títol: Se a, la prime ra ; London , la l.wgona; Pastoral, la te t·cera i A ntàrt ica , la set ena. Les núme r os 4 , 5 i 6 tenen Ull caràcter bàsicatnt•nt programà tic, i ¡H·ob ahlenH•nt l1'8 dues últimes son les qur es podrien inscriw·e entt·c allò qu e co- Ralph Vaughan-Williams twi x«·m t·om a " músiea pura " . L~t vHit c na qne aquí en s ocupa dahl del 1953, é!s a clir qtu~ Vun~hun -Wi lli nm s j a ten iu 8 L un yt;. Utw ohra d c plena madnt·«·s a , IJIII : l' ('f' II)WI'H eJ. gw;l pm· 1;0111J,inaf' iOllS estranyes d ' instnanw uts, sobt·e tot de la p e rc ussiú, t<ll «·om ja h a viu fe t en f' ls seus JH'ime t·s anys de compositot·. Si la novcua és intt·overtida , contempl a ti va i absorbe nt, la vuitt>na st•mhla un moment d·eufòria a bans dd C'ant dC'l eign e. Dt•di cad a a Sir J ohn Barbirolli , la Vuitena simfonia de Ralph Vtl ugha n-Williams es va estrt'na t· u Ma nt'heHtf' t· l'I 2 de maig d t>l 1956 i aquesta te mporada la p odr<' m sentir al Palau d e la Música Catalana. Ttt:MPORADA ORQUESTRA CIUTAT Dl~ BAHCELO NA ! 992-93 Simfo nia niÍm. 8, l'n , .,, llll' nt)l', fi ¡• H.ulph Va ul(ha n-Willi ums .l u nH'~ Lou¡;lu·ant. dü ·ecto1· On¡ur~t •·u Ciutat de Ba JC(•rlo na PALAU DE LA ~1 ÚS fCA CATALANA 1 t dc no\'embrc, 21 h. Diunwngl'. IS dc novembr e, 11 h. D i~~u ht c, MUSICALIA PRE-CRÍTICA El monumental Requiem d'Hector Berlioz porC.L. u w·un Mi.~s (L de Mort.~ l'li S disp Oi'! t'Jll U ('. OIIH'lllar ll'Pne a amb la t•·adic•iÍI del gl-nc•n• explotnda <>rt i'•poqu('S imllle d iata1111' 111 anteriors. lh•rlioz , Iol i 110 oblida r l'esperit litllq!;Í<· ch·ls h' \l o~o~ de la Milisa de difunts, i c·onapoudn· a mb una t't' t'la aush••·it al que con tntst a umh l'inlt' IIS roma nli<·ismf' que <'ut·ac·let·itza Iu st' \ a p r odueeió. d í'Í'\a qut> la ¡{r a nd iosi tul de l'ot·asió a e¡ nc\ ' u dc·litin a d a l' obra impo!ii t'<' l' h '!-1 llibl'r tuh, sohre tot al tJ'a<·tanH·nt dc•ls l<•-xto~. .\i '\Í, Bc·•·]ioz no li' a tm·a a r e tor ar tc•xt , u SliiH'imir f•·ase;.. u canviut·- •w ('cu·dl'(', s i CS <JlH' Ja mÚSÍ('8 o l'ls sc•ntime nl s ho demanen. AJ " Rc·x tn·nwndae" pe r exempl(', e l cor ome t l1•s dues danet·es panJ11lc•s dl' la fra se "voca m e cnm henedicl is" com espantat davan t t•I .Judici Final. Una altra dc Ics innovacions d ' aqueRtu gran obt·a d el XlX ft· anC'èS rs Ja no participació del típie , fin s alc~shot·cs, quartet vocal de solis t<·s. Un g•·an cor· davant d ' una enorme:> Ol'C{Ut' tra , dc:> ix a q uf' s ibrui un sol ten ot· al "sanctus ' ' qui plani pe r sobre d e tots . El Requiem va St' J' un primer etH'àrn'<' del Minis tt·e de l'lnterioto, el Comte Gasparin , p er commemorar les víctimes de la Rcvoludó del juüol de 1830. Per mo t iu s polí I ics i amb el min istt·c n•tirat del seu càrrec, Ja comanda es va a n ul·lar i no es va poder es trenar l'oh•·a , t[tte Berlioz j a havia aeuhati en ellernúni de tem]JS p l'(•vjs t (tres mesos!). At[LHlSt fe t i l'arnhjcnt anti-Berlioz que es respirava a F1·ança no preveien Iu possibi lilat n'estrenar el Requiem. Finalment , però. l' ocasió no es va fN· C!:lpcr ar. L' c>xcusa va ser la L ~ et --.=.. = El ~­ ~- 44 58/. t¡ lli" Hector Berlioz cerimònia als Invàlids, en •·ccord del general Damré mont, caigu t a la presa de Constantina a Algèl'Ía. El mare, com ju h em dit , havia d e ser Les Invalides, un marc cxtraordinàt·iament gran, qut• p•·csentava no IJOC!:l prohlc:-mcs acústics. B erlioz. inhabitualment pet· l'època , e•·a un pl'inunit·at en els afE' l'S d e f acÚstica d t> les salt•s on s 'havien dïntcrpt·etar lt>s seves obres . Segons ell (i amb raó) als grans espais ··sc sent la mús ica p erò no es p o l vibrat·" . Pe t· això va imaginar un Requiem amb un gran dc>spif•gamcnt de mÍisies c>n escena. Cen tenars dc <:a n taircs pel cor, una em·cla forn ida pet· 100 ins trumentistc•s, lu fu sta amb 20 individus , 4 peLites on¡nclit rcs de m e tall i 8 parelles de timbals . Entre aquest gmn despkgament de mitjaus, l ' auslet· •·omanLicisme de la música de Bc·rlioz, els profunds sentiments dt· glòr ia nacional i la forta impn~ss ió que les possibilitats dramàtiques dels textos del Requiem vau imprimir e n l'cspe1·it del jove compositor· (Berlioz: M 'ha estat difícil dominar-me. En un principi aquest Poema de la Prosa dels Morts m'ha enverinat i exaltat de wl numPra que res de ltícid no es presentava al rneu esperit, el meu cap bullia i tenia vertígens. Ara l 'erupció està controlada, la lava ha desaplLregut clel seullit i, amb l'ajut de Déu , tot anirà bé), fan que l'obra sobt·esurti amb tots elc; honors no solament d'entre la pt·orlucció de Berlioz sinó de to ta la música d el segle X L'C . El mateix Bedioz e n diu: Si estigués ctmenaçat de veure cremaela la meva obra sencera , menys una sola partitura, seria per a la Grau Missa de difunts que demanaria clemència" . 11 'J'~MPORAD A DE CONCERTS l'ALA U 100 RPr¡ttiem d ' Ucrto•· B~>rÜoz ORQ UESTRA T COR NACIONAL DE llORDEA UX-AQUlTAlNE ALMN LOMBARD, flirectur PALA U DE LA l\fÚSICA CATAL.\.NA Diumr nge. 29 dc novembr·e , 21 h. MUSICALIA PR E -CRÍTICA Anna Bolen a, un gran crit romàn tic femen i al Liceu perJ.C.C. • uan la nit dt•l pn)xim dia 9 de novembre la soprano Edita G t·n bcrova ¡wonunciï amh Lola Ja força dt• la seYa hen modulada i ht>n pr·ojcctada veu la fra<;c ''Cirlo a nüt>ilunghispasimi'. ,amb tola probabilitat els assistents u la n:pn•scntació estaran a pun t de eatu·e .c•n un cert estat de pat·oxisme entusiàstic desbordat. Serà la fi d'una escena de grandiosa intensitat, que s'escau òbvianwnl amh d final de r obra , i que nom{•s .,., pol eoncebte en el sid· una ÒJ><'t·a d'un tan manifest t·aràctct· tt·àgico-t·omàntic com és 1lnn<1 RoiPIUt. Ac tu csln òpera corres pon u una 1ipologia de composicions lírit[ttes força imüvidualitzadcs u la història del gèn ere i que té cn Oonizctti i Bellini dos dels seus representants més con spicu s. Estn•nada l'any 1830 a Milà i el 1831 a París, va comptat· a mb el privilegi de la inter·pr·ctació d'una artis ta tan idònia pt'r al pape r ce ntral com la so prano Giuditta Pas ta. Es tra cta d ' un tipus de cantant amb unes cxpansivt'S dots actorals, capa~ dt> donar vit·t ualítat, i fins i Lot gt·andesa, a l'esgarip tràgic mfs exagerat i fins i tot guinyolesc. Ca puç d e conver·tir en matèria creïblt> l'espasme anímic més forasst•nyat i el cJímax passion al m és irracional. Gràcies a aquest tipns de can tants, acruesta òpera i d' altt·es prope1·es forma lm e n I i morfològica m en t han pogu t mantenir un protagonisme concr e t a les cartelleres i hi h an tingu t unes no menys conct·ctes dosis de justificació. Són cantants ..l• .! !'JI• ;¡97 Edita Gruberova capaces de vestir de gt·andesa les Lucies di Lammcnnoor, Lucrezies Borgies, Marit~s StLtardes, Sonuambules, Bcat•·ius de Tenda, etcètera que nocln•ixeu un període molt definit de la història a través de títols. quasi tots identificadors dels pen,onal~t·s <·entrals, que inexorablement <'o mplen amb escenes d'una NH·prencdora intensitat fll·amàtica , gai r ebé sempre situada tamh ~ eu el moment conclu siu de la •·cJH'csenlació. Això ent•·e d 'altr·cs ingredients més o menys parli<·uJars. P er això no ha d<• !'iOrprendre que Ja reincot·por·adó de Anna Bolena a les p1·ogramacions dels grans tea tres d' òprnt. després dc quasi mi g segle d 'absènciu, c·s tH·oduíH amb Maria Call as. c·n una vet·sió mt·monthle a Ja S t·alu de Milà l'a ny 1957, a més, c·omp tant amh una producció esc·(·nic·u de ~ra n c·a t e~orja, sign a d a n ogensmt•nys cptl:' per Luchino Vi'>conti. Dt•!. d"a lcshot·es aquest títol ha t·cprès el ~e u protagon isme a rre u del móu. Pet· des<"omplat, aquesta c)pcra Í'~; força més tjue una t>sec•JJa final ttwmor·able o una referència definiti vu d ' un tipus d'obra. És, en pl'imc·¡·lJoc-, el primer títol impot·tanl dc l'opus de Donizetti; dt•spr~s vindrien Lucre::;iu Bor- gia, Uaria Stuarda, Lucia di Lammermmoor, etcètera . I és 45 .585 MUSICALIA PRE - CRÍTICA LumhÍ' ('li ho nu lllt'S III"U J" olu'a amb qui· 1n •tu·u nmh e· I rnodd t·ossinià i c•n la quul c·l c·ompositor t'S mostt·a ju clc·lï nitiva ment ¡wrsonal. Doniz<'LIÍ 'a pm·tm· l'expressió d1•1:-. !><' n Linw nI s ¡w rso n als a un p la su¡wt·ior ¡H'I que fu a la i ntensita t l t"ltgic·a dc•l que ho havia fe t Helli n i. En aquPst sen tit és més gt•nuïnurnc·lll t·omàn tic- i pe~ •· tant Psdcv(• pont itlca l vc• r·s el moment dr· la g n tn C.pt• t·a rom i111Lica que vu tt"nir Venli eom a ccnt t·c .. . Natunt l n tt~n t , t' li S cstC'Ill referint al Donizt·Ui d t· les <lpt't"t'l'l no bufes. Cuc· I a no Don izt'll i va pa t' ti r d ' un lli iH"cl tlt· Feljee H.omani , un g•·~tu (•s¡weia listu. un tor d e nou dt• les dt•u òpen·s que va compondn· Vin<·cnzo Bt•ll ini. L "cxct>pció va st•t· 11 pirata. L'a rgument se een I n a c·n els f els històt·it·s derivats dl' lt•s t·clae ions entre la pt'Otagonis ta , <'sposa d t'l mític r ei anglès F:nt·it- Vl fl , i l' amant d"aq ucst, J oanna Seymou r. TriangJc amorós <'omplica L. o Cm' iquit, pet· Iu presèneia dc dos amants platflnic·s d<' la n•ina, Smenton i Lord Perry, així com també pet· una gal<'t·iu de ¡wrso natges r elativmn!'nt secmuhu·is com Lonl Rochefort, g<'t·mà dc la r eina , i Sir HarV<'y. L'a r g ument Í>s for ç a Aimple i Iu resolució és totalmen t espcntb k. Tot es tà en funció d 'aq ues t gran moment final, de l'exp losió dt·amàtica sobredimensionada , mat·ca da pet· un context maniqueu significat, o ponderat a l'alça pet· l'actit ud de Ja protagon iRLa , <·a paç en el moment de set· ajustic-iada el<• pet'donar el rei i la seva amant, sens dubte els dos dolf'nl!, rle la '·pt-1- lícula' ·. r-r2 'j/;7J; a: ...o PETIT PIANI5TA d ~ / (/) <C I - 46 586 <C ...., Richard Bonynge Estructurada rn dos arles, no falta en aquesta ol)l"a n i C"Onjun ts brillants, ni final s d'<H"I<' d ' un a con siderable espectacldariLat pel que fa al tractament ch•ls I"Onjunts vocals . Tot està al set"Vt'i dr la vt>u. sigui solis ta, c·onjunl o cor. La veu rep un tn1clanwnt a·igorós segons un matt>rial temà tic i melòdic molt elaborat q ue p<'r una part permt>t un tn•ball fluid fins i tot en els momen ts de major dificultat tècnica i p<'r l'a ltra f01·n eix nombr oses oport un i Lats d e llu ïment als in t f. rpr e t s. En aquest cas, molt cir·cumsc ri lt'S a la protagonis ta i t a m bé· a Iu mezzo-soprano - J oana- i uJ hui x -Enric VIII-, mentt·c que el ten or -Lord P cr ey- ocupa un lloc més secundari. Moments esp eei.alm cnt d ignt•s d'atenció d' flnna Bolena són el duo de soprano i mczzo-sopt·ano del principi del segon acte i el lïnul del pt·imer amh la intct·vem:ió del cor i d e tots els solistes . Tamh~ cal fer esment al tl'io d el S<'gon a("tc entre Enric VIII. Anna i Lonl P ercy. Com tamhÍ> és fH"<'C<'¡Hi u, l'obra comt>nça amb una oherlut·a, en aquest cas f01·~·a t'XIl'nRu i brillant, que "eneara " rem<'l vagament al món rossinià. Els t·esponsahles artístics del Teatre del Liceu han entès molt b é les característiques de l'oh ra i p et· tant l'exigèn cia fonamen ta l d'una gran intèrprt't i ha n <:onfiat el papet· a una artista cic la ca tegoria d'Edita Gndwrova. La seva presèn cia a l'csc·cnat"Í dt') Liceu comptarà amb el factor· favo- ntbl e addicional , no exempt el ' un t·í•t·t morbo. que aquesta ser à la primera vegada que aquesta at'tista incorpoL"a el paper de la dishOrta da reina d'Anglaterra.Ai.xò afegeix clímax d'esdeveniment a la re¡wesenlació. Amb d ia hi ha un quadt·e cl ' intèr¡wets de considerab le và lu a, com és e l cus ci' Eugenie Grunewa ld en el pap<'r dt' Jo anna Seymour, AJherl Doh rllen en el d ' Enric VIU, d ban;eloní Stefano Palatchi Pn el do Lord Roch efort , el tenor F ernando de la Mora en el de Lord Pet·cy, la mezzo-soprano ltxaro Mentxaka, en el de Smenton - per sonatge masculí interpretat per una ven femenina- i fina lment An toni Comas en el papet· d c Sir Harvey. Un aJtre punt fort de la ver·sió tfUe ens ocupa és la direcció musical. encomanada a un músic de l'a utot·itat dc Richard Bonynge. Pocs com ell són capaços actualmt>nt de servir de forma més idònia obres rom Anna Bolena . Pocs rom ell se senten tan íntimament idt'ntifica ts amb el món d el belcantisme més genuí, i sab en servi r i cuidar la línia de cant com ho fa ell. Amb aqu es ta producció, t>l T eatr e d el Liceu posa fi al se u ambiciós p t·oj ecte de t r es títols vincu lats al mateix nucli a t·gunH·ntal d'arrel històrica. Cicle que integren també les pt·oduccions de Roberto De vereux i Maria Stuarda. L'escenografia i el vest ual'Í són del barceloní Ramon Berenguer Ivars, i la din•cció d 'escena serà a cura d ' un ben conegut realitzador. sovint polèmic , lïtalià Giancarlo del Monaco . Aquesta producció h a esta t possible gràcies al recurs, feliçment cada vegada m és protagonista a la vida musical barcelonina , d c l' es pon soritza ció. E n aquest ca s, concretam ent, ha es ta t de la firma automobilística Seat. Assenyalem finalment qu e Ch ristin e Wcidinger, una alll·a ar·tis ta important. substitui rà Edita Gruherova en la r epresen tació del dia 29 de novemhre, la darrera d c les si s r ep t·esenta cions previstes. .. MUSI CALIA PRE·CRÍTICA Grans soliste s al cicle lberca mera perRRMC L a p r esència d ' un <·stol tlesolistes de gran r·('ll!'u constitueix Iu nola mé-s destacada de ]a pr·ograIIHH: ÍÓ d e la temporada d'enguan y c1'1bl'rcam et·a. Una l<·m¡wnrda q u<• va tt"nir un iniei dc gran impaelt• t'U u n marc tan in sò lit i magnificent com és la flam a nt Sala Oval del Palau acional de Montjuïc amb l 'ac tuac·i ó dc Ja Ro ya l Philharmonic Orelwstnt, dirigidu p et· Ms tislav Hostropc) vitx. Dins del mateix mel'\ cPoctubr·e ha tingut Jloc un altre <·on<'t'rl important, aquest ja al Palau d t> la Mús ica Cata lana, amb l 'ac·tuació dt> l'English Ch ambc t· Or·chestr a amb el Cor d c Va lèn<·ia , dirigits p er Leopold Hagct·. La temporada es clourà el diu 16 dc> juny amb un eoncert de lu vit.ul pianis ta portugu esa Mar·iu Jouo Pires, una de les nomhr·oses fi gures solis tes que oferit·à cJ eiclt'. Juntam ent amb ella hom p odt"à gaudir d 'altres quatre t'eci tals de piano. qut> protagonitzaran: Vladimir Ashkenazy -en solitari- en una actuaeió q ue tindrà lloc el dia 30 de novt' mbrc; Alexis Weissenherg, que ofcdrà un programa Schuhert i Bnrhms el dia L6 de desemhrl' ; A n clt·é Walts, que actuarà el dia 23 de març, i Zoltan Kocsis, ([LH' <'Om pleta l'important apartat dl'dieat al virtuosi me pianístic dt•l nivrU més pr·ivilegiat. Altr·cs solistes destaca ts són la violinista Anne-Sophic Mutte r· , que artuarà el dia 12 d c mar·~· acompanyada al piano pet· Philip Moll ; l 'esplèndida soprano norda m e ri c ana de col o r Bad>ara IIE'ndricks, a qui acompa n ya r à a l piano Staffan Sch eja en el srn re<·ilal del 16 d c març. i G idon ~ t·emet·. que actuarà el dia lO dt> Vladimir Ashkenazy maig amb la Ro yu l S toc·kholm Philharmoni<· ÜrThestt·a . P el que fa al C'apítol de formacions orques trals, dt'staca Ja presència de la onleul l'dwr· Rundfunk Hanhur g, diri gida p el britànic John E liol Ganlin e r , amb Ma r·ia J oiio Pi t'(IR rom a solis ta d ' exeepció dl' I Conrert per a piano en la major df' Schumann al b ell mig d ' un progra ma monogràfic dedica l a aquest compositot·, ser à el 17 d<· novE:'mhre. Esmentem tambf r attua ció d e la Rotterdam Philharm o nic Orchestt·a dir·igida per un director tan interessant com .J <'ffrt>y Tate amb Bruno L eonardo C elher com a solis la del Concert per a piano núm. 2 de Bt·a hms. També ca l fe t· esment d ' una n ova presència del director Lorin Maazel al capdavant de l' Orquestt·a Simfòni(·a el<· la Ràdio dc Baviera el 7 dl' nowmbrc . Una propos ta d ' un intf'l'è•s t·Hp eeial {os la veniÍÓ de La Passió sego ns .HIIll Joon a t•àn·ec· dc• l'Ot·qu<•!.tr·a i t>l Cot· Bach d<' Bt· r·lín , dir·i ~Í l '> per Kad Jl oc-IH·c•i tlwr. St•n'i t•l elia 5 d ' abril. Per· Iu seva ]Hll"l , Ge nnudy Roz hd cs iVC'nsky clii'Ïgirà <•1 dia 1O de ma ig la H.oyu l Stockhnlrn Orc hcs lnr , amb el violinis lu Cidon K.t·erne•· , t·n un pr·ognun u no ge11s c·o•·•·c·nl , intc•g•·a t pt•r o ht·es de Be n va ld. A1bí·niz. Xostakòv itx i Ran•l. El te n or a lemany Pete r chn•it·r·, cada dia m{o¡., actiu com a dit·erto•· , dit·igid la e ues Bel'lin l'r I umnrer·cu·e ltcs tcr eJ d ia 25 dl' g«'ncr , pc·r· c ompll'tar així l 'a ¡Hll'll:l t on¡ues lt·al. La programació dd cic:le lhen :amcra inclou tamhé rm conc~l' t' l a c·à n·ec del Quartet Accar·do, que tindrà lloc el dja 2 cle felwl'r, arluaeió amb Ja qual s Ïntr·o du ci~ I'expt·essió m és autèntica de la música de cambra . MUSI CALIA PRE·CRÍTICA Euroc oncert home natiar à Monte verdi iMom pou perRRMC L -~... 1!1 É!l: 3 97 a feliç pnn·livitat dt>l eide Eut'<H'Oil('l' l'l u fer propostel> imabrinati' <'!>, i amb u ne~ dosis <'SJH'C'Ífiqu f'~ dt> creativitat pc·l qtw fa a política de produrd6, ('S ronrl'l'larà en el nou cicle - d vuit<-- en Henglrs concerts f'vocudot·s de les figures dc Montevenli i d<· FredC'ric Mom pou. Pel quC' fa al prime•· (•n J'a,'Ïnentesa dd 350 aniH'rsaI'Ï dt' la seYa mot·t i pE'I que respecte a Mompou t>n complir-se el 1993 el centenari del "('U naixt>JUC'n t. Una vegada més la pt·opos ta el ' En•·oconce1·t es e en I n1 t>n deu eoncerts que es descm·otllara11 t>nlrc el pròxim 26 de n ovemiH'e i t>ll9 de maig i que mantent>n la línia p ersonal d'aquesta iniciati va d' nn tipus d · oferta cat·actet·itzada , bàsicament, pel pt>tit i mitjà format, per una concreta proclivitat per la música pre-elàssica, pH oferir actuacions sovint noves a casa nostra i per uns prog•·ames quasi sempre pensats en f unció de critet·is conct·cts i d ' una considerable validesa . En aquest sentit cal r·emarcar <¡ll t' vuit d els conjunts que actuaran en aquest cicle debuten enguany a Barcelona. Es tr·acta del Cor del Patriarcat de Moscou, que oferirà el concert JH'Cvi a l cicle que tindrà lloc, c:om és hahituaJ, al Monestir d e Pcdr·albes; Les Cuivres Français; fl Fondamento: Octet de Salzbm·g; Kammer·chor de Stuttgart i Ensemble Baroque de Nice. P el que fa a progr·am«>s, dins A dalt, Claudlo Monteverdi. A baix, Frederic Mompou d ' una línia g<>net·al de con siderable interès, f'al remarcar e] primer, en el qnal el New London Consort ofedrà un programa de cants festius dels goliards -Carmina Burana-, ('Ol·lecció de 18 cants del còd ex mt>dieval delmones tir df' Benedi<!theuern; el programa titulat "Els metalls de l'Europa barroca" quf' interpre- tal'il Ll'S Ctúvres F •·ançail>; roraIsra el in Egypl dc• Jlünd<·l, que• int('rpretarà el Kammt"rTh<,.. i t'I Baa·oekorches ter S tull~a ri; l' m·atori Der Tot Je~m qm· ofc••·il'à I'Orqut>slra i Cor ll Fondanaen to ; l'I programa Mompo11 -(•a nçons i temf's dc piauo- a cura tl!' Cunne Bus tamaute i .Jmw1, Colom; i , finalment , un 'a •·iat pro~•·ama Monteverdi que· im·lou c·l c·ahdal Lamento cl',1riamw, qtw c·lmu·à el cicle en intr rpn•ta eiú dt' la Coral San t ]ol'(Ü i J' J•~ n ­ semblf' dr Nicc. Per descomptat, no fallcu·à una enès ima interpt·etació dt> Le!i quatre estacions vivaldianrs a cm·a. no faltaria sinó, de I Musil'i, tonjunt poc menys que ti tular del citle. on sempt·e gaudei:\. d'una g•·an acrcptaeió. Pel t¡u¡· fa a solistes dcs ta<' <~ls cal pa rl.ar de la SOJ>rano Na ney Ar¡.wnta - inthpt·et de Israel i11 Egypt-; el contratenor J ;.unc•s Bowman. que actua a la protfu¡·ció c·s mentada ; del flautis ta c>mpm·danès Vicen~ Prat i del& esmentats Josep Colom i Carme Bus tamante. E l c·ide E uroconcert té un }JI'CSs upos t de 55 milions, el 60 pe·•· cen t del q naJ correspon a inlhprc>ts, percentatge que es t·oa·rc>s pon molt exactam ent amb el d ' ingressos per abonamt>nts i localitats . Aquest cicle ha mantingut una trajectòria ascendent i així, en l'edició passada , va compta r· amb 1.102 abonats i nna mitjana d ' assistència del 89 p et· cent. La Generalitat i l 'Ajuntament de Barcelona ofereixen Ull S ajuts d 'un total de 20 milions dP p essetf's, equivalent al 36 pet· cent d el pressupost. Enguany els preus han sofe•·t un incrt>ment que els ha portat a guat·ism<~s que van entre les 7.200 i 1.800 pessetes, les localitats més can•s i més bat·ates dels concerts més importants, a les 4.500 i l.OOO pessetes dels concet·ts dc menor format. Es manté la dis ponibilitat de localitats pet· a E'Studiants, amb un preu d ' ahonumt>nt global de 5.000 pessetes, fet d ·una significació i importàneia qu «> no cal ponderar. IOI'Í MUSI CALIA PRE-CRÍTICA Nova temporada de concerts a l'Institut Francès de Barcelona per C. MARlÍ NE% L 'Institut Franc(>;; dt' Bm·<·Piona ha inaugnt·at -en la sc•va a('Lnal . línia d'afol'lunat di narnisnH'- un c·ic·lc• cie <·oncct·ts de <·funl)l'a 1 <¡Hr , un clijmt¡.¡ a l mes , permetrà al públi!' hat'l't'loní cfe¡.¡rohrir o t·etrohat· <·omposilor:; ft·anceso s lli~'> o nwn y~ "dàs- sics". inll·rprelat::. p<'t' a t·tisl<'s Òt> talent rec·o•wgut. El ride t'lh aniha <'n hon moment, crmtn pràrtic·amt•nt ha desaparegut la t<'mpot·ada d<' ''la Caixa •· i els c·onrc•t·ts de música de cambra ntinvc•n dr m ane r a prcorupant a lc•;, nostres sales. Els ohjertins dt' la proposta són di versos: l) enriq uir.· l 'ofet·ta cnltuntl el<~ la rin tat; 2) dinamitzar les rclac:ions musica l!'! Catalunya-França; 3) upropar ols m elòmans harrt•lonins un repcrtm·i franrès dt• camln·a tan interessant i atraetiH t·om por c·ont'b'llt i gairebé absent d c lt·s nostres temporades, i 1) propiciar la prf'sentaeió a casa no st ra d'ex- cel·lents iutèrprcts fran!'esos que no tenen arr{·s habitual a les sales harcelonincb, sense negligir la partíci~ació de músics catalans . Aquest prinwr l'ide dedica una especial at('nC'ÏÓ al gran Olivier Messiacn (mort el passat mes d ·abt'il, a punt el(' fC'r els 85 anys); al Gru11 dels Sis (enguany s'ha celebt·at el centenari de tres dels seus integrants : At·thut· llonegger, Darius Milhaud i Germaine Taillefen-c) , i a Claude Debussy (el proper 25 dc març es compliran 75 anys de la s<•va mort). 2 Obrí el foc, el passat JS d'octubre, rEnsemble Cari Stamitz, amb un programa que uuní composicions del Grup d els Sis i el quar- tel Pour laji.11 du tem¡>.~ tl<· M,•¡;siaen. El propet· ('OIH't' l 'l M'r :l •·I 5 de noyembr<': sola l' •·pígrnf "Lc• violon edle poÍ~ I Í<pl('' \ <'st•olt at·em les sonates per a ,·iolon<•t•l i piano de D ebuss), Poulrnc· i Franck - aquesta clarn•ra mí·s c·o neguda en la seva vt•r;,iú pt•t· a violi. Mari e-VoJry Pt•llet it•t· a;, sistent cle solista a l'OCB i 1\.ri¡;tio Okt"rlund c•n ;,et·ttn lc•¡., inti11· pt·ets . Tancarà rUll) el t'Oll('t'l't •·Trois Ct'nts ans dt> gui tan• fnlll ~aise·• _ ofert per Pi<•t'J't' Laniau. jove guitanista clt•l c¡uul ~wahn d ·aparèixer un dis(· t'OIIlJHH'tt• (EMI) amb versions ada ptad t'¡.; per t>U mateix dt' pt>cc•s pianísti qnes d'El'ik Satie. D ' ac¡u<'!lta gravació, en tindrem una mostJ·u en el seu programa haJ·c·cloní (JO de desembre), que c·ompl<'turà amb obres dc Pollt~t, BPssnn , Carpentier·, Méhul, Du fo ur , Doisy Lintant, Porro, Rcve nly i Ohana. Obrirà el segon trimc•s tr·c• (21 de gener) el concert tituJat ''Autour de Marin Mara is", a du-rt•c· de tres intèrprets catalans: Pc·n· Ros i Clara Hernàndez, violr!i cir gamba, iAlllert Romaní, clav('(' Í. ens oferiran un programa molt u la moda -Tous les matins du monde-, integrat per ob1·es dr Couperin, Sairllt>-Co lomlH•, D'Anglebert i del mateix Mat·aib. El 25 de febrer descobrirem "L'exotisme daus lt> piano fran çais", a través d"un att·artiu programa en què figuren ohr<'s d'influència extraeuropt"a cie Debussy -Six Épigraphes Antiqttès, 1 Llibre de Preludis- i Milbaud -Saudades do Br·asil, Le Boeuf sttr le Toit-, interpretades pel brasiler Luiz d e Moura Castro, amb Carme Martínt>z a 1<'!' peces per a quatre mans. Ell8 d e el Tl'io Coutt·ovt•n;r (li ,•n mulí-, Ouutl's; Martint' Finis s it•r. urpa e• Ie<· I rOIH'Íist ien, i lj'lon·tll Fahn· . Jll't'c·ussi•'l) c•tu.; faru <·ow'-i'\t'r "La llurpt• llletH', 1111 inslt'UIIII'nl JlOIII' J<• 'XJrnw. si1\ e· lc•". Ef<•t·ti' uutt•nt: <'lllu:,;iusnlal ¡wr aqtu•:H nnu iu:; t rumrnt la pt'I'Mt'nt:l('ió clc·l t¡ual l'ou l'c· ~d c' 1'ninwnl priru·ipal dl'l dan·l'r Con ~ rí•s Mundial dc• l' \topa 1990 el<· Par·is s;., n•s. UÍ'\Í t'OIIl tarnh~ del SaltÍ \Ju¡;it·m·a 1991 -, aque;,t tt'Ïtl dc• jen t·s mÍlsies ha dt•<·iclit passcj a,. JH'l món :H¡u<·sta innovat'i6 instnmwntal i dot<u·-la tl ' un t't'pt•t·tori propi. '\ l ' Jo¡.,Litut t>sc·olturt•m It's ohrt-.-; CJUE' li han dedicat Paull't, WoU'f, Decoust, Crouzicr i Esc•uidt. tercer i clan·cr trim es tre s'oht·irà, c•l 22 d'abril , amb un homt•na tgt> piunístil' a Oliv i(•t· Mc•ssiuen, integnJL pe•· una sclee11111 t'(,', 1') \ m c·ié> clds Vingt Régards .su,r I'Enfcwf J ésus. En serà l'intèrpr et MHisand<' Chauveau, que ac:aba el 'E'nrl'gistrat· aquesta obra per a la <·asa Forlarw. St>[:,'llir·à , el20 dt> maig. un reeital a cà1·rec d'Eva Buffoni, bOp t·ano, i Cathel'int' Cournot, pianista de l'Orquestra dt• Ràdio Franee, en el qual sentil't'IU algunes d e les més belles melodif's de Dupan:. Debussy, Ra' <'I i Poulenc. Tancarà el cicle, el lO dC' jun). el pre5tigiós Quartet Ar·peg~;ione, amh obres de Bacri, lber·t i Ravel. Informació: Institut Franci>s, carn•r· de Moià. 8. 08006 Barcelona. Telèfon: 209 59 ll. NOTES 1. \mh t' I suport d e l'Ajuntament de Bm·c·dona. 2. Pro;::ramació e;; tablt'rla amb la coopt•rariú (le Carme :\fartínez i Carme Passola" (c•cola de )fús:ica Juan Pedro Carrt'ro). 49 589 Due s figu res de l'Es col a Bol era : Ros eta Ma uri i Joa n Ma gri ñà per MONTSE G. OTZET O t•ga nitzat pf'l Ocparlament dc Música d c l ' INAEM drl Minis teri clt> Cultu ra. i sota el patr·ocini d e Madt·id Capital Europea de la CuJtura , tinth·à lloc dd 16 al 22 d ' aquest nu·¡¡ tle nove mbrr a Madrid nn Eneoutre lntN·na<'ional amb la lt>màtica "La Escut-la Bolera". Dit·igit a balla.-ins. profes~>io­ u als, mes tres, crítics, invt>s l igudor·s i públic <·n generaJ , J'Encon tr·e acull una sèrie dc maniÍt's tac ions qu e in clou e n actes teòrics, esp ectacles . classes mabristrals i una exposició. L'Encontre Internacional int<•g ra en el seu pr·ograma dl} es classes magistrals a e ànec d ' Angd Per·icet , membre de la saga dC' ballarins sevillans que consC'r vcn i tnmsm et e n la riquesa de les danses d e l 'escola b olera. i de la balla rina Mal'iemma, important exponent d ·aquest gèn ere de ball. So ta el s títols " Recon s trucción dc las Bolcras madrileñas a p rincipios del Siglo xrx·· i " BailC' i Coreografía de la E scuela Bole r·a" tindran lloc dues taules rodones en què pat·ticipar an , entre d ' altr·es . Javic r Suarez . María En cina Cortizo, Pilar L ópez, María d e Àvila, Antonio Ruiz i José d e Udaeta. La Sala de la Calcografia Naci onal de la R eal Academia d e B ellas Artes d e San F ern ando acollirà l'exposidó " La Eseuela Bolet·a ", que ofPreix una sèrie de peces i gravats de l' Escola Bolera Espunyola , que és la més antiga de lcll manifestacions de ballet espanyol tt·adicional , i con serva els seus eodis, estils i t·epertori propis, amb tm a impot·tància bàsiea en e l dest>nvolupam enl de la dansa aead ènúca d es dds temps del Romanticisme en t>l segle XIX, i amb nn a clara difns ió a Em·opa i Amèl'ica. Les difer·ents manifesta cion s programades a l'Encontre de l ' Escola Bolet·a pl?t·metran aprofundir la seva his tc\t·ia , els documents i balls originals: els llegenda t'i s artistes i virtuosos del g(>nf'rt>, la fascina nt història de Fann y E lssler, l'aventm·a esp an yola dc Màrius Pctipa, la r11 ta internacional d c " La Cachucha ' ', la labor dc la saga d els Pericet, i la sembra de r estil espanyol des d e Copcn hague n a Sant P etershurg pasRant. p er Londr·es, Nàpols i París. Dos ballarins catalans de l'Escola Bolera Roseta Mauri i J oan Magriñà tenen un lloc propi en l'apartat teòric de I 'Encon trc Internacional, pt'l fet d ' have r estat impo r·tants figur es d e la dansa i n otabl es intèrpr e ts de l'E scola Bole ra. P er a Ja m ajoria d ' his toriadors, Roseta Mmu·i va néixer a Reus e l 15 de setembre de 1850. FiJla dc P er e Ma uri, ballar·í d el cos d(• ball del G nm T eatre dt•l Liceu , Roseta va se r una nena prodigi , tenaç i temperamen tal, que va r·t•hre les primt•r·es lliçons de dansa d el sr u pan•, i tenia una grau facilitat p er ha llar diferen ts estils dc· dansa : jotes, Firvillanes, fandan gos, " ball pla", " ball rodó'' i halis de l'escola holera. A 1·eda t de 12 anys t~ ¡· oportunitat fl e ¡·ebre lliçons de d ansa acadèmiea del ballarí lw lga R enri D e r vin c, i el 1865 fi gnr·a per primer a vegada en l a secció de ball dt>l Teatr e Prin(·ipaJ de Barcelona, tf'atre al qual tornarà, desprfs d'haver ballat al Liceu , runh la ca tegoria de " pr·ime ra ballarina d'ambdós gènet·es", és a dir. de hali espanyol i e tranger, com en aquell temps es denominava la dansa acadèmica. En at¡uella època Roseta Mauri intervi ngué en òpen~s, sar sueles i comrdics i interpr·età les peces de ball: La Feria de Sevilla, La P eri, Lr,t Aldecuw, Danzas de Flora, El Carna·ual Parisién , El genio del amor, La perla de SeviUa, El Corsario, entre d 'altres. Arran d ' haver ll egit e n e l " Diario de Barcelona ", ell870, l'èxit que obtingué el pintor Marià F o r·tun y, tarnbf. d e R e us, a París. als Mauri se'ls ocorregué de provar sort ala capital francesa , on Roseta va pt·endre classes amh la famo sa mestnt d e J'òpe1·a, madame D ominique. De reto r·n a Barcelona s'incorporà al Tea tre Principal , on ballà La hija del aire, nn primer intent formaJ d ' intt·oduir als esp ectaclt>s har·cel onins algtma cosa nova hasada de manera esp ecial en Ja c~oreogra fia. Aquesta actuació, juntament amb la que fa d e Flama o la filla el el foc, G p a u ú d x t e I r e I 1 I } ( MUSICALI A B A L L E T Graziela i La Torera li serveixen per obtenir un con tr a ct e pe r anar a actuar a Milà com a estrella del ballet Somni del Visir. A Barcelona obté grans èxits amb les obres: Eldescendiente de Barba Azul, La mariposa en 1'òpen Editta di Belcourt, Brahama, El pont del diable i Les Naiades, i , després d e culmjnar els seus èxits professionals en ciutats com Pàdua , Torí, Viena , Roma i Berlín, Roseta Mauri balla per última vegada a Barcelon a el 21 de maig de 1877, abans de marxar a Milà cont ractada p el Teatt·e Alia Scala, i on obtingué un contt·acte per ballar a l'Òpera de París. A Ja capital fran cesa , la ballarina ca talan a sed uí r àpidamen t el públic, i conseqüen tment sorgiren els " mauris tes" . La seva primera aparició a l'escenari d e l'Òpera va ser en Polyeucte, i la primera actuació com a primera ballarina de l'Òpera va ser en l'òp era Yedda . La Korrigane va set· un ballet que Carlos Truinel ideà exclusivament per a l a ballarina. i en què un dels mom ents més brillants s'esdevé en la inlet·pretació dc la dansa La sabotière, en què la protagonista ballava al ritme dc vals-masurca amb esclops. En el tercet· acte d c Francesca de Rímini l a Mau t·i balla un a dansa d 'inspira ció espanyola, Lct Sevillana, vestida a mb mantó dc Manila i amb l'apar en ça d 'una gitana del bard d e Triana. És innegable que la seva formació de dansa bolera , ple d 'estil i gràcia , l ' ajudà a intet·pretar tots aquests tipus de personatges. A Par·.ís es converteix en la favorita del públic i, ell885, estrenà l'obra Le Cid en tm paper fet a la seva mida. Roseta Mauri , amb vestuad de línia bolera, va fer gala d ' un extt·aordinal'Í estil espanyol. Po s teriorment estrena Les Deux Pigeons, La Tempestad, Le Rêve, i obté un extraordinari èxit amb la reposició d e Sylvia, d e Leo Delibes , abans d ' interpretar· la seva última creació, L 'Etoile, estrenada.l'any 1897. Roseta Mauri Retirada de I' escen a, Roseta Maurí va con tinuat· lligada a l' Òpera de París com a professora de la Classe Superior· de P er feccionament de la Dansa. La ballarina morí el 3 de d esemht·e d e 1923, i el seu nom ha quedat esculpit a la rotonda dc>l Teatre de l' Òpct·a d e París . L'encant dc Roseta Mau l'i inspirà pintors i escultors, i famós és el quadre d 'Edgar Degas, titulat Ballarina dalt l'escena , on Roseta apareix com una papallona enmig d'altres ballat·incs . Joan Magriñà està considera t el successor d el moviment dansau·c del Gran Tcàtre del Liceu dc>L segle XIX, i els balls d 'escola b olera van continuar la seva tra dició a Bar·celona , {;,'r àcies altreball que el " mestre" d esenvolupà com a hallat·í i coreògraf. Alumne d e l' Institut Català dc Rítmica i Plàstica, de Joan Llonguet·as, i del mestre Teodor Wassilief, Magriñà s'illicià en l' aprenentatge d e l'es<'ola bolera amb el mestt·e Coronas, que per comen çar li ensenyà tm bolero liso. La compenetració entt·e ells va S<'r tan forta que es pot afirma r· que Magriñà va her etar el seu estil i la seva escola, i es convertí en el seu continuador· i successor. El mestre Coronas li va fer veure la tll't'l'ssítat d ' unn clist:ipliun tota l també E'll el hullt•spnn yol. Hi ha uns ft•ts e n la vida dt• Joan Ma gt·iiià qut• són impot·la nts d 'e:Hm~utn r· , c·tlm és Iu scvn participació, t•l 1926, t'n El bur gès gentilhome qut• oferí tm l'I Tt•utre Íntim d ' Ati ri à Gual i on ta m bé pat·ticipu Pnu Casals amh Iu !'~t'Va orqu t>sl ru. És innegabk tflH' la scva dccisió d' ofc>rir· r ceitals amb t•l simplt• aC'ompanyamcnl d ' un pi.auistn li vu ampliat· l' hol'it?.Ó i li va pernwtrc dcsen voh q•nr'-fit' t•om u (!Ot'ètlgt·af. El prinwr t·t·c·ital, l'oft•t·í u Vilanova i la Gt•ltr·(,, la seva t•iutat natal, i , la pt't'lll'llt U<'iÓ a Bru·cclona, la rt'nlitzà t' li el T eult't' Urqnina ona , t•l 19 ~2. Atptml lu tu:tnació va se•· ea laloga tl a cl t~ ft•l insòlit, que paHsii uls an nals h ut·c·t>lonins p c>r !!t't' Iu pt·itnet·a vq;u cla que a Bm·c·t•luna t'S mostruvn un esp ectaclt· ha¡¡ut <'11 dantla i in tl:'l'JH'elat pt•r 1111 sol haUarl. Acompanya t uJ piano pel IIHIA Lt·e Juli PonH, Mugriiià in terpretà , entre d ' alt n•s, la fumosa Polca de l 'equilibrL~tet, amb músit•u dc Blancafort i fi¡,;urins i d econds d c Grau Sala , t•n C'l qual b allava sobre sahat.illeH de ptmla. E s com ent a qu e Magdfíà , a més a més tle Diughilev, va t·e))l·e propostes J)('t' int·oqlorar-!H' a Ics eompanyies d 'An na Paulova i dc> ballar amb " Lu Ar·gentina", i una r esposta de la seva negació <'S pot trobar ('n Ics put·aules d P-1Acu amic , Sehas t i à Ga sch: " Joan Mabrriñà és un gt·un ballarí q ue, si no existís el casolanisme insuhot·nable del cat·àt·tc •· català , avui seda tan cèl<'ht·c <·om un Sergc Lifur , per exemple". J {•s el mut('ix Magriñà qui confeiH!à, fa un s quants anys, a J aume ComellaR, actual dire<'tor dc "Catal u n ya Música / Revista Musical Catalana": "Sempt·e ht' estat molt nostàlbric. Quan su t·to d e casa ja p enso en la tor·nadu. Sempre m' ha costat anar-m e' n. ¿Potser això m' ha impedit ser· una figu r·a internacional? No tié el que h auria estat. P erò estic molt satisfet de com m' han anat les coses". Les seves a ctuacions estaven integrades v er coreografies pt·ò- .J... i= 97 51 592 MUSICA LIA B 97 pirs, amb u.,nguatge acad(òmie. i una p a r·t d<• 1\•¡,pectaf'le la detüca va a la dansa <·spanyola i al ball Onmen r . Amh Bolero 18.30 tl{'rnostru quc• lrs lli ~ ons n·hudt•s dt'l nwstre C 01·onu ~> havien donat un hon r·c ultat. El 1936 c•talmina una n ova fac•c•la: la du rnt•strc d e ball , i presenta les st•vt•s alumnes ui !entre d t:' l' Orfeó Grarienc d e Ba rct'lona. E n nna r ntr·c,rista puhlieada t• l J9 79, rn Iu t·evista " Oansa-79" , Magriiíà diu: " Mt> ' u vaig anar a l' estranger a upn·ndre. Scmpt·e vaig tenit· molta il-lusió dc poder dm· t'I ball d e for a cap al m<·u país i <Jut' lt's meves alumnes pognessiu intcll'prelar ballets que abans eren c~xc ln sius dels t'USsos" . El 1939 s' in corpor·à a l Gran T eatre dc>l Lic·eu com a estrella i mostre d e ball , i fins al 1977 , an y drl seu t·omiat cld coliseu barceloní. Magriñà ha coreogr a fi at per al ro de ball més d e 150 òpet·es i al voltant dt> 20 ballets. Finalitzada la gu erra espanyola ped'ecciona els seus estudis de flamenc amb el famós J uan San chez, "El E~ tampío .. , i també estudià baUs d 't"s<.·ola b olet·a amb el s ge t·ma n s Angel , Condlita i Luis a P er icc l , prin cipalme nt: pa naderos, s<'villanes. bolet·os, boleros amb cachucha, olé de la curra i trípili. 52 592 En una ent•·evista de X avier Bagà , pu.blieaòa a " P or la Oanza ' ' , Magt·irï à comenta: "A Maddd vaig veure b allar els Pericet i cm van agr ad ar molt. D 'ells en va interessar sobt·etotl' estil , perq uè Coronas et·a molt acad èmic i tècnicament cm va ajudar molt, per ò a Maclt·id l'estil dels P t'ricet era just el que l'escola ])olera requereix: braços, el caient , la forma d e moure el cap ... ¿Què vaig fer ?. vaig tmit· la tècnica deCoronas i l'estil el(• P e ricet. He de dir que l' escola holera que es balla ara té influ èn cia catalana , i 110 ho dic per la meva escola, sinó pet· la d e Moragas, perquè Coronas va ser d eixeblt" d 'ell, i j o de Coronas" . El 1944. Magriñà és nomenat catedràtic d c dansa de l 'T nstitu t A L L E T d el Teatre d e Barcelona i afegeix el nou tn•ball docl'nt a les classes el<• dansa que imparteix al ConSl'r vatori del Liceu i en el sen estudi priv at del cat'l't'r de P cu·itxol. Es calcula qui:' el " meslrc" ha impartit cJas¡,es d e dansa al voltant d e 3.000 alumnes . El 1951 funda el s Ballets dc Ba t'('clona , en qu(' els paper s <·st<·l ·lat·s a naven a càrrec d e les hallat·ines R osi ta Scgovia , Ma ría de Avila , Maruja Blanco , J es{Js Cur í:• t Am·ora Pons. Gran pari de la ¡•ompan yia , ill tcgrada p et· uns ~~~ba llarins, pr·of·NÜa de l'estudi p articular de Magriñà, i la major ia d 'ells te nien una formaci ó scmhlant, tant de tècnica cl àssic· u com ell' hali espunyol. El rE>p erto r·i d<· l a com panyia iu l'i oïa, entre d · a1 tt·es. oh res com: Les Sílfides; La muerte burlada; El Diablo Cojuelo qur incloïa Ja dansa holt>ra , " l a cachncha "; El Am or Brujo; Fes t a .l1ajor; La Revoltosa ; La Mo:;a r el Estudiante, i Tapices de Goya , una policromia d el segle J...rvliT , int egt·ada p er set quadres, d os del s quals . ·' La Ve ndimi a ., i ' ·Balle de San Antonio de l a F iol'ida", corres p onien a l'esco la ho.l era. Els Ballets dl' Ba ecel ona , on M agriñà assumi els r ols de mesLt·e d e ball , coreÒti• Tafi p l'imer ballarí, realitzen brit·es p er E spanya i actue n tres setmanes al T ea tt·o Español d e Madrid. on amb 1'a p ices d e Goya obten en un h il clamor ós i el fer vor d ' un pllhlie que admira la itlle t·pretació df' 1'escola bolera " n 1' estil ca tul à" , és a dir , amb el refinament d t• línia clàssica que aportà Magt·iñà . P er problemes econ òmics, i accc· pta nt la proposla de l'empresari Joan Antoni Pà mies, els Ballets d e Barcelona s ' integt'Cil al Liceu i es con verteixen en el Ballet Estable d 'aqut'st gran teatre, malgrat que mai , per problemes econòmics i vol unla1 política, no van rebre el tracte de companyia estable . perquè la companyia només era contractada p er p articipar· en les òperes, i poques han estat les ocasions que ha figurat amb una programació pròpia. Df•sgraciadament , Magriñà va p erdre la batullu d ' a con seg11ir· que el Liceu tinbrués una companyia de ha llet veriluhlrmenl estable i reconeguda. Dunmt anys tot ba quedat r eduït a falses promeses p e r· pa t·t dels politics i a Utlt's esperaur ea fru strades, i en cara a vui e•I Gran Tea tt·c d el Li ceu continua sen se tenir un Balle t propi. Ell957 Magriñà va " penjar les salJatillc•s" , p er ò eontinua com a coreògraf del Liceu , i amb la sc·va tasca com a mestrl' d c· ball en ri Conser vatori, en l'J nsLitut d el Tea tre, i en el seu estu<Ü p rivat. Cal apuntar que tot a ernest monopoli va crear un s d ett·a ctot·s que l' acusen d ' havet· manipulat la dansa en el Lic(~ ll , de n o inten tar qur els corrent!! de dan sa i nterna<"i on al entt·css in al coliseu barceloní, ni de p ermetre la presèn cia d ' altr·es cot'(•Ògrafs. A fa vor del " mestre'' hi ha qui confessa que J oan Magt·iñ à r esultà molt <·òrnod e a l 'empt·esari P àmies, eom una p er sona assequible i dt> hon caràcter p er resoldre les p at·ts coreogr à fiques de les òp eres, i així n o ha vet· d e posarse a buscar altres professionals d e la dansa. Mai no podrem saber cruè en s h auria off'rt l a història , en el cas qu e a l Liceu ha guessin entra t "nous aires dansairrs", p erò és innegaule el valor elc Joan Magriñà en la història de la dansa d c Catalunya i també en la d 'Espan ya: un home sen zill i entranyable que aconseguí el cim artístic per la seva qualitat com a intèr pret i com a bon su<·c·essor d e les estrelles d e la dansa del Liceu dc finals d el segle XIX. Bibliogmfia: «La Dansarina Roseta Mauri ''. F. Canyameres i J. Iglcsies. " .Joan Mng ri1ià , dan sa. ·viva." . Xavict· Garcia. "Ballet y Baile Espatïol" . Alfon s Puig Claramunt. "Història, de la Dansa a Catalunya " . Pilar Lloren s. " Dansa-79" i " Pot· Ja Danza " . R e\ri.stC's especialitzades . SCHERZANDO t I = -¡;; ¡: 97 ;:¡ i i -- ...j 53 59.3 CONCURS CONCURS Catalunya Música/Revist a Musical Catalana Aques ta nova seceió dt~ la Revis ta ha estat p en sada amb .la finalitat d e ce~·rar la participació lúdica dels noHtres lectors. EniTC los p erson es que hah>in respos t correctament les preguntes que tot seguit formulem, serà so rtejat mensualment un lot de discos compa ctes. Compümenten la butlleta inferior· i en vieu-la a: Catalunya Música/R evista Musical Catalana (Concurs). C/ Sant Fr ancesc d e Paula, 2. 08003 Barcelona. Cal fer -ho aban s d el dia 15 d e cad a mes. PREGUNTES: 97 1. Quin d ' aques ts compositors és aulor d e la sintonia dc la Cadena SER? A) Fr·edcric Mompou. B) Eduard Toldr·à . C) Ma nuel Valls. 2. Quina de les proposicions següents és falsa? A) Montserral Caballé debutà al Liceu l 'an y 1962. B) Alícia de Lan~ocha tenia 5 a nys quan ofer·í el seu primer t·ecilal públic a Barcelona. C) Victòriu dels An gels actuà per primera vegada a] Palau l ' any L941L · O) L 'es trena mumlial d 'Atlàntidn d e Falla fou u Cadis, ciutat nadiua del composilor. E) L ' Orquestra Filharmòniea de Berlín pm·tieipà en els concer·ts inaugurals del Palau l 'a ny 1908. 3. E l Gran Teatre del Liceu fou des truït per un terrible incendi l 'any A) 1858 B) 1861 C) 1862 4. Al llarg d e la històt·ia , l'òp era més rept·esentada al Liceu h a estat A) ll barbierc di Siviglia B) Lucia di Lammermoor C) Tosca D) ll Trovato•·e E) Aida 5. Quin és el cantant o grup de pop-rock que ha venut el major nombre de còpies d'un mateix àlbum? A) Bob Dylan B) The Beatles C) NüchaelJackson D) Elvis Pres]ey E) Stewie Wonder ~-------- --------- ---------- - ---------------- - -- ----- --------- -------- ------------ - - - -- - --------- ------ BUTLLETA DE RESPOSTA (novembre 1 992) 12345- A) 0 A) D A) D A) O A)D B) D B) O B) D B)O B) O C)O C) O C)D qO qD D)D E) O D) D D) D E) O E) O Nom i cof:,r nOms : ................................................................................................................................................. Edat: ........................................................................................................................................................................... . Adreça: Telèfon: Codi pos tal i població: ................................................................................................................................. 54 594 DISCOS E l19 de novembre de 1674 Joh n Evelyn anibà a casa ple d'entu Aia s me venint d ' un concer·t privat a Londres, i escrigué al seu diari: " He sentit aquest prodigiós Violí, el Signor Nicholao (amb d'al tres excel·lents músics), a qui probablement cap mortal no hagi mai s uperat en aquest instrument. Tenia un <:op d 'arc doldssim i el feia parlar com la veu humana , o bé com un conjunt d 'instruments quan ell volia. Va fet· meravelles en una nota; era taml)é un compositor excepciona l. .. res s'apropava al violí en les mans de Nicholas: semblava tan 'espet"itat' i va tocat· coses tan encisadores sobre un g round que ens va deixat· a tots atònits" . En aquest enregistrament molts de nosaltres descobrirem probablement un compositor de gran talent, i que en molts aspectes, tant· interpretatius com formals, anava avançat als se u s co ntemporani s i compatriotes i talians. Matteis neix a àpols i apareix en l 'escena angl es a e l 1670. Roger North, amic d 'ell i considerat el primer nític musical anglès, ens diu que Matteis era cxtt·emament orgull ós i que en un primer p eríode es negava u tocar per als altres. Més tar·d i obligat p er assumptes econòmics, començà a tocar el violí en concerts pú blics . El SNt èxit fou tan aclapat·ador que be n aviat es féu ric, i es va comprar una gran ma nsió, tot vivin t luxuriosament. Això el va portar a una decadència de salut d c la <rual morí més tartl. Com a d etall tècnic , Nicola Matteis és conegut com d primer violinista a Anglaterra eu agafar l'arquet amb el polze a la vara en comptes de posar-lo a les cerres. North ens deta ll a precisament q ue el sosteniment d.-1 seu arc era com si vinbrués del cel, i en s explica el seu estil eminentment eloqüent. En aquest compacte sentim divet·ses suites i sonates, que t·es ulten dl' recopilac~ions fetes pel compositor atenent principabncnt a la tonalitat. Les seves publicacions dels Ayresfor the Violin van apari>ixer esglaonadament d 1676, 1685 i 1687. Era normal que a l'època lt•s seves obres no es poguessin tocar , atès el gr·u u de dificulta t que contenien , cosa que evidentment no succeeix e n aquesta versió de l 'ArcadianAcademy , en l a qual es poden escol tar· u nes i nterpretacions plenes de força i originalitat d e ]('s obres de Matteis. És c:ul"iós, destacable i digne de comental'i que tot i que la majoria dels membres d'aques t grup de San Francisco es dediquen a la inter pretació dc tota classe de música, brodin a la perfecció el t·epet·tori ban ·oc. Clwpeau! e Joscp M. Saper·as <·unalitzu du C"Hp O lln l'XC"eli!llll Vl'SSUnl cspcc:taeu lur s inó adequada a una sàvia dosifica('ÍÓ cl<'ls rccut·sos t.'Xpt·cssius q ue confot·uwn l'entr·a ma l in tent d ~ l s <·inc concer ts beeth ov•·n ian s, um h un ba lanç equilibt·at i realista entn • l 'element pianís tic i f' l simfònic (afavorit pel fel de trarttu·-se d 'un em·cgistramcnl en viu, moduli tat c·a d a dia més ft·cqi.i c nt pet· prese rvar l'cspontan<.'ïtat de la interpr·etaC'ió). E n aquest st•ntit, c•l tarannà pianístic de Zimerman mostt·n una sensibilitat molt n·linadu en vcr·s la pulsa •·ió en e· ls passatges intimistes (pa•· tindarm C'nt en c•ls dos primen; eoneet·ts i c•n el quat·t) , sense depassa t· un <:otu:ept(l eminentment clàssic:, rc•git per una infalliblc musit·alitat , sen se con<·cssions espectacula •·s en els moments de mfs amplitud sonor·a del Conri<H", , E s l:ícitdcp~·egun­ t a r - s e• s 1 u n a nova ver·sió distogràfica d'aquesta superba sèrie pot aportar enca ra alguna cosa de nou (a part de la constatació de la progn•ssió ascendent de les t~c-niqu es d'cnregistramrnt), dc prés dc-l s precedents il·lusLt·cs i àdhuc de mítica dimensió històd('a que són sempre a l'abast dels discòfils . Afortunadament, però, el curs dc la interpretació mu sical resta sempre obert, cada fih'Ur·a de r elleu és incpetibJe i la seva con c u rrèn cia en el món rnusieal no es pot mesu rar nml> els criteris d'un " rècord" esportiu . En aquest cas. c-al dir que Krystian Zimerman apot·ta m1s valo•·s per·sonals de prou entitat p er justificar l'interès d 'una represa discogràfira d'tm cicle pianístic b en eonegut. La seva vct·sió palesa m1a ümsual energia inte- n() pn!! .I•... ;: 97 ce rt de l ' Emperador, amh el conco•·s inestimab le dc la mudw·esa estilística dc la Filharmònica dc Viena, alhora esp eronada pet· l'expeditiva pcr·son alitatdc Lconard Bcr-nsteill , que concerta els tt·es darret·s concerts, mcnLL"C que els dos primet·s s'adiuen a una estreta identificació gait·ebé cam.brística amb el pianista-direcU.M. tor. e 55 595 DISCOS lloc f'i 27 d · ago~>l d e 1748 a cà n ec d <• I ' Academi e Roy al e dl' Musique. L a his tòria é-s ben conegud a : Pigmalió s'<>namo r·a d e J' està tu a que ell mateix ha creat. Aquesta , gràcies a l'amor d el seu c r·c ador i a la charme de Ja dansa , pren vida. Aquest argument provoca a Ramean una gran inspiració i compon una música en íntima relació contextual. Des dels cops de l 'escultor , simbolitzats p er ràpides notes repetides, fins a la sat·abanda en fa menor que ñnahnent fa torn ar· a Ja vida la seva creació i que gairebé podríem qualificar de sens ual , Ramcau ens delecta amb un gran plat musical d ' acord , també cal clir-ho, amb r argument més ament pet• posar-lú música. En Né lée & My rthis (acte détaché) Ramcau demostra una cct· ta influència italiana en cct·ts números, i a m és es fa palès el seu gran talent d ' orques trador i contt·apuntis ta. En aques t " acte de ballet", la ton alitat evoca fr eqüt>n tm e nt e mo ci ó i es t a t d ' ànim, ila juxtap osició d e dife r ents tonalita ts co ntribu ei x enorm ement a l'estructura dramàtica. Es ruu que Dider ot admira va el seu estil i la seva habilitat de distingir entre tendt·e, voluptuós, impassible i lasciu. L a interpt·e ta ci ó d e Les Arts Florissants és sens dubte de gran talen I estètic, esp eciabnent p eJ que fa a les veus, i és un clar· exemple de música interpr·etada per músics de la mateixa nacionalitat que el compositor, amb tot el que això comporta. eJ.M.S. tin gu~ E 56 .S96 n s t r·ohem on uq ncst crll'cgi s- lrument clavant d'un produete d c gra n qualitat estètiC'a. Els aires i lt•s for·rncs fr'a nccses bat'roquos van influir tant en <·I post<·r·ior desenvolupament musical <fU<' , per entt'ndr't' hf t'I procés, ens t•aJdrà sempre una atenció <>spccial a aquesta música. Pygmalion i Nélée & Myrtlris pcr·tanycn al gènere dels " actes dc ballet", grm•r·c' clifcr<'nl dc l' òpcn1 ballet en la eva consLit u tió i llar·garla. Aixi rom l'òpera baUettenja dc 3 a 5 actes, ]"'acte dc ballet" constava not·mal1111:111 d'un sol acte amb obertura , cncat'a que no scm¡H·c fou així. A vegadcs podia SC I' un extret d ' una òpet·a baUet (ballet détaché), o simplement nna cntr·ada nova a una òper·a ballet ja c~is te nt. La datTcr·a p ossibilitat d '" actc dc ballet" cr·a una integració en un mateix espectacle dels ··fragments" que ha vien tingut més èxit en altr·cs òperes, tol formant un poti-poti dc r ompositors dü'erents i dels seus traits més famosos. L'" actc dc ballet" es convertí així en un instntrncnt de ¡.ll'imcra qualitat posat al ser·vei del mer cat cu lt ur·al ba l'l'OC. Pygmctlio11 fou el pdmer "aelc cic ballet" au tònom dc Rameau. i la pl'Ïml't'U in tcrpt·e ta ció G t·a vació el m es dc novembre dc 1990 en una audició "en viu" en la gran s uJu d c la Filharmonia dc St. Pctct·sburg. Ver·sió pr·esumiblement definiti v a d ' una d e l es menys prodigades pa r·titm·cs drl compositor. enfr ont de Ics con egudes T ercera , Cinquena. Sete na o N o vena s imfonies . Es tracta , en efecte. d ' una obr·a (lifícil, gaireb é rt>vessa per ]es complica cio n s tonals amb què fou concebud a i p er la l l ege nd a amb qu è s 'acompan yen les su ccessives versions dl'l matei x compositor· e n les quals va r·e fe r part s substaneiaJs i establi encara a darrera hora importants talls que la deix arl•n " r eduïda " a la r·esp ec tabl e durada d e 75 minuts. E s tracta , de fet , d e la ve r·sió feta el 1955 p er Leop old Nowak. que t·especta aquelles datTc r·cs d ecision s d c Bnrc kn e r. C om a exemple d ·un a d e l es més wagner·ianes sinúonies del compositor a ra és acollida per Sohi amb ronsc:iè nr ia clar a d ' aqu es ta p a ternitat. Fa w1a profunda an àlisi sobrf•tot de l' arquitectut·a harmònic:a que sc servei x d el vell escl a t d el melaU dc Chicago, d esenvolupat, com és proV('rbial , fin s a la p erfecci ó p e l dire c tor. Els <•ot·als bnrcknct·ians, inigualabl es, r eb en aquí una realització d e I U X<' amb el compacte empastament de Soltí. Hi ha un equilibri sonor prorugíós com a fruit d ' una dosificació exquisida d el so. Quant a les cord es i la secció de fusta , és una de les reilitzacions de Solti que sorpren en amb una impregnació més europ ea , qui sap si p er l'an ècdota de ]a gravaci ó feta a les vores de Neva o p els anys de mes tratge del director al capdavant de l' orquestt·a americana. El resultat és, en d efinitiva , el pr·oducte de l'assimilació totaJ de la partitura p er una lectura apassionada i fidt>l. Al marge d e tot volem d estacar en car·a l a s uprema estructura dialèctica que assoleix Solti en el llarg moviment lent , )'"Adagio", el més exten s dels quatr·e i que en aquest ca s esd evé com un llarg poema simfònic central que culmina la jus tifica ció d e tota l ' obra. Aques t és un dels ins tants més feliços d el director. e Josep Casanovas E nfl.·ont de la gr·avació que Solti acaha de publicat· amb Iu Vuitena. de les simfonies dr Bruckner , aquesta apa n~ix com una nova versió dc Ju Setena, una de les més ttivtrlgades. P er a Ja seva producció, Cleveland ha esr oUit tm director encara no conegut al nostre país però DISCOS lJUC fonna ja t•ntn• els mé impot·tanl'i del monwnl in- ternacional. E!> tt·:H·ta d'un djre<·tot·. nét ja df'l cotw~rut compo!>itor Erns t v . D .. d' asct•ndèncía hongat·t•sa i avui dc nacionalitat aleman ya, que ha fe t una carrera que en cert sentit pot t·omparm·-se a Iu dt• olti. En efecte, al mat:ge de l'esnwntuda a scf' nd{·nr:ia , h i ha una mntl•ixu ('at't'et·a iniciada i seguida llargatllt'Jll " 11 l'ale manyu" ('n la ¡mktica dels teatres d 'ò¡wnt cenlrem·opeus i a ngll'sos . Sexagenat·i ja, (os posscïdot· d' una tf.t·nica i <·upaeitat d 'anàlisi exccprionals. É;, •·eque•·it per als muntatges més revessos, com el tic l'òpent d e Schiinlwr·g l1oses und Aron. La pt·cscnt SetetuL de Bru c knc•t· fs fruit d ' un tt·actamcnt minuriós dc la pat·titut·a, feta nmb un¡)ropòsit dc W>t·satilitat dant. E s des tac a r lanun e nt l a pn.fct·i'mc·ia pcllit·ism c> s imfòni(' con Vl't1dona I, d e fu brint sistl'màtieamcnt PI co- lossulisnw hntcknct·ià. No hi mantfnc n , t•fc~c:tivunwut , els habitua ls <·ontls amb el seu cait'f!<'Spt'ctac ulat·, ¡wt·ò eslc'm en pt·Psènc ia d ' una lcctnt·a que més aviat e ns acosta als cànons rd ibida('hians . Atcnció, doncs, al docte i sensible muntatge d e Dohnanyi, que no d e iJ..a •·aeó dc Bruc kuct· st•nsc cxplonu· i t·calilzar satisftu•tòriamenl. Cada t·rtot1l als Le m es d<'l composi tot· {>¡, amorosamen t n•pt·ès i n •comcnçat amb una nova empenta fins a bastit· una sinúonia d 'una rat·a Lram;parència. Amb versions d ' aquest tipus c•s eous tunat•à sens dubte unu aproximació definitiva a Bruckner , sense qtH~ IPs St'VPS dimensions c·olossnls s iguin ja un impediment pe•· scgui t· apa ss ionadanwnt el clrcm·s dels St'II S deS('IIVOIIIpam('ntR. e J.C.P. E s tem ('11 p t·c•st'-neia d ' un "q uasi" t'i- l'le de Lic>dPr dc1 Se h u lwrt , ju que !! Í la /Je/Ja Moli nero o el ViMW' d'hivPrn çslan t·ont·c•hut~ eom u tals ¡wl compos itor, at¡III'Sl Caut del Cig 11e >.or~l'ix f'H canvi com un dos an)" a ham. s ' lun it•n publit•at l'Ib s is quartt•t;, dc Mozart "dcclit·uts a Jlaydn'', l'ls quals, cl ' uronl amb aqttt·sta clt>dic atòt·ia , df'nolt•JI la influ èneia dc· I pal t·ia•·c·a aus tríac ; ut·o, )H'nl , Í>s llaydn qui, pt•t· la s <•va A questes dues sèries, de tres quartets cada una , dat<ules l'any 1788, acrediten la total maduresa creadora que Haydn havia assolit en aquella è poca , la qual , e n aquest cas, es manifes ta a través d ' un mitjà instrumental, el quartet de corda , impermeable a qualsevol el ement exlet·n i que. per tant, nom és pot traduir les essències més pures d e la mús ica , un fet que no impedeix que aquests dos opus haydnians respongtún a formes i es tils d 'escriptura molt cliversificats i mostrin, doncs, una g ran varietat d e con ('epció, en nn fabulós exer cici d'es til. É s interessant de constatar, d'altra banda , que bantla , s t•nthla unnHn· n• IHtt d'uqut•s la drdicntòr.iu , Pll dt•ixar H<•n tir , aquí i alltl , ul~uu s g it·s melòd ics i cromutis utcs harmòni cs d e e la•· lli natge lliOZtll'tiu. La inte t·pt·t·Lu<" iÓ dc·l Qnartel Amadeu s - un dels conjunts dd s<•u g~­ net·c que han ft•l è poca-, cn t·egis tr·ada els anys 1971 i 1972. •·cs pon a l 'a lll·èoJa clà ssica que aquesta a gt·u¡>ac·ió s' h a forjat ; hom no hi pol detectar, apat·enlment , una t·ecct·ca s i!.ll'tllàt.il'a i a sèptica de dC'Lalls tlt· fnt sf'ig i at·tieulaeió, ni, tampOf' , d' eft'elf'S •·elwseats, pere) l's h cndïeia df'l solatge d ' una llarga fam i li <u·.i tal amb l'es til elàssic· i el bahmç quurlet.íst.ic. É s - p odríem diruna inlcrpn' lll('iÓ de vt·terans, pt•t·ò no pas mancada dc savi<"sa, d't>speLl.í\'(. rit i d.t'JH't·gia. e protlul'lt> pòs tum prou twa<;ionul a runt dc l 't•tlilot· llas linget·. Són , p et· tant, t'atot·ze pot'm<';, dt• Sri dl, R e lls tab i Th•inc qut• intcgrl'n un plaus ible " pt·ogt·l.uua ., de conc·et·t tenint c·n t·omít úniranwnt n •ferèneic s rstilís tit¡uC's d(' b"'an tlramatisme i so ht·ielat. Conside t·at o no ('0 111 1111 literal cant tlc d gnc, és a dir com un tl'stanH•nt l'Stètic:, Jtj trobur·e11t 1111 scmtjt dc plenitutl que 131'Ïgitte Fassbaender rceuJJ amb un u ini r l ·Jigt:nf'ia d ' at·lista refinadís¡;im a . La s eva ra Ji d t' s H ürica sf'mbla haver assolit un in s tant dc> pe l'fc<~rió que fa d 'aques ta dal'l'<'t'a b"·ava<·ió un te timoni t•xr·e pc•icmal. llom hi troha- dt f'xemples cone¡_,Tttts com la Sere rwt cL, el Doble. Tcu·dor o la Filla del pescador. Finalment s 'hi a ft•gcixen pt>r compleléll' e l compacte cinc LiedPr eu què, com el c.idc inicial, c>s compta arnb una actuació dc l 'acompa11 yan t Atihet·t R e i mann dc consid cralJie crualita t, e<JUilihri ahsolut i presèn cia sen s ible en els ft·eqlicnts episoclis de mà esquena <ruc comporta el pt·og rama. e J.C.P. 57 .597 LLIBRES E .J•... f 97 s tra cta d c la versió en llengua castellana dl" la biografia de Satie puhlicada el 1988 per la Librait·ie Ségu.ier· de París, l'aparició de la qual omple un bwt en la nostra musicografia i aporta una visió de l'ob ra pianística del singular compositor ft· ancès, contemplada des del p 1·isrna" d ' un intèrpret, però no pas tancada a les consid eu cions purament estètiques ni a les dades biogràfiques, ri que en components anecdòtics i pintorescos, que sovint h an monopolitza l la imatge del compositor. Ja la introducció d e l'obr a inclou una pn•ciosa síntesi d 'aquests tres aspectes i situa d e manet·a original l' obra de Satie, amb apassionament però amb objectivitat , en la circumstància d e la seva època i situació, per concr etar-los, en el decurs del llibre, complusats amb la r ealitat d'una obra que, al mateix temps , és contemplada des d el punt d e vista de ]a seva interpretació pianística. Armenga ud r emarca l'essencial ambivalència de l'obra de Satie, del seu univers al mate.Lx tem ps irònic i desesperat, d ' una banda desinhibit i ple de d esconcertan ts trets humorístics i, de l'altra , cl'tma autèntica actitud revolucionària, al nivell estètic i ètic, en tant que reflecteix una aventura humana marginal i intenta inserir-la en una utopia artística. Una ambivalència que es manifesta, a posteriori, en la mateixa dualitat de judicis contradictoris que 1' obra de Satie h a merescut per part de la postet·itat: pt·ecursol· del dadaisme (amb la tècnica surrealista de l' absurd , pet· mitjà de l'aparellament de texlos literaris i musicals inconnexos) i d ' un cert i remot minimalisme, r econebrttt amb complaença per J ohn Cage, Satie ha estat, en canvi, objecte de menyspreu pels defensors d ' un pensament musical autònom i r acionalitzat (Boulez). Aquesta monogt·afia emmarca en el context cultural propi la valoració objectiva de la música de Satie, a partir d e la realitat de la seva obra pianística, entre les dues esmentades actituds que podrien d eterminar la clau de la seva valoració, i aporta, al mateix temps , una reflexió necessà ria no solament a l'ento1·n d'una música concreta sinó tamhé de les q üestions estètiques fonamentals que són a la base de la seva gènesi. e U.M. E I p r ob le ma d c l' afinació de l'escala musical, des d els temps remots d es l' antigujtat clàssica , ha estat objecte de llargues disc ussions teò riques, multiplicades fins a l'excés des del moment e n què incidiren de manera directa en la pràctica, per la mateixa evolució històrica del llenguatge musical , amb la lògi ca implicació en el terreny de la construcció i afinació d els instruments de sons fixos. En qualsevol cas, si bé, en general, la pt·àctica musical ha precedit les formulacions teòriques corresponents, no podem minimitzat· l'abast cultural dels seus fonaments filosòfics previs, si pensem que, d e sempr e·, l'art mu sica l ha estat profundament imbricat en una determinada concepció del món. D'altra banda, eaJ dir que l'acceptació general de l' axioma de la nostt·a escala temperad a (una solució de compromís per permett·e l'execució musical a partir del moment en què l'ex-pansió de la ton alita t clàssica havia arribat a uns límits extrems) suposa Ulla simplificació qne sacrifica tant la pm·esa hannònica natural de certs intervals com les possibilitats exp r essi ves de l 'eleme n t melòdic. En aquest sentit, la cada elia més freqüent adopció d e sistemes històrics d'afinació, de r·esultes de l'aparellament de les inves tiga cions musicològiques i les escoles d'interpreta ció, ha posat a l'abast de les exp erièn cies auditiv es d el públic musical un a realitat sonora que semblava super ada i relegada a l'oblit; és per això que és oportú el con tingut d'aquest volum, que proposa, d e la mane ra menys àrida que permet la matèria tractada, els fonaments teòt·ics i les adequacions pr·àctiques que su stenten tan t les temptatives històriques com les fot·mes a ctua ls dels sistemes d ' afinació. Cal dir, finalment, que aquest llibre (que exposa una problemàtica que va preocupar durant segles els músics i teòrics) no és tm mètode pràctic per a l'afinació d ' instruments. sinó una exposició teòrica de la gènesi històt·ica dels diversos sis tem es d ' afmació i de les necessitats pràctiques que van intentar solucionat·. En aquest sentit, propor·ciona una informació d'inter ès als afec cionat s i professionals qu e vulguin ampliar la seva cultura musical. e U.M. e Cultura MuSICa Concert s de Marata 1992- - - - Octubre, 25 ORATORRJM, Escola i Aula de Gregorià Joan M. Aragonès i Re bollar, director Cant gregorià Novembre, 8 Sarah Carrère, kora Música i cants senegalesos 1993 ---Gener, 17 Queralt Roca, clarinet Albert Gwru, clarinet i corno di bassella Obres dc C. Ph. E. Bach, F.]. Haydn, I. Muller, W. Schnneider, A. Frank, S. Dikcner, T. Borràs, E. Martínez, A. Gumí i H. Booth Febrer, 28 Anto n Serra, flauta trauessera Stanislav Stepanek, violí Santi Burgos, viola Obres de G. Tartini, ].Ch. Bach i L.v. Beethoven Claudi Arimany,jlaut a travessera Stéphanie Lecomte , a1pa Obres de J.S. Bach, W.A. Mozart, L. Spohr, Abril, 18 G. Rossini, G.Cr.Wagenseil, F. Mendclssohn, G. Donizetli, G. Fauré i F. Doppler lloc: Parròquia de Santa Coloma de Marata Les Franqueses del VaJiès Hora: A les 10 h . del matí Adreça: Concerts de Marata Apartat 151 08400 GRANOLLERS Tel-Fax: 849 31 04 rm\1 Generalit at de Catalunya l.UIJj Departament de Cultura Per fi, com el primer dia t e t e ( L'any 191 Oes va acabar de construir un dels edificis més singulars de Barcelona: la casa Milà o, com se la coneix popularment, La Pedrera, obra de l'arquitecte Antoni Gaudí. Des d'aleshores han passat vuitanta anys. Ara, gràcies al patrocini de CAIXA DE CATALUNYA, en col·laboració amb altres organismes públics, se n'ha fet una fidel i acurada restauració, amb la qual cosa ha recuperat totalment el seu aspecte i bellesa inicials. I ens ha quedat, per fi, com el primer dia. Perquè la Pedrera s'ho mereixia: perquè és un dels edificis més significatius del modernisme a Catalunya i de l'arquitectura mundial; i perquè ha estat declarat recentment Patrimoni de la Humanitat per la UNESCO. Felicitats. 4 1 1