Revista Musical Catalana. Núm. 99 Gener 1993
Editorial: Posar fre als caixets desorbitats / PANORAMA Joaquim Guerin. El darrer gravador manual de partitures. Helena Bayo i Teresa Martínez / Joan Enric Lluna. En un moment dolç de la seva carrera. Francisco Bueno. Mikrokosmos: Estimats Reis d'Orient... Pere Artís / Del seu affm. Sr. Enric Morera. Jaume Comellas / El centenari del Conservatori de Sabadell. Josep M. Vilar / Un protagonista il·lustre. F. Taverna-Bech / Un Rossini religiós de cambra. Xavier Casanovas-Danés / Intent de recreació d'un estil. Josep Casanovas / TEMA Jove orquestra, eina professional / Joves orquestres: conceptes i funcions generals. Jordi Mora / Des de quaranta anys d'experiència privilegiada. Opinions recollides per Lluís Millet / La voluntat de crear professionals de la música. Mònica Montoriol / Entre els estudis i la professió. Teresa Martínez / Eugeni Kissin o el diàleg impossible. Carme Martínez / Catalunya Música proposa. Des del Liceu en directe. Victòria Palma / El nacionalisme polonès de Szymanowski. Carles Lobo / La gazza ladra torna al Liceu al cap de 122 anys d'absència. Jaume Comellas / XXIVè. Festival Internacional de Jazz de Barcelona. Mostra dels estils actuals del jazz. Ricard Gili / Concurs / SCHERZANDO Cesc / DISCOS
Centre de documentació de l'Orfeó Català
Còpia permesa amb finalitat d'estudi o recerca, citant la font "Centre de Documentació de l’Orfeó Català". Per a qualsevol altre ús cal demanar autorització.
JOVE ORQUESTRA , PEDAGOGIA I PROFESSIÓ KISSIN l'últim • genl • JOVe GRAVADOR: UN OFICI PERDUT mm GENERALITAT DE CATALUNYA CAPA EUROPA La Generalitat és conscient que els ciutadans de Catalunya no tenen prou informació sobre el procés d' unifi cació europea i el Tractat de Maastricht, i es proposa millorar aquest coneixement. ' , QUE ES MAASTRICHT! (2. La Unió Econòmica i Monetària) El tractat de Maastricht crea, a més de la Unió Política, una Unió Econòmica i Mon etària. La Unió Econòmka i Monetària, servida per una moneda única i per un Ban c Central Europeu , reforça la capacitat perquè la Unió Europea sigui competitiva a nivell internacional. Hi ha una sèrie de mecanismes que asseguraran l'equilibri entre els diversos components i sectors dc la Unió: • La Carta Social E uropea promou la millora de les condicions de vida i de treball de la mà d'obra i afavoreix la seva igualtat dins el progrés. • El Fons de Cohesió Econòmica i Social mira de reduir la separació entre els ni\·ells de desenvolupament dc les diverses regions i l'endarreriment de les menys afavorides, compreses també les zones rurals, i presta una atenció especial als ectors industrials en crisi i a l'ajut als treballadors afectats (Fons Social Europeu). Hi pren, a més, una rellevància especial la protecció ciE'I medi ambient i le5 xarxes ÒP comunicació 1ranseuropcl's. *** CATALUNYA**UN PAÍS**D'EUROPA * *** * SUMARI revista mosieal eatalua EDITORIAL PANORAMA • O Posor fre nis eni.> ets desorbiuas Joaquim Gw•riu. El dnrn>r gnJL•udor lllflllltrll de ¡mrtiturt•.~ per Helena Bayo i Teresa Martínez ./on u li nric Urwn. l~n lLit 11101110111 dolç dl' la SIIUO cnrrvrn per Franclsco Bueno Mihmlws111as: "EstimCits Reis r/'Ori~·nt ... ·• per Pere Artis lh•/ svu a)Jm . Sr. l~nric Harem. per Jaume Comella s El ct>llll'mtri del Consermtori riC' Sn lwrlf'll per Josep M. Vilar l n pr·otn¡:oni•ta iJ.Iutilre perf. Taverna·Bech l 11 Ros~i11i religiós de cambra per Xavier Casanovas·Danés l11t1•11t Jp rvcr!'arió d'un estil per Josep Casanovas TEMA }ul'f' orqtte.~tra , eina profe.~sionn l }ol'e.~ on¡ue.,lrPS: corwepte., i Jn11rions gr11crufs per Jordi Mora /)e., r/(• qnnranlct any.~ r/ 'expPr Íimcin p,.jvileginda. Opinions recollides per LI. M. La uol11ntut dt• crear profe.~siorwl., dt• Iu música per Mònica Montoriol Entre els estudis i la professi.ó per Teresa Martínez EV/::,'Iwni Kissin o el diàleg impossible per Carme Martinez Catalunya llrí.,icn proposa. fJc•s rlPI Li(·eu en directe per Victòria Palma l~ltwcionalismt• polonès de Szymflnaw!lki per Carles Lobo La gazza ladrn torn a ni Liceu al ca¡J de 122 anys d'<rbsència per Jaume Comellas X'<IVè. Festillallnternaciona/ d e )Ct z:. rh• B!trcelona. Most ro. dds est.ils acturtls del jazz CONCURS SCHERZANDO DISCOS per Ricard Gili per Cesc e Cultura Música Cicle de Concerts de Valls Programació 1993 DUOBOZZA Anclreas Evers, flat tfa Stephan Schafer, guitarm G.F. Ha.ndel , F. Carulli, G. Fatu·é, C.P.E. Bach i I. Ibe rt D UO DE P ER CUSSIÓ Ignasi Vila Ramon Torremilans B. Molenhof, M . Miki, G. Burton, M. Glenworth, D . Malanska, D. Samuels i D. Friedman Dissabte, 5 març C~:nlrc de LccLUra 10 h . vespre Olvido Lanza, violí Eugènia Gassull, pia no Programa a determinar Dissabte, 8 maig Centre dc Leclura 10 h. vespre Vicent Oliv er, trompeta Lluís Avendaño, piano H . Purcell, J.S. Bach, Dissabte, 9 gen~:r Ccntn: dc l.ectu r<l lO h. \Cspn; Dissabte, 6 febrer Centre dc Lectura 10 h. vespre G. Tartini, J.B.G. Neruda, D. Scarlatti i J.N. Hummel Centre de Lectura C.! de la Cort, 44 43800 VALLS Organitza Joventuts Musicals de Valls (Alt Camp) ffml Generalitat de Catalunya ~ Departament de Cultura EDITORIAL na r eunió celebrada recentment al Palau de la Mú ica Catalana , amb la presència de r epr<>sentants de la majoria d'auditoris i teatres d·òpera de tot rEstat. ha servit , entre d'altrf's coses, per posar en evidèn cia la .necessitat de posar fre a l'espiral inflacionista dels emoluments de les grans figures de la música i d'tma manera es pecial de les de la lírica. Aquest és un tema condemnat a esclatar, atès que la problemàtica ha arribat a uns nive11s de gr avetat insostenibles. Una sèrie de fNs divernos ba portat a tm estat de desori, dia a dia més insostenible, del qual n'estan r es ultant víctimes, especialment, els teatt·es i auditoris d'una importància secundària en el context universal, entre els quals s ' hi troben tots els de l'Estat . En un marc contextual complex, s'hi h an congriat fets tan explícits com l 'increment desmesurat de protagonisme públic de les grans figures, els comportaments exhibicionistes de polítics hiperpreocupats per apt~ofitar el potencial d ' imatge que ofereixen aquestes grans figures, gestors amh afanys de notorietat, i finalment , un clima de competència entre teatres, esfor çats e11 la tasca d 'aconseguir els favors dds noms més encimbellats . Tot això ha estat hàbilment explotat per artistes i pel seu entorn d'agents, empresaris, etc., que han pogut treure un profit excepcional d'una situació no menys excepcional. Algunes figures han usat i abusat fins a l'escreix de les circumstàncies i, si cal , han justificat, fins i tot en termes patriòtics, el seu comportament, tot exigint guarismes monetaris siderals a teatres i auditoris patris mentre que s'acomodaven a xifres en alguns e asos incr eïblement més moderades davant dels grans àmbits operístics i concertístics internacionals. I a més, cuirassant els engreixats ingressos, sovint aconseguits gràcies al contribuent patri, en els tòpics paradisos fiscals. Ara sembla que es vol posar fre a aquesta situació. I una de les millors maneres d' aconsegtúr-ho és coordinant polítiques de contractació i evitant de caure en els paranys en els quals tan alegrement ha anat a raure alguna vegada, qui més qui menys, tothom. De moment s'ha posat en marxa una dinàmica d 'intercanvid'informació que pot r esultar molt valuosa de cara a assolir una situació de transparència i homogeneïtzació de criteris . La rultur a és un bé i tm servei públic i entre tots -institucions que la financien, gestors, destinataris i artistes- han de servir aquesta realitat. I amb això no es pretén negar el dret a la retribució justa, i si cal generosa, de la praxi musical. Però sí l'exageració insultant i ofensiva. Posar fre als caixets desorbitats s PANORAMA JOAQUIM GUERIN El darrer gravador manual de partitures ~ e: § -_, .... ..99 Iii ê: ..... ;:¡ ~ .... Iii ~e.. ¡.1 ..........ê. .. per MELENA BAYO I TERESA MARTINEZ 6 Avui dia les noves tecnologies milloren els processos industrials i hi atorguen un caràcter de modernitat i operativitat. Però també han desplaçat i han fet desaparèixer oficis, sobretot de tipus manual i artesanal. Si hi ha una màquina de nova tecnologia que domina qualsevol terreny laboral, incloent-hi la cultura i l'art, aquesta és l'ordinador. De fet, ja no podem imaginar-nos cap gestió sense la col.laboració d'aquest estri tan útil. I un dels oficis que han quedat desplaçats per l'ordinador és el de gravador manual de partitures, un ofici cent per cent manual, cent per cent artesanal. Per això hem volgut rescatar-lo en la memòria de Joaquim Guerin, el darrer gravador manual de partitures de tot l'Estat. PANORAMA oaquim Guerin, barceloni de 67 anys, és, a r·a p er ara, el darrer gr avador manual de parliture de l'Esta t. Des que el 1941 , amb 16 a n ys, entrà d'aprenent a l'c>di tot'iaJ Boileau de Barcelona, tot compaginant els es tudis al Consc•·valori del Liceu i l'ofici, sempre ha estat vinculat a l'cditor·ial. J oaquim Guerin estudià violí i violoncel , i com a intè •·prel pode.m destaca t· ]a seva pa•·Licipació al Liceu i a l quar·tc t Ars Nova . El meu. J pare, que era catedràtic al Conservatori, coneixia la família Boileau i així vaig començar l'ofici juntament amb el meu germà g ran. Aleshores trebaUava a Boileau als marins i a les tardes estudiava al Conservatori. Quan vaig acabar la carrera musical vaig decidir-me per la gravació. J oaquim C uer in en s r ep al seu talle r , als baixos d e Boilea u , un h abi tacle minúscul ple d 'estris de brt·avació -burils, p unxo ns, p lanxes d e m etall .. .i que és presidit per dues lànünes a mb les i matges de Rossini i Liszt. E ns fa una demostt·ació del seu ofi ci, manual totalment. -És d el tot imprescindible tenir coneixements musicals per a desenvolupar aquest ofici? -Sí, altnenys cal tenir-ne nocions, perquè pots trobar-te amb textos i partitures complicats que has de saber repartir correctament, i això vol dir que els valors han d'encaixar. Certament, s 'ha de dominar el tema. Per exemple, l.es partitures de Wagner o Txaikovslri, i no diguem la música contemporània, sónforça complexes. - A pan dèl coneixement m usical, en q uè con sistia l'aprenentatge de l'ofici? - Primer es comença fent paL'i com a l'escola, com si fos caUigrafia. Vaig cornençar fent línies rectes amb eLs buriLs i et fer centenars de barres per Entintant la planx a al torn manual tal que en quedessin tres o quatre completament rectes. I també jèiem pràctiques amb les lletres copiant pàgines de diari i ... vinga a clavar o I a pla llXa! L'any 1941 hi Lreballav<'n sis operaris , al taller de g•·a vació, p er ò abans de la gu e1Ta civil n'eren molts més per·què hi havia força feina aml:> els c upl ets i les cançonetes . La postguerra significà. la crisi per a tothom i eLs músics ho v a,n passar molt m.alarnent, fins a la creoció cle l'OrquestTa Municipal, que recollí músics de la Banda Municipal i de l'Orquestra Pan Casals, explica Guet·in fe nl memòria. - En aquella època, qLlan ls ta lle r·s de gravador hi haYÍa a E panya? o n 'hi havia cap ctltre. érem eL<; únics. Si hi ha via algu110 feina la jèiem aquí, perquè Boileau era 1Ymica editorial que feia gravat. PnraZ.Zelament també hi havia les feines de copistes de partit11res o de símilg ravat de partitures, però cÚ~\:Ò ja és una altm qiiestió. -Així doncs, compe tido t·s espa nyols no n ' hi havia. J d'esLt·anger·s sí? -Tampoc. A França editaven els seus mètodes pedagògics musicals. A Alemanyet i els Estats Units també. Cada país 7 PANORAMA nava. Alguns eren nwlt meticulosos i d'altres no tant. -Quins compositors es desta('aven, doncs, per la netedat de la seva escriptura i quins no tant? - Mamtel Oltra és polit i me- ticulós. Zamacois tot el con trori. De vegades escrivia la meitat i ttt havies de desenvolupar la resta. Recordo que una vegada em van portar de l'antiga Acadèmi,a Granados un mannscritfet per Frank Marshall i era un veritable miracle entendre'l. loaqulm Guerln reafermant el clavat amb el martell l .; •l'a!: .. 3 99 feia les seues pròpies edicions. rera o mossèn Higini Anglès, a -Algu na vt>gada ha visitat el tallt>r d'algun altre gravador a Europa? qui ha via conegut personal- -No. Normalment 110 es visiten. R ecordo wt intèrpret italià d'oboè, amb qui vaig tocar a l'l11stitut Britònic, que hauia treballat per a l"editorial Ricordi italiana. Vaig preguntarli com treballaven i va dir que mai no havia vi.st el taller. Però no crec que el sistema fos gaire diferent del nostre. Tinc una revista de l'any 1900 amb fotos d 'un taller francès i on explica el procés. Era el mateix que el nostre. -Vostè ha estat mestre d'alLt·es brravadors? - í. Però no van resistir la feina i ho van deixar. - És a dir, que després de vostè ja no hi ha ningú més. -No, ningú més. I a altres països no crec que en quedí ning ú més. A Espanya només en sabem el meu germà, que és més g ran que jo, i jo mateix. - Les pat·titures que gravava, enm nonnalment originals o b6li atTihaven per mitjà d ' un copista? 8 - SemprP que ha estat disponible un origittal, jo el gravava directament, sobretot si eren de nuísics d'aquí, com ara en Mo- ment. Tots els seus temes musicològics els ha graval i imprès Boileatt. Les seves obres sempre m'han interessat molt, pel treball continuat amb ell, així com també les de Querol i mossèn Llorens. -Amb quins composito•·s, ba tingut tracte pet·sonal'? - Recordo Zamacois, a qui havia fet la impressió musical del mètode de solfeig i el tractat d'harmonia. També recordo Manuel Olt ra. I vaig gravar les partitures de guitarra de Tarragó, de Sors. Torrent... En aquella època vaig fer moltes obres de pedagogia, perquè d'obres mtLSicals importants se'nfeienpoques, excepte les de Mompou, i aquestes s 'edita ven a França. -Els mateixos compositors rectificaven sovint la primet·a pt·ova que es co •-re~:,ria? -Més que això, de vegeu/es, un cop feta la feina, el compositor s 'havin descuidctt alguna cosa i s 'havia d'incloure després. Nosa ltres els dèiem que repassesin bé perquè encara que un acord estigués equivocat, el mateix compositor el donava per bo. I és que ho tenia tan ficat a dins que ni sen 'ctdo- - Es pot arribar a conèixer la personalitat d'un compositor per la gravació de la seva música? -Més que res es veu si en sap o no en sap, de mÍLSica. Perquè també hi ha hagut molts als quals ha interessat editar i ells mateixos s'han pagat l'edició. N'hi ha via de bons i de no tan bons. Però els que editava la mateixa editorial Boileau ja eren músics reconeguts. - En alguna ocasió ha hagut d'arreglar l'escriptura per exigències tipof,rràfiques? -Sí. Nosaltres arreglàvem coses, com posar cues amunt o a·vall. Però els matisos d'interpretació no els podíem tocar. Per exemple, si alguna vegada algun gravador ho hctvia fet amb una obra d'Anglès, ell deia: ep!, no feu el savi! -Era aleatori el nombre de pentagrames per a cada full? -Repartir una obra és una feina difícil, perquè has. de saber el nombre de fulls que òcuparc't i has d'anar comptant notes per fer la repartició, i anar temptejant perquè quedi quadrat. Aquest aspecte és el darrer que s'cLprèn a l'ofici. No pots fer-ho bé fins que no hasfet moltes obres, i la pràctica et diu el que cabrà i no cabrà. Nosaltres sempre acabàvem l'última pàgina amb pentagrames fins a peu de pàgina. Si mirem edicions de qualsevol editorial del món, veurem que no es deixa- ..,., PANORAMA La taula de treball deGuerJn amb els burlis I punxons ven espais blancs al final de l'obra. En can vi ara, amb els ordinadors , sí que es deixen blancs. Tarnbé s 'ha de tenir en compte, sempre que es pugui, rPpetrtir de forma que 1·esulti còmode per tombar els jitlls de la partitnra n l'hora d 'interpretar. Així, per exemple, es mira de deixar pauses al.final del full, però quan aquestes pauses no hi són , no pots fer-hi res. Això passa molt sovint amb les peces per a piano. Amb d'altres instruments, com ara la flauta, si hi caben 24 pentagrames en dos fulls, potser ja és suficient per acabar el moviment sense tombar cap full. Fa una esto na crue Joaquim Gut>l'in ha esmentat l'or·diuador. Dt>s de fa ja uns truants anys, l'or·dinadot· ha s ubs tituït la gravació manual. Un cop més la màqLLina ha suplantat l' home i, com a conseqüència, la seva feina. Podem suposar tma lluita home-màquina, però en el cas dt" Joaquim Guerin aquest '"canyj " n o ha rstat dramàtic. -Com ven vostè l'ordinador ? -Francament, la màquina és més perfecta en el sentit t¡ue alguna vegada jo podia deixar alguna cosa més torçnda ... i In màquina és matenul,tien. Segons el meu parer, però, el grav at a mà deixa una,petja ela més personal. -Llavors, vostè no veu Ja màquina com un element que l'hagi desplaçat laboralment. - No . Éselprogrés.Aquestés un ofici difícil, i ara, amb l'ordinador, és més net i ràpid. Encara que conec una micet el seu procés, mai no he treballat amb l'ordinador. De fet, ja fa temps que Boileau treballa amb els millors sistemes d 'edició existents al mercat, i jo, com que estic jubilat, non 'he sortit p erjudicat. -La feina de gr avador donava al mateix gravador una importància especia l dins la cadena d'edició? - No. El gruvador· era zm més de la cadena. De f et, la gent no acostumava a tenir p resent com es feia la mlÍsica gràficament. Per això moltes vegades venien estudiants del Conservatori al taller per conèixer aquest aspecte que, a la }i, és el que dóna a la música la seva representació gràfica. - Llavo.rs , qui s'emporta el prestigi d ' una edició? - El prestigi d 'una edició s 'engloba dins el prestigi de l'editorial i no en una peça concreta del procés. - Quant de temps podia trigar a fer una edició? - Depèn. Per exemple, haví- "!!: -~ • ¡: 99 emfetLes cantigues a Santa Maria, d 'Alfons Xel Savi, i vàrem trigar aproximad.ament un any. En canvi, d "altres obres menys llargues o complexes es trigava menys. Tot el procés es vigilava molt perquè no apareguessin errates i poder oferir tm producte de qualitat. - Recorda alguna anècdota a propòsit d 'això? - Sí. Recordo una que em van explicar ubans d 'entrar d 'aprenent. Era el cas d 'una edició a punt de sortir en la qualla paraula "sona. tu , apareixia com "sotana". 9 PANORAMA 99 El procés de gravació manual 10 la gravació manual de partitures/ en la qual ha treballat Joaquim Guerin des dels seus inicis en Vofici fins al sistema offsetactuat té com a suport una planxa -de 29 cm per 20 cm1 i 2 mm. de gruix- sorgida d1 un aliatge de plom1 antimoni i estany (el P.lom és dur1 Vantimoni tou 1 i Vestany els lliga; si la planxa fos només de P.lom, les notes i lletres s'ensorrarien a l'hora de clavar-les). Normalment les planxes es feien al taller fonent els metalls en una petita caldera i modelant-les en un motlle {de fet, la mateixa planxa es pot fondre i tornar a fer servir). Un cop feta la planxa, comença la gravació -que es fa a l'inrevés, és a dir, de dreta a esquerra- nota a nota lletra a lletra, ratlla a ratlla, a pols, amb els estris propis: burils, regles, com~ssos, martells, punxons (o tipus, notes i lletres en relleu), pautes de pentagrama (com els tipus, cinc línies en relleu), etc. Un cop gravada la planxa, aquesta es tinta amb un rodet entintat. Es posa un paper sobre la planxa tintada i tot plegat es passa per un tom manual. Així s'obté la prova de partitura "en negatiu" {notes en blanc i fons de paper en color).la prova es corregeix, si hi ha errates aquestes es corregeixen a la planxa original (s'allisa l'errata i es torna a clavar). Es treu una altra prova de paP.er per tornar a revisar. Un cop tot és correcte, es P.roceCfeix a la impressió traslladant el relleu "cap ené:Jins" de la planxa a una altra planxa, d'un suport de metall del tipus del zenc, d'on s'obté un relleu "cap enfora". Abans d aquest sistema s'utilitzava la litografia. PANORAMA - JOAN ENRIC LLUNA en un moment dol~ de la seva carrera per FRANCISCO BUENO e onscients de laimportànri.a d ' aquest intèrpn' t t'O elJH'Cst·nt i el futur, «Ca t alunya Músic·a/Revista Musical Catalana» tingué una eonversa amb Joan E n1·ic Lluna. La conve1·sa està justificada p el seu dilatat cru-rícul um , lot i Leuit· una relativa curta edat (va n àixer el 1962, a València), pd seu quefer at·tístic actual i els pt·ojectcs en el futur. La seua trajectòria és eloqüent: va obteni•· el Premi d'Honor al Conser·va tori Superior de .Música de València , el 1981. Posteriorment, fou bcr:H per a estucüar al Conset·vatori el' Anvers (Bèlgica), on aconseguí l a màxima distinció , el 1986. AJ ií estudià amb W. Boeykens. T amb Anthony Pay, estudià a Londres, al Guildhall School of .Music. El 1987 guanyà ~>I Pl'imer Premi del Concurs Internacional tle Joventuts Music· als a Belgrad , i el Primer Premi a la Jnternational Young Concert Arlists Competition , celebrada al Royal Tunbddge Wells (Regne Unit). Des d 'eixe moment , ha actual com a solista en festivals com el de Dubrovnik (ex-Iugoslàvia) o a Paris, i a les més pre tibrioses sales d e concerts d e Londr·es (Wigmore Hali , Barbican Hali, Prn·cell Room), Madt·id, Barcelona, València, Edimburg, etc. També l' han acompanyat impor tants 01·questrcs : l' Onrucstra de Cambra de Praga (ja esmentada p er la seua actuació al nostre Palau), la Filharmònica de Belgrad , la J un ior Guil<lhaU String EnsernLle, la JONDE , les Simfòniques de Tenel'ifc, Astúries i València; i , fin s i Lot, ha estat dirigit p er importants dit·ectors, com I _g .... •~: ¡;} 99 Ros-Marhà , Edmon Colomer i Mathias Aesbachcr, entt·c altres . Ha r ebut també nombrosos guar·dons espanyols . P otser· el m és important siga eLdel Coneurso Permanente d e J u ~ent u d es .Musicales, ell983. Membr<• convidat de 1'Academy o f Saint-Martin -in- th e-Field s, la London Simphony Or·ch cs lra , el Nas h Ensemhle d e Londrf's i la C hamber Orchestra of Euro¡.>e, Joan Enric Lluna no ha oblidat , tampoc, el maf,risteri d el seu instnament i dels grups dc cambra. Així , ha impartit CUI'S OS per to t Espanya i ha estat professor aJ Junior Department de la Guildhall School of Music de Londres. Tampoc no ha d escurat el món de la discografia: per al segell ovalis ha enregistrat la Simfonia concertant K. 297 b , de Mozart, amb l"Englisb Chamher Orchest r·a , d.il'igida p er Leopold Hager. P er al segell Hat·monia Mundi ha e nregi strat el Concierto para clave y cinco instrurnentos, dc Manuel de Falla, dirigit per Edmon Colomer. Així m a teix , h a t·ealilzat gravacion s per a .la BBC , Ràdio 3 de Londres , RNE , Radio 2 , Catalunya Ràdio, e tc. Durant la nostra conversa li pregtmtàrem pel seu moment ar tístic a ctual: És molt important per a mi, perquè estic entrant en el cercle de músics més dÏ$tingit s. 11 PANORAMA ~ -~ .... •~~- 99 12 Joan Enric Uuna amb l'Orquestra de Cambra de Praga És un moment, aquest. en què jo po teixc molta tensió i il·lusió; pel Jet de realitzar coses que sempre he ensontiat: grans directors d'orquestra que u·ebnllen amb mi, excel·lents repertoris ... Precisament sob r e t-ls dir·ectors, ü pt·egtmlàrem a propòsit de quins han estat ell! que més han contr·ib uïl a miUonu·-lo: -La veritat és que això depèn delmanagement i cie l'interès que els grans directors tenen per mi. - Quan li preguntà r·em sobre el panorama del clarinet, el seu instnunent, a Espanya, va r<'SjiOn drc el següent: - Hi ha una deformació, a Espanya, dels instruments de vent. A València, per exemple, es considera un instrument de banda. Així mateix, es té un desconeixement general del repertori. A Anglaterra, hi ha una gran quantitat de clarinetistes, que no tenen prejudicis. Això ve donat, entre altres coses, perquè el nivell cultural és més alt; fet. aquest, molt importnnl. llra bé: aquest panorama està canviant sensiblement. Actun Iment els estudiants més joves són més inquiets. tJiatgen molt per Europa i, fins i tot, consumeixen més música. }o crec que la realitat nuLSical actual és superior a la de fa vint anys. Esperem. que els polítics o les i.niciatiues privades donen suport a aquesta nova realitat. Pel que fa a València, particularment. cal rcLcionalit::ar la tradició -massa localista- de les bandes de música . És molt lloable la incorporació d'instrumentistes de corda a eixes bandes, perquè això suposa un autèntic pla 11 ter de músics. De tota manera, i parlant el 'Espanya en general, Ja falta elevar la música ala vida quotidiana a través dels mitjans de comunicació. Avui per avui, la música està molt lluny de la joventut. A la nostra prc::,runta de quins són els seus eompositors prefel'its, Joan En ric Lluna ens com enta: - Moza rf vet escriu re una obra mestra: el seu Concert per a clarineL Així mateix, m'agrada molt la literatura clarinetística de Brahms (Sona les i Quintet p er a clarinet), Debussy, AlbanBerg, Stmvinsky, Spohr i Weber. És una llàstima que Falla i Schubert no hagen escrü específicament per a clarinet. Confesse que és una de les meues frustracions. En eixa línia, jo sóc partidari cle les transcripcions, sempre que estiguen fetes amb bon gust, per tal de suplir certes mancances cle la literatura clarinetistica en el passat. Per (utim, li preguntàrem pel seu futur: -A mig termini, el meu futur és incert. M'agradaria tornar a Espanya. Però la temptctció de romandre a Londres és molt gran, perquè l'oferta hi és superior. M'interessa la pedagogia, encara que crec qt~e sóc massa jove per a eixa tasca. En aquest moment, prefereixc viure la rmísica com a intèrpret. Això sí, jo ga udeixc amb els alumnes qtte tinc ja, per tot Espanya.. J nosa ltres hem gaudit i gaudim umh l'amistat que ens uneix, c>n el passat i el present, i amh el seu quefer musical. Conscients, com dèiem al començament d'aquesta entrevista, que estem clavant d ' un excel·lent i jove intèr- - PANORAMA MIKROKOSMOS Estimats Reis d1 0rient••. 11 11 - Mai, fins oro, des d'aquest "Mikrokosmos", no m'he adreçat o les Vostres Majestats en la commemoració de la vostra Festa (i això que n' hi ho hagut jo cinc ocasions). Sempre he superat la temptació d'escriure-us la carta pre· captiva. Però aquest any, Majestats, trenco la norma abstencionista i us escric res· pectuosoment per fer-vos una única petició. Abans de fer-vos-la, però, i perquè us situeu una mica, em cal dir·vos que, tot plegat, ho tenim molt pelut. Després de l'esclat olímpic i d'oferir-nos en es· pectacle o tot el món, hem despertat del somni i ens han acarat o la realitat; una realitat feta de paraules de pro· núncia difícil (com ara Maastricht), de disposicions del senyor Solchaga (so· beu qui és, oi?), de recessió pressupostària, de cinturons que s'han d'estrènyer, de projectes de compliment incert, etc. (i tot això, amb el rerafons de picabaralles dels polítics de tots co· lors, de les quals molts ja tenim la pipa plena... ). Aquesta situació afecta tots els àm· bits. També el cultural. I l'específicament musical: ec::¡uipaments paralitzats (auditori), redefinició de propostes or· tístiques (pràcticament, de tots els or· ganitzadors), cicles que no es faran si no hi ha un patrocinador(noem feu dir noms, perquè no puc), incertesa en el funcionament de col·lectius importants (grups amateurs i semiprofessionals), desaparició de retransmissions radiofòniques que complien una funció de primer ordre (representacions operís· fiques, concerts de l'OCS), dificultats creixents dels mitjans de difusió musical (nosaltres mateixos, sense anar més lluny), etc. Potser sí que ens havíem acostumat a estirar més el braç que la màniga. Potser sí que ens calia un correctiu. Allò més sreu, però, des del meu modest punt de vista, és el clima de psicosi que s'ho afegit a les dificultats reals. I això no és bO; perquè la nostra societat s'està convertint en uno vall de clams jeremíacs esterilitzadors. Per tot això, Majestats, en la Festa dels Reis d'enguany només us demano una cosa; no pas que ens solucioneu els problemes, sinó un do més subtil: optimisme. I, com a afegitó, que cadascú sàpiga estar a l seu lloc, i que tots procurem potenciar els signes positius. Res més. Em penso que no és dema· nar molt, oi? Però, per si creguéssiu que és mossa, matiso la meva sol·licitud amb un manlleu a la Tirallonga dels monosíl·labs del nostre gran Pere Quart¡ i afegeixo a la meva petició: " Ei, si pot ser". Pere Artís Joan Sutherland Joan Sutherland i Elena Obratzsova, protagonistes del concurs Francesc Viñas L asopnmo nusLr·oliuna Jnun S ulhl· t·hm<l i lo 111("7-ZO-soprauo soviètira Elena Obt·atzso' n vu n donat· n •llt' u u la"\.'"\. t•dit:ió d el Co n c tu·s Frrutcesc Vi iias d e Cant. J~a se~si ó inllll b'lii"UI 'a t•omphu· umh la lectura rl c l prcgfl a càn·ec d c l'adminis lt·ad o r dd 1\·ntt"l' t' cl e iLic-eu . J o!!l'J> Mut·ia Busquets. i un •·cc i tal de l'esmentad a Elt•tut Obt·a t7.HCI\' a, que· ' ' 11 Lt·uit· una eutu~:~s i àr;tica acollida. Pet· la seva part, J oa n S ut lwt·huul vu M·t· lwnwuutjutla ul S uJó d e ls M iraUs on va tt••li•· Uoc una s essiú d '"Unn lanlu u tu lo ... ", pt·c•lu•ntadu pe e l'adminiHtradur u rtís li.(• del Teatre del Li1·eu , A lhin H umwnl'iil h . Amil u nu put·Lit:ipació r ècord que vu s up c•·at· t•ls 200 pn t·tieipani.R, <"I jiii'UI pt'l-'!liclil JWt·lu qu e fou gran cunlLUll Magda d ' Ollvc •·o va lt•nie un u tmwu P~-< pt•f• iulnwnt tlil"ícil. A lll·es componCJlllc! del mateix eren e l ba •·Íton t•uttd,', M n11m· l A""'''"" ¡, c·l pt·c·Hident Uf' la Comissió A t"LÍ!! Ii c u d e l T e att·e dPl Lit·<"u , .Jon li M uluq li l'I " i .I m111 S ntlwt·lund , entt·e d ' Rl Lt·es. A l' apartat masculí vo qw•tlat· clt•Ht•t'l c ltn·ime r· pt·<"mi m c ntt·e el segon fou pet· al belga \Ventet· van M<·dwiPn. li:lll•t't·e•· ]Jt"t·ntifou f•omput1~L pc>t· O s cat· SEtmano -Mèxie- i Andt·c•i G•·igo t·it•v - Hú;;sia- . La lituana Vio lPi n U•·mn1111 va IH'tiiiM"b'lli t· t•l p t·imc>t" pt·cm.i en Ja ca Legoi'Ïa fe menina , m e nt n.· qu e t• l 8<'!!"" fon ¡w•· u l' ituliunu Mar·iu Costa nza NoCNllÍn.i , i el tet·ce t· fou com¡Hu·til}ll'l" \k<"mi Su kamolr> - .J apó- i p e r la canària Yolandu Auyanet. • ~ -;:• .; 99 Música catalana a Madrid D íns el cicle "Música espoñolo" organitzat el 1992 per l' Asocíocíón Espoñolo de Música de Cómaro o l'Ateneo de Madrid, tingué lloc, el 5 de desembre pas· sot, un recital de música de com· posítors catalans del segle XX, o còrrec del clarinetista O riol Roma· ní i lo pianista Mary Ruiz-Cosoux. Era lo primera vegada que s'es· coltoven o Madrid Escenes d'inFonts (1964) de joan G uínjoon, Reflexos eivissencs (1986) de Cor· Iota Garriga i Tres Rhumbs per o clarinet sol, sobre textos de Poui Voléry (1991 ) de joaquim Homs, obres dedicades o Oriol Romaní, i Trípic (1988) de Carles Gumí. Completaren el programo: Invenció (1963) de joaquim Homs, Meditació ( 1920 aproximadament) de Josep Moria Ruera i Se/f-parà· frosi (1970) de Xavier Montsolvolge. Mary Ruíz.Cosoux és filla i contínuadora de l'obro del seu pore1 el mestre juon Ruíz.Cosoux¡ figuro cabdal del violoncel i de lo música de cambra ol Madrid de lo primera meitat del nostre segle. En els darrers anys ho col· lobo ro t amb el clarinetista cotoló en diversos ci· eles de I'Asocíoción Espoñolo de Música de Cómaro . • 13 PANORAMA Únic concert de la Filharmònica de Transsilvània a Catalunya • El Trio Novalis, guanyador del Concurs Alavedra -..~ ¡. 99 ;:¡ i • I t "Vtll elit·~ I :~, I I i 15 d c no vem~ hrt• t''l 'n N•ld1rur In p r·imc•rn <'d id t) cl<'l c·un c• urll dc• mú¡¡ir n de c·um h r u \l onl <~<·r·rn t AIU\ e clr n " Premi Cnh .n ri'E,tukis d <' T t• rrussa" c•oiJvo c· ut pt.• r· Crth.u tic T('r·r·nssn i Amif·11 d f' lt•'l Art 'I i J m <'ntuts l\1 118ic·ul1!. El primc•r· pr·Nn i v n ¡,wr· per· a l T rio No vnJ i~, dc• Btw c•c•loun, irrLc>gn11 p e r An wnio lC uiz, piano; Olviclo Lanzu, violí i Lito l ~lc•s inl!, violonct•l. En l n fi unl clc•l I'UIII'III'I! vn n inl l'l'fll'Ctm· e l 1'1'io c•11 j(t mnjor, n¡m.~ 6 5 dc D vol'iík . El Tr·iu Ncwuli!; vn o bte nir· uu pt·c mi d c• 5 00.000 pesst•tc•M i la coull·uc·tul'ió dc• ll't'!l I'IIIU'I' t'IS JIC'l' Jltll't clc•l'OIH' n Sm ·iul i Cultu•·nl dt•lu Cui"\.U cic• T c•rTlll!lln. EJ ScgOIIJII'{'IIlÍ tlt•J C'Olii' Ul'S, d ot a l ruuh 300.000 pt'!ll!t•tc•~:~, \ 'U ri t' l' pe r a l CJII Ut' h' l dt• llnult's d c l.cc Ext r·nm mtcli, iu tt•~rnl pe••· B úr·hnr·n SC'I u, cic i\lnclr icl: (; uilll'rmo Pt•iíuh '<'l', el<' 5<'' Wn; E•·•w.,to S duui NI, del\"' 11rl'n, i Fc••·nnnclu P nz, cic• 'lút·c·iu. El tt•r·c·c•r Jll'c•mi, clu tu t um h l ;)0 .0 0 () ¡w~ ..c·lt•.,, 'n :wr c·on c·c·dit t''l.-uc•quo ui CJUint<'l el<' 't'ni F r·nut' t'"C' Cm•.. tn, cic· \' nl(·m·iu, i nl T r·io cl'E¡.rnrn, cic• Tc•r•·n,.,!'n. El tJuinl<'l ' u- le uc ià és irllet:,'Tal pe r· Bm·na a·d o Rios, tro mpa; J ulio Pallàs, fugot; J osé Ccrve r·ó, clarirret; J esús Foste r , oboè, i José ~t. Sa e z, fla uta . Pe r· l a seva pru·t, e l grup tc n·assenc és forma t p e r Víc to r· M. Ptu'l'a. ,;oü; Scot-S teven Buzza, viola, Ll uís H er us, violoncel. AJ COO('IIr!l hi J)Rrli t'Ïparen w1 total de n ou gru¡lS d c c ambr a . El jura t del con cu rs fo u intcg r·at pe r cinc professo n . de g r·an p res tigi. El preside nt fou el tn·o f('SSOI' x a ,;cr Turull, violir1is ta i com pos ito r , f'Xdirector del Coosea·vuto r i Supe r ior de Músic a d e Barc donu. E n quuliLat dc vocals, formare n pm·t d e l jua·a t e ls professors ~tiqucl Fnr•·é, piau i¡;¡ta i pe d agog; Ca a·les G uinovart , c omposito •· i pcd ngog; J o uu- Linís Morale d a , c ompositot· i tlil·c c·t.o r· i X1n •ie r J oatruúa, pe a·cu ssio nis ta i ped agog. Actuà rom u AC<'l'e tnd .lonc¡uim Crll·dc>IJa <· h , !WCI'Clal'Ï gcru•t·aJ d c Ics Jove ntut~ MusirnJ¡¡ rl'E8pnnya. El lUo utscrrut Alavcd r u " P •·c m i Cai.x a d ' E~o~ tal vis de T err ussa'', d c pe riodic ita t bie n na l, té pe r· finalitat fomt'nlnr la in lt'r pt·cturió, «>Slinmlur Iu fo m tarió d <' n o us t'o njtmts i ofe r ir· non·~ J>O!>,.ibilituts d e promocic) als mÍt.'-ic·s j o' es. Ahí, ~c~ou s q ue est a blt·i xc• n l c·~ hn:.('o;. la rnitj unn d 'eda t d els compo m· nts d·un conjtmt uo po t ~oupcrar clll 30 Ull) S. En nqucsta ¡>rimcru ctlic ió, Iu m aj orin cic purtic ipnnt!' lrun t'81Ut c•nl n frn uj n dc 19 n 2 1 a n ys. • Ha mort E' I rompo i tor Mauricio Ohana A 14 cabo de morir o Porls el comP.ositor francès d'origen espanyol Mouricio Ohano. Nascu~el1911 o Cosoblanca !Marroc), va ser deixeble, entre d'ol· tres1 de Fronk Morsholl i va esdevenir un pianista notable. Lo seva obro composi· tivo vo estor molt influïda per Follo, de l'obro del qual vo ser un intèrpretdestacat. En aquest sentit col esmentar com uno de les seves composicions mós destacades Llonto por lo muerte de lgnocio 56nchez Mejío, per o bariton, recitador, cor i or· questra, datodo el1950 i que va enregistrar l'any 1954 AtoúlfoArgento. Les se· ves molt assumides filies ondolusistes el van portar o pçuor en el cante jondo. En general es vo mostrar molt procliu o les arrels musicals ibèriques, com ho !estimo· nien obres com El Quijo te i Fuenleovejuno i el seu Concert P!3' o guitarra i orques· tro ( 1950). L'o ny 1988 vo estrenar l'òpera lo Celestina o l'Òpera de París amb muntatge escèmc de Jorge lovelli i direcció musical d' Arturo Tomoyo. • , Orqucstr·a FiJha r·mònica Estatal de Tran ssilvània de Cluj ( Romania), di rigida pel romanès Cr·isLia n }' lo rea, ofer·í de manera extraord inària el seu únic coucet·t a Ca tal unya el passat 15 de novembre al nou p avelló espor·litt d'EsparTeguerTa. D'aq nest n ma ncr·a l'Or·fJUeslra finalitzava la seva gira espanyola, q ue l'ha dut a les ciulats dc Vitòria, Avilès, Logrooyo, Plasència, Càcer·es, H uelva, Granada i Úheda. Per a acJlrest concert, I'Orquestr·a oferí un programa força m ter essunt j inusua l: la Cinquena simfonia de Mahler (que Cristian FJorea dirigí de memòria) i eLBoler o.de Ravel. També. i de forma desinteressada. el recone,"'Ut violini~ta romanès Stepban R nha mterpr·ctà corn a solista de l'Orquestra l'obra T:::igan~ de RaveL peça de màxima d ificuhat per aJ seu instrument. Stephan Ruha (nascut ell932) és consider·at un dels vioünistes més dotals de la seva gene r·ació. El seu virtuosisme el> t·rafir·mà el 1958 quan fou guardonnl amb el primer p remi del Concurs Txaikovski de Moscou i amb el primer premi del Concw·s Geo t·ge Enescu de Bucarest. tols dos el ma teix any. L'any scgürnt•·ep el segon premi del Concur" J urques Th.ihaut. a França, a més d 'irlnombr·ubles premis, diplomes i mt'ncions de difer ents concursos internacionals a Ità lia, Suïssa, al Canadà i als Estats Uni ts. Des de fa 30 anys. Ru ha és a l capdavant de La càtedra de ' i oií al Conservatori dc C1uj , on u crua for·ça ovirrt amb l'Orq uestra. Actual ment és considerat com Lm dels millors intèr prets de Paganiui i dt>b cont'ert:. t·omàntit's de Laló i Brnhms. El t'Oncer·t d·Esparregut>ra, al qual Uòo!'bti nombrós públic dc Iu població i d €.J... voltants. acubà amb un hb, amh intrqwctació de La t•akie també dc Ravrl. L 'O r·qur~tru Filhurmònit'R Est ut uJ cir Trnnssih ·iiniu dc Cluj fou fundada l'ml~' 1955. Dl'S dell965 l'Orqut'slra or·gnni tzu rl seu propi festi' al nnunl, T unlor .l\lu¡oicnl de Cluj, qut• n·pre~en­ tu un dd~ l'sdcn•nimrntJ> mu-;irals mt~s impo•·rnu t8 do Hornnuin. La Fithnrm\r. nit•n dt' Tnm~silvània (nnomrnndu or i¡,rimlrio numt l?ilhurmònirn fh• Clnj) t'$ un u fit' l<'R nrt¡n•·stres mE~ so l · lil'ittnlt·~ c l'l~ m·t~pn. ))l'S dt• fu m~s dr dt·u un~~ U nf~n+..; n!llb fa·eqiiènrin rom·~t'l:> a lot l•:un•pu. dil'i¡,:iclu pt>r ~..'1"81\-" uw~t t'l':\ inh••·nm•ilnl nb i lum hi· nmb l'n<'llllian•·nt (I,• ¡:tt'lll\'< "nlio,tt·~. i l'òm¡>tta umh ""'" Ul' fl5 <' lll'<'l::Í~h·tllll<'ll~ tl ií'l'n~ri\Ot·:.. 1'1"11pi~. • PANORAMA Desè aniversari de L'Espill, de Berga "V l dia 8 de novembr·e de 1992 ~ passa di, sens dubte. a la històt'ia musical dc· Berga per haver re but p er ¡)l'imera vegada t'O ris seus 101 an ys una entitat musi<·ul tan rcpt·escnln tivn com l'Or-feó Català , díl'igit per Jordi Casas. l ndcstl'iablPment a aquesta t:xcepl'ionul visita, hi anirà lliga t el nom clt~l Centre d'Estudis Musi!'als del Bt>rgucdu-L' Es piJI, que va volm· fer· d'a qucsto presi·nciu dels hereus dc Lluí¡¡ Millt~ ll'uete insígrtia del desè anivcr·suri -elmatt' ix clin del eonce1·t , per· ser· c·xuclcs- de la fundació d'aquestn <•scola de música. Pet·ò dar'l'et·u d ' aq ucs ta màgica tarda del diumenge 8 de novembre, hi havia 1111 difícil cauú començat a teixir· elS dc novc mbn~ dt> 1982 , jus t quan el Bcr·g11Nià sofria la més important inundació del segle. Les destt·osses, la desolació i les car es de cansament dels centenars d'afectats dit·cctcs i dc tota la població en genet·al no va aigualit· pas la decidida i ferma voluntat d'un grup dc músics rcnovnclon;, r nl.'ap <;>alnts per la dir ectot·a MonlAC tTat Pet·ayt't', que voli(•n cnnvior el pnnon:una de l'educació musical a la ciutat i la comnt·ca , i que, tot i pt'I!S!!cntit· les dificultats crue la decisi6 havia de compot·tar. vnn decidit· fer· front ni futur i apostar p els nous mètodes i sistemes de pedagogia musieal. D ' aquesta manera , nmb In incertesa i l'emoci6 de tola avcntunr cru~ s'inicia , L'Espill vacomençat· n •·efl ect ir· mírsicn des del can·er Majcw d<· Berga. Els passos de consolidació i n eixem ent VUJlanat· venint a poc a poc, però senst' aturtll'-se. El30 de setembt·e de 1983 ri De partament J 'Ensenyament de In Gcnrralitat va autot·itzar el Cen trc d 'Esturlis Musicals del Berguedà-L'Espill. El 3 de desembre de 1987 L'Espill va ser classificat rom a centre no ofi cial t·econegut d 'ensenyaments musicals en el grau de- mentaL De doLzc proft•ssors fllndudors el 1982, L'E11pill hu pu s~a t u tenir-n e 19, amb unu mitjana d' 11n'> 170 ahunnes pet· curs (i cul lt•ni•· t•n compte que a Berga hi lu1 una ~·~co ln municipal de música). Des dels ,;eus inicis L' Espill va optar per enst"nyar músiea amb,.¡ \1t-tode del Pare h ·encu St•ga l'l'U dt• MontsetTat: i, cul •·emar·cat·, nmh bons r esultats assolits. ¡·onfinnut s pel nou clissen)' cun·iculur dr la LOGSE, amb idPntics rixos fonamentals. Jun tament nmh la Uniu r liissit·t·u s"ha L-rehalla t des d els iu ieis c•ll lu urúsicamodernn i jnz7., i f' ls du I'I'I!I'HnnyH s'ha deseuvolupu tl 'àt·rn cl'infol'lnàtica musical, atenta als f'OI'I't'lltHmés actuals del tractament dcl t!O. Aquest cenL•·e, des dt'ls SI'U S inii'ÍR, sempre ha tingut dant b1 vo<~1wió tll' pt·omoció i difusi6 musit•nl a Iu C'ÍIItut i la comaren. amb l' ot·ganitzneió dt• cüversos cicles de con<·ct·ts rn l'I Sl'll propi auditori o b é t•n altres ntlll'I'R quan ha calgut. De cara a l 'e~tcrior, més rullà dc les fronteres comat·cals, L'Es pill s ' ha donat a conèi.xer pet· Iu c·r·ru<·ió ell986 del Concurs dc Piano Premi Ciutat de Bct·ga , que aquest 199:~ cclebrar·à la vuitena edició, dr dicndu a Rosa Sabater , en mcmòdn ci r i ~ 10 anys de la seva mort (en ultrc~o oeusions ha estat dedicat a Monl!,alvu tgc. Mom pou , Blancafort, Pul'yo, Olaf Sabater, Albéniz, Gnrnudos, i,.¡ pare Soler ). R etonuml uls inicis, direm quf• l'I desè aniversul'i del Ct'niJ·c d' EstudiA Musicals del Bt'l'b'lletlti-L'Espill hu comptat amh un eiclc ext.t·twnlinuri de concerts, encapçalats pl'l cl<•l'Or·feó Català, pct·ò acompanyats dt· l'actuació dels profcssor·s dt• l'<·sc:olu , de la pianista Liliana Mnffiollr i dt• 12 grups de músic·a pop i r·ock fcll'mals per instrumenlistt•s molt " d'ells sorgits de L'Espill . A mrs, gairrbí· 500 a]unmes de la ciutat i comtll'f'U han puticipat en un concurs escolar· de dibuix amb la música com a cent n• d 'interès, que s'ha vist complrmrntat per una exp o ició dedicada als Jor·di deu anys d e L"Espill. Pw1tas Calveras e Neix l'Associació Catalana de l'Orgue "V I proppassat 3 d'octubre tin~ gué lloc a Bm·cel01w l'assemblea extraordinària de la r·ecen t cr·eada l!s.sociació Catalana de l'Orgue, i ·va queda.r constituïda lcL primer·a ]un teL Directi·va,formada per: Joa,n Casals (president); Jordi Figueres (¡¡ec retari); Jordi Gorina (tr<>sorer) i Bernat Ballbé, Llorenç Bergadà, Albert Blancafort, Josep Maria Escalona ilgnasi Torras (vocals). L 'Associació, creada el mc¡rç de 1992, pretén aglu.tÍII(U' tots els elements que configuren el món de l'orgue arreu de Catalunya. Els seu.s objectius p r·incipals són In restn.u.ració i el ma.nteniment dels nrgiLPS craalans , així com també la màxima clifnsió de l'orgne tant en els aspec tP.~ 11111 sicals, pedagògics i en els mitjans de comunicació com en l'assessorament i divu.lgació de les activitats que PS puguin desenvolupar a1 tJolta111 el<> l'instrument. • Anna Ricci projecta la trilogia músicateatral de Brossa a mezzo-soprano catalana Anna Ricci, que ha rebut recentment el Premi Nacional de Música de la Generalitat 1992, prepara per a aquest 1993 la posada en escena de la Trilogia de/teatre musical del poeta Joan Brossa, que es presentarà el mes d'octubre (en un teatre de Barcelona i un de Madrid, segons el projecte de la cantant) sota la direcció de Ramon Simó i amb la intervenció del pianista i compositor Carles Santas. Anna Ricci ha interpretat durant els darrers 25 anys les tres peces de Brossa que ara aplegarà. La primera, el1966, amb Suite bufa, amb música de Josep Maria Mestres Quad reny. La segona, Concert irregular, es va fer el 1968 amb música de Carles Santas. la tercera, Brossiana, es representà el 1991 al Mercat de les Flors (i al Festival de Tardor de Madrid), amb diferents partitures de compositors, entre ells John Cage. D'altra banda, Anna Ricci actuà el passat 25 de novembre a València, dins les Jornades Internacionals de la Dona i la Cultura Mediterrània, i hi interpretà obres de Toldrà, Montsalvatge, Mom pou i Joan Comellas, entre d'altres, a més de sis cançons de la compositora valenciana Matilde Salvador. • L l • -! ... s= 99 Jordi Maluquer, administrador en funcions del Liceu I onü Maluqut'l' és el n ou Administntd or del Gran Teatre dt>l • Li<·ell , despt·és d e la dimissió d 'uquest càrrec d c J os<>p M:ar·iu BusIJlWts . El n omenament és provisiotud , fiu s qu e es rf'uneixin , poHsihlement el mes de gener , Ics mirx imes ins tuncic1:1 t·esponsa!Jics de la gestió dclteall'e bm·celoní. Jordi MnluqlH'l' Üns at·a ocupava el cànrc (Lc preside nt de la Comissió Artís tica. A nt erior ment havia estat Oirecto•· General d c Pt·omoció CuJturn l del De partament de Cultura de la Gcnt>•·aütnt i dir·ector i get·cnt del diat·i Av11i. També havia exer cit la ctitica nu• Rical al dcssaparegut diari El CoJTCO Catalan. • 15 PANORAMA ''Els diumenges al Palau'' nou cicle de concertisme PierreCao L i ..;... • ~- ~- 99 n Ftmdnció Orfeó CatalàPillau dt•la Música Catillana iuida lltJuesta tempoa·ada, a partir d'a<~test gener, un nou cicle d c {'Om·ea·ts amb la finalitat d'apropnr al gran públic les seves formacions musicills pròpies: Orfeó Català, Oa·quesh·a de. Crunbr·a del Pillau de la Música Catalana i Cot· dc Cambra del Palau dc la Música Catalana. El c icle, anomenat "Els diumenges al Palau", consta de 1 O concerts, que tenen lloc els diumenges a Iu tnr·da a la sala pa·indpal del Palau. D'aquesta manea·u es vola·e,wendre tma llarga tradició lligada a aquesta sala de concerts i omplir un buit en La pt·oga·amnció de música clàssica el cap de ctmana a Barcelona. D'altra banda, la conveuiència de dia i hora permet apropar també la música cJà..,!'lica a sectors concrets de la població, com són els estudiants i la tercera edat, com també a les p<'a·sones residents fora de Ja Ciutat Comtal (en aquest sentit s'ba establert una xarxa dt.> relacions amb les regidories de Cultura dc les pl'incipals ciutats catalanes). Així, tenint en compte el sector de públic a1 qual es dirigeix aquest cicle, la proga·amació ofe1·eix un ¡·epertoa·i popular· i vru·iat, amb la padicipació de solistes i directors d'alt nivell, com Gonçal CorucUas, Edmon Colomer, Titnas Vasary, Pie a·r·e Cao i Philippe Huttenlocher , entre d ' alh·es, i una a·dació d<' preus molt assequible (d e 400 a 1.200 ptes.). Podeu trobat· la relació d 'aquests concerts a la uost1·a secció Concerts. • Premis estatals de música per a Montsalvatge E 16 l compositor català Xavier Montsalvatge, del qual s'ha celeha·at rrrcnlmE>nt cl seu 80è. aniversa1·i, obtingué el passat n ovembre f'l X Pa·emi de Composició M usicaJ Reina Sofía, atorgat per la Fuorlaf'ÍÓ F'errm· Salat, i el segon Premi d•· la Fundació Guerrt'ro dc Música Espanyola. dotat amh 10 milions de pessetes. Aque ·t darrer premi, que li fou entregat chu·antla pl'imera quin- zena d el passat tlt'scmbrc a la Real Arademia dt• Rel las Aa·tes de Madrid, és considerat com el Cervantes de lct nHísic·ct i la mibdma recmpcnsa a la que pot ll!:!pir ar Lm músic esp:myol. Xavier Montsalvatge suma aquests premis a moltfl d 'altres, entre els quals d estatruen el Prt'mi Oscar Esplà (per foba·a Parlita 1958), el PrE'mi d ' Honoa· de la Música Catalana i el Premi NaC'ional de Música 1990. • Carta al director Sr. Director: Referent a l'article " L'escola privada en el sistema oficial" de Mònica MontorioL publicat a la seva revista núm. 97 del mes dc novemln·e de 1992, lamentem que els nostres comentaris hagin estat repetidament malentesos o trets de context. P er tant, volcL·irm indicat· les observacions segiients: 1- "AlíciaAlcalay, de l 'Escola Luthier, va remarcar· que en una escola privada s'afalagava l'alumne". -En cap moment cle r entt·evista es va dir que s'afalagava l' alumne, i considerem que hi ba una notable diferència entr·e donar un tncte personalitzat i humà , si es vol. a " afalagar'' ralumne. la qual cosa va en contra d els princípis més elementals de pedagogia musical . 2 - Més endavant es diu: tal com va apuntar Alícia Alcalay, les escoles privades cobreixen les places de la gent que no hi cap al conservatori. -L'alumne que ve a l' Escola Luthier no ho fa perquè no càpiga al conservatori, sinó perquè vol cs LUdiar amb un professor determinat o perquè busca tm tt·acte més personalitzat. 3- Es diu que l'Escola Luthier ha a nat guanyant prestigi, gràcies sobretot a allò que la directora del centr e va anomenar "cursets magistrals". -Cal matisar que el prestigi d e l'escola no ve donat solament pels ''cursets " , sinó també i sobretot pels seus professors. que dia rera dia pugen el nivell de l'Escola. 4- I per últim , es va manifesta1· eu r elació amb l'aplicació de la LOGSE, que era positiva, pere¡ nè així hi haurà més gent que estudiarà ndLSica. -S'ha d'aclarir que és perquèla LOGSE obliga per fi a incloure l'assignatura dc música a les escoles d ' EGB. Agraint la seva atenció, el salud em molt corilialment. Alícia AlcaJay Rosés Directora Escola Lutl1ier· Barcelona PANORAMA Important temporada de la Simfònica de Balears D otzc concet·ts inteb'l·en la l(•rnporada 1992-93 d e l'Orquestt·a Simfònica de Balear s-Ciutat de Palma. Temporada que· va començar t>l passat 15 d 'octuh n~ i acabarà el dia U de març. La meitat drls :sis programes seran did¡,ri ts 1wl seu titulat·, Luis Remartínrz, i la t·esta compta amb la presència de directors invitats del n•llcu dc Víctor Pablo P érez, Jacques Bo1lmer , J oan Compan y i Fahiano Mónica, entre d'altres . Destaca l'elevat nombt·c de ronrerts amh protagonisme coral -quatre-, amb la participarió dc solistc·s vocals de la catt•got"ia d els bar·cE'lonins Joan Cahero, Jos<'p Bros i Eulàlia Salbanyà i d'a ltres noms tan pt·estigiosos com els del tenor Aldo Bal din i Mat·ia Orau. Els con- junts cot·als que hi inten1·n en són els mallorquins Capella Mallorquina , Cor· d c Camhra S tadium. Coral de Porn•ras. Conll S"Alzinat· i Cor·al Univcr¡,ità r·ia. Pel que fa a solis tes ins tr·um('lltals cal destacar el pia nisllJ Miquel Farré . i el v iolinis ta Angel J esús Gar cía. Cal f e r es ment cJcl I'Onl iugu t dels p r ogrames, en el s quals figuren , ultra obt·cs del gr·an n·pertol"Í universal , títols lau interessants com Missu solemne de Santa Cecília df' Gounontl. Doble concert per a violí i violoncel de Bt·ahms, els Tangos simfònics de Piazzola i l"est n•na d e Concert per a piano i orquestra dc B. Julià i la d e \Jiísica per a orquestra d e Pro hens. Els concerts tenen lloc a l'Auditòrium de Palma. • CONVOCATÒRIES DIPLO:\L\ EN TEORIA DE LA :\IÍ"SICA I LES l\OVES TEC ·oLOGJES. Cn rs organitzat pel Depurtuuu•nt d'Història d e l'Art i Phono;;; Fwl(lal'ió Prh·nda a la Uuher:'ita l d c Burc('lon n. dc febre r a jWJy de 1993. Dirigeixen el Curs Xosé A,;_ ñoa i Xu,;er Serra. S'atot·garà UJl Di plom u cu Teoria d e la Múl'licu i ll'l!l Noves Tecnologies. 1\lat~rics i proft•ssot·at: Aproximadó a l'obra d ' un autor: j.~1. Mestrf's Qnudt·eny (Lhtís GàsS('l' i,l.M. McslJ·es Qnuch·('ny); 'l'f'ot·iu i tècnica cle la música uctual (I i U) (Gabriel Bmcic}; L 'ordinado•· dins la m{tSica: pm!l;ut , pr<'Sl'nt i futur (Xnvier Sct·1·u); Estètica multiruè(lia (Claudio Zulian); rn·oduc('it) i r e productibilitat en lo nuísil'a del segle XX (I i 11) (Xosé Aviiíoa); Teoria d c In m1ísica i les noYE'S tecnolobrics, taula rodona (tunb t'ls profes¡;or;; anteriors i Oriol ~larto­ rc U). búormació: Ocpartnrnf'. nt d ' lliz;tòt·ia de l'Art. ~faria Bagur. CJ Baldiri Rei.xach s/n. Barcelona. T el. : 4 10 92 00-31 31 (dillmu1, dimc crc~, dijous i divendres de 8 h u 14 h, dimarts de 15 h a 21 h). • ~= ~ Del seu affmm. Sr. ENRIC MORERA I VIUDA Compositot• polè•nic Estbnat a1nic: ajn quin l'rn·cnou ~;' ha ¡.~roduït a r edós dc la seva persona. Qui ho havia de dil·, al cap de 50 anys dl'l se11 tnapàs . O millor elit per causa de commemot·ur -sc aq uest esd(•venim1•nt. Vostè ha anat més enllà d'aqudla dita tir "geni i figura ... " . I així, axa, quan mig segle d'absència hauT·ia d'haver esborralla memòt·ia flpl~ Sf'US trf'lS caracterològics més cantelluts i idealitzat 1•ls Sl' Us t>levats valors p ositius, tan afectivament ficat¡, a la memòria po¡.mlat·. un incident que se"m fa difícil de qualificar ha esguerrat la festa. .\mb el men mr!' digne t•especte m'apresso a manifestar-li que com mé:; hi pens o. menJS ho entenc. Vosja bup que {'fn refereixo a la prohibició d'interpretar una ob•·a seva com a homenatge en un concert de la temp01·ada dc l'OCB pet· causa d 'unes declaracions de qui l"havíu de dit·igir, el competent i mai acomodatici Salvador Mas. 1 li manifesto que no rntcuc gran cosa, perquè penso que In prohihirió ve llastrada en ori{;en. La llibertat d"expr rl'sió és un (h·et r!'conegut universalment. I vostè. d'ai,ò. en deu saber un pou, car en el seu moment <·l va exct·cir dc forma generosa - probablement no sempre indiscutihlc- i s ovint sense gaire embuts ni pèlt; u Iu llengun ... Ni a la ploma. La història ha perpetual aquesta pt·uclivitat.seva , p er exemple en un document tan ¡;ignificati~l com els seus "Moments ''iscuts" que d e fo t·ma ta n opo1·tuna ha11 reapa1·egut gràcies a la h<memòrita Llibreria Millà. Penso, molt s incPrament, que la commemorac ió d ell'im¡uunta aniversa ri del seu traspàs ha sofert gr r uges molt més st>l"ioros í tr·ansceudents que el que f' n a omtpa , pels quals, tanmatf'ÍX no s'hamogutni on alè d'air·e. Fets que enuncio, conscient, però, que me n 'oblitlar·é uns quants . G t·e ugcs que atempten V tr ~ s... (aquest "í) gJ'I' Ument I'Ontra l'alta consideració <rue ha 1le nwrili xt•r la seva persona. P er raó d e proxinútut comc n~~u pd fl't mateix que en un cicle com el de l' OCB, li of1•t·í noméHun¡;¡ <[1Hmts minuts d'obra seva i en1·oru al h1•ll mig d ' un programa 1111 t>l q ualla S<'Va mÚ!ÚI"a i l1~s !lli' Ves fíli es. méb o menys havien de rlonut·~e puntadcb dc pt'lL Dit així de forma ben entenedora: ¿haut·ia t'Os ta t tanl oferir un programa monogràli<'? O si m¡.s no quP la st'va o h•s seves obres ha¡,'Ucssin anat anmtpanyaJes per· exemple per una composició del "seu" Wagner· i per què no, aquells ··Mestre:, ca utail·l'~o"' qut' tan l'l'nlusiasmave n? I posa ts en aqtt<'sta t<'ssitura, cul parlar també del buit total o qua~i total que ü han fet la resta dels grans ridrs dt> coneer·ts. Però t•m·ara lú bu méti. El que hauria hagut d e ~er· .. ran} \l01·cra' " s"ha eseolat sense que s"hagi {'onfegit , que sàpiga jo. rap t's tudi profund o cap revisió o treball rigorós sobre la seva obra. I sense qu~> PI Con,.cn a tori C\hulicipal. aquell del qual vostè ' a set· sots-dirrt•tor, e· s dignés promoure cap manifestació mínimaml"nt •·cllev:ml en honor de vos tè. Aquelles diatl"ilw;; tan dures i tamb é tan lí1cides que ]i va dedicar t'll els "Moments ... "' continuen tenint, ja ho veu , una validesa nduparadora. A<pH'b lS ¡,¡}n per a mi motius d e tristesa profunda i no una opinió pr•·sonal firada a lf's acaballes d 'una rntrevista. p,. ,. ui'(() li r eitero true no ('.utenr: t·es. Mcnll·('slunt, l' fn diuen que la cosa se salvarà -és un dir-gràcies a In int ercessió del titula t· de rOCB , a c.rul nra semhlalfiiC urgeix ''venòre" una imatge ''nostt"ad a" inca¡,wç llt> sentit· r1•alnw.n t tle cap de l es manel·es, lul propu~ant la iutcrp•·elació , a la fi, d'una obra seva. Si Lot plegat acaba aqní, er egtú'm , estimat i resJl('C lal S<~n yor Mot·c•·a. i li ho dic amb el rnà.xim respecte po11siblt>, t>nl'al"::t ho entendré menys. Del seu affm. .luume ComeUt-~s e 99 PANORAMA El centenari del Conservato ri de Sabadell :.-""' ·-• !Z: 10} 99 ;:¡ ...~ •~- è!. 13 a. E r per JOSEP M. VILAR t'S ()e mitjan mes d e n ovt'mhrt> fins al 19 de d<:'sernbre passats el Conservatori Professional Mu nicipa l d e MCLsica de Snhudf'l l ha visc ut un s dies d e gr an activitat a mb motiu de la celc>hració del seu primm· c~entena­ ri . Ent r e a t¡ut>sts a c-tes són d e destacar els r·onrerts que els diversos gn t ps instnunentals i vocals {Cot·al de Cambra del Const>r va tori , Orq u l'b tra Edua r·d T olcll·à i gm ps dt' músira d e cam- D 18 bra) d'aq uest cent1·e d ocent ha n ofert a les difer ents seus qn c el Conset·v atot·i té als di n~ rs os h at·r is de l a ciu ta t, així r om també <'I con cert ofert pels a lum1ws qut> ha11 obtingut r ecentment pt·t•mis d ' honor j men cions honodJiques de fu1al de grau i Les act·ivitats clt'dicades con cectamcnt a l' aJJrofnndiment d e l'ensenyament deJ piano - w1es j ornades sobre l'ensenyame nt d el p iano i un curs d'interpretació- cUrigidt's pt•l professor Gyorgy Nador. P er ò, sob1·etot, cTcir m Cfll t' t' n a ques ta celebra eió d es taqu e n l'lues iniciatives que es vin culen de forma especial amb aquest gir a r· la vista enr era a què con vida rruaLsevol aniver sari institucional: d ' una banda , e] c oncert - amb pat·ticipació d ·alumn es de l' Escola d e Música- íntegrament rle dica t a o br es escrites p e r at¡uells que en Lrnmoment o altre de la seva història foren dü·ecto1·s de l' Escola, amb la particul ari tat que gaireb é tots ells van deixar una JH·odu ccíó musj cal m és o men ys important , par cia ln1 ent esnita amh finalitats p edagògiques, i que afortunadament s'ha PANORAMA c o n s<•t· vat ; d<· l' é!ILJ·a. tamhé és òrs lacable r (•dic· i ó d ' un llibre que vol cons tituir· un res um representatiu d e ls tt·rts d«·finido t·s . }" I'VOl iiC'iÓ i cJs (' Un vis C[UC ac¡Uf'Sta ins titueió clocrnt - que e pt·esen ta com una dt• lcs m {·s antigues d el país . amb una his tòria ininte r r·ompuda fin s als nos tn:~s <Ües- ha s ofcr l al lhu·g d ' aC(UPSts més de cent an ys d ' his lò t·ia. Penptr, en t·ea litat , l'ensen yament munjcipalitzal de la m6s i<:a a la vil a d e Sahadt•U és fort,;a anter iOl·, ja q ue a ra fa exuclanwnt un segl<• va !<•nir ll oe , per primera vegada , la c:onvocatòria d ' unes oposicions obe rtes a la plaça dl' professot·mu ni<·ipalde música de S abadell , fe t qu e, LJ·atlicionalmcnt , ha estat considerat com a data funda cional de l'Escola. P erò el govt>rn d e Ja ciutat ja havia estat interve nint d e forma decisiva en la vida d e l<·s dues ins titucions musieals més importants d e la ciutat. eom ere n la capella de m{Isica de l'esglés ia pat·rocruial de Sant Fel'ilt i la banda que iniciaLne nt h a via pPrlangut a l'exèrcit. P er uns meca u is mes en què seria in tm·essunt d'aprofundir pel que tene n dc poc freqiienls i de signi fi catius en el Lent d esplaçame nt qtH' - tot al Ja r g dcl segle XJX- la m(ts iea sofrcix des d els centt·es t·cligiosos, nobles i mi litars cap als ei vils, des de la df-cada d el 1830 i durant uns 50 an ys, el municipi v a ana r absorbint aquestes e ntitats mu sicals amb lf's seves estructures docents, que haul'ien d e donar lloc, directameu t , a l 'Esc ola Municipal de Música. D e fe t. pc t·ò. l' aerió endegada pel consistori a qut•Us darrer s mesos eh' 1891 no <·onsis tia en una simple subs titució del mestt·p d e música que <'S feia pe r uns camins difl'renls dels <¡tH' havien vingut essent hahilnals , sinó que repreSt' ntava una actuació de molt més gr·an volada en la mesm·a que es redacta ve n no sols les bases per a la p r·ovi sió d<· la p laça que constitlJ<'ixcn el gèrmen dc I' estructuració dc l 'eseola - n'collint, seus duhte , r lcm e nls ja presents e n l 'etapa ante r·ior de 1'f'scola-, s inó que es preveu la t'f'da<·rió cl · un primer r eglament dc r~¡,rim in terior del centre que hauria d e confeccionar· e] propi nws trc. Tot i que mossèn Miqu r l F c r·r er i Ramonatxo e t·a una persona b en estimad a a la poblac ió i la seva tasca docen l prou rt·t·oneguda, el prun e t· director tlt· l'eAt·ola fou Eusebi Bosf'h , que, jn a purtir d e l ' any segü ent, dirigí un eqtúp integral pet· qual n ' prol'<·ssors, j a que a m és <L' l'li mal l'ix hi impartien docèneia un uiLn~ professor d e piano i s olft'ig, un d c violí i rorda e n gcnt·ral i 1111 d1· clat·ineti vent, també en generaL D 'ençà de Bavors, i vis t des fi<• la nos tra p er spectiva , des ht<·n d continuat creL~emenl dt• I'Eseola, d es dels quatrr professot·s inicials que ateruPn a la cinquanlf'- Un pro¡ecte regula l'evolució del Conservatori en el futur na d ' ahm1nes qur I'Aj unlanwnt havia fixa t com a màx im possible, fin s al s 46 que hauran d ' impartir docència a un nombt·e m:'txim d e 1. 569 alumn es e l c urs 2001-2002 , quan ha1;,ri e ntrat plenament en vigèn cia el magn e proj ecte de centre elabora t prr l'equip dü·cctiu dmant el J 989-90 i que r egula d e forma to talm<•nt núllimetr·ada l 'evolució de l' Escola p et· als pmpe rs a n ys . A aquest au{,'lne nt qu a ntitatiu d ' alumnat i professora t va cor·respondre. també, un lent increment en les especia litats tpw A' hi podien cur sar, evolució q ue, vista des df'ls n ostres dies presenta pLrnts de reflexió h e.11 int eressants, com la continu ada pt·ccminència del piano p e t· sobre d e la n s ta d ' inst t·umenls, la i nupf•ió d e la guitarra i l'acordió als an ys 60, o la importància drl clarÏJ1<'t i del violí en els te mps en què t' ls qujnte t~> i les t•obles-orqut>s ln's d e t·l'lluïtlt>s dimensions e r en d pt· inripa l ' c•hicle de l a difn s iú musieal. L ' úni r pun dïnfl e xi ó t' u aquest ct·ei.\.e ment t'I mat·ca e l per íode d e la guN-ra ci,,iL quan n 't'ra Jirc e tor Jose p Mns llo' t' I ( 1913-19,! 6). Amb tot, la inst ilucjó mai no vu pantlitzar les st•vcs tll'li vit ats . Cons titueix , t amLé , un allt·e pun l inlt.>r1 ~ss a nt d ' aques ta his lilda l' kld missió de noies a les aules -Hep aradcs d els nois, és e lar-, que 11 0 va Lt•tür ll oc Jin s l ' a n y 1909, l'Om a primera a ctna<·i6 d<•l s<'gon director d el centr·e , Ciprj¡) C a b a n é ( I 9 O9 - 1 9 l 3 ) , p a t· ,. d ' Adolf Cabané, que tambf haut·ia de dirigir l' E scola d e Mús iea -s u cce int Mate u Rifà ( 194 6 1950}- fins a l'any 1981. Quan t a l'ofieialitat dels est udis que l 'Escola Municipal d e M(ts ica de abatlell ha i.Jnpartit, és interessant d 'esmen tat· q ue ja d 193 1 'a esd eveni r fi lial d e l Consl'rvatot·i d el Liceu d e Bat·crlona, i d ' aquesta mam•ra esflevenia part integrant d el Conservatori esm en t at. P erò , de fe t , el reconeixement com a Con st•rv~;~ ­ tod dc• Geau Elemental no li va a tTihat· fin s l ' an y 1958. Pos tet·iorment, ell98l , r el)é l ' anlorilzaci6 (JE'r impat·lir alguns e nsen yaments d e grau professional , i u partit· del c urs 1987-88 esd e vi ngu é Conser va tori Professional dc Música de Sabadell, essen t dir ector Jo s ep C olomé , qu e ha v i a s ubs tituït en el càrrec Mique l Martí. De llavors ençà , sota la dirr('ció d'Adolf P la i. posteriormr nl, dc Josep M . PladevalL cJ Conservatori ha e ndegat una nova e tapa d e cn~ixe rnent absol u tamen t p la nificat q ue ha comport at una int<•l·ligt'nt p olítica de descentralitzaeió al s diferents barris d e la ciutat , ttna ineidència cada vega da més gr an en els " Pla11s elf' mCtsjca" sabadellencs, i una presènc ia not able i compt·omesa en el moviment d c r e no vació glo bal q uP es lan experimentant e)s conser vatot·is arre u d e l es comarques de Catalunya. 19 o TRAFALGAR, 4, 1u. B 1 e o TEL. C93) 268 35 oo 1 FAx C93) 268 48 29 o PANORAMA e R T e A Un protagonista il•lustre Un jove valor • asegu•r perx.c •• D. E per F. TAVERNA • BECH ~ E s ben cert que la presència de figw·es tan conegudes com Alícia d e LarTocha, Victòria d els Àngels i Uuís Claret podien afavorir la n odr·ida afluència d e públic que r egisteà el Palau amb motiu de l' home natge que l' Orquestr·a Ciutat d e Barcelona oferia a Xavier Montsalvatgc. Amb tot , la presència de moltes personalitats dc la vida cultural i poütica del país va posar· dc relleu que, malgrat la fama dels intèt-pr·ets, ct·en molts els que vm·c11 anar al con cet·t per aplaudir J'autor d'obres tun mod èliques com les Ca11çon$ Negres, el Concerto breve per a piano o b é 1.:aberint , Rejlexus i Madrigal. E11 aquesta darrera , pce fi , vàr em escoltar la melodia dc El cant dels ocells coerectamenl accen tuada! i , vel"itablement, Lt·et del fra seig tan ben puntual dc Victòt·ia dels Àngels, o la pulsació, tan matemàtica- ment ajustada al rnalÍs d ' Alícia de Larrocha, el concert, en el v1•ssant interpretatiu no va r·esuhar gaire entusiasmador. Efectivament, a excepció d 'aquests aspectes que s 'acaben de citar, caJdl"ia destaca r· segw·ament la puixant bellesa del so violoncel·lístic d e L luís C lar·et -col·lahorador desinteressat a rhomenatge- i la puntual la bot· d el conjunt or questt·al, dirigit amb més professionalitat que entusiasme per García ~ava r·ro . Ara bé, f' I que sí eaJ d estacar i elogiar é-s la inspiració musical de Montsulvatge, la seva exemplar llibertat estètica en la cr eació d 'una obra pe r·sonal crue, amb sinr·r r·a i tensa emoció comunicativa , constitueix 11nR vceitable aportació al nostr·u pa Lriruoni no solamrnt musica l sinó també culturaL E s va ovacionar el compositor amb evident entusia!'me, ja que l a seva obr·a manifesta aquella imaginació i expressió qut' solamen t posseeixen els ver·itahll:'s artistes. I jove pia n is ta Albl•r·t Gimén ez a fron t a t'l s anys capitals p e r afcr·fl tiH" la seva c a rTe r a. Ll.'s d ues p at·ts d e l seu t·ccit ul p c' t" a .Jove n t uts M us ic aJs, a la Casu E lizaldc· d e Barcelona , l1o test imonie n se n se embu l.ls : d ' t111n ban d a, le s Peces . op. 118 dP Bt·ah m s i la int ei cada Sonata ntÍm. 1 de l'argentí Alberto G inas tera palesen u n bon gus t i unes condicion s tècniques j a més que estimables. En canvi, la So nata ntÍm. 32, op. 111 de Beethove n , obra ferre o va i conflictiva, d C'mostra la im;nadtu·esa a c tnaJ dels co ncep tes, un fet que resul ta p e r f<'C'tam e nt assumible quan lïntè r·pt·c t , com ell, nom és t é vint anys. En obres d ' aques t ca li bre no va le n la memoritza ció, e ls mcstratg<'s i els consells : només la s eva freqü entació i la seva intcrio r·i.tza ció progressiva e n e l deCIIt"S d c molts anys pot abocur a lectm·es que in te ressi n més enll à d e lo perfecció en l'estl"icte en c atlc•nament d e les notes . AJbet·t Giméncz, fill d ' un pian ist a d c tan r enom com és Gim é nczAtenelle, té al seu fa vor una mu sica litat in nata que el du a compensar les dinànúques i a afavol'ir el legato, traduï da en unes vel'Sions que nuctu en entre la compostura i l 'extraversió. Tal com se'l va escolta e a la Casa ElizaJde, en ca r·a li manc a aquella qualitat " narrati' a·' i antiacadèmic a que tan sol s e l temps i r exp e r·iència pot atorgat• a aquells artis tes amb facul tats i q11e t r eballin de val en t . P el qu e fa als esc ulls d ' o r dre tèc ni c, la im¡JaC'tant Sonata d e Ginas tc ra va deixa t•ben clar cruin és l 'es tàn dard uctual de Gi mén ez, q ue ara estudia a Londres, on segu eix cttt·sos a Ja pres tigiosa Guild h all Sc hoo l. Es d iposit al'i d e La co n fian ça de tots els qui l' han escoltat, la qual cosa suposa el milloe es tímul p e r· continuar e ndavant en la con secu ció d e l a maduresa inter·pt·e tativa . I. • .. .! f 99 21 e PANORAMA T R e A Un Rossini religiós Màgia si111fònica decamllra p er F. T.-B. E D'esque rra a dre ta: Obra:dsova, Ricciarelli, Surja n i Bros ~ ¡o .. .~ per XAVIER CASANOVAS·DANÉS a E ~- '-l" 99 22 I (•idt' PaJauCent va rel L'(' homenatge a la figu•·a de Rossini amb moti u del seu bicentenari pr·ognrmant Iu st'mpre atractiva PPtit e Me.~sr> Solennelle, escTita per satisfe r· Iu t•omlessa P illet- Will, c·~posu d ' uu hunquet· acabalat que vo lia snlc-nr nitzur la C'Onsagr·nc ió ci 'un Ol'lllo t·i p•·ivat. En conseqiiPneia , a ll'Sa la c•apaci lat reduïda dclr·<•c•int r on ¡;'est r·Pna vu l'ohr·a , el eomposi tot· va preveut·e uns contingents limitats: un cot· de camlwa, qualr<' soli!>tes. Jos pianos i un harnH'inium (a lt'shot'<'S, l't'CI'ntnwnt implantat ). Ell mateix en va fet· una' et·sió orqul'stt·ada. que no s'inteqH'eta p<'n¡uè és desfavorablc•nH•nt I'Olll(Hll'able amb l"original. El qtH' sí t¡uc t'S fa habitua]ment Í's lJI't';.cimlít· del segon piano. qut• té una c·omesa de feble subratUat hannònif' (fet <¡ut•, d'altt·a banda , succrcix sovint amb J'hal'lnònium ). L'obt·a resulta c·uriosa pe1·què <'<liiVenç c•n nd;H·ió iudir·ectament pr()pot·eiouul amb lt>s expectatives dr lt'ansrcndència q ue s'hi tlipositin. Qui, en aquesta Mi.ssa, esperi tr obar pml'undital dt· pcnsament o ut·t·avnlanwnl místic s'haurà de decebr e. Pet·ò, un c·op acceptats uns condicionauts connec tats amb l'estètica econd Empire de compositors influents rom .Meyerbeet·. aquesta obra tardana de Rossini desprèn un e ncís estwc-ial que "a molt més e nllà del seu pompien sme. El Cot· dc Cambra ch'l Palau de la Música, dirigit pet· Jordi Casas i amb un predomini tle lt~s sopranos i tenors, va ser l' autènlic: p•·otagonista de ]a nit, amb una versió que volia extreu•·e'n to ta l'c•moli vitat possible. El pianista Àngrl Sole-r va tocar la Missa, de da 11 a baix, sensr defalliment i amb un notori bnn gust, mentre que l'hannònium d 'Òscar P. Boada va n~sultar una mica cridaner. Del quartet ,·oca l va dc•¡,t ac·a•· amb llum pròpia Josep S l'Os, un lrnor barceloní jove, que afronta un futur molt pt·ometedot· (u na S('tmana despt·és feia un inesperat debut üceístic en Anna Bolena com a cover del tenor indisposat). T(• una veu lírica dt>nsmnent timbt·ada, valenta a ragut. però que s'expressa en una línia de cant que. ara prr ar·a, r esulta massa tensa. i aconseg ueix amo•·osi•·-lu, Rt·os farà un gran pas dc car·a a la sc•v<~ t'<H't'I'J'U inte rnacional. Katia Ricchwclli , ro .miUor fot·ma voral que a lt·eren t t·ecital al Liceu, va cuntar· amb un excés de pathos i Elena Obrazt~ova va cantar pendent de r-ol·locar· dc tant en tant els seus gr·cus cspt•ctac·ulars. Gi01·gio Surjan. amh una wu molt corpòria , va confondn~ l'l'stil de la Missa de Rossini a mb la inlc·nsitat pròpia dc>ls ha.-ítons wr·dians. nl'intet'Valdega ireb é un any, el düectot· Lorin Maazel ha pass at tres vegades p e r· la sal a del Palau i certamen t l 'èxü d e públic que suscita la seva presèn cia no decau, com tampoc va a menys ] 'entusiasm e que manifc'sla el n ostre públic dava n t les seves actuacíous. Certament , la batuta de Maazel és una mena d e va•·e ta màgica capaç de crear un mcraYellós món son ot· en el qual la matisació , I: empastamen t dels distints timbres instrumentals i , entre altres aspectes. el curs de la música adquirei,x la diafanitat més absoluta . I gualment , de la ha tuta i del gest d e Maazel fluei x la força de convicció per impulsa r els músics a la intervenció m és comunicativa i brillant. Ver·itabl e m e nt, aquesta vegada Maazel va galvanitzar l 'Orquestt·a de Ràdio Baviera pet·cru è la música simfònica de Richard Strauss es convertís e n la més bl'illant apoteosi sonora i perquè, d'alguna mane ra , e n les scves harmonies, inflexions m elòcUques i pulsacions rítmiques, es p osés de manifest en tota la seva capaci t at de su gges tió e l món s tt·aussià . que . en aquesta ocasió, anava des de l'èpica mítira i l'èxtasi de la contemplació dr !"univers (Zaratust ra ). al joc sensual i lleuger de la eomedieta \'Íenesa (Cavaller de la Rosa), passant per ]a v irul è n cia. no exempta d e c rueltat. de la picaresca meclieval (Till Eulenspiegel). Maazel , amb un gest veritablrmenl in spirador , va po r tar t'ls músics aleman ys a una entesa total amJ) la seva concepció dc l'obra de Strauss, és a dir d ' arcentuats caràc tet·s expressionistes . així com també r eves tida d'un sentit de c ulminació d ' u n pt·océs his tòric que iniciant-se en Ja vella escola de Mannbeim arriba al seu clímax en el simfonisme pos tromàntic. e PANORAMA e A T R So.retot Eclita Gru.erova pe rF.T.·B E per X.C.•D. n LLrl dels progr~mtes culminants de la tt·mporada , el Lir.-n h a pre ' cntat una p t·oducció pt'Òpia (patrocinada pet· SEAT) d c l'òpcru Anna Rolenn dc Donizetti, ter cer a en trega del cicle d 'òpet·cs anomenat "Tudor'', que té per protagonistes U·<•s t·cines angleses (a les altres ducs, Hoberto Devereux i MarÍ.{! Stu a rda, hi ap a n~ix Isabel I). La nova JII'Odut•t·ió de Ramon B. I va t'S, un homenatge a la inau¡,;uració del Liceu umb a questa òpct·a l'any 1847, és digna i visualment grata. pet·ò juga amb d ements empt·ats massa vegades per suscitar u11a reat'ció d'interè ·. S'hi fa un recut·s constant a la tècnjca distanciadora del '' teatr e dins elteatt·e·•. amb Ics Llot.g<•s de pt·osceni minuciosmuent rept·odwdes. en un joc espec ular·, dintt·c rl<' l'escenat.·i. Una particularitat: l'espectador acaba vü·tualmcnt situat al fons de l'escen ari , contemplant la pat·t posterior de la mateixa tramoiu que abans ha vist pel du vn nl , arn b un trontpel 'oeil (klA cin c pisos d el Liceu e n JH't·spccliva fnmtal , com a fons. Un nltt·c •·ccu•·s poe ori¡,;mal és La indcunició del moment h istòric en què es òesenvolupa l'acc·ió, que vol donar un relleu intempot'al; el factor negatiu va set· la direcció d'escena dc Gianfranco Del Monaco, amb una pa•·t de la massa coral ubicada a les falses Uotges, que no va encet·tat· a rol·locat· i moure la que tetua pet· integrar a l'acció: tampoc. a materialitzar les precisions del llibret. ara a rabast de tothom gt·àcies a la sobrctitulació (t>n una ch·amatúrgia que no es 'ol ah m·da, t·esulta xocant escoltar un personatge que diu t'mfà ti rament. a mb un s guants dc pell , quan l'amant sc Ü Uan ~a al peus: " lw S('ntitles seves llàgrimes rcwnt<•s a la meva mà, .... ) Sortosamen t , els ultt'CS ingredients dc l'esrcctadt· et·cn cle tot u o altre ot•dt·C'. D'una banda, la cürecció csc•·upoloAa i relaxada dc Richard Bonynge, qut.· , a partir de la sego na func·ió, va comandat· una orqli('Stt·a molt precisa i de so ufanós. D~ l'altra , la majoria d els C<llltants. Optima la prestació estel·lar Dulltes E Edita G ruberov a (Foto: Bofill) d'Edita Gruh<.>rova, cruc, arnh UllS mitj<llls vocals limitats pet· satis fP t' la vocalitat de la pt'otagonista (j11st a l 'escena "Giudici , ad Anna?"), s upleix la limitació del t·cgis t t·c gt·cu (no s'ohlicli que Ics sopranos que han p erfilat "Bolc na" han estat Calla s i Gencer ... ) a mb la tècnica, a part d ' una caractct·itzarió elegíaca·i una involu(Tacib pt·ofessionalíssima (amb la conni vè neia amatent del director en uns lcmp , "ralentit s", tot s' h a dc dit·). La nord-arnel'icana Eugenie Griitwwald va compondt·e Lm a Scrmor d e luxe. però e va r evelar m~a com una robusta sopr ano dramàtica que com una mezzo-sopt·ano gen uïna. J osep Bt·os, substitut del mnicà Fernando d e la Mora, va ca11tar· la primera func ió amb entrega i un trac que fa comprensible d~ termi­ nats problemes que és ben seb'Ul' que el jove tenor b8l'celoní té dominats. De l aMora va agrudar fo r ça a la segona funció, com Stcfano PaIatclú , amb una plenitud vocal que li pet·mctt·ia cant·ar I'Em·il'o molt millor d e com ho va fet· l'a lemany AJbertDohmcn. un cantant dc tècnica matussera. La t·estu d e l repartiment va .intervenit· amb correcció. studi simfònic é;, una oh•·a dr tall at·adrmic molt ben escdta instrumentalmen t que reflecteix una ir1lt'ressant sintesi entt·c dodt>c•afo nÍ SIIIt' i n eoclassicis me de l ' holundè~:~ Hendrik Andt·iesen, q ur va inir·iat· el quart concert dt> la lX TPmpomd a d'lbrrcàment. A t:ontinuaC'iÓ t•l nombt·ós p(tblic va poder 1-'St·oiLar la Segona simfonia l'li si bemoll cle l<'ranz Schubert, part ituro rn qui- <.>s cieteclen idees que. hastan tH any¡¡ més tard, dona l'ien co a una dc· les millot·s obr es d'aquest c·ompnsitot· vienès, la Novena :simfonia. En la interpretació d'aqu c~:> lt';, due!! partitures l'orquestra holnmlt·sa 'a ¡Josnr df' manifest una notablr qualitat, ja sigui en la precisió dc Je¡, sc' es lcctm·f>;,, com també en r equilibt·i i la bellesa del seu so. Veritahlt·ment, els músics de RotLet·dam 'an t•t•::.u ltar un conjunt de remarcable rfieàt·ia per donar vida a les ver sions concebudt·s pel director anglès Jcffn'y Ta te. Del seu gest, enèq,ric i dcsprovisL d'efectes gt·attü'ts, la música va ilujr amb considerables al'ccnt¡¡ dt> vitalisme, a la vegada que d seu iliscurs, c<.>rtumcnt eloqüt>nt, proclamava autèntic rigor en la tradm:ci{l dels pentagrames. Amb aquests anteccdenLo;; s'esperava l(UC l'audició del Concert núm. 2 per a piano i orquestra de Braluns ussolis qualitats memorables, ja qnfl en la intf'r¡n·etació interven ia Bruno Gclber, un artista d'autènticpr·estigi. L'obr·a és sense dubtes una de les pàginl's cimf>t·es de tol el repertol'i concertant, ja que en ella l'element virtuosístic no solament propot·ciona <.>lllwment dt.> I solista. sinó que alhora tot l'i seu llarg desenvo!upamcnt respira autèntica música. Es evident que l'intèrpret que ha d'enfrontar-:oe a aquesta obra ha de posseir· unes facul tats excepcionals per poder dialogar en igualtat de con dicions arnL una pat·t orquestral d'important complexitat. I . ce1·tament, p et· la vigorosa plt>nhud drl seu so, pel seu meca11Ï!;me àgil i segut·, com també per L'excepcionalitat de la seva personalitat m·tisticu, Gelber f.s un pianjsta ben idoni per tt aquesta partitut·a. 'Panmateix, el t·esultut no va ésser el que s'espet·ava. Un cet·t confusionisme en la dicdó de les ft·ases, la duresa del so i la precipitació d els tempi van desclibuixar la frsonúa de l'obra; amb tol, caireconèixer que el piano, com a instrument, l<lmpoc no va ser el que desitgen tots els virtuosos. :_ -• - ~ -,..; ~: 99 23 PANORAMA e R T e A Intent de recreació d'un estil PerJ. CASANOVAS E Des del1904 al servei del món musical, actualitzant dia adia el seu catàleg 24 n unc•s dc•dunwions fc·les a la pr·c·m~a uhuns drl c·onc·c•r·t ci e I ' Or·qut'!o!tnt Simfònic·a d r la H.àdio fle I'Ait·nHmyu dc·l Nunl, c•l seu dit·cctor .lohu El iol Cnnlint'r' jw;tifïcava l'c•lef:ció cl'un ¡n·ognnnu iniPgr·at cxdusivn nH' nl p e r ohn•!l dc• Schumann en l' iull-rèR pt•r·lu t 't"<'«'I"I'U d'un estil interpn•tatiu ini·dit pc•t· a aqu es t co mpos itot·. Assistí r·t• JJr , doncs, al conet:rt, lloblt>mcn t i utt·n·ssals per· la fe que Lt'nim en I:W ot Cnrdinet· i per l'eu vit punlllal que 11c' n s propos a,·a. ernhla arribat un lt•mps en el qual també h<t toc·at el lol"ll dc revisar e l princ·ipis puntal!. dc• la música r omàntica . Aquest ha t•s tatt·l c a~> del matei.x Br·ahms, al qual lwm Yist ressor::,rir en dul's dirN·t·ions molt positives, la dc la ..,UH\ itzuc·ió dr lt•s línies de les cordf's rap a un eontor·n dc lhuninó:. classicis me i la dc• la potenciació i aprofundimt>nl ch·l pe•¡; !'SJH'cific dels instruments tic• vent. Estc•m pa ria n t, sobn·tot , dc· lc·s ¡uu·titun·s or·c1uestrals t·oruàntiq u~:~-1 . Esper·àvcm, pe t· tant, f[ lli nu rt·a la personal visió d'Eliol ¡·c·s pr<,H· d ' un Schumann que es tima maltractat fins ara en les vet·sions ot'ljtH'Str•diL La nos tra aposta hauria estai prr lo cliree<"ÏÓ dt> tím bdra r1•fi nud a, qw• també s'J1a implantat en el Mcndc lssohn de les boir·oses llegendes; pcr·ò aquella aposta no es \'a eonfirmur e n absolut penruè. lot al contra ri , a.ssisLírem a un cbumann con\ t· ni'Íunalmenl romàntir. exa ltat. dr·amà ti r. ;\o en \' a Eliot \'a r ncapçalat· el pr·oh'Ta ma amb J' obCl'llll'U d <'l lJanfrec/ schumannià , C[LH' el!dt•\ Íll b"HÍ' dc• forts tt·e ts litet·at·is. ex¡H·essioni!o.tes i clr·amàtirs. To t al conlt·u r·i d1•l r¡ue hauria pogut orgir. per tant, t• n man ~ dc la transpuèneia d'un \bhado aetual; sense ¡·es a Vt> urt•, per altnl handa, amb el Mozart de tan fe liç me mòria del mateix di r·f'rtot·. Val a ilir 4m· el conjunt ¡wotagonista em e l de l'esmentndu Sinrfbnic·a de la rorddeutschcr Runclfunk, de la Ràdio dt> I' Aie maJtyn clc l ot·d , que mosu·à bonu part cic• l(•s vir·lnt:. d ' aqt1estes on¡ueslres disciplinach·s i ben forjades. però Sl'nsc lliUShH intc'rès especial. Es un conjunt que podríem dir de La talla. ¡wr f<·t· feina ciura i constant. sPnse dPhilitat s, pt·r·ò sense una per sonalitat ront• t·l'la. La majo r pat·t dc les indicacions estilístiques del flit·ec tor e r·en Cidelnwnt seguides i r eaUtzades pels mí.rs Í<'s pf'rÒ amb duresa c]c contot·ns. Aqurst fcnomen t•s super·posà amb més intens itat que altres vegades a l'abrusadora acú s tica que planteja l'a c tual c~HC" Pmlri clcl Palau, fins a l'extrem dc frr l'audició fran camen t atabaladora. I ui e· ap i a la fi , és elm a teix rcstdlal que s'obtingué de la Simfonin RPtullw que cloïa la segona part. No es pol dit· que Eliot Ganliner· es tigui man<·at d'idees d ' una mus icalitat respectable i b en intenc ionada. des del ;,eu punt de vis ta del que podria ésset· el Schumann simfònic. per·ò és rvident que segon s quin tipus de di¡·ector -a la manera d'tm Celibidar lw- hauria r·eclamatun discurs um,; i cal una mica m és di tès per a instants de represa de J' alè . de rf'Spir·ació. T rnca t·a hi ha la conside eac ió del qnf' r r·a el punt cen tra] de l'atrac tiu del pt·ograma , el del Concert per a pinno a ('tJJ"a d e Maria Joao PireH . Aques ta pianista és, sen s dubte, una artista predilecta d'J bercamer·a i e nb'lJHny i•s possible que aquest conc·ct·t d 'or·qu cs tL·a hagi es tat organi tzat mnb c•l pe ns ame nt centrat e n e lla. Pcr·ò, després de la sorpt·esa de l'esmentat JWc11~fred, es va veu re fin s u quin punt l'èxit segur no depassat·ia una cota de discreció. Concer·t assajat i muntat per dues potèncie.s mus icals prou fortes com distintes entre si pet· no deixar assolir la pel'Íecc:ió. El Concert d e Schumann de Pir·cs és (com lot el que ella està a ctualme nt frnl) r·<'final. hipersens ible, ple dc ¡,onoi'Ítats moroses . na intimitat ;,emblant exigeix únicamentliJl tipu;, molt conct·et d'orquestra d e sonol'itut IJ·anspurent , com la mate ixa Filhannònica dc Vjeoa o la del Concet·tgc bouw. Sobta , en canvi , la tímbr·iea g ntixuda del conjunt alem<nl y dc tor·n , al qual tampoc no es pol. att·ibuir cle l tot e l d esequilihl'Ï a c ús tic qur crea l'actual escenari del Palau, tan projectat s obr·e la plate a. En rc>s um, S(•nglcs lectures excel·lcnts, SÜleerc's, honestes i ben ÍJJteuciouades, prr·ò que, swnades, no passaven tlHl notabl e . Tot (com l'intent mateix d 'Eii ot Gardinee, d'una rec r·eat·ió ;,churnanniana), t·eeixit només fins al límit mateix de la transce ndència que la mateixa ot·qucstra no era <"apuç dc cr ear. TEM A ... de cobertura de la problemàtica d·unes po. iI concepte de jove orquestra és bilitats molt concretes i d'una plena coherènrelativament nou. Es tracta d'ucia. ~o. es tracta. per descomptat, de cap resna fibrura que ha aparegut en els posta de valor absolut i ideal, però í d\ma anys immediats anteriors i que en bona mesuforma farcida de valors positius indiscutira encara no està ben difinit. Com, derivadables . ment, tampoc no ho estan els seus objectius i Ens trobem en uns mom·ents de dura comfinalitats. petitivital i de constanl superació de nivells Fent una dcstil.lació conceptual força en el qualitatius. 1 això fa que la distància entre límit, podríem assenyalar que el seu origen formació acadèmica i exigències professiorau en l'exigència de cobertura d'una necesnals cada cop s'acsitat no exactacenttü, incapaç el ment nova pero' s1' sistema educatiu de manifestada de proporcionar soluforma més viva en cions més satisfacels (tltims temps. tòries i posades al Es tracta de l' eviorquestra~ dia de les que ha dència del huit de vingut oferint traformació que • , dicionalment. Es existeix entre les per això, i per tot capacitats atorplegat, que la forgades mitjançant ma '''JOVe orquestm procés acadètra,. compleix una mic i les que exi- Jove eina professional geix una plena dedicació professional. Aquesta distància. que per descomptat ha existit sempre, ha trobat formes d'atenció mo1t diverses, i sovint al marge de cap figura estructurada. En bona mesura era allò, que cadascú solucionava el seu problema a la seva manera i segons les seves possibilitats. Eren respostes individuals que, bé o malament, complien la seva funció. La jove orquestra -en el sentit més exacteincideix en aquest context i aporta unes linies funció d'una gran importància en la tasca de completar el pas vers una plena i fluida professionalització dels instrumentistes. Una altra cosa molt diferent és que el concepte sigui mal interpretat o mal entès i que aquestes formacions siguin considerades com a pwlts d'arribada. Aquest és un risc important, no pas absent del nostre horitzó, que podria tenir conseqüències absolutament contradictòries i negatives. .t..• 1: 99 TEM A Joves orquestres: concepte i funcions generals per JORDI MORA intt·t• dd món dc la música clàssica hi hu UII IH:'!'turque té, o podria teni r , un v~1 lor i pes pt·imonlial pd q11e afecta no nomÍ'R al fet dc la divulgació musical, sinó al ftlt mate--ix de ln fonnació professional: les jo' cs CH'CJIH'~>tt·cs. EI fe--L d'havrr fet els meus estudis su¡wl'iors u Alemanya com a director em va permetn• dt· diri ~it· molt sovint orquestres joves (vaig ser titular dun.ml dt•u éln}H de l'OrquPstra Simfònica dc .J ov<'s d<' )!unir). la qual cosa ha estat decisiva per u la lllt'' u posteriot· carrera professional. Amb una Jm t' Orque:.Lt·a es triga més temps a treballat· la ··mat~ria prinwra ,. que amb tma professional; pt•rò, finalment, és pot so,'Ínt aproftmdir més. gràeit-s al t~> mps moll més extens d'assaigs de què es D dÏ!>JIO&a. 99 Es di.fíl'il d<' donar una explicació exacta de què é11 una jo' e on¡uestra, ja que les variants existents entre fMmat·ions d'aqllf~Sl tipus són molt nombroses. Començarem, però, per intentar trobar cara e~ terístiques comunes. Definició i diferències amb altres tipus d'orquestra 26 Una jove ot·tp.testra és aquella que està composta prt· iurli .. idus eutt·e unes edats d'uns 13 a uns 25 a nys; la seva activitat no és remunerada i l'objectiu dc la se' a acth i tat és gaudir i conèixer directament obres de l'inrn•ïhlc>metll ric repertori orquestral. D'aC[UCSta fm·ma crueda ben clar i definit què scpara una jove orquestra d'una professional: el simple fet que el treball fet en la primera no és recomp<'nsal a mb din<"rs. i sí que ho és la feina feta en la segona. El fet de donar a vegades un ajut econòmic e~:> limita a colJt'it· despeses (viatges i allotjaments quan es fan t'stadcs de Ln~balls o con certs, que el jove no pol pagar d c la seva butxaca). També hi ha joves Cll'quest•·cs en les qua) s és possible que el jove inu•grant fin s i lot ha gi d e pagar tlna c¡uola , normalment mensual, per poder cobrir depeses general eoru director·, pa•·titures, locals, etc. La !lifer·i>ncia amb el Le•·cer tipus d'orquestra, l'orqucstt·a "amateur'' (molt divulgada als països ge•·mànics, vrà<:ticament inexistent als països llatins) és evidentment el fet que en aquestes orquesLTcs l'edat f., iJ.linútada; encara que pot ser que hi partic·ipin un gr·nn nomhre de joves, fins i tot majoria, mai ·no st>rà una jove ot·questra si alguns dels pm·ticipunts !lÓll d'edat adulta. La diferèn('ia amb l'últim tipus d 7orquest•·a, l'orq ucst•·a infantil, és ja més subtil. En general, es pot elit· cruc aquests tipus d'orquestres estan vinculadc>s a una activitat el'icolar, cosa que no és el cas de Ics jovcb orquestres, exceptuant aquelles que estan Yinculudes a una universitat en concret (cas moJt romú al'l Estats Units, pet· exemple, on les orquestn•s d't'sludiants que es formen no són necessàriament de fatultats d'eshtdis musicals). Aspectes bàsics d'una iove orquestra a) Pedagògic La peuagogia més gt·an és aquella que ensenya a gaud i1· d'allò que tm apri>n; l'aspecte vivencial és, per tant, el més important. Això encara té més importància si e1:1 trac tu d'alguna de les arts aplicades. En f'l eas dc> la música, en con ctet, és catasn·òfir. ¡¡eparar, enrm·a que només sigui una mica, "apr endre" músi('a de "fer " música. Això encan1 és més dramàtic f'!l l'infant o el jove: en aquestes edats, quan senten que allò CJUe aprenen no els porta a una satisfacció vivencial immediata, ho abandonen, i amh raó. Acpwst és, sovint, el cas gen eral, encara que s'h a dc clir que es comencen a fer intents seriosos df' C'anvi de l'ensenyament oficial als països llatim com Ft·ança. Espanya i Amèrica del Sud . És ahsurd ft'r cstudiar a un infant un any de solfeig abans de '·permetre-li'' començar amb l'instrument. A milers es poden comptar en el nostre país f' ls crui han abandonat els estudis musicals, per això o per aspectes similars . ¡,1 què té a veure tot això amb el tema de les joves or·qucst•·cs? Si mplement, que en els països on l'ensenyament musical es basa a no separar (o a fer-ho <tl mt'nys possible) J'aprendre del fer -com pot ser Alem:wya, H olanda, Anglaterra, Estats Unüs, Rt'•ssia (països on, per exemple, el solfeig és inexistent: s 'aprèn a lle¡,'ir música tocant directament amb l'instrumt-nt), i en general a tots els països no Uatim (amh excepció dt> Vent>çuela, cas que Lractat•é individualment més tard) que cultivin la cultura musir•al- hi ha un nombre exorbitant (com pot ser· a TEM A .I•. s: Anglatet-ra. Alemanya o Estats Units) de joves ot·questrt•s at-r••u del país. Això té una explicació fàcil: tocar en una jove orquestt·a és la millor manera de motivar l'interès musical, ja lfUe els r esultats glohals 1l ' una orques t ra són molt més grans que les possihili La 1s individuals de cada un clels qui la formen. La motivació que dóna tocar amb tma jove ot·ques tra Lé t•eperrussions se!'undài'ies p erò importantíssimes en la formació musical general de l'estudiant: - '\1oth a a I' estudi pc>t·sona] en sab er .J)er exemple, que d 'ací a dos mesos es farà tm con cert. Com a membre d'tma ontuestru, el fet de fer un concert més o menys d e<'ent Í>:s ja possible després de dos o Lres anys (o fin s i Lot menys) d ' haver començat rmstrument, cosa impensable en música de cambra i encara molt menys com a solista. - Crea la inft·as tt'uctura ideal p er practicar la música dc cambra en quasi totes les seves formacions possibles; aqw'st gèn ere és un factor educatiu decisiu pcw a Lot a(pwU qui es vulgui formar musicaJment d'una numera seriosa i profunda. - Es comença n conèixet· " d es de dintre" elf,rt·an repertori simfònie , fet d ecisiu per als qui volen arribar a en tendre ·núnimament els grans compositor s. - Un a jove orques tra dóna una possibilitat única dc poder ésser acompanyat com a solista. - U na j ove orquestra dóna, amb un director d 'orquPsLt·a en etap a d 'estudi , una opo1·tunitat in- s ubstituïble de p t·acticat·, i això h o puc dir com a experièm·ia pet·sonal d ir ec·La (en el moment en tJnè una tu-quest ra pt·ofessíonal em va contt·actar per primera vegada ja ' ·tenia a la b utxaca" tres Suites de Ba eh, dues Simfonies de Brahms, dues de Schumann , C'Ïn(· d(• Bc<'lh oven, f'n lrc al t1·es). - Ofereix la possibilitat de donar a conèixer u n rev er lor·i a un públic poc habituat a escoltar c·oncerls o amb poques possibilitats de poder-ho fer . He dc dit· un asp ecte pedagògic molt important: la meva experièn f'ia amb orquestres joves m 'ba mo11trat cyuP fs important ft'r-los tocar primordialtu<'nt obres d c gran qualitat musical. lli ha obres que •·fajudrn a tocar'' i altres que ' ·les has d·arrossegar" prt·r¡uè atTihín a sonar. Com f[UC l'asp ecte p edagògic per exccl·lència és la motivació. no hi ha dubte que les del primer grup esmentat tenen preferèn cia. Amb altr·es pa mules : com més principianl s'éR. més imporlant és tocar peces dels grans compositors, ja que el resuJtat assolit tocant aq uestes obt·es és s uperior al nivell personal . Tocar decentment una pt>ça sen zilla de Moza1·t ~ Bach o Schumann té LLO valor musical i, conseqüentment, motivadot· immensament més gt·au qt1e tocar obres cie "p1·epa r ació", i ja no diguem q-ue Locar escalcs i arpegis (és molt difícil tocar una melodia , p er exemple, amb st>gones asn~ ndents o descendents de fo•·ma musil'al, si abans no s'ha " practicat" dotzenes dc vegades com una escala. o sigui d ' una forma put·ament mecànica). E l rPpertori comú d'una jove orquestra és 11or- 99 TEM A malmcnt basat t'li ohn·s dl' gran qualitat i això fa <JlH' t•stuúiur quulsc' ol dt•les parts, fins i Lot alguna Vf'll up:11·en1men1 avo•Ti<ln, ••s f ad pPnsanl t'li t"l n·1-mllat llnal <jUt' :ÚH·onAcguit·à quan es toquin l.otcs alhm·a. Naturalment, el n•sultat obtingut per una jti\'C 01·questt·a r·egionul. df' les moltes que hi hu a \lt•manya per t'Xt'mph•, amb la Cinquena simfonia d<· Beethoven no t>s d nullcix quer aconseguit per· la Filh armònica d e v it•nu~ pe•·ò pe usar així f> s ah!o.urcl, ja tpw el resultat idoni és aqudl tptc atTibu ol màxim dintre de le.'l t·strnclurcs i possibiliLali! dt•l¡, participants en un momf'nt donat, i sempre és millot·nhl<·. El ~ran pianista Rubin~Lf'in ja ho "a dir: "be començat a d<'scobrir Mozart als 65 anys", i això que dc molt jove ja tocaYa moltes de lc" <;<·ves obres. h) Social Per al jovent l'as¡w<'le dc fer alguna cosa "en comú" és de primordial importància, especialment si s11 rt bé o si ~s veuen uns res ultats •·àpids i evidents. Pat·tici,par 1'11 una jove orquestra és una cosa més <JUC especial, sobretot en vigília de concert, i encara més durant una gira: l'orquestra crea la comunitat i la música potencia, a vt>gades a nivells inimaginables, sentiments dc Iotes mt-nes, tot accelerant considerabl ement el procés òe maduració. Si el director sap tractar psicològicament la situació (quant a frenar els "divos" i animar els qui els desvaloren), tocar amb una orquestra es transforma en una possibilitat extraordinària per posar el coneixement individual aJ servei d'alguna cosa en comú d 'una manera directa i pràctica. e) Professional El90 % dels músics que es volen dedicar a la música professionalment i volen fer-ho realitzant mú¡;Íca (o sigui no només l 'ensenyament) tenen com a camí factible i realista en L1·ar en una orquestra professional. Poder toca r en una jove orquestra prelimi.nat·mtmt dóna una pràctica im¡ullstituTble. estudiants del país, escollits prèviament per concur s? i són evidentment les (J"lle tenen més alta qualitat musical. A<{Uests tipus d 'orquestres es troben uns cops l'any i fan sessions intensives de diversos cües de trehaU amb concert o concerts finals. Sovint fan venir professors d'arreu de] món per complt'lat· la feina. A Alt>manya hi ha dues orquestres d'aquestes: la J ungc Dculsche Philarmonie i la Bundes J ugendorcbester. Aquestes orquestres conviden normalment un director· Hamb nom" diferent per H cada període de trebaU. A ltàlia i a F'r·ança un tipus d 'ac¡uest és inexistent i a Espanya tenim Ja gran sort de tenir-ne una, la J ONDE. dirigida des del seu començament pet· Edmon Colomer i en la qual s 'ha aconseguit una virtut rlifíci.l de trobar en el nostt·e país, però decisiva en assumptes culturals: contimiitat. Aquests tipns d'or·questracanvieu deformació CUJleríodes d"un a tres anys aproximadament, fet que fa diñcil un millorament sistemàtic a llarg lermini(fet inevi1able a quasi totes les joves orquest1·cs). Després hi ha ]es joves orquestres a nivell regional (Orquestra de Joves d e Baviera, Baden-Württe-nberg, etc.) amb característiques similars a les estatals i encara pràcticament inexistents en el nostre país (una idea futurista: Jove Orquestra Simfònica de Catalunya). Dintre del segon grup, hi ha el tipus que fa la formació i té una fonna de treball més flexible que en els anteriors: és l'orquestra de joves d'una ciutat en concret. A Anglaterra està molt prodigada; en general, les joves orquestres d'aquest país tenen un nivell considerable de qualitat i tècnica. A Munic n'hi ha dues: la Münchner Jugend-orchester i la Junge Münchnt-r Symphoniker. La primera es dedica a fer pocs programes, però ben treballats, i la segona, al revés. Acrucstes orquestres, a diferència de les regionals i estatals, no han estat creades directament per mitjans oficials sinó per iniciatives privades; després de tenit· una certa estructur·.a, són ajudades par(•ialrnenl per la ciutat o empreses privades. A Barcelona hi ha una OI'C[llCStra d'estructura similar, de nom Gèrminans. Un tipus dc jove orquestra similar, però més institucional, són les joves orquestres de J ovcututs Musicals. Això cam i a molt segous el Doc. A Catalunya funciona un sistema des de fa temps, dirigit prr Francesc Llongueres, ou també els músics cobren alguna cosa periòdicament; la seva estructura se situa més aviat en tr(' una jove orquestra i una professional (a Madxid, l'encarregada dc Joventuts Musícals, Isabel Farabclla, considera millor gasta r-se els diners portant solistes j a consagrats professionalment). Les orquestres dels conservatoris tenen una grau importància, ja que preparen els estudiants Pedagogia, vida en comú i professionalització, aspectes bàsics de la Jove Orquestra .J•... -~- 99 Situació i estructura actual de les ioves orquestres 28 És impossible donar una informació detallada sobre aquest tema, ja J¡ue les varietats són inunenses. Em concentraré en les més importants: Es poden dividir grosso modo en tr-es: aquelles en què els participants es òediearan eu un futur a la música professionalmf'nl; aquelles en què hi ha una barreja; i pet· fi les que es formen per exercir 1'aètivitat orquestral des d'un punt de vista pw·ament d'interès músico-cnltural. Dins del primet· grup hi ha les joves orquestt·es estatals. Aquestes són t·epresentades pels millors TEM A La Fundació d'Orquestres cie Joves cie Vene~uela, un cas únic al món més direetament de ca1·a a la professió. Als països nònlics 1 als Es tats Un i Ls, és inroncebihle un Conser vatori Superior CfUC no tingui orquestra. P er sort , la cre udó el ' or·ques tr·es d e conse1·vatoris en el noRire puís va en augment (tot d esmarcant l'Orquesti·a del Conservatori de Cervera , centre que , per sot·t, ja fa temps que es dedica més a " anar al ¡,•Ta" qm• a seguir· rigorosament un pla d ' es tudis) . També al Con se r va tori Supe rior d e Barcelona s'estan fent inici a tives serioses i pràctiques d es que Sal vador· Mas ha esd evingut professor d e dir·ecció orquestul. Tornant als Estats Units, és interessant de saher qut> només a la U ni' er·sitat d e Música d ' Indiana hi ha quatre orques tres simfòniques . Esp ecialment dintre del món universitari és on es tr·oben les o rquestt·es del ter cer tipus: els m embres, en són nomês perquè els ve d e gust. A Àlt>manya , per exemple, és molt comú trobar orquestres form ades exclusivament per estudiants de medicina , i a l'igual que als Estats U nits, cada universitat té la seva orquestra f orm ad a exclusivament p er joves que lO<JliCn bé, p erò que n o es volen dedicar a la m6sira. F inalment, s'han d 'esmentar les joves orqucstreli ct·cades esporàdicament durant els nombrosos cursos iuternacionals c¡ue es fan arreu del món. U n d els festivals més importants és el d e SchlcswigHols tcin, on. no n omés s'b an fet con certs amh clir ectors eom B er·ns tein o Celibidach e, sinó que es complementc>n a mh cursos de direcció. El ea s dt• Vt>nt>çtwla {>s tan p eeuliar que mert>i" m1 capítol a part, ja qtH' , en ser llll país llatí, d moYim<:'nt tl ' orques tt·t·s d<• joves creat allà és la proYa mt~h clireclu tptt> llt•nçn ¡w r Lc•rra l' actitud absurda que ·'als països nÒr(Ücs hi ha tantes joves orquf"stres pel ft•l que la nwntalitat és difer·cnt a Ja dels llatins" . L ' an y 1975 , l'actual Minis tre• dt> cuhura. Jost~ Antonio Ahrc•u , va proposat·-se " cou la riqm•za d el pctról<!O, invacJir el país con orquestas juvcniles" . Va c•rt•ar· Iu pt·imera jove on¡ues tra a Ctu·acas i amh un s upon t'statal molt fort v a errar la Funclación del E s tado para las Orquestas Nacionales Juvenilcll . Aquesta Funda t'ió, completament indc•pcnd<'nt dds eonservatoris d el país . pn·s ta o paga l'ins trument als infants que comen cen a fer música, l'ls paga les classes i crea la infr·as t ructura neC'essàt·ia t>n una d eterminada ciutat o pobl<' per· a la fonnació d ' una nova jove orquestra. Els infants o joves apt·enen l"instt·ument amh la motivació Í finalitat JWimordial de toear a l'orqtJeStra. Un cop estigui formada r orquestra , la r esta (cambra , solist es. direc tors, etc . ) ve amh m és fa cilitat. R esultat: en 17 anys s ·han creat 72 joves orcruestrC's t•t•gionals (d e 11 a 25 anys) amh l es seves corres ponents orq11estres infantils (de 7 a 14 anys) i pt·e-eseohu·s (dt> 4, a 7 an ys) ; el nombre de joves invohH'rats en el moviment es calcula en 30.000. El nivell dc les tr·es o qtta t r e millors ha esdevin¡,rut tan alt (oht·es s imfòniques d e Brahms, Txaikovs ki , Stravins ky, Mahler· , e tc. ) que s'han transformat en orquestr-es professionals. Dos d ' elles van venir d e gira p t'r F.ll JHtnya: l a Si món Bol i var d e Caracas i l a Simfónica rle Lara. que jo mateix vaig dirigir dintt·<' dd cicle de !"Orquestra Nacional d'Espall} a a l'Auditor·i d e Madrid (una part del progt·ama , Matit>s, t>l pintor de P. Hindernith, una d t> les obre més difícils d el repertori orquestral). Un d eu p er c·ent d ' aquest es orquesn·es toquen el gran re pertor·i simfònic. i fan una mitjana d'un programa cada quinze dies . Per poder treballar al màxim ten en assaig diari i els donen una esp ècie d e becasou que s itua ut¡uestes orquestres en una zona en tre j ove ot·qu<'slra i orquestra professional. Naturulmcnt, s 'han n ecessitat i es necessiten molts diner·s pe •· mantenir i ampliar tantes joves orqucs tn~s ; p erò , ¡quantes vegades hi ha diners i es malver sen! F inalment, podl"ia r es umir la importància d e les j oves or·qu cstres ml gen eral dient crue aques tes ugruJJacions són una autèntica cultura musical " des de huix" . E1 carni és lent: però , amh el t emps, els resultats músico-culturals són simplement incalculables. l .! ... •g: 99 TEM A Des de quaran ta anys d'exper iència privileg iada Opini on• reco lllde• per LI. M. E I violoncl'l·listu l'atalà Marçal Cer·vera ha acumulut, en la seva trajectòria profes!lional, una experiència ton diversa i eopimw (des òels primers furistols d'orquestre!:! cc n Lt·cu rt~pecs, com a solista i i utrq ll·ct de míu;ica dt· cambra i com a professor i pedagog, a LausHJ'Ul, Colòn ia, Freihurgi, darreramen t. també a Burct•loua) r1ue 1'1 seu punt de vista sohr·e la problcmàt i(.~a qu<', directament o indirectament. es desprèn dclt<•ma que tractem és màximament qualificat i intt'rcssanl. ..¡:l• -~ 99 - Per parlar d'aquests problemes. des de la meva experiència, he de dir que vaig marxar moll jove de Barcelona i, quan vaig arribar a Suï.~ sa per i11tegrar-me a la vida p1·oj'essíonal, el l 948, el ui·vell deformació als conservatoris era baix; o sigui que els estudiants brillants que elL sortien accedien fàcilment a orquestres cotn les de la Sui.sse Romande o la de Winterthur, per exemple; els altres, ni pensar-ho: aleshores. les orquestres suisses estaIJen plenes d'estrangers; allò que ara està pasant aquí, a Sui:Ssa, era un fet habitual: quan vaig entrar a l'Orquestra de Wint.ert.hur, erem dos terços d'estrangers. No cal dir que les circumstàncies polítiques dels anys posteri.ors a la guerra .feien, que Snïssafos un terreny molt buscat: allí, a diferència d'Alemanya, posem per cas, les cases tenien sostre. - I no existia cap orquestra de formació? - Pràcticament no. Edmond de Stouz va crear l'Orquestra de Cambm de Zur·ic. que feia una mica aquestafunció;jo mateix n 'ha·viaformat part, però la gent no s 'hi quedava.gaire temps i entrava de seguida en conjunts professionals; de fet, o eres encar et estudiant o t'integraves directament a la proJesssió, amb tota la dttresa que això comportava. El matei.:t: passava al nostre paí.s, on hi havia, en aquell temps, poques sortides: la Nacional de España, la Municipal de Barcelona i poca cosa més ... - Darrerament, 1t>s orquestres de joves han prolifer·at de man et·a espectacular! - Aquí n 'hi ha unes quantes, també; i encara no veig ben bé fi ns a quin punt són un esglaó per passar a la pràctica professional. Alguns músics que han estat a la ]ONDE han entrat al cap de poc temps en orquestres professionals del país; era l'objectiu principal de la ]ONDE i suposo i espero que continua essent-ho, encara que la seva manera de treballar no respon al que després serà la pràc- tica habitual: pel que jo he conegut, es treballen unes obres determinades amb gran minuciositat -com si es tractés de muntar un quartet- però, si bé el resultat és exceHent, després, qua.n els instrumenti-stes es troben a. l'Orquestra Na.cionalo a.la de RTVE~ les pàgines desfilen. a tota velocitat ... 1 bé, sempre que ai:tò acwnuli una experiència positiva i serveixi per tenir un accés més fàcil a la professionalitat. benvingut sigui. - Existeixen diferències amh les de l'Ew·opa central? - En. els anys que he passat i he ensenyat a Alemanya he sentit moltes orquestres joves . Una d'elles, la ] unge Deu.tsche Philharmonie, és de primera categoria, comparable a. la de les millors orquestres professionaL~. Pràcticament tots els seus membres vénen de les Hochsclmles alem(lnyes; no hi entra tothom qui vol, les proves d'admissió són molt fortes; el nivell de la seva activitat és realment professional, però la participació no és remunerada; reben el suport de diverses institucions i els diners que generen amb els concerts són autogestion,ats pels components de l'orquestra per contractar els millors directors per als seus "stages "; molts s 'ofereixen a dirigir-la: ho va fer Bernstein, i ho.lumfet, entre altres, Barenboim i Abbado ... És evident que aquesta gent tenen grans possibilitats d'accedir als millors conjunts del país, com la Filharmònica de Berlín i les orquestres de la ràdio, per exemple, en les quals existeix una competència ferotge (per a una sola plaça sovint hi ha més de seixanta aspirail.ts, dels quals només 15 o 16 són seleccionats per fer oposicions); només el fet d'haver format part de la ]unge Deutsche Philharmonie ja és un. passaport per ser cridat; i penso que és zm cas similar al el 'altres de les moltes orquestrPs joves alemanyes, com la del 'Orquestra de Joves de Munic que dirigeix ]ordi Mora, que compta també amb instrumentistes de primera fila. - Però les a utèn tiques orqu estres de formació haurien d'esta r radicHdes als mateixos Const>rvatoris ... - A Alemanya, amb el nivell que tots sabem, és així. Puc posar tut exemple que conec bé, el de l.a H ochschule de Freiburg (una ciutat de 140.000 habitants, més els 25.000 estudiants de mítsica o universitaris), que compta amb una orquestra d'alumnes de nivell virtualment professi~nal; dóna concerts esplèndids i, a part de treballar amb el di- , TEM A '"'.J ..., ~ .! ... Ma~al rector titular de l'escola, els mateixos deixebles gestionen dos "stages" semestral.s, amb directors invi.tats de prest.igi. il més -i crec que és també el cas d'altres ciu.tats alemanyes- existeix un conveni entre la llochschule i l'orquestra. de la ciutat, segons el qual Wt nornbre determinat d'estudiants, amb unes oposicions prè·vies, poden passar un temps -entre un i dos anys- treballant a l'orquestra de la cintat en 1·ègim de pràctiques i una remuneració inj'e1·ior a la dels professionals titulars. D'aquesta manera, l'experiència d'allò que serà en un futur la pràctica professional és viscuda en tota la seva realitat. - No Í>s el cas del nostre país, o d'altres països em·opeus. - Puc citar t>l cas de Stüssa. Des que hi vaig aterrar per primera vegada les coses han canviat molt i avui, per exemple, els Conservatoris de Ginebra o de Basilea -per citar només els dos amb els qtmls he tingut més contacte darrerament- tenen utl nivell equivalent al dels millors centres d'ensenyament musical d'Europa, cosa que no era el cas abans; però jo no he sentit ni a Ginebra ni a Basilea una orqu,estra d'estudia.nts que es pugui compa.rar ni de molt lluny amb les alemanyes. A nivell individual, sí; però no han desenvolupat aquest nivell de .formació orquestral. - Aquest uivell de cultura orquesn:al està, doncs, estretament lligat a un determinat tipus d'ensenyament? Cervera - Sí, em sembla qu.e és això. El caràcter alemany està sempre predisposat cap a.l conjunt (música de ca.m.bra, orquestra), rnentre que el llatí pensa més en elni·uell individuaL És una qüestió de mentalitza.ció. La mMeÍx(J manera cl'articulctr els estudis en tuta 1-Jocshchu.le alemanya respon a una mentalitat determinada: uns est,Lulis especials per als que e.s volen dedicar a la professió de músics d'orqnestm, uns altres per a l'ensenyament privat, per a l'en.~e­ nyanuml " les escoles, JJer als concertistes ... En el nostre país, jo no ronec u.ns estudis específu:ament orientat.~ al.s músics d'orquestra. - I, per això, estar em sempre en condicions d'inferioritat? - Per Út meva experiència, l'essencial és aprendre a tocar bé. Un bon instrumentista sempre té possibilitas i probabilitats de ser admès en ttna bona orquestra. Aquella estructuració dels estudis em sembla molt bona, però, en qualsevol cas, a la base hi lw un facto; essencial. la bona formació tècnica i musical. Es evident que aquestes estructures deformació ajnclen, però qni és bon instrumentista i bon mítSic en poc temps serà un bon lect.or a vista i assimilarà eZ "métier" de mtísic d'orquestra. - Però molts instrumentistes joves del nostre país sc senten desorientats, impotents i desmoralitzats davant la dificultat d'accedir a l'Ions llocs de n·eball , precisament en un moment en què constantment s'estan creant noves orquestres. 1!1 ¡: 99 i l I TEM A Jove Orquestra Europea 32 - En general , crec since- Malgrat tol :uxo, porament. que la gen t. d'aquísodem veu re les coses amb Lrn a Les qualitats dels nostres ¡oves vint és més dotada, té més ce t'ta esper ança, amb 1m o¡.¡instrumentistes són talent i condicions innates timisme relatiu? que a Alemanya, per exemsovint mal ple; però aquesta .facilitat - En tot cas, jo crec, utilitzades és, sovint, mal utilitzada. malgrat tot, que avui ja s 'oTambé és urw qüestió de fereixen, aquí, unes possibimentalit::;ació. Avui cal treballar molt, no sols per litats per a l'estudi superiors a les de temps passer solista sinó també per poder tocar en una bona sats, sense comptar les oportunitats que tenen els orquestra. A Alemanya, tothom sap que si no és estudiants dota,ts i actius de fer uns anys d'estudi molt bo no tindrà.feina i això, aquí, no sempre es té a l'estranger. Es evident, però, que cal una mica assumit; encara n'hi ha molts que pensen: "sempre de temps perquè es vegin resultats. De totes manesortirc"i algunn cosa ... sempre hi haurà un bol~"; i res, els que intentem, aquí, fer una labor que puno s'hem adonat que això està canviant rrwlt de gui quedar, que sigui útil, en aquesta tasca, volpressa i que l>S produeix el fenonum que es produïa dríem que els joves veiessin clar de què va a Sui.'ssa Ja quaranta nnys: que no hi haui4 prou realment. D'altra banda, és un dret lògic i legítim eleuumts suficient "!ent preparat s per cobrir les neque la gent pugui tenir l'oportunitat de viure a la cel!sitats del paí,~. Es en certa manera el que passa seva terra, fent la tasca que es proposa fer; però amb els estrangers que vénen a les Mstres orquestothom ha d;'entendre l'exigència que això comtres. )o he viscut algun cas de deixebles meus que, portn, i aquesta exigència forçosament ha pujat després de fer oposicions en algunes de les orquesmolt des del moment en què hi ha la competència tres noves que es creen al país, tornen decebut¡¡, d'u.na JIOSsible entrada d'estrangers . Finalment, dient que no h an agafat. ningú del país, que volen voldria. dir que el fet que bona gent d'aquí s 'hagi fer ww orquestra n omés amb mzísics estra.ngers. vist obligrula a anar a fer camí per fo ra, ja n o és 1o aleshores intento que comprenguin que no estan n ou, ja és una cosa vella, ja n 'hi h a uns q uants; preparats per respondre a l'exigència que avui es però a llò que és ridícul i és una paradoxa és qne demana . Alguns encara no han comprès on és el els bons elements d'aquí hagin hagut de sortir del llistó d'aquesta exigència. J això és una cosa irrepctís per deserwolnpar la seva vocació; mentre versible, pels canvis polítics i socials que hi ha haara la gent bona (o menys bona) de fora ·vinguin gut al món. aquí. això és trist, absurd! TEM A La volunta t cie crear profess ionals cie la música per MÒNICA MONTORIOL stretament vinculat al ter·me de joYe orquestra sovinltr·obem relacio.nat el nom d'una població catalana, o si més no d'una comarca. És una realitat palpahl~: sqn iniciatives de poblucious, de persones eonc:rctes i, ara i cada vegada mf.s, de conser vatoris que s'aventuren a crear la seva pròpia orquestra. En qnalsevol cas, per·ò, l'on¡ue~;tra jove té una finalitat única i que és comuna a totes : la de donar una primera oportunitat perquè el jo\'e estudiant pugui tocar en una formació. E ls matisos ar-riben qnan espada dels diferrntAsistemes de funciona ment intern, dels criteris de selecció dels alunmcs, dels honrris o distrÜHlció dels assaigs, etc. Per·ò el t•ert és que la voluntat dt•ls impulsors d'aquests projectes és la de fer dc pont o dc pas intermcdientre la fmalització dels estudis de música i la professionalització. El pont fa de primera pràctica , de primera e:x-periència en el món orquestral. que ja pot servir com a plataforma d e llançament o d ·estímul cap a noves p~·opos tes . Però, d'altra banda i rn alguns casos, el pont pot arribar a ser l'única experiència per al jove estntHant. Així, i com a conReqiiència, el pont s'acuba convertint en una finalitat, que ve molt sovint condicionada per la mateixa evolució de l' orquestra o per la dificultat qoe h'ohn el jove a poder accedir a alguna orquestra professional. L ' orquestra, que neix amb una finalitat formativa i com a pas previ cap a la professionalització pot eonduir el jove a no huscar alt•·es propostes , precisament quan la mateixa orquestra assumeix el paper de professional. Així, doncs, fms a quin punt una orquestra e~ pot acabat· convertint en un "pont" sense sot·tida? O hf: és l' orquestra l'única altrrnativa per aljovt' intèrpret? ¿L'orquestra pot eon vertir-se en tm fet rutina l'i? Per entendre el sorgiment i desenvolupament pt·evi i en algtms casos desintebrració d e joves ot·queslres, hem parlat amh uifel'ents r esponsables o pc..sones vinculades d'alguna manera a formacion s orquestrals. En el territori català hi ha aquelles ot·questres que existeixen en la mesut·a que hi ha darr era seu un conserva to t'i ; són els casos de l'Orquestra del Conservatori de Cervera i la de Vic. D'un altre tipus són les orquestres que neixen per iniciatives de per son es con crf'tes o d'entitats: la Jove Orquestra del Maresme i l'Orquestt·a Simfònica del Vallès. Com tm cas totalment únic i d'àmbit estatal E Ferran Sala amb ioves músics de la JONDE hi ha la J oven Orc¡uesta Nadonal de E spaña (J ONDE). La seva histò1·in i r·<·c·orregut tenen una pel'sumLÜtnt pròpia i rutes car·ac:terístiques mo1t con<'t'4lLcs de funcionamenlt(U4' c•n fan objecte d 'cstuòi a part. Orquestra de Cambra de Cervera Des de l ' any 1986 funciona una jove orquestra vinculada estretament al Conservatori d ' a({Uesta població catalana. L'Orc¡Hf'Sll'a del Conservatori de Cet·vera, tal i com abans s'anomenava, va estat· dit·igida per Josep Ma da Alpiste i més tard per Na rcís Saladrigas. Actualment la jove formació ha passat a dit·-se Orques tra d c Cambra de Cervera, i la direcció recau en mans de Manel Valdivieso. En paraules de l'actual dirt'NOr . l'orquestra t"S pod1·ia definir com una formació estable amb joves de no més de 23 anys. Pt>t'Ò Cer ve1·a compta a més a més aml1 dues orquestres més: una per a nens i una alt ra per a nois. Segons Valdivicso, i tenint en compte lcR tres formacions onruestrals, Cer vera no deixa de ser una població afortunada: és wt. cas excepcional,fins i tot parlaria de fita. El primer objectiu que es va plantejar Manel Valdivieso i els responsables del conservatori va sel' el d e planificar el futur· que interessava per a l'or- TEM A que!i/ ra i per als jotJes. ,\ cpwsla fita <'S lracluil·ia segon¡., valdh ic•;.w u oferir en el cercle més immediat tot el que unjove (lniria a busc11r afora, i pc~r tunt In ¡wssibilitat de ¡Joder toc(lr PI/ twa Ort)lU'Stra eles clelmateix lloc on s 'estudia. Un e op establerts els mitjan!>. Vuldivit>~o va rt>marc·ar. però, f!LH' t•l jove c·~ltuliant ba\ ia cie trobar NI uquf'lla lli'LÍ\ i lai alb'llnu finalitat: els Ira de ser fàcil, els lla d'estimular i f•f¡¡/w cl'enriquir. Fins i tol Vnhlivieso t'S va utt·evit· u plantt'jar cru<' si el treball rfp formació PS mantenia, l'orquestra podia acabar essent professional. De tola uullwt·n, va apuntat· que pel fet de convc•J·tir-s<' en pmi'N!Sional, l'on¡uestra no clc,ixaria d'estar vinculad(l al conservatori per tal de contillUm' eltrebnll pedagògic i ti>c11ic. Però, bàsicanwnt i per a Vulclivif'SO el jove ha de tenirunaformorió complet" que• es traduiria , segons l<•s seves paraules, c·n el ft•t tle tenir w1 nivell st~ficieut per accedir a qultfse¡tol orquestrrt del país i sobretot adquirir experiència com n nuí sic d'orquestra. Soht·c•la for·mació, Valdivieso vu tornar ajnsislir en la uc•e·es8ilat tlel j ovc• de tenir u11 ni~1el1 comparable a qurrl~euol mÚsic d'Europa i mé-s encara quan les orquestres del pa is tenen una majoria de rmísics estrangers. En definiti,·a. i sego n ~ el director de l'Orque¡.,tra de Cambra de Cerwra, el màxim interès és que tota la in versió de dine1·s i de temps sigui òptimament aprofitable. Jove Orquestr a del Maresme , experièn cia fallida .\questa jovc· formació musieal actualment ja no func·iona. La seva creació data de l'any 1988 i existc•ix fins al juliol ele 1992. E l rtit·ector at·tístic de la jove orquestra, Jordi Colomcl'. va explicar que la init'iativa i la idt>a embrionà1·ia van sortir de Joan Dcvrsa. el prrsidf'nt del Casal dr Llavanet'f'S. Colomer va qualificar .Joan Devesa com una persona nmb molta inr¡uiPt.ud culturaltw solament c:ap a la música sinó cup a Lot tipus d'arts. De Lola manera, la idea original cic Joan Devesa de fer una orquestra per als jon•s de la coma rca no es va poder tirar em! avant tal i rom es va concc•bre. Aix:í ho va expiírar .lot·di Colomer: era moh complicat, perquè la comarca no té cap conservatori professional, i es va decidir fer una orquestra mixta amb jo l'es de la comarca i defora de In comarca. A partir d'aquesta voluntat de tit·ar emlavant una orquestl'a per a joves es va donarform a aJ projcrtc. Així. i l't•nt un recon·cgut pels dos pdmers anys de funcionament. Colomer· va parlar de les dific·ultats d'organitzar Por·questt·a: hi hauia un desequilibri de ni uell entre la corda i el vent, fc>t cp1e va s uposa r .fer un treball paral·lel cie música de cambra adreçat bàsicament als instrumentiste s de Amh aque~ta primera dificultat resolta Coloml' t" 'a ret·onèixer· que es va aconseguir un nivell for~·n òptim (J part,ir delter('er i quart cur.5. Quant alr·<'p<'t·tori escollit, el director· artístic va (•xpHcar que sempre s 'lw via adequat a les possibilitats de l'orque11tra. Així i dl1t·ant els primen; cios anys, Colomer va destaca~· que d repertori es va basar alternativament en instrumentaci ons pròpies i en obres originals per a orquestra. EJs dos anys segürnts, i def'pt·és d'unes millores qualitatives i quantitatives, .Jordi Colonlt'r va afit·mar que elrepert01·i era oribrinal per a orqnestra i d'un gran interès musical. A tall d'cxl'mplc, el director de la jove• formació va destacar obres com el Quart i Cinquè concert de Brondenburg, el Concert per a guitarro de VillaLobos o eJ Concert en sol major per a violí i orquestr(t de Haydn. Però, malgrat la superació d'aquestf'S dificultats artístiques vu arrilial' un moment en què les de tipus f'Conòmic van ser insostenibles. Per a Colomer. J'orquesh·a ja es va f01·mar am.h una certa preca.riPIU/, infrastruct,ura l, q1,1 e eH va anar agreujant a mesura que l'ot'f[Uestra va anar rreixent: teníem ganes de fer música de més qualitat però feien falta més professors especialitzats d'instruments, calia fer assaigs parcials, etc. Colomer va resumir aixila sit:ua~ió: l'orquestra necessita'ua un pressupost cle 4 milions de pessetes i només comptàvem amb la meitat de les aportacions. Tot i les petites subvf'ncions que t·cbien d ·alguns consisLot·is de la comarca o de la Generalitat de Catalun ya, el dit·ector de l'Orquestra del Maresme va reconèixer que la principal font d'ingressos provenia dels caixets deJs concerts. Finalment, i com a conclusió, Colomc>r va lamentar la falta de més orquestres per ajoves dins l'àmbit del conservatori. Així, i en pat·aules del director de l'Orquestr·a del Man~sme. els conservatoris haurien de tenir com a mínim dues orquestres; una de cambra i una de simfònica. · t•t>nl. Entre l'Orques tra del Conserva tori de Vic i la Simf•nica del Vallès Fill de la pJana de Vic, del poble de Taradell, Pere Serra té una curiosa traje<'tÒria en el món de la música: primer de tot, ultt·a els estudis bàsics de violí, i de ben jovenet, va comen~ar a toear la n·ompt'ta, que dc•stn·és va substi Lui1· per la tenora. El pas d'un instnunent a l'altre Ji va proporcionar enn·ar dins el món de les cobles ~ardanistes i el millor del cas va ser quan el van cridar per tocar a la Principal de Ja Bisbal. Però paral·lclamen t a aquest fet , es va pt·esentar u unes oposicions al Liceu per a violí. 4ue finalmt>nt no va aconseb'l.lir. Quan ja gairebé TEM A Edmon Colomer dirigint un assaig de la JONDE tenia un p <'u a la cobla sardanista, el van cridar al Lict>u dm· an t un any. Això e1·a ell966 i acruell mateix any es va ro uwnçm· a par·lax de la c•·eació de l'Orquestra Ciutat dr Barcelona. La sort li va venir de ca1·a i hi va ¡JOder entrur . Tot plegat, ara i avui fa 25 any¡; qu e Pen~ S•••·•·a pertany a aquesta formaci6 orq:u estral pn1fessionaJ. 1 també fa m1 c.ruart de segle eruc és professor al Conservatori de Vic. Però de fet , i pel tema que f' ns ocu pa , Serra compta a n1és a m és amll ducs cxpcrièm·ics amb orquestres de joves. Ai...xí, i per l'exeevcionalitat de les seves vivències i tamhé pel fet d t: truc tar-se de dues orquest1·es d<' carar tcrí.stiqucs <lisscmblants hem recollitles scves opinions. Una de les formacions és rOrquestra del Conscrvutol'Í de Vic i l'altra l'Orquestra Simfònica del Vallrs. La codirc<·ció de la jove orquestra va estar repartida entre Pere St>n·a i Joaquim Maiden, director del conser vatori \ igatà. Actuabnent , i en paraules de Sen a, l'orquestra està aturada. DesJ.u·és de l't:xperiència de més de tres anys a r Orf(UCStra, Sena en va fer un balanç positiu: és molt enriquidor com a pro.fèssor· perquè et replanteges situacions qu.e com et professional havies perdu.t de vista. 0 1': tota manera, el violinista de l'OCB va lamentar que s'h agués hagut de suspendre l'activitat de la jove orquestr a, per ò va Teconèixer que no ha.,v ia perdut la il·lusió i que estava di.sposat a tornar-hi en qualsevol moment. Pel que fa a les causes del cessament de I'Onruestra del Conservatori de Vic, Pere Serra va mani fes tm· que un dels problemes era la manca d'nn sistema pedagògic coherent, perquè, segons que va explicar, la mú,sica encara no és una prioritat com a carrera musical i això treu hores d'estudi. La falta d"ahunnes. i la falta d "assaig van srr les causes prin cipals de poder con titmu amb l'orquestra. Aft·git a tot això, Sen· a va des tarar tamhé Iu progn•Hsiva maneu de so•·Lides peofessionah'l J.Wr als joves m ÍI SÍf~S. A taU d'exemple va recordar que qnan formava ptu·t rld Tt·io Bartók va arribat· a fer clos-cent..s concerts en set, o vtúl a,nys, cosa que twni dia Ps imptmsablv. Però pm· a SN-ra r i pas per una orquestra jove és imprescindible per completctrla formació de qualsevol estudicua. En aquest sentit , «>l músic de I 'OCB va destarm· cptc uu dds elC'meuts formatiu s més importants era el contacte amb el públic, ja que així el jove perd la por i s 'acaba trobant a ell mateix. A l'hora d ' t' mtm<'rar l<'s qu alitats que havia de Lenil' el jove intèrpr<'t, SC'n a en va des tacar tres: ell rebetil. la disciplina i l'autocrítica. Sobre aquest últim aspecte t'I prof<'~o~ sor dt>l Con serva torí vigatà va sentencia r: en el moment en què l'alumne fa autocrítica, ja no és necessari el professor. Amb una l rajcctòt·ia hen difen·nt. p erò Lamhé d<· la mà en part dc Pere Serra es va crear Wla altra orquestn• de joves, J'Orquestt·a Simfònica del Vallès, d e la q ual va se corwerlioo . Dt> tota man er a, St>n a va afirma r (jUO acwcdme111 hi estava totalrnent desIJi nculca. Segons el C'Ol1CCI'tino de r ocB, l 'orquestra responia al conecpto convencional del que s' entén con1 a onruestra dc j oves: estava pensada, per donar una sortida a l'estudiant que acaba el.s eswdis de música. P er tant, i en paraules de Serra, l'orquestra tenia 11na clara funció pedagògica. Però pa ral- TEM A Pere Serra dirigint l'Orque stra de Cambra de l Conservatori de Vic lelam~:n t u aq uest primer objectiu , Ser ra va destaopinió l'Orquestra Sinú'òuica del Va Ut'•¡¡ huuriu hagut rlefitncionar corn a subsidiària de I'OCR, a mb lu fi n a Utat, segons que va t·emar<·mo, dl' crear un cicle. Per a Sen·a, això h am'Íasuposnt qut• d j ov<> que hagt1~s aconseguit un cert nivell hauria pogut accedir a l'orquestra professional, i d' a q ut>-.ta ma rwra donar l'oportunitat a un altre estudiant per poder accedir a l"Orquestra Simfònica del 'ttallès. Per ò la matei.xa evolució de r orquestra la p ortar·iu a ft>r un ean \ i de rnmb. Pet·e Sena ho va expli<·ar· ab. í: hi vn haver una crisi que va conduir l'orque.~tra a independitzar-se dels Amics de l'Òpera eh• abuclell. \ purtir d'aquell moment, l'Orqu esu·a Simf<lnira dcJ VaJlès va passar a ser una societat anònima, i segons d violini ta dc r OCB també van canviar els Cl'iteris de fun<"Íonament: es va plantejar la llCce.~sitat de professionalitzar-se. I ai.-cò comporta deixa r de banda els principis pedagògics o la fin a.lit(Lt inicial, en benefici de nous horitzons en el pla professional. <'u r quo :wgon A la !!t'Va Joven Orquesta Nacional de España 36 A fi na ls d t• 1983 \U n~ixer la Joven Ür q uesta d r España (JONDE). com una p r oposta ~acional Manel Valdlvleso dd Ministcl'i de Cultura. Edm on Colomer va assumir el càr rec d e dírectot· artí.stíc de la j ove fo•·mació. Lu irlea, segon s Colomer, era la de donar una opor tunitat als joves que volen ser rntísics professionals . Partin t d ' aquest objectiu inicial i per articu lar el projecte, Colomer va reconèixer que va adaptar els models d'orquestres joves ja existents a Europa i així va néixer el que s'han t><•s:.at a anomenar ""encuentros·'. Aquestes tr ohade~:~. en pa t·auJes del director artístic fie la J OI\DE. constitueixen el nucli central de les activitats de l'orquestra. Els ''en cuentros'· són període~ intensius t'ntre 8 i 15 di l's com a màxim, que es realitzen dr 3 a 5 vegades l'any a diferents llocs d'Espanya. Per a cada trobada es preparen UllS programt•s ron<Tets i es eon voquen professors de JH'estigi d. an·eu del món. Quant a les activitats que es du en a lC't·me en els '' en cuentros'', Colomer ho va n~sumir· així: l'activitat central és l'assaig d'orqu.e stra, dPsprés !ri Ira eL~ assaigs parciaL-;, o per seccions, i,finalment u n a acti·vitat voluntària que és la lliçó d'instrwnent. Per ò, per dur a t er me a crtH' SI gr·an ncsplegam cn l de gent-només els joves de l'on[ucstra ja són 110-, i per la diver sitat d'acte~; q •w es uesenvolupen , el titular de la J ONDE va afin nar· q ue era molt difícil trobar llocs adequats i que disposessin tant cie sales per poder assajar com d'allotja ment. TEM A Les trobades tenf'n una última part, de conc1usió, que Colomer va rcstmri1· <>n aquestes paraules: l'objectin últim el'aquesta prPparació integral és el concert ptíblic. Els conct>rlR segueixen un circuil llU<' varia a cada trobada. Moltt'S ciutats espanyoles i al¡,'lmes d'estrangeres han vist el fruit aquestes jor·nades intensíssimes. a· El salt cap a la professionalitat Tot i apuntar c¡uc la jove or·qucstra assumja el pupcw cle fer de pont entre el l'nnservatori i la vida professional, Colomer va afinnar qu<> aquesta funció l'hauria d'assumirel mateix conserv(l.tori, i així la )ONDE podria fer un treball orquestral a nivell superior. En definitiva. per·ò. Colomer va reconèix<'r que la jove orqncstt·a responia. ni més ni menys. a la realitat d'Espanya. P(~l' accedir ala JONDE c·al superar tmes prove¡.¡ d 'accés que es duen a tcrm<' dues vegades l'any: a la tur.'d or i a la prinu1Vera. Un I'OJl passa l'exmnen, tal com va explicar Colomer, el jove té dret a pertà.nyer a l'orquestra per un període de tr·es anys com a màxim. En relació amb la pre¡...'llnta sohre què aprèn un jovt> a11larg d ·aquests tres anys, Colomer va parlar d(' r autocrítica: el jove normalment està aïllat del món de la música i a l'orquestra entra en contacte amb més músics, amb altres professors i així pot cortèixer les seves possibilitat s . .T untament amb af[Ut>SL aspect<', el titular de la .TONDE va destacar també la possibilitat del jove d'adquirir u 11a e:rperiència viva i així poumciar la qualitat per poder arribar a ser un músic professional. Finalment, i com un altre element formatiu important, Colomet· va destacar la ncr(•ssitat del jove de participar en un grup de cambra. Sobre aquesta qüestió va manifestar que era fonamental per a qualsevol músic, perquè el solista és l'excepció dins del món de la mLÍ,~ica. Un C'op finalitzat l'aprenentatge i els estudis a la JON DE, els joves, segon s Colomer , trien entt·e tres 1·amins: continuar estudiant, que potser és el camí més recomanable, dedicar-se a l'ensenyament o entrar dins d·una orquestra professional. Després de t¡ual>i deu anys de funcionament. Colomer va fer· un balanç positiu de la J ONDE: ha anat creixent de mica en rnica i amb un èxit qne es deu principalment al plantejament de base i no al treball d'una sola persona. Edmon Colomer: ''la Jove Orquestra només és un testimoni" Amh aquestes paraules Edmon Colomer va introduir el tema del que vindria a ser la continuació dt'l projecti' de la .JONDE, JH't·ò consoliclnt i ampliat. Es tracta dc cn•a r LITI(L escola rmiversitòrin de música amb seu permclllf'llf a Cuencu. D'aqncl'lto nuuwra, per a Colomer la jol'e orquestra qfl(>darà integrada en aqueslcl seu i serà l'actit•itat central de l"escola. Ai,í match. t'I directo1· va naanife11tar que se ,ubstitnil'ia Lwtual programu clt· la jo n'orquestra per WI f re ball perma uenl durn11t tres o quatre anys. Colomt•r, que e"' a mostrar molt e ntusiasmat pd pr·ojt>t'lt•. 'a t'~pliear que> l't•"eola c's posaria <'n funl'iomtmcnt d'aquí a tres anys. Qua ut al professot·at que coufi¡,•1u·arà la nova el'lrolu dt' músiea, el dirt'<'lor artístic· va padnr dt· ft·t· una fórmula mixta: hi lwurlr rw professorat fix i un altre de visitant contínuament. Ferran Sala, pedagog de laJONDE La JONDE deu gran put'l dt·l sc•u prrstigi al proft·sHurat de qualitat t¡uc• ha fHlsHa l pels ~:~eu s " c•JI c·ut'ulros". La llista é>s lla r·ga, pe l'i) en Ln' f'ls semi'! nwmbt·<'s trobem la figura dc•) ('Ontt·abaixista Fct·rnn Sala. La seva ex1wriènda com a pedagog a In JONDE es remunta uh; orígens d'a(ruesta formaeit. onrncstral. Des d'acp.wsta ¡wt·spccli,·a com a pn>fessor. Sala va parlar del pa pP t' dcrisiu de la .JO!\ DE en la fot·mació dt'l jen e inthpret, tol mani f Ps Lunt que era un vehicle pPr aprendre l'ojiri de mlÍsic. En aquest sentit , l'I contrabaixista cataJà vn l''Xplicar una e:X.lJc>rièneia JH'l'SOllal: l'any l9•J.7, quan tenia 22 anys ifPia molt poc que e.st,ava com a tmísic a l'Orquestra Municipal de Barcelona, vam hul'er de fer un asscrig general de la Setena .;imfonia de Beethoven; vaig hat•er de tocar a vista twa cosa totalment desconeguda. P<•r evitar fets com aquests, Sala va tornat· a incidit· en la importàntiu d<' la JONDE com a prr"ictica per a qualsevoljov(>. Quant a la seva I asc a com a professor, Fenan Sala va parlar de la nce<·~sihtl p~r part del jove intèqJ re> I de saber escoltar els all res i de ser obsPnmdor, pet· tal d'un~ficar criteris, com el ritme, (>l.9 cops d'arc, les digitacions, etc. Un altre aspecl<' que va destacat· el con tra baixista C'atalà va set· el dt' saber afinar, ja que Ya apun tat· que era molt diferent afinar tot sol o amb el conjunt de l'orquestra. 1\wal·lelamenl al trehall clf•l" assaigs parcials i geJIC'l'als, Sala també c>s dedica a fer dasscs d'instrument en els mateixos "en ruco lros". Sobre aquestes classes, el ¡.tt·ofessor· dt~ co ntrabaix va expli c:ar que incideix en la part tècnica: com. s 'agafa l'arc, com es col·loqu,en els dits , etc. Després de tants anys com a pt·ofessor de la JO DE, Ferran Sal a va afirmar c¡ue estava satisfet d'haver conegut tanta gent i dc saher que els alumnes h avien quedat contents amb les seves lliçons. ( -~ ... 1!1 ~: 99 TEM A Entre els estudis i la professió por TERESA MARTINEZ p er u un j ove mús ic, que és a punt d'ac·abm· e ls estudis o bé que acaba de eonelom·c ' ls, r·csulta gairebé imprescindible par·ticipar en l'experiència dt• formar par·t tl" una jove or·questra. Les joves orqucslt'l' complt•ixcn una tasca pedagògica bàsica, la dc pobur· e n pt·àctica l'aprenentatge adquirit al t•onst•t'\-:tlori o l't>st•ola de música. Aquesta formació, com opuntànnr, és bàsica per diver ses raons: partidpur en la dinàmica d 'una orquestra com·en<"iunul (t>n molLs rasos aquest ~s el1)rimer contacte dt•l mús ic· urnh una orquestra). i en la dinàmira d'uns a ssaigR i d ' un repertori; contactar i r ebre les dirl:'etr·ius de hons professors i directors ò'arreu; i 'i un: 1~ 11 1111 amhi«>nl (' 11 què Lolhom té els mate-ix os intert~ssos , dnwnlats, és clar, en la música i la inttll'pn•tu ciú. Aq 111~s tcs ruo.ns són l'arrel de la pròpia experiènC'Ía (Lf' tres músics que ens han expressat les seves opin ion1:1 i que Iran fonnat -part de la Jove Orcruestra Nai'Íunal d'Espanya (JONDE): Jordi Salicr·ú (violí, 26 anys), .J esús Espinosa (contrabaix. 32 anys) i Josep Manuel Villaneal (violí, 29 anys), aclualmt>nt mtmbr·es de l' Orquest1·a de Cambra del Palau cie la Músira Catalana. Són opinions personalitzadei:i majoritàriament, i inevitablement. en la mateixa JO!'\ DE. Aquests tres músics coincideLwn a clrfinir La .JONDE com una formació molt bona , d c gran ni veU, am.h bons professors i amb un repertori adie nt pt'r a jovt' orquestra, i com una experiè•nria molt lwn f'n.forada, amb p eríodes de treball curts i intensos. El salt al m6n professional 38 Malgl'allot, però, t>l suposat pont que r epresenta una jove onp.w stJ·a entre els estudis i una orquestr·a pt·ofcssional és més discutit. Per a Jordi Salicrú (c¡ue romangué a la JONDE durant un any i mig d es clf' la seva f'r·eació rll983 , i que d esprés ingressà a rocs, ~:~mb 18 anys. durant dos anys) una jove or- crucstra !rauria de ser aquest pont, però no sé fins a quin punt ho acaba essent. Crec que l 'objectin principal és la formació com a músic, p erquè ca da vegada que interpretes t'hi jugues molt. En tot cas, sí que suposa un pas a la professionalitza ció, però qu(l n eni res al món professional et trobes amb sorpreses i el canvi és molt fort. D'aquesta manera , Salicrú t·ei vindica apropar més r ex·periència d e j o' e orquestra a la realitat professional tenint cut·a d 'alguns aspertes com la lectura vista. per exemple, i d'altres aspectes que fessin el pas més assequible, asseu yala el músic. Jesús Espinosa (que participà ala JONDE en el seu segon període, amb 24 anys, i que ha estat m embt·e , entre d ' altres, de l'Orquestra Nacional d'Espanya, la Si mfònica d e Maru·id i F Orquestra de Cambt·a Reina Sofia) reconeix que el seu salt a la professionalitat fou progressivament dur. La fONDE fon p er a mi una experiència fantàsticament enfocad(l , però et dóna una realitat diferent del món professional. El meu salt a la professionalitat em produí wwfrnstració en molts sentits. Elfet de ser funcio nari em donava la sensació de tenir, en comptes d'un instrument entre les mans, una màquina d'escriure, sobretot pensant en tot l'esforç que havia hag ut de fer per arribar a ser músic. Espinosa deixa clar, però, que el problema no rau en la jove orquestra, perquè si aquesta es proposés imitar LLIW orquestra professional em. semblaria molt trist. La cosa lògica seria que l'ambient pro.fessional.fos més artístic. Però aquest no és un problema exclusiu d 'Espanya, sinó que pasa a la majoria d 'orquestres. I és que la rutina quotidina és nefasta ... Llavors pots plantejar-te què és ser mLÍsic, i potser és twa altra cosa. P<}r La seva banda , J osep Manuel Villarreal (que entrà a la JONDE e:n el ter'~er període, amb 22 anys, i CJtr t' hi resLà durant tres anys) cr eu c¡ue la JONDE és un bon enll-<.LÇ cap al món professional i gairebé exclnsin, perquè a l'Estat hi ha poques joves orqnestres amb els mitjans amb què compta la JONDE. Crec que seria bo qLLe un jove músic participés en diferents joves orquestres . Villan-eal ens TEM A parla d'il·lusió ¡d'edat a l"hora d e plantejar el salt al món professionaL Crec que com més es trigui a re graus solistes i directors go irebé diàriam en t i de la categoria d '.4bbaclo , k.uraja, , Bem scein ... Pd cu.,.ilmr al món professiona,l, millor. Ln il· lusió en un jove músic és un aspt>1·tp constant i és difícil mantenir aquest sentiment quan la teva feina arriba a ser rutinària, com una feina qua/.sevol, i això pa.~sa n totes les orquestrPs. que fa a }' as pecte lllUSic·uJ, {'{' lli l'li 111 - UOS en )es joves 01·qnc•s tres, aquestes ml po<lc'n compara e-se a ml, la JONDE , perquè segons b:spinosa, E>ls planteja- suposa, al cent per cent, l'aprent>utatge professional, sinó la posada en pràctica del que s'ha estudiat, cosa que afavoreix, done~:~, una definició més precisa sobre quina (o quines) funció couceeta hauda d e desenvolupar una jove on¡uestra. Eu tercet· lloc , podem qüestionar la realitat professional d ' una orqut>stra professionaL realitat comuna a la majoria de for-macions d 'arreu (podtiem parlar d e la categoria artís tica d ·tm a orquestra?). I en qua t·t lloc, podem qüestiona1· difE'l·E'nts elements, alguns relacionats amb una 1·ealitat q ue afecta tot ésser htunà: la necessitat de "gunnyut·-se la vida", i que són: la il·lusió és patrimoni d ~ la joventut?; podem cstahlir una edat òptima per com~n çax a ser músic professional?; és més adient que un músic passi per diferents formacion s musicals sense tenir la segtu·etat C[lte ho podrà f er?; srria lògic que el pas a la professionalitat fos una conseqüència immediata del pus ver una jove orquest1·a? A aquesta darrera p regunta , Espinosa contesta:¡¡¡ parlem de la lògica de d ' una jove ortpJf'Slra awHl'Íac•a és similar a l dc· la es.JONDE, aquesta dan·era té més mitjans , és pectcLcula,r, potser és exct•ssiu i to1 si pensem que hauria de ser la pnuta rlt> l 'ireberg . D"a1tr·a b aJHia , <'l s sistemes d" en senyam<"nt són difer ents i per co- ments són diferents. 11/cl cuc/a consen·atori i escola té la sem pròpia jot·e or· en la qt~al és (jiiPStra Després de r epassar les de participar. obligatori professionalitat la a salt El opinions dels tres músics, T.t>$ jol'es orquestres tenen podem extreure difen"nls produeix, en molts casos, nivells i l'alumne rlijN·ents conclusions i formular algula desil./usió. totsfent concert i per pussa nes qüestions, discutibles o dtJ més.fuuóonen A ÒpPnt. nu , En pr.iroe r lloc, la JONmwtera continuada i 110 El pont que representa una DE suposa, ara per ara, l 'úperíodes com la }ONpe1· nica jove orquestra a Espujove orquestra entre els estudis Per tant. crec que en DE. nya amh r ecursos sufi(·it>nts i la professió és discutit. ca.~ les comparartquest rom per poder rep r esen tu t'l cions 110 són possibles. pont entre els estudis i el món i1lurn>u), t>l ritme de I n ' ball V segons que. Encara no orquestt·a jove una lloc, segon En professional. viure com a manutenció, sí; si parlem de la. lògica artística, no. L'experiència estrangera Arribada l'hora de les comparacion s (odioses, com sovint es diu), no podem deixar de banda¡· expel·i~ncia estt·angera de J esús E spin osa i Josep Manuel Villan·eal durant tres a·nys a Viena. Ambdós eoincid eixen a dir que l'experiència a nivell hum à és un dels aspectes més p ositius i interessants. P el f{Ue fa a l'ensenyament dc l'inslrument, Lols dos manifesten que a Viena p ots trobar-te bous pt·ofessors i de no tan bons, com a Espa n ya. Però la cosa interessant és el granam bient musical, diu Espinosa , que pots anar cada dia a concert i a l'òpera per tm preu mòdic i de peu, i tenir l'oportunitat de veu- mrs mença r, els estudis de mtísico són universitaris , apunta Villarreal. Pt•rc} això ja és un altre tema. Tampoc no podem d <>ixar dr pt·<'guntae als tt·c~> músics què opine n sobn! la nombrosa presènda dt' mÍlsies estrangf'r¡, a lt>s forma cions o rqu estrals espanyoles. Tots trc1s C'oincülcixen a qualificar de competència ferotge aques ta ¡n·esèHciu, eompetència que els nos tres músi cs es pan yols gairt>hé no poden afronta•·, ni aqtlÍ ni fot·a d c lrs nostr·es ft·onteres. I tots tres troben l'arrel (h•J pr·ohlema en el sistema d 'e nsenyament musieal espanyol. Salicrú opina qu e és injust que estiguem pagant un sistema d'ensenyament erroni i que no t'ajuda en res. Crec que no es pot oferir un ensenyament mediocre i després exigir-te unes possibilitats increïbles a l 'hora d'ingre.~ s nr en nna orquestra i no poder competir a altres paí'sos. Per la s~ va han no , Espinosa és partidari d C' la presència dem úsics estrangers a les nostt·es orquestres. P er a ell , p erò, es produí un error en política cultural quan fa uns anys, amb la creació de nous auditoris i noves orquestres, cosa qtte em sembla molt positiva, es cobriren les places de les noves orquestres amb músics estrangers en comptes d'haver omplert eL'> conservatoris de "bons" músics estrangers - perquè també n 'hi ha de dolents- . Així, haguéssim tingut,, en uns anys, músics e.spanyols prepa.rats p er defensar-se davant la competència del.s músics estrangers. Crec que està molt bé comptar amb músics estra11gers a les orquestres, perquè és un enriquiment personal i artí.stic. La qüestió qued a, doncs, oberta a la r eflexió. _J.. 1!!1 s= 99 MUSI CALIA R E T R A T EV GU EN I KIS SIN o el dià leg im po ssi ble per CARME MARTiNE% N 40 o tinc més r·emei que comença •· demanant disculpe a l'amable lecto r·: d e primer, perquè ri que ve a continua ció es podr·ia qualifica r m és com a exercici Literari que no pas com a entrevista ; i, segon , perquè, per prinHwa vegada en gairebé deu an ys d'activitat periocÜslica, em se nto d el tot incapa ç d'esbossar· aquí un r etrat afalaga dor o, si més no , cliscrelament neutre, delmeu interlocutor(?). Cr·ec que, en tot ca , Ics circum tà ncies em justifiquen . Veuran: l'entrevista havia de tenit·lloc a l'Hotel Ritz, l'endemà del recital-pre sentació de Kissin al Palau de la Música amb w1 programa integr·a t p er obr·e de Schumann i Li zt. omés a rribar , la seva acompanya nt (de l'empr·esa Ibermúsica) ja em va infor·mar que el pianista n o s'havia llevat gaire comunicati u, tot i que, content com esta va del bon acolliment del pÍiblic, egurame nt 'animaria d e seguida . La cosa em feiu mala espin a, amJ:1 franquesa - l'experiènc ia em diu que tm entr·evistat ap àtic és molt difícil de •·canimar-; però la t·ealitat va supera•· qualsevol recel. Un Kissin indiferent i desganat va en caixar la meva mà amh la mateixa man ca d e convicció que mostraria més tard davant les meves preguntes. U n altre comp any de Ja premsa -qu e amb més sorl o amh més traça que jo va aconseguir de Kissin algtmes •·t>spostes de, oh meravella, fins i tot quatre o cinc línies-parl ava d 'insegm·eta t i desconfian ça, de timjdesa i nerviosism e, de monosíl·lab s i llargs silen cis . Ho subscric punt per punt. IGssin em va semblar -sento haver de dir-ho- un jove amb problemes dt> comunicac ió i dominat MUSI CALIA R E T R A T pels tics nenio os . Quant a l seus silen cis, no els ct·ec fruit de la reflexió o la concentració. sin ó més a viat la manifes ta ció clara d ' una certa man ca d e substància . És una llàstima que la intel·1i gència pdvilegiada i precoç qu e va a co n sellar ingr essat· Kissü1 a l'Escola Gnessin de Moscou per a n en s prodigi - intel·ligè ncia qu e, quedi clar , no li nego en absolut- no s 'habri traduït, almenys aquest cop , en una conversa interessant. El que tampoc no es pol negar és que, fin s ara, la canera -no sé b en b é si at·tíslica o bé diguem-ne cursa d ' obstacles- de Kissin ba estat ft·an cament brillant. Segon s el pr·ograma d e mà , com en~ à a tocar el piano i a improvis ar quan només tenia dos anys ; als is va ingt·essar a l'esmentada Escola Gnessin , i quatre anys més tanl va debutar en públic amb el Concert K. 466 d e Mozart. Als dotze an ys ja inte rpretava el s dos Concerts dc Chopin, actuava per tot l'antiga URSS amb les orquestres més importants i amb els millors direc lo•·s. Segu eixen actuacions a Europa, al Japó, el debut amb la Filharmònica dc Berlín i Karajan toc ant e l Con ce rt d el T x aikovski . .. i dues pà& rines més de cun·ículum; el qual conclou r ecordant-nos que, el passat 25 de febrer, Kissin va actuar en dir ecte a la cerimònia de lliurament d els pt·emi s Grammy , i que l' acte, televisat, va poder ser vis t per 1.800 milions d e p ersones de 87 països de tot el món. P er ò, p assem a L'entrevista . - Ahir, el púhhc va pt·enú ar les seves interpretacions amb gt· ans ovacions ... Aqu est r ecital suposa va la seva presentació a Barcelona. Dura nt el concert, quina era la seva sensació m és forta? El pla er d ' inteqwetar , de c01muúcar? O el trac, l'ansietat, el sentiment de r esponsabilitat davant el compt·omís? - Què v ol dir , "sensació més forta "? _¡.. • ;: 99 ;:¡ ...~ El ~- !!... -~ - A veure, p er exempl e: sc sentia còmode? - Absolutament. - Com en qual sevo l a ltt·e concet·t? - Sí, és clar. - N o exp e rim e nta m a i e l trac? - Què vol dir, amb trac? - Vull dir si no es posa n er viós p er la r esponsabilitat. - Sí, el normal. - E n què p en s a , nonn a lment, mentre toca? ¿En la música, en qües tions tècniqu es'? Visualitza imatges? - Penso en la mú.sica. Durant el concert no tinc res més en què pensar. En la música i en el que haig de f er. - Se sentia còm od e amb el piano d'ahir? - Sí. - Quines condicions ha d e Lf'nit· un piano pe•· tal d ' agra- dat·-li? - Que no em destorbi per f er el que haig de f er. Amb això ja està bé. - Té prefer ències pet· algtma marca en esp ecial? Bosendor fer , Steinway, Yamaha ... - Entre els pianos moderns pref ereixo definitivament els Steinway . M 'agrad~n els vells Bechstein igualment. - Parlem , sili semhl a , de r epcrtm·i. Ahir va interpretar un programa que trobo molt apropiat p er a un jove pianista com v os t è : obres d e joventut d e Schumann - le s Variacions Abegg i la Fantasia op.1 7- jtmtament amb transcripcions iyeccs dc virtuosism e de Liszl. E s a dir, un programa brillant i no 41 MUSICALI A R massa complex des del punt dt• vis ta pHicolbgi<' , elabot·at_, et·cc·, a mb JH'Oll intrl ·ligèn cia. Es vost È' qui tl'Ïu (•1 !ll' U repertod'? O és la seva prof1•ssora? Tots dos. Sí, tots rlos. Em sc·mbla que, fins ant, ..~ I= 99 42 T R A T 110. - Pensa qne ha de Sl:'r més gran , comptar amb més t•xpt>d è ncics, més vivèn cies ... , en definiti va , que ha d 'es tar més madtu· , ¡wr interpr etar aquestes obn·s? buLat·, c13 1 de desentbre de l88, amb la Pilhar·mònica de Brd1n i H erbe r·t von Karajan , jus ta ment amb la interpretació del Concert de T xaikovski. Con1 el va conè ixe~·,} araja11? - El m.eu agent a Alemanya li va donnr algunes gravacions meves; quan les ·va escoltar, va vostè ha t•vitat el r ep erlot·i mfs acceptar conèixer-me. Vaig complt•'-, més de m ad ut·esa: anar a Salzburg, vaig toccu· per Brahm R, t' I darrer Li sz t , les so que li convindria. a ell i em va contractar per a da n e res 8 011 a tes de Beethoven. - No tmcara. Després d ' un aquest concert. La primera És C'et·t? silenci , afegeix: obra qtte em va suggerir era el Jfp tocat Brahms. Sego n c onc e rt de - Els Concerts? B raluns, però un m es Un amic meu té uno dita que em semblo molt en- 1 he començat a esdes prés v a ca n viar-lo certada -i dispensin si lo troben uno mico bèstia-: tudiar crlg nnes d e les pel de Txaikovski. Dessegons ell, " el títol de dono ve amb el. .. (bé, amb darr e res ob res per a la port més representativa de l'anatomia femeni- g raciadantent , aquesta piano. és l'única obra, qtLe vam na). però el de senyora col guanyar-se'l". Aques- P e n s u in trod uit· tocar junts . ta dita podria aplicar-se fàcilment, amb els canvis aviat més obt·cs de maNo es va sentit· tma de rigor, ol cos que ens ocupo. El títol de pianista, dun•sa en l'l seu r epertomi c a "ofegat", domien el seu sentit més elemental-al qual els franceri? El dal'l'<'r Liszt, p e t· sos fon referència quan parlen de pianoter en nat, pet· la p er so nalitat comptes de jouer-, ve, sens dubte, amb l' excepcxt>mple? podet·osa de Karajan? Li cional però mecànica virtuositat de Kissin que, ai- Què vol dir, amb el sembla que va tenir prou xò sí, deixo bocabadada uno bono port del pú· " darrer " Lis:tt? llihet·tat per defensa t· la blic. Tot i així, l'enlluernament cedeix ov1ot, - Em t·cfcr cixo a les seva interpretació , per deixant al descobert mancances tant musicals obr·es que v a escrüue triat· els seu s tempi. .. ? -que es van fer especialment paleses o la Fantacap a l final d e la seva - Bé, no em vaig sensia op. 17i ol Nocturn op. 62 núm. 3 de Liszt- com vida, <'11 qu è a v an<;-a tir "ofegat'' sota la pertècniques -el gorrotiboment del seu canell blol ' impt·esRionis me, com sonalitat de Karajan, quejo sovint l'energia provinent dels músculs de ara Nuage.s Gris , R. com vostè diu.. Però vaig braç i esquena, i o~ecto lo qualitat i l'amplitud del Wagner-Venezia, La lúso. Kissin toco, i saludo en acabar coda peça, haver d'acceptar algugubre gòndola ... , i tamcom un autòmat de rostre inexpressiu, com un nes de les seves idees , "pianista de factoria" (l'expressió no explícitab é alguns dels Anys de particularment p el que ment referida o ell és de Vlodimir Ashkenozy) per fa als tempi. pelegrí natge ... al qualla interpretació és poc més que la repetició - Els Anys d e p elegri- M 'agradaria parlar maquinal d'un discurs après que no arribo o fer natge no són de les últidels seu s inicis . Vostè va seu. Aquest Peter Pon del piano semblo haver-se mes obre.s cle Liszt. començar a to ca r , sefet gran sense voler, com si sospités en el seu fur - No Ínll• g rament, gons que he lle~:,rit , quan intern que un olt coeficient intel-lectuol durant lo p e r·ò ... (Qu e cons ti: el nom és te nia dos anys . infantesa no és prou mèrit per guanyar-se, jo t e r ce t· i da n·e r volum P er què aquest ins truadult, els títols de músic i d'artista. Aro com oro, d'Anys de pelegrinatge Kissin és poc més que un ex-nen prodigi. ment i no pas un altt·e? Il o fun plegats? .!! - A ro E va set· e!'icri t entre 1867 i 1877, i acabat, per tant, només v uit an ys abans dc la mort de Liszt , ell885. Ja cm cliran si d ' això no se'n diu " dar·reres obres", especialment en un ca s com el de Liszt, que va viure - i gairebé compondre, t.cnint en compte la seva fJL·ecocitat- dut·ant m és de se tanta anys ... Insisteixo:) .. .les p eces t·elacionades amb la Villa d 'Este, pe t· exemple, sí que bo són. i suposen j a un canvi LoLa] e n l'estil dc Liszt .. . Pensa a ca rarles? - No. Simplenumtnohe pensat e nca ra et interpretar aquestes peces en particular. - I Ravd ? Toca Ravel? P en- Silenci. Insisteixo : - Bé, Ravel trobo qtte és quelcom completament fora del corrent. Així que intentaré interpretar-lo diferentment; però no estic segur de fer-ho amb encert. Perquè és quelcom completament diferent. - I Bartók? - No. - Els co mposito r s r·u os ocupen un lloc d 'honor en el seu repertori , especialment Tx aikovs ki ... Vostè va obtenh· fa ma intcma cional quan va d e- - Hi havia un piano a casa seva? -Sí. - R ecorda quelcom dels seus primers contactes amb aqu ell piano? - És clar que no. - I mai no va pensar que podia tocar un aln·e instrume nt? - No veritablement. La meva mare és professora de piano, la meva germana, deu anys més gran que jo, estudiava piano quan jo era un nadó. Així que va ser molt natural per a MUSI CALIA R mi. Va 'venir per si sol. Teníem molta música de piano a casa. Només calia escoltar. - Molta gent diu que els neus que, com vostè, posseeixen un talent precoç, perden una mica la seva infantesa ... (Per primer cop i úhim , no s' il·lu sionin , Kissin reacciona vivament.) - És el que pensa va la me va mare. Per ctixò 110 volia que jo fos mú.sic. Perquè tenia l'exp eriència de la meva germana ... - I vostè, què en pensa? Té la sensació d ' havc1· pndut quelcom? ¿O prnsa que la seva infanl<'sa ha estat mf>s rica CfUC la dels altJ·ps nens"? - No mh penso que he f et el que volin f er. - Com es van desen volupar els sens estudis'? Com va con èixer la sf'va p1·of"csson1 , A11na Pavlovna Kanlo•·'? - Bé, teníem twa amiga en conuí ... Que era també profes- E T R A T la permanent company•a . deia professora particular sora de piano, però no treballava amb nens. Ella ens va recomanar l'un a l'altre. - Vostè no ha estudiat mai al Conservatori de Mosco u ; només a l'Ins titut Gnessi n, amh Anna Kantor. Quants anys ha treballat amb ella? - Quants anys ... Quinze. - I què en destaca t·ia , del seu ensenyament? La part tècnica , Ics idees sobre interp•·etació? - Ella em va ensenyar absolutament tot el que puc f er ara. No sé què és el més important. Probablement completar el meu desenvolupament, de ma- nera hannònicr.L. Però les altres coses són igualrnent important.s. Encara estudia amb eUa? -Sí. - La seva carrera va començar quan encara era un nen ... Probable me nt , el p roblema pr·in cipal és, en ca sos com el seu , que h om p erd aviat la companyia , els consells , d'un professor ; mass a aviat, diria jo. Vostè sembla haver trobat la solució per perUongar la seva condició d 'es tudiant: ha tirat cndavanLla carrera conservant al seu cos lat Anna Kantor, que J' acompaJ?ya en tots els seu s viatges .. . E s així? - Què vaig perdre?. . . - respon , distret. (F ran c ament , començo a preguntar-mc si és possible que això m'estigui passant a mi de vea·itat. Confesso que , entre els Lic i les t·espo tes telegràfiques, 43 MUSI CALIA R E T R A T Unrostl'e adolescen t una mica torturat al servei d'una energia damunt el plano autènticam ent excepcion al l -~ ... •s: 99 sóc jo qui pe•·rl ... e l fil d e la co nvc•·sa!) Rr petei.'\.o la pt·cgunla , i afcgeh..o: - Ha eslal difícil pet· a vostè conciliat · la condi ció d 'estudiant amb la catTct·a de pianista? - Per a mi no ha estat difícil en absolut. No entenc per què hauria de ser difícil. 44 - Bé. per ('Xemple -comen~ o a impacien tar-me-: no tots els professo rs nstan di s posats a passar deu anys cle la seva vida anant a] d~HTera d ' un sol alumnc. La seva professo• ·a es df'dif'a a vostè exclusiva me nt. Imagino c¡u r vo tè no és compatib le amb altres deix<·bles . - Ara no. Però a,bans en va tenir. - Pas e m a un a ltt·e tem a. Cn 'c que no li agrad~n els concUt·sos. Hom diu, però , que són necessari s pet· posa t· les b ase d ' una carrera sòlida. Hi Cl'l t à d 'acord? - Probable ment sí. Jo vaig començar la meva carrera amb den anys. Quan en tenia, tretze, la meva professo ra i jo vam consider ar la possibili tat d e presentar-me al Concurs Chopin de Varsòvia . Però ho tJam deixar córrer. - Quins són el s pt·in cipis hà- sies de la seva tècnica? Silenci. - Com utilitza e l p es del braç? Com el comhina amh l' acció dels di ts? Un altrf' silenci. - No té la sensa(·ÍÓ d ' havet· apl'ès tms clctcrmin ats principis tèc nics? Pensa que la tècnica és qu elcom incon scient? - Sí, això crec. - I com tt·ehalla cada nova ob r a? La llf'geix, l'a nalitza fo ra tlt' l piano? - No ... En realitat , ja conec les peces abans de començar a esttuliar-les. - Coneix la m us1ca ah a ns cl'estudia t·-la? Com? Imagino que> lleginl mentalme nt la pa t·titu ra , aba ns de scu•·e al p iano i tt·cballar- la fisicamen t. No ... L'escolta , lla vors? Sí ... o m' h o crec!) Vol dir que consicle t·a que conei x un a obra perquè l' ha s<·nlicla en la intet·pret ació d'altt·es piani stes? - Sí. - I quins són f' ls pianistes del passat i d el present que li agt·aclc n? Glcnn Goulcl , potset·? MUSI CALIA R E T R A T - Sí, i dels joves Kri.stian Zinwnnann. Del passat, n 'hi ha molts. - [ elsgr·an russos?Ric hter, pe•· exemple. L'ha conegut personalment? - Sf, molt breument. - I els directors? Ceec que acaba d'ene(>gis trar un disc a mb Giulini. -Sí. - Ha estat una bona ex-pe- Un futbolista incipient poc convençut •·i~ncia? - Sí. No només musicalment, sinó també personalment. He disfrutat molt treballant amb e ll. És Ull hom e meravellós . - Vostè manté una estre ta relació amh Vladimil· Spivakov i cl!:l Virtuosos de Moscou, i ha col-laborat amb ells sovint, fins i tol en gravacions . Pensen Spivakov i vostè en tocar pt·òximamcnt en clno? - Sí, ens agradaria. Però és di}teil trobar el temps per assaja.r junts. És probable que ho fem. - Acostuma a lll'b.;,. el qU<· escriuen sobre vostè'? - De vegades sf. - I què en pt•nsa, del que diuen? lli està d'a<'tH·d sovint'? O troba Les opinions més avinl equivocade s? - Depè n. De vegades estic d'acord, de vegades no. - Se sent capa~· de jutjar-se a vostè mateix? D'avaluar C'n<'<'t·tadament el que fa? O necf'ssita algú que, des d e fora , l'ajudi .-n aquesta inleriorilzu ció? Bé. per a mi no és d~fícil jutjar-me, però alglÍ m és pot ajud(lr definitivam ent ... - Què lïnh•t·essa, a pur·t de la m(tsica? Cim·ma. tealt·t'. c.pOI·t. .. Té te mps pet· fer a ltres aetivitats? í, és clar. - Li agrada pt·acliea •· algun CS]JtH'l? - Quan era petit ju~ava al futbol. Ara ... - No té l<' mps? - No tinc companys de joc. - Molts piani stes diut•n que la uatació els ajuda físit·amenl i me ntalment: dt•senvolu pa la mu sr ulatun1 harmòni cu mcnl , t·elnxa i fleÀihiliLza el cos ... - Potser sí... Calen COIIH'ntari s? Jo c r·ec qtH' no. Norn(·s vo.ldt·ia dit· tuHl cosa : tant Ò<' bo no e m Lonti a t ,. o b a t· e n u n a s i t u a e ió com aques ta fin s d'aquí n - almenys- deu anys més . 99 Pere Artís i Benach lluís Millet i Loras LLIBRE DEL CENTENARI ... Articles inn·oductmis: Montserra t Albet, Joan Uuís Marfany, Enric Jardí, Josep Ma. Ainaud de Lasarte i Josep Benet FUl'\DACIÓ ORFEÓ Ct\T,\L.-\.- PAL\l' DEL\ :\IÚSIC\ C:.\T.\Lr\0:,·\ EDITORIAL BARCI O Lkm.utt·u·lo a ht \o-t ra llihn-ria n 01 Editori.tl Barrino ( \ltmt\l'll\·. 9 . · ¡el.~ I H ()H ~H ) 45 MUSI CALIA PRE · CRÍTIC A CATA LUNY A MÚS ICA PRO POSA De s cle l lic eu en clir ect e per VICTÒRIA PALMA e 99 46 atnlu n yu M (tsieu, se m¡H't' amate nt a oferir uh, eus oien ts t•ls gn1ns esdev eniments ope•·ístics que tcnt>nlloe ui C t·an T<·atr<' del Liceu , oferirà sis d e les set òperes d<· la programa<·ió cl' aqtH•sla temporada. Cine: J.ohengrin , Carmen, lltrovatore, L 'Orfeo i Gosi j'an tlltte, en directe , i nna altt·a, Anna Bole11a , enrcgistmdu prèviameut. E l wagn e rism e s' intt·od uí a Ba t·celon u entre el 1862 i 1882, mitjan~·ant l cs inteq n·ctacion de tÜversos f•·agments dc les òpen •s Tannh iiuser, Lohengrin, Rienzi i Tri~uw y i l soldn, que precedirenla posuda en es<·en a, ara ja en versió esci'-nica i mu ·icai ínteg•·a , dt> Loheng rin. L 'òpera fou dirigida pel mes tre Go ul a, ell7 d e maig dt> 1882. al Teatre Principal. Alfonsina J a né, es tudiosa del moviment wagner ià a Barct•lona, ha esc rit en t·<'lació a mb aquell a utc'>ntic e ·devenime nt musicaJ: "Sembla que el públic s'enlusiHsm à i demanà la repetició de dos preludis i dc feagmcnts de d uos''. Els ct·ítirs de l'època coincidiren en el fet que la intet·p t·etació va ser bon a, bé que lamenten la poca q uulitat del cot· i de l'escenogra fia. Aquella reprf•sen tació S<'l'VÍ per fet· pedagogia sobre l'ohra del gra n músic germànic, que ja aleshores gaud ia de grans simpaties en tt·e el públic barceloní. Ai.xí, doncs, r estrena a Barcelona de Lohengrin coinr icü amb J'cstrena, a Bayr enth, el mateix any , de Parsifctl, i enca ra no nn an y després s'esde\'u1gu é la mot·t dc Wagner , que es pt·oduí u Venècia el 15 dc fe b rer de 1883. La seva mort impedí que el gran creador pogués acomplir el seu desig de visitar Ja capital catalana. Aq uesta és Ja primera de lt>s òp eres que Catalunya Mú s ica ofeti en directe. el passat dia 23 de desembt·e, de del Gran Tea- Lrf' del Liceu barceloní. La daner a serà Gosi fan tutte, de Wolfgang Amadeus Mozart, que s'havia estrenat al Teatre de la Sa nta Creu, a Barcelona , ell2 dc novembre dc 1798, en ocasió de l'elebrar-se l'aniversal' i del monarca alesho•·es regna nt a Espanya, Carles IV. Com ha escrit el gran estudiós de Ja històl'ia de r ÒIH'I'a a Bat·cclona, el professor Roge•· Alier. l't•stt·ena baret>lonina de r òpera de Mozart tingué lloc "Molt abans q ue no pas a la majoria de les cnpitals eut·opees, fin s i lot de les més obertes als corr ents musicals.,. Fou inter¡wetacla pe•· una companyia italiana, la qual captà bé l'Psperit italianitzant de robra. i hem d e creure els crítics dt' l' època. l 'òpera moza•·tiana no fou rebuda amb gaire entusiasme pel públic barceloní, fins al pun t que en algunes r ep resen ta cio ns s ïnteq >t·età no- més el pt·imer acte, acruell que aconsegtú uu maj or suport dels espectadors . L'obra va ser anwlciada amb un subtí tol, La scuola. deglia.nu.m ti, i la seva estrena estigué , amb tota seguretat, impulsada pel capità general Agustín de Lancaster y CarvajaJ. La gt·avació d'Anna Bolena , de Gaetano Donizetti , set·à oferta per Catalunya Música ell7 de gener. La t·esta de les obres ho seran en clirecte: Carmen, de Georges Bizet , el 24 de març; 1l trovatore, de Giusepve Verdi, el 30 d ' abril ; L'Orfeo , de Cla udio Monteverdi , el 31 de maig, i finalment, la ja esmenta da Cos'i fa.n tutte, de Wolfgang Amade us Mozart. el 22 de juny. D'aquesta manera Catalunya Música segLúrà fidel a la seva trajectòria d 'aproprat· als seus oients els esdeveniments musicals que tenen lloc al Gran T eatre del Liceu. MUSICALIA PRE · CRÍTICA El nacionalisme polonès de Szymanowslci per CARLES LOBO quest me de gen er la lemporada dr· l' OCB ens obseqtúa amb una obt·a d'un compositor inhahilual a Jcs nosln:s sa les de concer ts i és un cPa(pw lls noms a descobt·it· pel nostre pí1blic. Així, don('s, cal aprofitar uquesta opot·tuuinat d 'apr opar-nos a la figura del polonès K<trol Szymanowski (1882- J937). L 'evolu!'iÓ d<· lt•s tendències nacionalistes que a pt·incipis del segles ·o, contestaven als r omàntics centr eu t·ope us, es va gestar pt·ecisam ent a les mateixes zones geogr·àfiques on el Romanticisme es va desenvolupar més àmpliament. Les •·ebrions p<'t·ifèl-iques havien de seguir aqueU camí que els mat'caven les potèn<'i<'S hegemòniques veïnes. Polònia (com IJongria o Txecoslovàquia) maldava per buscal· a principis del scglt• X.'. una identitat cultural}H'Òpia que l'ajudés a supe rar el provincianisme i l'endat.T e•·imcnt c ultur al. I bo havia de ftw ma lgr a t els poder osíssims tres vt>ïns que l'ofegaven: Rússia, Alemanya j l' impel'i dels Habsburg. La forta pressió que havien de patir els polonesos va afavorir una tendència a l'independentisme, particulanuent viva al canvi de segle que va ol'iginar moviments com la Jove Polònia Musical funda t per Gr·zegot·z Fitelbet·g, Ludomit· Rózycki. Apolin a r y Szeluto i Karol Szymanowski. Szymanowski va ser quasi l'únic que va lrcball~u· amb eficàcia en favor de I' actualització i modernització d'un llenguatge c·ultural propi polonc\s. En la seva JH·imet·a època compositiva, Szymanowski va senti•· la influència de compositors com Strauss (Segona sin~fonia, op 19 del 1909), pe•· ccnt•·a•·-sc més tard en les noves aportacions dchussynia n('S i scriahinianes (Masca res, Metopas, del 1916 i 1915 t·espectivament) amb una fo r ta fascinació pe t· les cultures orientals (Tercera simfonia, "El Ca nt de la it", del i. -~ •s= 99 Karol Szymanow• kl 1916). Durant aqucslt'S dues pt·im eres e tapes, Szymanowski, amb un llenguatge molt JWt·sonul , va contribuir quasi impct·ccptiblcment a les avantguanl<'s curopt><'S (va ser directot· del Com,er vatol'i de Varsòvia i el primer· rec lot· er aquest centre e n la n ova elltt>a, quan es va con vertir en l'Acadèmia de Música, i en la qual va c rear escola amb un planter dc dci.xebl('s abbolutament fidels) . Més tard , i a ca usa del delir at estat de salut, Szymanowski ha viu de passar Uar gues temporad<'s a Ics muntanyes de la regió dc l'A ll Tatras. Allà va dcscohri•· i estudia•· pt·ofundament la música populut· polonesa, que marca t' ia definiti vament el caràcter musica l dc les seves composicions. Les limitacions dels cants populars van obligar Szymanowski a abandonar les incipie nts in('IJI'- sions a l' a ton alismc. Un retorn a l'antigrtitat, a l ' arcaisme, al ''clussicisnw" marca•·en la seva dan ·e•·a <-poca compositiva, tot .fent l ' ullet u lt>s oh•·es ' ·neoclàssiques" deStravinsky. Aquí s ' inscriu l' última dt> les ¡,evcs grans obres, el Segon concert per a violi i orquestra, escr it el 19:~3, q uatr·c anys abans de mot·u· i prccisam<'nt la que podrem sentir el Palau dc Ja Música CataJana aquest mes de gener . 'fEMPORADA ORQUESTRA ClU'fAT DE BAHCELONA Obres de Ba~·bcr· , Szymunowski i Schu munn Chdsliane Edingcr , violí On1u c>~ lt·a Ciulal de Barcelona Stuni slav Skwwaczrwslci, dir·ector PALAU DE LA MÚSICA CATALANA 1)¡, l' tHIJ-es. 22 de gener. 21 b. Ui•sabtt'. 23 dt• gener de 19 h. Dillm<'nge, 24 gt: ncr, 11 h. 47 MUSI CALIA PRE - CRÍTICA Orque stra clel Lliure: Conce rf3+1 perC.L. D t's JH"és t.lt• I t>s s t•vt'S tlu f'S pt·inu·n·,; produccions. c•ls mt•mbt·es dr l 'Orqut'l>lt·a df' Ca mhnl T ea tre Lüun• t•ns pro}JOscn Ul'H un rem cert d'uqut•lls que Il O tt' II C II nn {'OiliÚ JcllóJIIÍiltlfiOI" ò cfinitc)l'i. Aqut•stmés dc gen et· d Llim·t• ens oft•t-e i' utt progt·a ma de t•onrcrt mé~o t•unvc-neional amb obn•¡, d 'autort.' in·nt'i i lnn dispar·s com .Joan Guinj oun, J osep solet·, Luis d e Pahlu i 1•\•liu Gusull: tres corupnsitm·s de lu vt·llu fumada (Cuiujouu , ric Pablo i Solet·) i un dc lu novn (Cas ull)~ t n•s clt' catalans (C uinjoan. olt>t" i Gnsull) i un forà (d r Pnblo)~ tt·es obt·c¡, csnitcs pet· a l'ot·qucstra clt•l Lliurr (Soler, d e Pablo i Cas ull) i un u qut• no (G uinjoan). PotSe t· , i tul eom diu el títo l d e l conwnlui"Í , uquest podriu !H' t " el Concert 3+1. T a l rom e ns a:,•rada fet·t•n aquestes ora.,ions, ara d eLxarem que siguin ell; muteixos compositot·s e ls qui umb els seus propis mols t•ns inll·ot.lut•ixin les seves obt·l:'s, qut· podrt>m st'nlit· en les versions dt• l'ot·questt·a dt'l Lliure. Jl MGI\.IA (pera l6solisll';,)ddoan Guinjoan. La idea i el títol em t'all ser sug- gerits per 11110 pintura d'August Puig a qu.i vn dedicada l 'obra. Matèria en plrma r>bullició; sonoritats flotant s i domini d'aquesta matèria . H eus ací una descripció a grans 1rets de la composició les imatges de In qual em serviren per realitzetr l 'estructura de la .seva morfologict. Des d'aquest punt de vistu. Mugrna estc"i dividida en tres seccions que se sncceeixen sense interrupció -a part de petites zones de repòs. í1-1algmt que no ho sembli, 11 0 lte volgut escriure en cap momelltuna mrísica descriptiva en el sentit I radicional de la pa ra rtla: a tmvés de les imatges exposndes he procurat compondre rwa obra preferentment subjectiva i he prescindit dels procediments aleatoris. Jlagma es va estt·enat· al Palau 48 d e la Mú s i c~a Ca talana pel grup Diaholus in Músiea, sota la direeió del mateix compositol', durunt l'e- dieití clell97 1 del Festivul lnlt• m aciomtl dt• Música d e Hn(:clon a, i d es d 'a l<•shot·es no s'ha lc)t'nut a intc qn·<•tut· mai a la nostra t'i utat. P er· tant, aquesta ser·à com una mena de rt>estt·ena: una segona a udició dt•spt·í•s clt> 22 anys de la se' a estrem• t•ft•ct i va. PARAÍSO Y TRE S DA NZA S MA CA BRA S, de Ltús d l' Puhlo . /Escrita entre 1991 i 1992 el títol prové d ·un comentari de Colom referit cd Nou Món: més enllà d el Tròpic de Capricorni hi Ira el més bell estatge, ja que és la ¡Hut més noble del món, és et dir el Paradís Terrenal. Com C uinjoan. tamlJ{o c·onH'nta a ra: la mrísica no busca descriure. sinó mPs aviat acompanyar les imatges que suggereix el text. Per altra banda les Danses Macabres no necessiten explic(l(:ions, ja que les I robem cada vegada que dues cultures molt diferenciades s 'enfronten. La meva música no és de protesta, és una ofrena. un record, una meditació en què la ironia no és exclosa. Les seves parts. interpretades sense interrupció segueixen aquest ordre: Paradís, Primera transició, Primera dansa, Segona transició, Segona dansa. Tercera trnnsició. Tercera dansa. J1A I/ LER-L!EDER, de Josep Solf't". Una obt·a escrita pl:'l" a fl au ta, oboè, 2 rlurinets. fagot , 2 trompes, trompNu, Lr omhó. piano. m·pa, 2 perctl',-.ion-.. l:,'ltitarra. 3 violins [, 3 'iol i n s J [. 3 ,;o les. 2 'ioloncels i contra baix, l'any 1992. E ls Mahler-lieder van ser escrits sobre uns textos de Gustau Mahler, comp ostos l 'estiu de 1910, poc abans de morir. Es tracta d'un cicle de sis bellíssims poemes dedicats a la seua muller, Alma, que fins ara han estat pràcticcwtent desconegut s. I\' 'he escoli i 1 ri os: " Les ombres de la nit ... " i "Oh tu , la. meva lirct , tu el meu cant de tempestn ... " Els Mahler-licder han estat escrits per a la soprano lírica Vi rgínia Parramon i per a l'Orquestra de Cambra Teatre Lliure que dirigeix Josep Pons. CANT DE BENVINGUDA , de Feliu Casull. Aquesta obra ha es tat escrita. paral·lelament al procés de gestació de la meva filla Llorem;a a qui, juntament amb la. met'a dona Maria Rosa, l'he dedicat. Les seves diferent.~ parts volen ser un cant a la fonrmció d 'un infant a les entranyes de la seva. mare, a.mb tot el que comporta de màgic i meravellós ru¡uest procés. La primera part és un Pt·cludi per a cor a cappclla escrit sobre el text del poernn " Punw de elia" d'un dels poetes que sempre he admirat més: Gabriel FerTater. Les altres tres parts neixen cle poemes cle Joan l 1inyolí, un dels més grans poetes del nostre segle, poc conegu t , la poesia del qual m'ha embruixat.fins alfons de la meva ànima i que he descobert recentment. Així, la segona part és el Ca nt Primct· per agrtiurrra solista, cor i orquestra. El text és el del poema de Vinyoli "Vàrem emprendre el llarg camí. .. " . L "obra continua amb el Cant Segon , una mena d'interludi per a baríton i guitarra , també sobre text de .Joan Vinyoli. El Cant Final, qne conclou l'obra és lct més desenvolupada. Escrita per a veu i guitctrra solista, cor i orquestra, reprèn la poesia de Vinyoli amb el text dels Cants d'Auel.one qrte imagino d'aquesta manera: primer la ma.re explica la felicitat que se sent en engerrdrctr un fill i vol traspassar nquest sentiment a l'infant. Després és el nen qtú, eles de les entrcmyes maternals, descrin el qt.Le encara no coneix. Segueix una cadència (amb contraccions) molt dolça de la guitarra q~te p orta a un rlustt•rfinal: el naixement del fill. La secció enllaça amb wm Coda (Cant de Benvinguda) i .~'acaba amb wut cançó de bressol. Feliu Gabull ens comenta qu e aq uesta obt·a es va poder estrenar a quest estiu p assat al Festival CastclJ de P er a lad a gràcies a l' inte1·ès que ru va posa r Luis P olan (~O . És una obt·a <'Snita pet· a l'On¡m'str·a de Cambra T eatt·e Lli m·e. ja que van set· a lbruns del seus membt·es (Jaume Co•·tadclJes, Josep Pons i Lluís Vidal) els qui van encor a tjat· Gasull a escriure-Ja despr és d c llegirn c els pt·imet·s esborranys. TEMPORADA DE L"ORQ L E 'TRA DE C.\J\IBM. TEATRE LLIURE Marin dl'l Mar Bonet i Viq;íniu P u•·ramon, bOii~te~ Josl'p Pc>nh. clireelor Oies i hon11·is a cons uJta•· ;•n ru•·tcllem MUSICALIA PRE-CRÍTICA Stravin sky a Amèrica , 11 neoclas sicisme '' pre-dod ecatònic per C. L. I' sc]at de la Segona Guen·a Mundial va foragi t ar S tr avi n sky d'Europa. Va decidia· t"stahlir-se als EUA. Per·ò, de fet Str·avinsky ja havia arl"ihat al '\ou Món el 1939. Aquell va set· )"Ull} de les cèlebres lliçons llegides a la Universitat de Harvarrl que, anys més tat·d (1942), es van publicar sota el títol de Poètica. musico[. L'emigració de grans compositor·s europeus a Amèriea va ser constant en la dècada dels anys 30: dt·s d 'Arnold Schonberg, que hi va an·ihar ell933, fins all91·1, en què ho va fer Bohuslav Marlinn, homes com Weil, Hü1demith, Krcnck, Milhaud o Bartók havien dt> seguir el mateix camí. Stt·avinsl<y, com h em d it, ho va fer l'I 1939 i no va aconseguí r la n ut·ionalital americana fins al 194-5. Els dos compositoa·s inuuigrats que probablement van influir· més els composilors amt•r·icans de r època foren Schonberg i Stravi nsky. Eren uns moments t"n quf.la t·ealitat americana vivia un cert eclecticisme i els compositors anaven a la recerca de pa•·cs rspirituals. S('honberg els apot·Lava el nou sistema dodecatònic (que Stravinsky no va poder def11gir i el va adoptat· cap als anys 50) i Stravinsky eh, oferia, en canvi, les limita dons que comportava la composició dins el marc estricte d e l'anomenat "neoclassicisme·". Aquest va ser precisamentl'estill¡uc caracteritza les obres de la primera dècada stravinskyana als EUA. Van ser anys d'amhit·ntació americana per al compositor t'us, durant els qual 'a ha ver dc vigila a· els seus ingr essos. controlar els ¡,eus editor:o . aeonscguir protegir les seves obres. IJ .t• ~- ¡g· 99 lgor Stravinsky Stravin Rky havia de pagar el seu tribut a la nova pàtr ia, i va compondre obn•s destinades als gèneres típicamt•nt anwl'icans: el circ (Circus Polka, dcll942) i al jazz (Ebony Concerto, del l946). Després de 10 anys, Stravinsky torna a tenia· inlt>l'i·s per a la música relibriosa: des del 1930, any de la Sin~f'onia de Salms , només havia esct·i t lrcs cors a cappella. Va ser el L944 que va compondre la ca ntata Betbel i la cèlebt·e Ma.ss (una dt' les poques obres del període ameriC'à, que Stravinsky esct·im·ia sense la motivació d'un encàl'l'cc). També va LJ·actat· e l gène r e simfònic amll obn•s com la SimJoniaendo major, la Simfonia en tres mo viments i l'obra que aqtú ens ocupa : el Co11certo en re major per a cordes eh·) 1946. Aquesta també fou fruit d'un encàrrec. Una comanda que li arribava d'Europa després de 10 anys de no rl'bre'n cap. Ya ser una obra dl'slinada a Paul Sa- cher i la S<'Va Orquestra de Ca mbra d e Basileu. Aquí S travinsky es va sentir estimulat, un cop més, per lt>s limitacions que li imposava una ot·questra de corda reduïda: s'adeia pet-feelament a les seves intencions de fet· una música simple, clara i lluminosa, en la qu a l s'havia de jugar amb la riquesa l'Ítmiea i melòdica, amb les combinacions timbdques, amb les dinàmiquc i la divet·sificació contTastada dc plans sonors. "'Vivace (a tlacca) ", "'Arioso", "A ndantino" ' i " Rondó Allt'gt·o" són els tres moviments d'aquest Concert en re major per et cordes, que ja ens anuncie n una Pstruclura que segueix J'esqucma d(•lt:onC'erl clàssic. ...~1!1 l f TEMPOIHO\DED.\.l SA I MÚ ICe\ Concert ('n r(' major per a cordes d'lgot· ll·a,·in~k} Ct'ntrf.' Cultut·ul dc la Caixa d'Estah is Òf.' T¡·t·rr~~~a Oijom,, 28 l(t.'ncr dc l993. 21 b. 49 MUSICALIA PRE - CRÍTICA La gazza ladra torna al liceu al cap de 122 anys d'allsènc ia I. -! ... t 99 l.a gcuza ladra perJ.C. V so a ser la temporada 1866-67 l'última en q uè els afcc·rionats liceistes van tenü· l'oportunitat d'escoltar· La g azza lacira, l'òpera de Rossini que torna al nostre teatre d'òpet·a a par tir de finals d'aquest mes de gener. Cal afegir, per a més inri, que abans n omés s'havia ofert la temporada 1850-51. Per als qui, d'aquesta òper a, només con eguin la força popu laritzada obertura, el seu contacte pot consti tuir una més que gr·atificant trobada . Amb tota seguretat ser·an molts els qui se sorpr·Pndran que una òpera tan sòlida musicalment i a mb un llibret tan inusualment ben confegit hagi romàs tants anys absent de la carteller·a liccística. Es tracta d'tm de tan ts misteris que oferei.x el món de la música,i d'una manera particular el de l'òpera, i que té molt a veure amb factors d'a l'l'el extra musical, com són inter essos econòmics, modes, sadollament del r epertori d'acolliment segur, etcète ra. Per això cal saludu amb els millors prommciaments aquest r etorn al cap de quasi tm segle i quar·t d'una composició tan valuosa com la que ens ocupa. La gazza /adra va ser estrenada al Teatro aUa Scala de Milà eJ dia 31 de maig de 1817. Rossini es trobava al Llindar dels només 25 anys d'edat i ja havia escrit la seva obra més impor·tanl: ll barbiere di Siviglia {18J 6) ultra títols de la rellevància de Tancredi (1813). L 'italiana in Algeri (1813), ll turco in ltalia {1814), Elisabetha regina d'lnghilterra (1815), Othell.o {1816) i Lr.L Cenerentola, estrenada el mes de gener de 1817, quatre mcsos ah ans de La gazza ktdro. Era una època d' una activitat fr enètica, amb títols escrits sovint amb una impressiona nt escassetat de temps -ll barbiere ... va ser composta en tres setmanes. En aquells momPnts, igualment com el que s'esdevé ara, els compositors percebien tms emoluments molt infer·ior·s als dels grans cantan ts i Rossini es veia obligat a tt·ehallar amb intensitat per recompond•·e la maldesi ra economia familiar , aleshor es encara vinculada als seus par·cs. F eia poc que havia estat contractat pel cèlebre empresari del Teatt·o San Cario de Nàpols, Barbrda , fet que l'obliga va a produir p•·àcti('ament a termini fix i al mateix temps no l ' impedia de compondre ob•·es per a altres teatres, com és el MUSI CALIA PRE-CR ÍTICA que fos momt>n tàniament , <>I model buffo i tambt> el propi d e l'òpet·a tt·àgica . En aquest sentit d estaca a l~a g azza ladra el mestrívol t'llu ilibri aconseguit pel compositor, pet· una banda , en deslliu•·a•·-sc de les exageracions d els motlles dt• l'òpe•·a bu.ffa i , pe r· l'altra, en t•vita•· de c:"aure en l't•rH'at·tonamcn t propi d el model d 'òp era set·iosu o tt·àgica que impet·avu a l'època. La ga::za ladra esdc·vé així una mostt·a inusualme nt r eeixida Òpen• realista i objectiva, amb uns p er·sonatges molt b en dibuixats, en qlH\ lli compositor pt·es<·iDdeix, si <·H I, d els t•on ven cionals duos, lrios i altres fonne d e conj unts p er intt•nsificar els tt·ets expn•ssius d e caire r ealis ta del contingut cle l' obra. Fins i tot s' ha pad a t d ' una dimensió protover·ista i alguns han volgut VNlre en inetta un p!'r sonatge quasi ¡>uc:"cinià. La pregàl'ia que pronuneia a l' in ici del segon acte, d ' u n a gran emotivitat, emmar cada pe •· una marxa fún ebre i sense el recurs d 'otnamentad ons, constit ueix una referència molt vàlida pel qu<' fa a la constatació que acabem d e fel'. A l'apat·tat instrumental , el b'l'an moment d e l' obra és Iu h ellissima obertut·a , plena d' idees noves i sorprene nts, d es d els i.nieials tocs de tambor. És una de les par·cel-les instrumentals de Rossi.ni més p t·ocügadcs en concer ts simfònics. Niue tta és, d' ~a¡m a manera , l'alter ego de la Cen e t·cntola , la noia innocent pct·seguida, a qui fin s i tot abandona el seu pat·e , F er- cas d ' aqut>sta Gazza ladra estrenada. c<un hem vist , i a més amb força èxit, a la mateixa Scula d e Mi- là. L ' 11rgum~nl és basal en tLnS fets a l'esceprotagonitza que is r reals, na la j ove minyona Ninetta , condemnada u mort, acusada rle robar els coh e•·ts de plata rlcls seus amos, els cruals, e n realitat, en:n sostr ets per una gan;a cleptòmana. A Rossini, el va a treu r e en gran manera a crucsta històt-ia i així ho va fer avinent u la seva mare e n un carta: " .. .l' argumen t és bellíssim . . . " . I, per altra pat·L, Ghe rat·dini va sab er confegit· un llibret esp eciaLne nt rema r cable p l•t· la natut·a lita t i claredat amb què és trac tada aquesta històr ia d ' anel tragicòmica i de trama argumental força complexa. Cal fer esm<~nt que l 'obra es d esen rotlla en un ambient rural , fet raríssim en l'òp era d el moment, circwnstància que va ca usar DO poca sorpresa entre els espec tadors i crítics d'aqut"IJa època. És un ambient molt LaDcat i dc ca ciquisme presidit pet· la fÏo<rUra d el Podestà -alcalde- que marca l'existència dels seus súbdits . L'obra té el mèrit de r etra tat' amb fo t·ça pt·ecisió aquest ma r c, el qual -en bona mesm·a- esdevé un protagonis ta passiu , però tanmateix no exempt dc transcendència . Rossini va insistir a tornar a compond•·e u na òpera semiseriosa, en línia , salvant les difer èn cies, d e la immediatamen t antN·ior La Generen tola , í d efugint , p et· tant, ni a· C/ Sant Fam·•·~• · dinando . i d<' qui t>'enamor n Giull<'lto. fill d l'l Lt·n·a tinent Ftllwizio Vingt·adito , afl'<"eionat a la be~ml u . En aquest eonH"<t, adquir<•ix 1111 gntn •·cUeu, tal com s ' ha a¡nmtu l abans, la figut·u dt• ll Podestii quc, juntament a mb un aplec d e tipus Arettnclaris-Pi ppo, interpretut per unn mezzo-sop t·ano, Isacco, Antonio, Giot·gio, ~J .·nes to in Pt'{'tOl'l'-, completen un quadre t·ic agombola d ot· d e la p e t·ip(·cia cl ' aquc~tu ~i­ ncita , person a tge• molt impo •·tnnt <'n la nodrida eol· lcC'ció d e gm ns tipus femenins t·ossiuians . La versió escè11ica que arrihu u] Li<"!'H compta umb la garantia b àsica de la seva pr·ot>t•d èn cia. E;, tntcta del Festival rlt• P esaro, la gnlll n•ft' r èn cia en el Lntctamen t d1• l'ob nt dd seu fill m és iJ ·lustn·, p r·oscn tada l'an y 1989 i signada ¡w•· un Cl't'ador tan p r csti¡,riós com Mit·huel llampe . P el que fu u' eus calcldt t'spct·m· què pot d onar un nom no com ~gu t a casa noMtt·u, Leontinu Vod uvu, en qni r eca urà lu J'N lpo nsa bilitat màxima en el seu paper centr a l dt> in etta. Al seu volta nt, noms tan consolidats i t·onegu ts com els d 'Enric Sena , .fusep Ruiz , Rosa Mut·ia Ysàs, Vicenç Esteve, Manuel Garrido i l' incomhustible P ier o di Palma, a ls qua ls cal afegir els d' Aiherto Rinaldi , William Matteu zzi, Ciovanni Fut·lu nctto i Marccllo Lippi, sota Iu cür ccció d ' una batuta , la dc Paolo Olmi, que va conduir la dal'l'et·a vcesió liceística d e ll barbie re di Siuiglict la tempo •·ada passada. i ..• .; m= 99 do• l'aula. 2 · ()llUU:! Ba•·•·•·luna ButUcta de suhscripcic) Nom i rognoms - -- - - -- -- - -- - - -- - - -- - - - - - - - - - -- - -- - -- - - Cun·,•r - -- - - - - -- - -- -- - -- - - - Telèfon - - - - - - - - - -- - -- - -- - - Pohlnt·ió - - - -- -- -- - - -- -- Dte. - - -- - -- - - - - - - - -- - - - - - -- - -Pro\lnda - - -- - -- - - - - -- - -- - - - Professió - - - - - - - - -- - - -- - -- - -Farf. erec-tiu ,~iiHJJOrl tnítjnn\'Hill DI•I;iljo suLscriure'm u pnrlir· del nlLmero taló bancari ndjnnt. nmh lo ![UOIO ontonltlo• :1.750 ptes. domiciliució hnn<·l"lt'iu. P er a subS('I'Í iwinns a l'estr·an~t•·, ('Onsttllcu el preu. sruu•stt·ol dc 2.100 8o 8 Butlleta dc d omiciliació ba nd tria \. ' o•n¡ or• . c!Jiograirê qll~nmh rt'tn·e<: ni metot'OIIIIH<IIIihreta aten~uio! (•I• rebuts que el~ prrorutnrò CO:'i ORC I DEL PALAU o¡,; L \ MÚSICA C.\T LA!'~. A, 1,..1 pnganwn1 tlo· In mevn suhsct·i1wió n " CATALUl'I'YA MUS ICA/REVISTAM US ICAL CATALANA··. Bunl'ICuu u - -- -- -- - - - - . . l'Únt. ro mpt r - - - -- - - -- -'l'it ulur· -¡\~i'ur·ia - - - - - -- -- - ---'\clrc4¡a ugt•nc·iu _ __ _ _ _ _ _ __¡N(uu . [.;lilwt•l:a - - - -- - -SiJ,'llnlurn Pnhlurió - - - - - -- - -- - - - - - - - - -- - - -- - - - 51 MUSICALIA XXIVè FESTIVAL INTERNACIONAL DE JAZZ DE BARCELONA Mostra dels estils actuals del iazz per RICARD GILI E 52 n Iu c•t.· ònica que vàrem l'l't' en aquestes mat1•ixes pà gines d el Fe s ti va l tle Jazz d e Bun·elona dt• l' a n y passat , lame nt àvt•m la Lotul absèn cia d e t:onect'tli d edicats a r anomenat " jazz (')à¡,sic'' . Era, per a nosallt'f'l>, una ahsf>ncia inexplicable, cpte <•ns nt'ga va l'opot·tunitat de tt•nir nn c·ontac te directe amb les fonts d<·l jazz i amb els grans r eprc!ïcnta nts dels estils originals, c>ls quals, p er· llei de vida , cada any que passa són més escassos . Sortosmnen l , en l'em ció d el Fes tival d ' cnb'l.tany aquest d efecte s ' ha eot't'Cbrit en bona part. Les actuacions de Lionel Hampton & llis Gold1•n Men of Jazz, d e l ' ort[uestra df' Duke E llington sota la din•c·(·ió del seu fill Mer cer , i del Modern Jazz Quartet , que, amb el pus del temps i el desplaçament d cls t'slils, gait·ebé podem q ualifica t· d c ·'clàss ic", h a n omplert aquest b uit d el crual ens queixàVC:' IIl cn l'NHr ió d el Fes tival d e r a ny passa t. La resta d e la pt·ogramació , segu int un criteri eclèctic que , pl'r a un Festi va I com el de Barcelona és, JJOtser·, l' únic crilet·i possible, ens ha ofct·t t·epresentan ts dds t•s tils con siderats a c tuals (funk. jnzz-r·ork , fu ssion , etr ... ). Ca1 dir n ' cntt·ada qu e, deixant n part el roncert dels Brecker BrothE'rs, que avui es troben e n e l se u mom e nt d e mà xima co tització, les actu acions que han despertat més expectació i que ha n atret un maj or n ombre d ' afeccionats, han estat les dedicades a ls rep r esen ta nts d els estils Lionel Hampton m és clàssics i que h em esmenta t m és amunt. Segurament , mo lt s recot·dar em aquest Festival del 1992 pel concert de Lioncl Hampton. Podríem dir ben hé qnc en aquesta ocasió s' ap legaren en el Palau de la Música tres generacions d ' afeccionats. Els qui d esc·ob riren Hampton en d s llcgend a t·is concerts dels anys cinquan ta al rine Windsor , els qui t>l poguhcm vcure per p l'imct· cop en dirertr al P alau dels Espor ts i al P a lau de la Música d ur ant els anys seixan ta i setanta, i, finalment , r is qui l'han cont>gu t m és t·ere ntm ent (al Festival d'An do iTa) o q ue el veien ara per prinw r a vegada. D e t o ta m a n et·a, d on ava la sensació q ue, tant els més jovrs com els més veUs, <'r<'n conscients que estaven davant d ' una opor tunitat única , potse r l'últim u, per gaudir en directe J e la m (as ir a d ' un dels genjs de ht història d el jazz. Efectivamente, d coneet·t es desen volup à en unu atmos fc t·a d ' autèntica devoció . dc t·cspccte i d 'estima p er· Lionel Hampton. Aquest , amb els seus vuitanta anys i havent sofert dan·eramenl se rio so s problemes d e s alut , plantejà la seva actuació de manera molt intel·ligent. S'en voltà d ' una secció rítnúca de gran soüd es a (Junio1· Mance al1~iano , Jimmy Woode al contrabaix, i Bobb y Durham a la bateria) i d'un grapat de solistes d e qualitat (Clat·k Terry i Harry "Swects' ' Edison , tromp e tes, AI G r ey, trombó , Benny Gols on i Andy Mc Gh ee, saxos) . No intentà gu anyar-se el públic amb les demostracions d e for ça , de vú·tuosisme i d e ritme gaireb é brutal a què ens tenia acostumats . Les sevt>s condicions físiques actuals no li h o p e nn e t en. P e r ò v a sa b er recórr er a les seves inesgotalJles qualitats d e jazzma n , a la seva mu sicahtat , a l se u sw ing i a aquesta capacitat de comunicació amb l' auditori, que pocs han assolit . D'altra banda, donà als seus músics el suficient espai perquè es pogu essin expressar amb tota llilJertat. Poguér em així gaudir d e magnífics solos com els d'Al G r·ey ("S aint Jam es Infirm a- MUSI CALIA r y"), Clark Tnry ( .. WiJlow Wel'p for me" i Pfl un dels nJues ínteq1retats ), Benny Golson ("I rcm<'mher C1ifford"). Andy ~e Ghe<' (" Flyin'Ilome' "), Junior Manc:e ('"Willow weep fot· me") . Har•·y "Sweets" Edison ("Leste•· leaps in''), etc ... No podem ohliclar, tampoc, l'electritza nt duo de bate l'ic s entre Bobby Durhum (exccl·le nt) i Lionel Hampton, s01·prenent pel domíni, la força i la plenitud en la percussió que encara conset·va. En ronjunt, el con c<•t·t fou com una r eunió de vells amics que es troben pel pnr plat>r de tocat· plegats i de fer passar una bona t'Sl ona als que hi han es tat com idats. Tt·actant-se de música de jazz, no es pot demanat· més. L'orquestra de Duke Ellington . dirigida pel seu fill Me •·cer, té l'avantatge ilïnconven ientdel nom que porta. Sí no portés aquest nom no atrauria ta n t públic, però tam poc se li exigiria tant. En termes absoluts, podem dir que, actualment , és una ot·questra d'innegable categoria a la qual perjudique n les inevitables comparacio ns amb aquella his tòl'ica fot·mació que ens enlluernava en virla del Dnke. Tanmateix, f.s ben gratificant tornar a escoltar en viu i amb una execució a curada els atTaojamf'nls originals rl'Ellington , t·ics . suhtils . plens de color i d'efectes sor¡wenents . Pel que fa als sohstes, la seva qualitat i adequació a l 'esperit de la música ellingtonian a és ben variable. Destacaríem el tn)mpeta Bany Lee Hali (superviven t de l' època Ellington), que en els sens millors moments, per la pleni Lud d el seu so i 1' accent dramàtiC' que dóna al s~ u fra seig, ens recorda el gran Cootie Wilhams; el saxo tenor Shcllie Ovcrton, capaç de tocar amll un bell so càhd, però excessivam ent mecà nic en els lempiràpicl s; el saxo alt Sayyd Al-Kabyyr, el qual, d eixant d e banda algunes excentricita ts, pot construir solos molt atractiu s; i el saxo baríton Charlie Young. que obté d ' aquest difícil instmment Michel Camil o un so d'u n a amplitud i d ' una qualitat p•·opers als dt•l seuil·lustre predecf'sso r, I ' inoblicl a hi<~ Han·y Carney. Vesf01·~ de Mercer Ellington p er mantenir dempeus aquesta orquestra és molt digne i mereix e1 nostre reconeixenw nt. L ' actuació del Modern Jazz Quartet (amb Mickey Roker a la bateria, en el lloc habitual d c Connie Kay) ens féu adonar d1' fins a quin punt e] pas del temps pol coo vntir en ridí('ules anti¡,rues polè-miques sagnants . En els anys cinquan ta, els dt>fensors d el "'jazz fred ' ' i " progressiu'' tt·obaven en el Modem Jazz Qmll'tct un dels màxims exponents d ' aquella evolueió qu e, apartant el jazz d e la seva condició de música popular i gairt>hé folldòrica , l'elevava a un status superior , el de música cttlta , digna i en sintonia amb les lleis d el progrés . Enft·ont d 'aqu ests, els pm·istes del jazz atacaven el Modern Jazz Quartet p er la seva decantació cap a les for mes i l 'esperit de la música clàssica i pet· la seva manca de calor interpn•tatiu i dc swing. Sentit avui. el Mod ern Jazz Qu artet , amb unhon bateria com Mickey Rolcer (molt superior al seu pred ecess or pel que fa al swing), és un conjunt absolutament conven cion al cru e, nomt>s per certes incursions enl'arl de la f"ttga, ens fa recordar que en un temps fou considerat un gt·up d. a\ nntguat·da. És simplcmt·nt tm conjun t de bons músics. }Wd'eetamt•u L c·on jwllat'>, que toqtu•n un jazz I'Or reclt', una mica t•nc•at·t:aral i t'Hlpora l. Sentint at¡tH'stu mttSÏC'a fs diñcil qut• els joH'!-> tl" ara pu~nin entendre aqut'lles terrible:. polt-miC[IIt'!!. El tt' mps ho cm·a qna¡¡i tot , i , si més no, <· I seu pus ens porta una bona dosi d'ironia. sovio l nt'!'t'SSà f'i a. Dt>IAaltres !'OlH'<~t·t s, dt•s tut'aríem la pn•cisió i Iu riqueAn dt> so de la BigBand dt> la Ràdio danesa i el ~·alor interprt'l atitu clt•l pianista Michel Cn milo, encant q u<', com a aficionats ui jazz, pn•ft•ri~ dem c¡ue conrec;s amb mé>s frt'qü èn c ia els ritnH'S pro p is d el swing i no tant c•ls a ntill anA. 'l'he BreckPr Brothe•·'s 13and, un clt•ls hits dt> públic dt>l Ft·s tival, í•s el tipus dc• conjunt que fa que, avui, el Motlern Jazz Q ua rtet pub-i esset· conAidet·a t e om u n conjunt ' "ciàs ie". Val a dir que són músics solvt•n ts, a difcr·ència d e molts ava n tguardi s LN; que hem ¡,>ogut sentir r n aquestAdarr ers anys. Finalment. volrm fer esment de dos d els SOJi!l teS CfUC J-IM i ava Lestt••· Bowie en <'I seu conj u nt: el tromboníst a Frank Lae) i l'I saxo tenor James Ca•·tpf'. Ambdós són w1a p t·ova que, enll·e e ls joves músics negres . n'hi ba q u<' no han oblidat la pròpia tradició musical. Desgt·aciacl ament, eu C'l con junt de Lester Bowie, en <•I q u al els i n tents, plens de bona voluntat. d'entronca• · amb la tt·adició musical negro-amer icana, alternen amb aquest gus t per l ' excentricitat d ellider , és difícil que músics com els q ue hem esm<>ntat puguin donar el millor del Sf'll talen t. Esperem pod er-los escoltar en circumstànc ies millors. Felicitem-n os pel que dèiem al començame nt d'aquest a r ticle i es¡wrcm que l'organitza<"ió del F estival , en cot·atjada per l 'èxit d'en gu any, mantingui i. si pot ser, augmenti la pt·ogramaci ó de jazz clàssic eu els futurs festivals . Cal adonat·-se dels propis encerts tant com dels propis cn·ors. 53 CONCU RS CONCURS Cataluny a Música/R evista Musical Catalana patrocin at per TOCS 0 !.2E~ ~.!!!~ Aq urs ta serciú dl' la ReviRIa h a esta t pensada amb la finalitat de cerca r la p aTticipació lúdica dels n ostres k ctor·s. En tri' les p t'r·soncs que h abrin r·espo8Lron ·ectamcn t les preguntes que tot seguit for mulem , ser·à sortejat nwnsualme nt un lot de discos comp~ ctes . PREGUNTES: l. Qui va dirÍb'ÍT la p r·intt'r·a execueió q ue va tenir Hoc al segle XIX de la Passió segons sant Mateu de J . . Bach? A) H ans Rich ter . B) Hans von Biü ow. C) F elix Men delssohn . 2. Qui és l' a u tor· d el llibret de l'òpera modemista d'Enric Granados La fada? A) A. Cu imer·à. B) J, Massó i Torrents. C) J. Pous i Pagès . 3. Quin teu or vu estren a r l'òper a Il piccolo iYlarat el l921? A) Lad-Volpi. B) Hipòlit Làzar o. C) Beniamino Gigli. ~ !!:. 4. •~- Qu in any va tenir lloc, a Pal'is, l'estren a d e La consag ració de la primavera d ' Igor Str·nvinsky? A) 1921. B ) 1913. C) 1910 . 5. En quina men a d'acciden t morí el cantant de color n ord-americà Otis Redding? A) Aviació. B) Automobilís tic. C) Naval. O) Nu clear. -§ ~- 99 ¡_ Iii E mpleneu la b utlleta inft' r·ior i en vieu-la a: Cata lunya Música/Rev ista Musical Catalana (Concurs) . CI Sant Franct>sc de Paula , 2. 08003 Ba rcelona. Cal fer -h o abans del dia 15 d e cad a mes. !.: Solucio ns al Concurs de desemb re 1 99 2. E> l. 2. 3. 4. 5. B) B) B) A) B) 1971. M. A . Charpentie t·. Davan t la Verge. Miguel F leta. 1977. Han e Lat guanyadot·s : Lluís Torné i Brufau (B at·celona ) i J osep F . Pagès i Busom (Si tges). ~- - · -···--······-····- ---- ----- - · - · · ----- --- - -· ··· · - - - - --------- - --·-··· · - ··-· -··-··- - -- -- ·· -- ---- - ·-·· BUTLLETA DE RESPOS TA (gener 1993) 12 34 5- A) O A) D A) D A) D A) D B) D B) D B)D B)D B) D C) D qD qD qD C) D D)D Nom i cognoms : ................................................................................................................................................. Edat: ............................................................................................................................................................................ Adt·eça: Telèfon : Codi postal i po blació: ...........................................................................................................................-.... 54 SCHERZANDO o o o o o o o () o (/ () o o o o o í3 i!: p o o o • ~ o o o ..• -~ 1: 99 ;:¡ i • 1: r 13 55 DISCOS T .f.. 1!1 21: s: 99 56 heodom fon l'oralol"Í mÍ'H estimat pt•r Handel i t• l t·ompongu(> !Jnan ja tt•ni n 64 anyH, lot just tlt•sprés de Salomon i Susanna. S't•s l renà el 16 dt• març dt• 1750 i no Linb'liÍ' gaire hit; <'1 compo:.i tor conlïà a dos músi<·s amics seus CJ Uil el cüa de l'estrena "hi ha via lloc fin s pe r· a ballarhï', però afegí que ·'no hi fu res, la música va sona1· núllor". L'or·a tori fou rept·esen l ut noml-s Lres vegad(•S, i una altr·a posteriorme nt al 1755, lot convertiu t-se en d menys repn~sen tal de lHi nd el. Morell , el llibretista , pre' eia el fra{'àh aixL '"els j ueus no hi vindran pentut- és una història cristiana, i les dumrs perq ut- es tracta d 'u na dona virtuosa". En Theodora, Hand el compon una música qnc sovint transcendeix les banalitats del llibret i, toL r ebutjant virtuosismes buits, es concentr·a enor m e m en t a ''construir " uns personatges els quals viu en molt intensament el drama. En aquest sentit caldria no ob l idar que J randel , i ja no cal dir Bu<~h , só n dos a utors d <'ls pocs compositors quc s· escapen sovint de la MIJH'l·ficialitat dt> l'època. L 't·ncadcnamen t dels n Íimeros fa qw• el fil de la histò da , llun y de t1·enra•·-se, (' ll h captivi fortament i ('Il., fa<"i submPrgir en la m (•s que suhlim exquisid t•sa expr ess iv a d e la seva música: Handd intenta comunicar .. pas,.ions" i h o aconsegurix de marwra clara i rotunda . La ver sió dt• McGegan <•nccrta de p it• a destacat· els millor¡, moments de la partitura, encara qnc, en la nwvu opinió, la seva inteq JI'c-lació del eon tin ufaquecls recitatilu¡, i fins i tot algunes clt• l<'s àries no tinguin el s u port de baix q u e la música bano<·n tant neecss ita , espt>dalmenl JH'l que fa a la M'Va for·ça t•;;trnctural i t>xpr·essiva. Ma lgrat això, eJ millor JJ i.indel en s ('spera en aqu es t e nr eg istrament. e josep M. Saperas E nregis t rament l'm·aton m es popula r a Anglaterra després de les grans pr·oducrions de J. S. Bach i Handel d 'aquest mateix gènere. Sí el primer oratori m e n de lsso hnià , Paulus, respon ia més rec~nt ~ e aviat a Ja tr adició de Bu<'h, aquest Elies,fruit d'una comanda formal delb anglesos al compositor, encarna en canvi l't•sper·it handclià d'un Uessies. És per això que Ja partitut·a que ara comentem sembla ésser un JHLtr·imoni t•spt•cialment confiat als conjunts britànics. Nevill<' "'arriner l'ha trebaJlat a fons, com a esper.ia li ~;ta en els sc• us precedents bar•·ocs. La seva creació en els discos que comentem és r·ect>nt i acumula una riea expet·iènc-ia assoliel a a l llarg ja d ' LlD s quants anys amb l'obra i cls dos conj unts, instrumental i coral. La versió concreta r·efet"ida es troba arlua ln.enl en un punt j usl d' ccfUili.bri c•ntt·e les més oposades L<'ndències ext•·rmes al r especte, la n rlamen t romàntica i la més ausLer·a d'arrels b a rro q ues. Sense que uqw es plantegi en t'ls termes més estt·ictes la temàtica df'l purisme ar t ual , sí que es pol afi r·mar que Man·i.ner té en compte la n ecessitat de r·ecupera•· un nivt>ll hi stòric, fins i tot per u aquestes produccions romàntiques de la primera meitat del segle \.IX. Ho té present sobr·etot per a una oratori com aquest, que mostr·a u n contingut li ter·ari de pr·i.nrt>ra magnitud i especial transcendència, que ratl1a J'acció escèniea . Elies, la Reina, la Vídu a i Ahdies són personatges d'una gran for·ça, absolutament perfilats, que mereixen una represent ació intensa i total. Perfecta. la seva encarnació per aquests excellents cantants que hi ha a Anglaterra sempre a punt per a aquestes avinen teses . Són T h omas Alien, An th o n y Rolfe J ohnson . Yvonne Kenny, Jean Rigby i la b en coneguda tamhé Anne So fi e von O I ter·. eJ. Casanovas U n notable conjunt d 'especiali stes, d 'altra banda b en conegut pel públic de Bar·celona, emprenen la interpretació de les dt•u peces del Llibre Vermell de Montserrat (una c-o llecc ió l'inteeès i rept·esentati" itat de la qual, no tan sols per a la música catalana , és al mateix nivdl que la seva colpidora bellesa intrínseca) amb cr·itet-is anàlegs als que adopten per a la literatu ra con·espon ent d e l'àmbit centreuropeu. Es tt·acta. doncs. d'una inlerpretadó. si podem dit·-ho així, d'acadèmia, t•n la qua l n o es trasUueix: el fe t·vor popular i comunicati u d 'altres versions de t·cferèocia -particularm en t la d e l'Hespèrion XX de Jordi Savall- pc1·ò que, al marge de <:ril<'l'ÍS particuJar·s, apol·ta una com- DISCOS petència prou considct· a b 1<' p e r ¡, e n i ¡· Ie s finalitats de diYulgació d'un corpus mu'>ical, tan a tractiu cl<•s del punt de vis ta estè tic eom dr. l' històdc, CJU<' no haUt·ia df' faltat· en cap diseoA.M. teca. e innata i d'un domini absolut de La pulsació i dels recur:.os tècnics. sen se exagerar el ' · pathos" cxprcsiu p erò sense caure en la fredor mecànica. E n resum, una realit zació que ha d e contribuir. indubtablement, a acréixet· el prestigi internacior1al de Colom. servi da , d 'altra handa, per mitjà d ' una gravar ió nítida, equilibrada i t[Ue r eflectei.x Les pt·òpies qualitats d e l a inteqwetació. e U. M. E nrc g is trament r cc·cnt, C'orresponent a la integral de l'obra dc piano de Bra hms q ut' f' I s<'gelJ Le Chant du Mondt' ha confiat al pianista ca talà Josep Colom i qu<· ha merescut rlogis s u perlatins i absolutarm~nl justifica ts p er part dc la crítica internacional. L'atractiu i el valor absolut del seu contingut musical (Fan tasies, op. 116; lnt ermezzi, op. 117; Klcwierstiicke, op. 118 i 119) són a l'altur a de la C{ltalitat dr la intet·pretació, tant des del punt fl e vista pianistit com del musical. Colom s' ha enfrontat al pct·sonalromanticismc delLcclaLbrahmsià, a Ja vegada po<'-ti~ , d<' II R i moderadament dis tant , amb una versió d'una admirable tra ns parèn ci a , qne tran s m e t la ima tgr d ' una fa cilitat O bres d'extr ema jovent~t plenament ClrCUID ScritCS en el marc de l'estil gal ant, r edimit de q ualsevol estereotip per un enginy fo t·mal instintiu d'una subtilitat inoïda i per la irresistible qualita t cordial d" una temàtica inusualment lleU a, els dos con certs d e violí de Mozart que r er ull aquest enregistrament (el " n1enor" i no pas menys d eliciós en sol major , contraposat al més conegut en la major, el " tm·c" ) rivalitzen en atractiu i fàcil profru1ditat, al costat de du es breus co mposicions en un moviment que posen de manifest la dimensi ó t eatral de l a in spit·ació lll<'lòdit•a mozartiana. E l jovení~sim J oshua B ell (nor;(•u t •·I 196ï), que s'hav iu acrt'di t al com un violi nis ta p ut·ticulal'lllCnt familiaritzat amb el coiiC{'rlisnu• virtuosístic rom à nti<' i postromàn ti<· (<·om pod em VC UI'f' {'11 t•ls St' U A e nregis t runH' J1t s pe•· a DECCA drls Co 11 ce rt.~ d e Txa ikovski, BnH:h , Mendc lss ohn , Wi oniowski , Sa int-Sai;:ns o d o la Sio~fèm ia e.~p CI n yoLa d f' Lnl o) pa ssa ana, amb Mozart , l 'e.xu mcn del domini dc•ls t'f'cursos musi cal s i v iolinís t ics m¡>s pur~ amb alta qualificació. No fa cap c·oucessió a la sen sihl<•ria ni a l'amant'J'amenl i ]H'eserva una puresa d'estil impecable, pt>n) defuig, també, la a·utina d'una versió pm·u mt•nt mecànica pet· la virtut d'una fluida musicalitat, d ' un frase ig linea l dc gran noblesa i d ' una son oritu l d e puresa rmnarc:a ble, homog{•nia en tols els registt·es dt• l ' ins tt·umenl. El sen Mozat·t és, doncs, encisador . Cal també t·econt-ixcr la part que p <'t'Loca (en l a consecució d' uqu <•st paradigma m oza t· ti à emin en tm en t c là ssic i equidistan t d e qualsevol extremisme) a la H'tet·ania dc l 'English Chamber Orchestr a -crue no es limita, en aq urst cas, a una professionalitat rutinària- i a l 'acció exemplar del dil'ecto t· P eter Maag, t·eputat esp ecialista mozurtià , quo concert a un aco mpa n ya me nt exe mpl ar en equ ilih ri, s ubtilitat i transparènc ia, adientment assumit en l'asp ecte tè cni c d<' la gravaLI. M. ció. e L ' esm entada coll ecció ha d ese nvolupat l 'excel·lent idea d 'em ·egistrar una subs tancial antologia, interpretada sobt·e els orgues històl'ics coetanis. J orrli Mas i Bonet h a escollit una se l ecci ó d'au tors ibèrics dels segit-s XV1, JI.VU i XV lli , utilitzant e l s orgues d e Montbl anc i Sa Pobla (Menorca). Recomanem 57 DISCOS ..•~ .! ¡: 99 58 csr oltar am b d ctnlll u dif e r e n c ia ció s onora d'ambdós insln11uc•uts. La i nter prclar ió és una mostra d'equilibri en sentit conceptua l i empr·a un a r·egis t nu· ió q ue podríem qualifi<·ar· d e dàssica i qtw cer ca m t"s la qu ali ta t qut' 110 pa& l'excen tricitat sonora. Per·sonalmenl , dt>sla ca ria la Batalln del cinqu è to de Marlín i Coll (s. x n ), Ju sobl·ietat sonora dt> les V('t'sion s d e Cabe zón i e l virtuo s i s m e d e le Gallardes del uuitè to de Cabanilles , ai xí com la superba interpre tació de la Batallo, imperial, amb la q ual fineix el disc rompacle. MontselTa t To rre nt és la intèrpt·et del segon disc de la sèrie " Música catala n a ' · , el qu a l inclou dos autot· catalans del segle xvm. el bat·relotú Carles Bab•uer i l'olotí. Antoni Soler. La n ostra o1·ganista , en la maduresa de la seva carr·e nl , ens ofe r eix un es versions plen es de matisos i de llum meditet-rània , en les quals es podri a d es ta c ar una lleugeresa no pas merament mecànica sin ó espiritual i con cep tual. Del P. An tonj Soler , autot· situa t a la cr u'ill a entre l'es til ga lant i el primer classicisme, hem de r emarcar la Sonata en mi bemoll major , p rob ablemen t escr ita per a l'orgue, ja frue l'execució del seu pedal no és factible en un cl avic èmbal o piano nor mals . La Sonata niÍm 25. en re dòric ila Sonata núm. 63 , en fa major, en tt·es moviments, ens indiquen l 'evolució d c l' autor cap a la sona ta clàssica. En r elarió amb el moviment fina l d ' aqu es ta son ata , " lnh·nLos" (fuga), vo]d ríc•m l'itar Newman, quan qualific a les fugue s finals d'algunes S onates dc B eeth oven (op . 10 1, 106 i 110) com " un es ma g nífiques fallid es beethoveuiancs" . En el ca s d 'A nto ní So ler es podrien justificar com a mos tres peclagògiqu c¡¡ rleslinades als sens deixebles ; i això f'S podri a traslladar, també al model que proposa la magnífica interpt·e tació de Mon tserrat Tonent. e M. Ll. Cortada E l gust estètic del segle XVIII es podria ben h t> defi n ir· amb aques t s d o . . . : '' c ura p e t· pnnc1p1s instruir " i ' ·esfor ç f' n l' art d e p laure" . És rla r qu e d es del pròleg d ' aquesta òpe ra aques ts dos enunciats es fan d' allò més evident. És sabu t que el llibretista va canviar el final p erquè no fos tan truculent i fins i tot va afegir- hi una relació amorosa inexis tent entre la filla d e J ephté, Iphisa, i l' enemic d ' Israel , Ammon. L'obra s' estren à eJ 28 de gener d e 1732 i va tenir fo r ça èxi t , fin s al punt que Montéclaü· va ha ver de fer tres noves edicions en poc temps, això sí, canviant i adap- tant tot el que fos necessari per complaure novam ent el públic . En aquesta ver sió , ChrisLie es d ecanta per la primera de les edicions, ja que segons ell és la cruc millor conserva 1' esperit original del compositor. Montéclair la compon als 65 anys , i llun y d 'rsser continuïs ta, r epresenta una gran novctat estètica postLullynia na. grà cies al tra c ta mc·nt que fa d e l'orques tra i la instrumentació. U tilitza en l ' obra difer ents ni vells d ' instrumentació tot posant-hi una especial cu ra en el coiot· .instrumenta]. En el començamen t de l'acte quart, hi compon un quintet de fla utes d e h e c que no torna a aparèixer en lota l'òpera, tan sols per afegir-hi un color nou en un moment molt pa rticular. Un altre dels moments brillants és , quan en 1' epis odi d el putim ent d'aigü es del t·iu Jordà, hi fa entt·a t· un quintet de corda i separa els violins i els baixos entr e les ducs forma cions orcruestrals en què divideix el conj unt. Altres trets rellevants q ue demostren la creativitat d ' aques t comp os it o r són la utilització de 1'or·cruesh·a en els r ecitatius i les indicacions del allades sobre els tempos i e]s matisos. Montéclair· fou qui afegí a r ot·qu es tt·a francesa el contrabaix , instrument que, diuen , portà amb ell d esp r·és d ' Lm d els seus viatges a Itàlia. La ver sió dc Wi lliam Christie és, a l m e u par et· , cent per cent tr·a nsparent , i p erm e t ai xí apreciar clarame n t la direcció estètica i musical d e l ' obr a. E n cara que en un pl'inc ipi e ls grups instrumentals que dirigia Chri s tie e r·e n molt millorables, s' ba d ' adm etr·e qul' aq ues t g ran e sp ec iali s ta e n veus domina cada cop més el llenguatge instt·umental i. fin i tot , les musette s d e J e pht é s o n e n b e n a fi n a des . e J.M.S. rum GENERALITAT DE CATALUNYA D 18 9 2 E 19 9 2 MANRESA Una visió completa i suggestiva dels símbols, els fets i les personalitats que defineixen aquests cent anys de recuperació de la identitat nacional catalana. 27 de novembre de 1992 - 17 de gener de 1993 Reials Drassanes de Barcelona Sala Marquès de Comillas (Museu Marítim) Metro L. 3, autobusos 14, 18, 38, 57, 59, 64 i 91 Horari: De djmarts a dissabte: de JO matí a 8 vespre.'. Diumenges: de lO matí a 3 tarda. Dilluns: de 3 a 8 tarda. Visites comentades per a grups: Cal concertar-les al telèfon 2102458 de dilluns a divendres A l'Exposició es poden adquirir publicacions, pins i altres mau•ria ls commemoratius, i conèixer els programes informàtics inter.1ctius sobrt' Història de Catalunya i el joc, per a ordinador, de les Bases de Manresa. BASES DE 18 92 MANRESA "jjtt" 1992 Per fi, com el primer dia. t: e: e e L'any 191 Oes va acabar de construir un dels edificis més singulars de Barcelona: la casa Milà o, com se la coneix popularment, La Pedrera, obra de l'arquitecte Antoni Gaudí. Des d'aleshores han passat vuitanta anys. Ara, gràcies al patrocini de CAIXA DE CATALUNYA, en col·laboració amb altres organismes públics, se n'ha fet una fidel i acurada restauració, amb la qual cosa ha recuperat totalment el seu aspecte i bellesa inicials. I ens ha quedat, per fi, com el primer dia. Perquè la Pedrera s'ho mereixia: perquè és un dels edificis més significatius del modernisme a Catalunya i de l'arquitectura mundial; i perquè ha estat declarat recentment Patrimoni de la Humanitat per la UNESCO. Felicitats. I