Revista Musical Catalana. Núm. 100 Febrer 1993
Editorial: Cent números, deu anys / PANORAMA Recordant John Cage. Albert llanas i Rich / Mikrokosmos: En la carena de cent números. Pere Artís / Del seu affm. Sr. Olimpio Musso. Jaume Comellas / València. L'hivern i la primavera musical. Francisco Bueno / Fundació la Caixa. Revitalització i redefinició de l'activitat musical. Jaume Comellas / La dimensió dramàtica de Lohengrin. Josep Casanovas / Maazel se sincera. Francesc Taverna-Bech / El Messies reinterpretat per Mozart. Xavier Casanovas-Danés / TEMA Visió històrica de la Revista Musical Catalana (1904-1936) / Una proposta ideològica i uns materials per a la història. Lluís Millet / Succinta visió global. Pere Artís / Un pou d'informació històrica i historiogràfica. Xosé Aviñoa / Resposta a unes necessitats immediates. Joaquim Garrigosa i Massana / MUSICALIA Bruno Leonardo Gelber. Virtuosisme, intel·ligència i sentit comú. Carme Martínez / Catalunya Música proposa. Els clàssics al cinema. Victòria Palma / Monstres i dimonis: un pandemoni que té una cita al Lliure. Carles Lobo / IV Mostra de vídeo-dansa de Barcelona. Dansa, imatge i creació artística. Montse G. Otzet / CONCURS / SCHERZANDO Cesc / DISCOS
Centre de documentació de l'Orfeó Català
Còpia permesa amb finalitat d'estudi o recerca, citant la font "Centre de Documentació de l’Orfeó Català". Per a qualsevol altre ús cal demanar autorització.
l PERSPECTIVA HISTÒRICA (1904-19 36) BRU NO ·Ï L. GELBER El virtuosisme intel·ligent JOHN CAGE O LA PROVOCACIÓ LÚCIDA SUMARI o"< reflsta musieal eatalana. EDITORIAL • CPnt números. deu anys PANORAMA • Rl!cordont John Cage per Albert Uanas i Rich • 1\lili-ral.-osmo.-;: En lo corerw de cent nrímt>ros A V $ W O per Pere Artís Ot•l Sl!ll r~fJm . Sr. Olimpio Mnsso per Jaume Comellas Vrr /èrr cia. L'hivern i la primavera mw<irnl per Francisco Bue no Fumloció "la Cau·a ". Rl'vÍtolit:wció i redejiuiri6 d<• l"flt·tiuitaL mruical p e rJ.C.C. La diml'll.sió dramlllico de Lohcngt·in per Josep Casanovas !11aa::d se sincera per francesc Tavema-Bech El Mcssie,. reúllerpretat per Mo::art per Xavie r Casanovas-Dané5 TEMA Visió hi:dòricn de la ·'Revista Musical Ccrtaltwa ., (1904-]9.36) Uuo proposta ideològica i uns materials pPr a la història p er Uuís Millet Surriuur visió global per Pe re Artís Urt pou d'info rmacÜJ històrica i lristoriogràju·a per Xosé Aviñoa Resposta a rmes uecessitat.s immediat e.~ per Joaquim Garrigosa i Massana Bruno Leonardo Gelber. Virtuo.sisme, irrtel·ügèncio i sentit comú per Carme Martínez MUSI CALIA Catalunya Música proposa. Els clàl!sícs al cinema per Victòria Palma Monstres i clúrwnis: u na cita al Lliure per Carie s Lobo CONCURS SCHERZANDO DISCOS SUPLEMENT ESPECIAL •• • tm pandemoni que té l V Mostra de vídeo-dansa de Barcelona. Dansa. imatge i creació artí.~tica per Montse G. Otxet pe r Cesc " 85 ANIVERSARI DEL PALAU" c. \ e o E. \... s E L . .. .. . • I I e o E e N E: D I u M E N G E p A L A u A L e I I I I I I 31 GENER 193, DIUMENGE, f8 H. e I I I I I I I I I I I I R .,. s s . .. . . .. .. 30 MARÇ '93, DIMARTS, 21 H. ORQUESTRA DE CAMBRA DEL PALAU DE LA MÚSICA CATALANA CONCERT EXTRAORDINARI ORQUESTRA DE CAMBRA DEL PALAU DE LA MÚSICA CATALANA GONÇAL COMELLAS, DIRECTOR P,OTROCI NADA PllR EPSON CONCERTS DE BRAN DENBU RG DE BACH COR DE CAMBRA DEL PALAU 7 FEBRER '93, DIUMENGE, f8 H. PATROC1NAT PCR FUNDACIÓ CAIXA DE CATA1 .UNYA DE LA MÚSICA CATALANA ROSEMARIE HOFMANN, SOPRANO ORFEÓ CATALÀ KAI WESSEL, CONTRATENOR KARL HEINZ BRANDT, TENOR CONJUNT INSTRUMENTAL DE ROMAN TREKEL, B AIX BARCELONA PHILIPPE HUTTENLOCHER, B AR{TON ÒSCAR P. BOADA, PIANO I ORGUE PIERRE CAO, DIRECTOR JORDI CASAS, DIRECTOR PASSIÓ SEGONS SANT JOAN DE BACH OBRES DE SCHUMANN, SCHUBERT, MOMPOU I PURCELL 25 ABRIL 193, DIUMENGE, 18 H. 21 FEBRER 193, DIUMENGE, f 8 H. ORQUESTRA DE CAMBRA DEL PALAU ORQUESTRA DE CAMBRA DEL PALAU DE LA MÚSICA CATALANA DE LA MÚSICA CATALANA PATftOCJNA.DA PER EPSON PATROCINADA PER EPSON PAUL CORTESE, VIOLA EDMON COLOMER , DIRECTOR LUIGGJ DE FILIPPI, VIOLf I DIR ECTOR OBRES DE CERVELLÓ, MOZART OBRES DE PUCCINJ, MOZART I HAYDN I SCHONBERG COMENTARISALCONC ERT: DR.J. WAGENSBERG 16 MAIG 193, DIUMENGE, 18 H. 14 MARÇ 193, DIUMENGE, f 8 H. ORQUESTRA DE CAMBRA DEL PALAU ORQUESTRA DE CAMBRA DEL PALAU DE LA MÚSICA CATALANA DE LA MÚSICA CATALANA PATROCINADA PCR EPSON PAnlOCINADA PER EPSON ALBA VENT U RA, PIANO TAMAs VA.sARY, PIANO I DIRECTOR GONÇAL COMELLAS, D IRECTOR OBRES DE MOZART, BARTÓK, SARDÀ I SCHUBERT ORGANITZA ~ OBRES DE CORELU, MOZART, STRAVINSKY I DVORAK / . ' /;u~o!ci~ ORFP.Ó C.\TALÀ '\t·A~ ~E LA \fÚSICA 1 'TAI.ANA FUNDACIÓ ORFEÓ CATALÀ PALAU DE LA MÚSICA CATALANA VENDA DE Loc:AUTATS I INFORMACIÓ: PALAU DE LA MÚSICA CATALANA, SANT FRANCESC DE PAULA, 2TEL. 268 1 O 00 I AL «SERVEI FAMILIAR» DE CAIXA DE CATALUNYA (TEL. 310 12 12) DESCOMPTES: ESTUDIANTS (20%, EL OIA DEL CONCERT) EDITORIAL I mes de novembre de 1984 sortia al ca..r<>r c1 prime t· númer o de la "'Revista Musical Catalana", presentada com a segona època df' la publicació que l'Orfeó Català havia editat de 1904 a 1936. AqueU número era la rf'aÜtzaeió d"un vt>ll pr·oj t>ctc de l'OI'feó i del Palau~ et·a, també, la concreció tangible dc Iu voluntat d t• sumar esforços. amb la integr·ació dels provinents d'àmbits externs a la institució. Sense ostentació, Ja '" Revista Musical Catalana" iniciava d st>u pr ri ple, amL tm desig implícit d1• no sentir-sc• lligada a cap esquema pretèrit i oberta al ha tec (h•ls nostres dies. Aquesta voluntat de sintonia amb uns temps nous timlt'ia , el novC'mhr·e de 1990, nna nova manifestació amb la incorporació de l'enússora Catalunya Música en les t·csponsabilitats editot·ial<i i amh la reconversió de la publicació en "Catahmya Mí1sica/Revista Musical Catalana", am com a tercera època. Avui, en els començaments del desè any de vida , la rrv ista arriba a l n úmet·o cent; una xifra qtw , en qualsevol à mbit de ]'activita t humana , té una r·essonància òbvia, no pa s per cap mitificació forçada sin ó per la con&tatació d'un gruix considerable en l'arompHnwnl dc cada vocació particnlat·. Unes xiúes -deu anys, cent números- que inviten a la rcflc·xió sob re l'ideal per seguit i l'aproximació assolid a, sobre els pt·opòsits i les r ealitats; una refl eúó que internament és feta, però l'explicitació de la qual no escau ara i ací. Tanmateix, la simple enumeració d'uns fets constatables pol ajudar a fe r· comprendre l'abast dc l'arció E>n curs; al Uarg de gairebé 5.000 pàgines -on hi ha la signatura de prop de 300 col- laborador·s,molts dels quals noms no pas hahiLuals de la musicografia- han quedat r eflectits a l a nostra publicació el vessant periodístie de l'actualitat; la vida musical nacional, pf'·rünsular· i inler·nacional; l'estudi de cent temes distints, alguns dels quals amb criteris innovador·s; la dimensió human a i artística de figures rellevants; la commemoració cl'arúver·saris; el perfil pet·spicaç, a tall dc punta seca, d'un afet· concret; la visió humorística del món musical; la referència erudita i musicològica , etc . Encar a, i no pas com a menys importants, cal esmentar a ltr·es fets, com at·a la r ealit zació d ' una Enquesta, que ajudà a definir el perfil musical sociològic de casa nostra, i la t·epresa de la Festa dc la Cent números, deu anys Música Catalana. I tot això, menat sense defallences (o, si més no, super·ant-les) dura nt deu anys, és prou valorable en un entot·n on tants p1·ojectes s'emmusteeixen tot just comença ts . Un b ala n ~, en suma, no gens negligible, l a importància del qual fou públicam ent r econeguda amh Ja concessió del Premi Nacional de Periodisme 1991 com a millor publicació periòdica temàtica . Un balanç, també, que no ens fa oblidar les mancances i limita cions, els pr·opòsits no assolits, els fracassos punyents o els projectes frustrats. Per sob r·c dc tot, pe1·ò, cal adverar la valoració global positiva d ' una tasca; aix1 h o testimonia ]a fidelitat dels subscriptors, lectors i anunciants, la r eceptiva disposició dels col·lahoradol'S i la continuïtat del suport institu cion al , instrumentat per mitjà dc Cata lunya Música i del s Consorcis del Palau i del Liceu. A tots ells, amb el testimoniatge de sincera reconeixença, "Catalunya Música/Revista Musica l Catal ana '' ratifica el compromís de continuar, amb il·lusió renovada, el camí de set·vei a Ja música, com a forma pròpia de servir Catalunya. PANORA MA Re co rda nt Joh n Ca ge per ALBERT LLANAS I RICH E l .;! ..•g: 100 s tiu d c 1992 .. . J o hn Cage ha mort . Una d e les pl'incipals figu res de Ja m(tsica del " novcrcnto" , i el compositot· nor·damet·irà que mÍ's ha influït sob re Ja tr aj ectòr ia d e bona part dc- la cn·a !·ió m usical d el Vell Con tincut , en s h a d eixat sense que molts d e nosaltt·es h àgim pogu t ast.tmtir el seu missatge. Quin és el sc•u con ti ngut? Probablem ~ nt nap ; potser no h i ha nussatge. potser com dil'ia el mateix Cage: l' obsf' t·vació de la natLtra ens inclira d• el camí , estigueu alet·ta al senyal místic .. . , o bé res de tot això: no hi h a mi ssatge!, n omés q ued a la facoltat d e manipulat· els obj ectes cr ea ts ... entreteni r el no s lt·~ " karma " en un lúdic b r icola tge sonor -musical. Reconèixer que sota la senyera dc- Cage s'han fet estupideses d 'allò més insòlites no és, en p r incipi, un tret massa significatiu. El ma teix ha succeï t a mb d ' a ltres a u tors (Stravinsk y, Sch onberg, Ligeti , Boulez ... ) que en el seu momen t marcaren u n fet diferencial i ob riren perspectives, pc.> t· a molts a u toJ·s, de noves mane•·es d 'en tendre i fer música . Sempt·e qua lsevol genialita t és susceptible de mimetisme, encara q ue ja sabem que no ca l espera r· u na gra n cosa de les imitacions. Àdhu c l' es tupides a és un a tr ibu t for tamen t h umà i això vol dir q ue no ens hem d ·e tran ya t· que d e vegades sovintehri més d el que fó ra desitj able. El q ue sí r esulta - al meu en tendre- significatiu és q ue la seva m úsica sigui una d e les menys freq üents en els circui ts concertístics i d e difusió mu sical ,1 fin s i to t en els de caire men ys conservado r . Al nostr e país el nom de Cage no acostuma o a freqüenta r en els p rogrames de mà, pet·ò, d'altr a banda, és a cau d ' or ella de moltes con ver ses . Cage és l' argumen t o la refer ència inevitable per a tothom, per ò no l ' escollen mai .. . S'exposen, d efe nsen o critiquen les seves idees, però se n 'ignora quina és la plasmació sonora. Això , senyor s, per a qui signa aquest article és falta greu . Agr eujada aquesta r eal ped antel"ia de la ignorància pel fet que ar a Cage ja no és notícia ... , és històr ia. L ' única r ed empció possible d ' a questa actitud pecaJninosa seria r econèixer tà citament q ue potser la música de Cage n o és p e r se r esc oltada - alme n ys d e forma conven cional. I si no és ni tan sols músi'. ca.? . . . Qu e' 'es, d ones ?. . . . N o-music a ? ... M és qu e m ú si c a ? .. . MÚSICA? Ell mateix expressà en nombroses oca sions els seus dubtes en r ela ció amb la seva consideració com a músic: tots els músics opinaven que jo no era músic.2 No és un compositor - dirà, an ys després que Schonber g el r ebés com a alumne-, és un inventor genial. L "any 1993 Cage va assistir a les classes de Scbonber g a ova York, d m·an t rm període d e divuit mesos, aconsellat p er Adolf Weiss, ex-alumne d e S chonberg , i H e n r y Cowell. Aquesta circumstància , Cage la r ecord a així: Schonberg fou un magnífic professor que sempre feia la impressió de voler transm etre els principis musicals . Vaig estudiar contrapLLnt a casa seva i vaig assistir als selLS cLLrsos a la LLniversitat. Vaig segLLir el s elL cttrs d 'harmonia, matèria p er a Lc, qual no em veia gens do tat . En repetides ocasions vaig inten tar explicar a Schonberg qtte em mancava el se nt it d e l'harmonia. Ell em va contestar que sense sentit harmònic troba- ria sempre ttn obstacle, un mlLr que no podria travess ar ma i. La meva resposta v a ésser qLLe en tal ca s d edica ria la meva vida a do na r cops contra la p aret. Potse r això és el que he estat f ent des de llavors. Qu aranta an ys més end avant -desp r és d ' h aver lliscat el s límits d ' una experiència musical singular , alliberant els sons de memòria i pt·ej udicis, susten tant l a seva m úsica en la n egació del soroll i f ent parlar el sil en ci d e forma desd r a ma titza d a , fins i tot anul· lant compositor, obr a i temps- r econeixerà que se sent cada veg ada m és se d u ï t per l ' harmonia : Ara crec que ja he travessat el1nu r de què parlava Schonberg; l 'he vençut . Cage nasqué - a Los Angeles el 5 de setembre de 1912- un any ab ans que Britten i Lutoslawski, tres despr és que Messia en - traspassat la p rimavera d el 92- i quatre abans que Zimmermann , tots ells autors d ' una significació especial. Precedeix, doncs, en un decenni els principals r epresentants de la generació de Darmstadt,3 i Lucas Foss, compositor i director d ' orquestra , que fou un dels seus col·labor adors més assidus. Cage va viu r e la seva joventut a l marge d el s e sd eve nimen ts, tant d 'ordre musical com polític al Vell Continen t. Efectuà un primer viatge a Eur opa atret per la pintura i la literatura. A París conegué Golfinder , amb qui treballà un temps. En el transcur s d'una estad a a l'illa dc Mallor ca es començà a interessar per la c om p o s ició. M é s e n davant Sch onb er g l ' accepta ria com a alumne amb la p romesa d e dedicar la seva vida a la m úsica. 4 Sense cap mena de d ub te , l' alumne més atípic del gran mestre .. PANORAMA Lr t. Le •a ),- ~e :1- sts l- e- la )- le i -1 lt r :e a ::1 y i, l- l- :s l- i[) l- 1- n l- .t e a .s .s a ;¡ t l ... serà , malgr at les seves indecision s j limi ta cion s - qui no les te?-, crida t pel desti p er ser nn genial p recur·sot d e moltes de les principals troballes i avenços de l a música de la segona meitat de segle. Aquest home tingu é la capacitat d ' agt·adat· o d isgustar , d e suscitru· amot·s i odis, p erò hom no pogué sentir-se'n mai indifer ent. La seva proposta estètica és d ' una ban da no-formalista. en oposició oberta a les actituds que se'n proclamen , 5 i global perquè abasta tots els elements a disposició de l'home p er produir suggestió , en deftnitiva , p er palesar el drama humà dc l'existència i d e la seva nalut·alesa efímer a. E n aquest sen tit Cage està més a la vora dels polifacètics artistes de la Renaixença o d el mateix Wagnet·. La bomba q ue Cage fa esclatar a l'E uropa dels anys cinquanta i seixanta sup osà u n cop dur a les actituds - llavors generalitzad es- derivabl es d e l'he r è n cia d els clàssics ge t·mànics i de la -més pròxima- segona escola de Víena .6 Això farà trontollar el procés històr ico-evolutiu de la música d ' Occid ent, Lot uta can t dir ectament des de la seva a n eJ la filosofia d els con en ts serials i p ostdodecatònics, amL u na convulsió que es p odt·ia qtutlifica r de "contracultural" . L es a c tual s m anifes ta cio n s multimècli.a, les performances, el pessimis ta pensament neg atiu d els anys seixanta, 7 la música de manipulació i/o gen eració electrònica , el minimal, la r evalorització de l ' atzar com a factot· tàctic i fà ctic d e la c r e adó , el s grafismes musicals ... , en fi, fin s i tot els misticismes orien taloid es desor ien tats,8 ten en arrels en l'obra cagiana, la qual, p er la seva part, representa u na t·efer ència obligada . É s inevitable esment a r , d ' u n ban d a lmag i na r y Landscape núm. 1 ( 1939),'1 la p rimera obr a d e música elecll·ònica mai escrita - nou anys abans que les p rimeres exped èn cies de m.úsique concrète a P arís, a càn-ec del b inomi Sch aeffer-H enry- , i la més emblemàtica de les seves ob r es de duració 4 '33 " (1952Y0 en l a qual es manifesta el valor asèptic del silenci i es po- tcnr ia el fac-tor gest ual i d"arrió , que ca t·a cter itza tota l"obra d c Cage. Aquest component cor cogràfico-teatral és palès també en les c~l e br·es leetut·e - rí tm iques?- de poemes d e Duchamp, T horcnu i Joice .u El seu llibt·epoema Silence (1961) és un fidel t·ellex el' aqu est aspecte . L'any 1945 ja s'h avia in tet·essa t p el p e ns a m en t o t·ic>n tal , e u p artiC'ula r per La fil osofia Zen i la lectura dt-1 I Xing 12 i increment à l' inter ès p er l 'atzar 13 i p er la des¡.>t'nwnalit.zació dc l ' acte composi tin . 1'1 E n d efinitiva , cal a lliber ar - la música- i a Uiber a r -n os - n osa ltr<•s- de la memòria de la històr ia. Convidar-n os a nna desinhibició dels nostrt>s .. egos" en una higii'nica pulsió sonoro-emocional a la qual en s h em d e presentar nets de factor·s culturals i p rejudici s v a c u s . Ca ge h o h a dt>struït tot, la fal· làcia d e l'evol uc ió s' h a r e nd it , l a fot·ta lesa s' h a e nsorrat. P er ò l ' h e t·èn cia cagiana és la glopada d ' aire fresc q ue ha cles p!'rtat la música d ' Occident del profu nd som n i d e l a història , i In invitació a explor ar vies cl'.in teracció amb l a natura fin s a lesh o res no consid e rades . La m úsica de Cage és ecologia en el st-n ti t q1.1e s'orien ta a la conte mplació d e tots els elem en ts - fins i tot antagònics- d e la mateix a forma qu e en l a natura es combinen aigua , aire i te.-ra sense p r·ovocar tma jer arqu ia en tt·e si. El model és la Natura, on conviuen en apar ent organitza ció tots els elemen ts que l a configur en , en un inevitable caos òn tic. .§:t 100 i l I El bosc té arbres, fongs, 15 ocells, tot el que es vulgui. Es podrà organitzar molt i fins i tot multiplicar les organitzacions. De gualse u ol ma n e ra tot serà des-organització. Un a obra n ova posa en j oc -segon s Cage-, dos elemen ts. El material - sons i silen cis- i el mètode -o con tr ol d e con tinuïtat del p rimer. El mètode és tma eina que s'h au rà d' emprar d e taJ manera que n o d eixi empremta , que d etermini l a natura d el qu e es va a fer. I aquest mètode té u n nom: ATZAR . El 7 67 PANORAMA no-control. La intt•nció més noble és no tenir intendó. 16 La meva única disciplina és l'atzar. Per· tot i malbtrat tol. .. mer·ch, J ohn! NOTES l. A bundn dl'ls int•vituhh·s IHimiHll'clcigs discogràfics tl 'o r omu mm·Ntdunwnt co me n·iol que t•Bt!'nt uro~ttuuwt s o putir· arnh woliu d1· l't•ft'mèr·irit• rh· tor·ra. .. Qui no r·ecor·dul ' inueuhuiJit• Any Mozut·t! 2 . Aixc'olro oligm\ l' any 1!>:.!7, uny dc Iu puhlieució del Heu f'on cgul C IH~ OO , on exposà e ls s~uH 1rr·i ni' i pis t•stl·t ics mu si- cals . Des del1904 al servei del món musical, actualitzant dia adia el seu catàleg 3. Boulcz (1925), Mudt•r·rro ( 1920), Nono ( 1924), Xenukis (1922), LigNi ( 192:3), B er·io (1925). Stoekhausen (1928). 4. Aquesta fou l'ítni cu t· on cli ril> qu!' Sch o nbe r·g Li irnposir. t' li tl'nir· rorwix!'mc nt de la s illr::rt·ió rronò mi c·a, que no li permetia s uft·agar !t's bt'Vr·s <·laHsrs. 5. Aquestes e nle>m·n Iu mú ~it·u com una arqtútectura sonoo·a, qu¡• !(l'ncr·u uno cstruc turnmusi<·uljr r·àrquil'a ton rn du i uutosuficic nt. 6. El'll l' r poru delscr·iulisnre inll·gn•l , al qual mo ll!! rompoRit o r·s rnos tr·ar·c n ad!!cripció total, i d 'u ltr·es -rn r~ n·tict•ntspet·meubilüalt'nver·s uqu!'Sl corTl'nt ult·shores dominant. 7. Que negava la volmllal deter·minis tn del compos itor·, qu e es vc•in imrn<·r;git t' n una tasca d e munipuJac·il> tll'l!'SIIIIa l, ptwè• atenta a les e ,•olu eions c¡ue s' huvicu cie d esco hrir ertl'essèucia dt•lmall·r·inl sonor· a empt·m· per a eudu ob r·u nova. Princ•ipi d 'i nde terminac ió . 8. És clot· que porlc·rn cic l'arrorncuut new age music. c•n qut• lo mu c¡uinà l'ia mercantilista ha exer·c·it una influènria determinant de Iu mà dc mullinm·ionols de l'engan) i Iu pn·su d!' pN. 9. Obra rscritu per· a dos t-lec·Lròfons d!' 'elocitat 'a ria ble. son• ~inusoïduf<, dr ft•(•qüències dislin les prt't'nt·egistnrclrs. pi un o i plat. 10. P er a qualse,ol inthpn•t o gr up d 'instrumeotiste~o . la p a rtilunr (o¡¡ un simple text: 1-TACET 11-TACET 111-TACET ll. Cal recordar la n•loció qrw Iu músic· u de Cage ha Lingut sernpn·umL r i món clt' la dansa des que es tablí cou tu ctc umh la compa n yia d e Mer·rc• Cun nin~hum , u c¡ni cone¡;ué r any 1942 i u qui urumpunyrl !'n moltes d e les srYcs b'Í res. 12. L'any 195 1 l'umi c i cnrnpositor· C•·isLian Wolff li far·à an·ibat· Iu tt•utluc·c·ió nnglesa d 'aqu<"st conjuut cl<' 64 on1des xitwsos, obt·u àdhuc coneguclu t•orn u Uibre de les mutacions. 8 68 13. El que ens eusenya l'I Xing /-s l'ncceptació. En essèrwiu - di r·à Cu~e- PIIHIÓna aquesta lliçó: si uolem emprar lc., opl?ra cions d'atzur f¡pm d'accl'IJiar els resultats ( ... ).Accepto, i sempre crcceplelré, toL el que 1!111 reueli n X ing. 14. El Concerto for prepcrred piano cwd orc-lrestra dd l 951 és un exemple dt• la maner·a d c compondre d esperso nulitzadurnenl. I 5. Cage es vu guanyar un pt·esligi rne r·t•ot'U l rom a mkòl eg. 16. L ·at:.ar és una trompa. una prepararió per atrapar el so tal com é.~ • .~pn.~(' rontagia r-li les nostres càrregues rulturak Però que difícil és fer quelcom sense g w¡t ni memòria! T-la1trem d'alliberarnos rfpl tlcsig, però àdhuc del no-ricsig: sols d11s d'aquesta disciplina es poc/l'('i arribar a uno cuuèntica música ciR l'oblit , //iure c/c tot r·ecord. Catàleg selectiu d'obres de John Cage Sis invencions curtes (1933) Sonata per a clarinet {1933) Composició per a tres veus(1934) Music for Wind Instruments {1938) Metamorfosis (1938) Bacchanale {1938) First Construction in M e tal (1939) 1rnaginary Landscape núm. 1 (1939) Living Room Music (1940) Forever and Sunsmell (1942) Imaginari Landscape núnt. 2 (1942) lrnaginar y Landscape mírn. 3 (1942) Amores (1943) She is Asleep (1943) A room (1943) A Valen tine out the season (1944) Root ofunfocus {1944) ldylic Song (1945) Daughters of the Lonesome isle {1945) Music for Marcel Duc hamp {1947) Las Estaciones (1947). Ballet Sonates i interludis (1946/48) Dream (1948) S uite per a piano de joguina {1948) In a Landscape (1948) Dues pastorals (1951) lmaginary Lanclscape núnt. 4 (1951) Music ofChanges {1951) Concerto for preparecl piano & orquestra (1951) 1maginary Landscape ntínt. 5 (1952) Water Mnsic (1952) William Mix (1952) Music for piano (1952/56). Collecció de 84 peces. Music for carrillon (1952-19541961-1967). Recull d e set p eces. 4'33" (1952) • PANORAMA :wd e la tza- t·es- pa- nse ltunse ·arsig: iril >Iii' :Je • ~4) tts a.l .1 2 3 ~4) sle 50112 (1953) 34 '46. 776 (l954) 31 '57.9864 (1954.) 45'for er speaker (1954) 27'11.499 (1955) 27'10 . .55lt ( 1956) Winter music (1957) Aria (1958) Conrert per a piano i orquestra (1957/58) Fontana Mix (1958) Music Walh· (1958) Variacions 1 (1958) Water Walh· (1959) Cartidge music (1960) Theatre Piece (1960) Atlas Eclipticalis (1961/62) Música per a carrilló núm. 4 (1961) Música per a carrilló ntím. 5 (1967) Variations 11 (1961) (.J'33" mím. 2) (1962) Variations n!Ím. 111 (1963) Va.riMions nrím. IV (1963) Rozart Mix (1965) Var·iations núm. V ( l965) Va.riations 111Ím. VI (1966) Mnsicircus (1967) HPSC JJD (1967/69) 33 713 (1969) Cheap l mitation (1969) Not Wanting to Say Anything About Marcel (1969) Song Books (Solos for voice 3-92) (1970172) Mureau (1972) o·oo·· 4 & 5 4- '· Empty Worcls (1973) 32 Estudis Australs (1974175) Cltild ofTree (J 975) Renga with Apartment house 1776 (1976) Freemcm E tudes (1977/ ... ) A Díp in the Lake: Ten quicksteps, Sixty-two rf!alt:::es, and Fifty-six Marches for Chicago and Vicinity (1978) treno de Cage (happening dl' 1978) Roaratorio, a11 lrish Circus on Finnegens Wake (1979) Trenta peces per a 5 orquestre.~ (1981) Danza/4 orquestres (1982) Score (40 Drawings by Thoreau) and 23 parts (for any instrume11t andlorvoices): Twelue llaikufollowecl by a Recording of the Dawn at Stony Point, Nerv York, August 6, 1974 (1982) n Bibliografia sobre Cage: Jolm Cage. Silence . Wcsl cyan University Press, 1961. Para los pajaros. Monte Avila Ed. VenezuE'la, 1981. Dellunes en un ai'ío. Ed. Era S.A. Mèxic. 1974. Entrevista a John Cage. Ed. Anagrama. Barcelona, 1973. Calder ru1d Boyars. M (writings '67-12) Londre , 19ï3. Daniel Chadt-s. Gloçes sur ] olm Cage. Lnion Gcnerule d'ediLions. Paris, 1978. '\1irhael lyman. Experimental mu.~ic. Cage and Beyong. tudio vista. Londn~s. l9ï4. John Cage. Cahier núm. 2 Ut' la Maisou dt• la Culture de Ncvenl <'I ievet·e. Nevet·s. 1972. eh~ la Llot·enç Barber. John Cage. Círculo de BeUas Arles. Ma(lt-id, 1985. L(•onard B. Meyt'l·. Music, th e ;l rts and ldeas . Univc •·sily of Chicago Press. Clúcago, 1967. "El tallH/estudio d e .1 ohn Cap;t•", Rt•vis t a Punto y Coma, núm. 11112. Barcelona, j uli ol 1978. " John Cage, cntn• la disciplinn mutemiítica y el azar". El Paí,~, 17 d<' novemhre de 1979. ··El compositot· John Cage dcs{'lllraña d mundo (·aótico dc u nu novda de Joyce'·. El País, 20 dc fl'br<'r de 1981. .Ja vil;' t' Maderuelo. Que és Cage. X f F<'slivallnternadonal de M úsi<'a dc Cadatrués, 1982. Llon~nç BadJer. " John Cage: una id cntificación arte-vida". Kurpiluúm. 10, Sa nt Sebastià , uiH·il de 1976. ''E ncu cn tro/d espedir.la co n/a John Cage". OZONO. Madrid, 1977. "El tt·en de John Cage, a ]a b úsqu c da del silen cio p erdid o". OZONO. Madrid, desembre dt" 1978. " .J o hn Cage'' RJTMO, núm. 489. Madrid, març de 1979. TretS Cage, o arrebato. Vigo, 1980. Recull discogràfic: HUS l C OF CI-JANGES (WE R 60099-50) WORKS FOR PlANO & PREPARED PlANO VOL. I (WE R 60151-50) WORKS FOR PIANO & PREPARED PIANO VOL. ll (WER 60 l57-50) WORKS FOR PIANO & PREPARED PIA NO VOL.lll (WER 6158-50) SONA TA S & INTERLUDES FOR PREPA RED PlANO (WER 60156-50) ETUDES AUSTRALES (in tegral, WER 6152-2) WORKS FOR PERCUSS IO N (WER 6203-2) DIARY: HOW TO IMPROVE THE WORLD (WER 6231-2) Li oferitn • ' les tnillors operes 1 els tnillors intèrprets (: () I .· I . E f: f: I Ú OPERA "la Caixa" li ofereix la Col.lecció Òpera. 50 discos compaCLes amb les versions íntegres de 22 Òperes i l Rèquiem. triades entre les obres més famoses de tots els temps. En aquesta col.lecció vostè podrà gaudir d'un repertori exclusiu, seleccionat entre els importants sege lls discogràfics EMI i RCA-Victor. Hi trobarà a l guns de l s noms més destacats d'aquest gènere, com ara Montserrat Caballé, Maria Ca ll as,Josep Carreras, PI acido Domingo, Alfredo Kraus i Luciano Pavaroui, entre d'altres. I dirigides per grans dirccLOrs, com Herbert von Karajan, Cario Maria Giulini o Riccardo Muti. Tot, amb la màxima qualitat de la reproducció digital i disponible en un pràctic maletí. A més, podrà gaudir dels llibrets de cada òpera . En versió original, i en català o castellà. Amb una imposició a termini, vostè rebrà la Col. l ecció Òpera de "la Caixa". Passi per qualsevol de les nostres ofic in es i e mportise'n la millor col. lecció d'Òpera, en 50 discos compactes. PANORAMA Crisi musical a Alemanya MIKROKOSMOS En la carena de cent números Certament, és incòmode haver de parlar d'un mateix; però o vegades és inevitable. I aquesta columna trenca avui lo normo autoimposodo de no fer menció de cap referència o al·lusió personal (i d'ocasions, no n'han fai · tot); però ho fa no pas per parlar d'un jo, sinó d'un nosa/fres. Un nosaltres que en néixer fa deu anys es deia "Revista Musical Catala· no" i avui "Catalunya Música/Revista Musical Catalana'1; i que ara arriba o la fita del número cent. Deu anys és ja un lapse temporal considerable; i cent números un gruix de treball no pas petit.l és des d'oques· ta carena simbòlica que -en girar la vista enrera i, alhora, fitor l'horitzópren la seva dimensió l'oventvra en curs. No és perquè sí lo menció d'oventv· ra; perquè la viabilitat d'un projecte com el nostre -uno publicació de músi· ca i en català- era plena d'incògnites. Era uno incògnita lo resposta d'un públic que havia de ser guanyat des de zero, i per al qual jo no era un impera· tiu patriòtic subscriure's o qualsevol publicació mentre fos en català (tol com s'havia esdevingut en èpoques es· querpes); era uno incògnita lo canse· cució del propòsit bàsic de trencar el cercle de col·lobarodors hobitvols en els àmbits musicals; era uno incògnita lo participació dels anunciants ... Al cap de deu anys i de cent núme· ros, les incògnites han deixat de ser· ho; i algunes en un sentit molt positiu. No és ora el moment de fer el ba· lanç. En tot cas, l'obra és ad, al judici crític general. Més aviat és l'hora de l'agraïment i del record. De l'agraïment o totes les institv· cians i les persones que han fet i Fan viable la publicació. I del record dels qui, havent-hi col· laboral d'una formo o altra, no són ja d'aquest món; entre ells, no em sé estor de mencionar la figura enyorada d'Encarnació Coñellos, que, des de la secretaria de la publicació, ens ense· nyò fins a quin punt és compatible l' efi· ciència laboral i lo bandat en el tracte· transsumpte d'un capteniment en què es reAectien les qualitats més nobles de l'ésser humà. És l'hora també de mirar el futvr; per això em plou de recordar la frase amb què el mestre Mill et concloïa l'or· ticle inicial del primer número de la "Revista" de lo primera època:".. . qui pugui i vulgui, que ens ajudi!". Els qui ens sentim continuadors d'aquella obra fem nostres aquests mots; perquè serà amb l'ajut de qui pugui i vulgui que, junts, conquerirem el demà. Pere Artís E 1 Consell Ale mtm)' dt• les ArH ha iniciat no' es protc.,te:. n cansa de les excessi\'es rNnllndel\, 330 :milions de mures, en els t>rel\supostos cultural~> deb uon ,. /an der de r ex-R epública Ormort·àtirn .\ll·manya, i ha fet una crida ui gm ern federal tol demanant un n'HPI'f'li'Jll'l' als postulats cultut·als del Tru<'tn t d'Unificació A le man yu. El pn•s!m post cuhuraljJet· als /ander cJ¡• l'cst ban dis minuït d e 900 m ilion H tl t: mat·cs el 1990 als ~~50 milions ¡n•r u aquest any. L a idea original d t>l Tr·ut~ lnt t•ru que les ciutats i /anders cir I'm1L innt>mentessio gra duahnenl els sewl pt'!'Hsuposlos cultunds fins ala t otal inlr!!ració amb el govern fc<lt•ral. Per·ò a ~a usa deLlc o l er eixt>nwnt t'rolli'>mit:, els lander no ban eHclevingut t'l'Ontlmicamenl indept·ndenls tal com e~> tuva previst. Les organitzarions ut·Lístiqut'a d c rest ban trobat. per·Ò, un b't'al1 aliat e n el mini.stre d ·afers eslrangt>l'" nh•many. Hans-Dietcr Gt> nb<· he l'. El líd er del Partit Drmòcrata F<'dt•rul, que està en contra de la t•t•Lalladu dc• pressupostos, ha fetnna crida JH'I' a la creació d'una co nferènC'ia clt> ¡·nltura que aplegui polítics de Iols ds nivells gover·nameotals, figtu·t·s de Iu vida cultural i homt>s dt> rwgol'is d 'Alemanya per tal d 'incidir· t'n I'IH pos- tulat~ df' Iu •mifieació. Gen>'cll<'r ha ~>nggt•rit també la cr·eació d'una f unelació cnltural unificada .la qual potll'i n a~:-cgnrtlr·l' tll'lÏ\ita l en el pn nor ama c ultural a l'est. P er la H'' u band a. t•l P at· ti t So<·iald emòe•·a tu \Jenliiii}'U ( PO), que h a esta t rí•c•lumanl Iu crcució d ' una f1mdurió c·nll nnJI }ll'l' a l'Aleman ya dt•l'est d (':; d e In r·¡•u nifi<'nció, considera que aqucsleK rt' Ltdlnclf's d el prc!iS11post cuit m·ul inf•·ingeixcn g t·cum e nt e l T •·nctu l el'Unificació, que pr·omelia u to tes Ie¡¡ ins titncious dels nous einc lfuulers uo set· prrj ucü r.adt•s en cap te nrn y dcs¡u·Í's r[¡• la tmiGcació. Els minis t•·cs rlP cu ltura d 'a lguns dels nous /anders donen s uport ni SPD i ban r·•·ilieal póblieamentles ¡·etalla des, pen¡ur es prevl' urn el tancament de lcaln•s, orqneslJ·es i d'altres institucions cultuntls com a resultat d c l'ac·t nal situació. Com u exemple d 'això. encn•·a c¡ue dr moment cap Lea tri' no ba fet fallida dc manet·a total , molts teatres han r·cdtú't les st•ves activitats i s ' ha11 rti ... ~olt a lgunrs formacions musicula i companyi<'s de ballet. Un exemple concrl'l dt' la crisi és la fusió d e la tiidtisc·he Bijhncn Qucdlinbuq; i el Teatre Musical d e HaJberslach, qui' h an eomcnçat la temporad a co m una nova 1• ntitat, Nordh a r zcr S tiidlcbundthealet·, per tal de salvat· les sc- ves activitats. • I ... •s: -~ 100 i- • Benejam, centre del cicle Solistes de l'OCB al Saló de Cent n total de quinze concerts integren la pro~ramació de la sisena eélició del ctcle Solistes de I'OCB al Saló de Cent. Una vegada més, els membres de la formació simfònica municipal barcelonina ofereixen un conjunt d'oferta d'un interès considerable, segons propostes fetes per ells ma· teixos als resP!Jnsables de I'OCB, de les quals s' ha fet una selecció prèvia. A l'edició d'enguany cal destacar l' homenatge al músic barceloní Lluís Benejam, éle qui s'oferiran quatre obres, dins d'un conjunt d' oferta d'un acusat contingut eclèctic i en la qualla presència de compositors ca· talons es concentra bàsicament en els conjunts integrats per solistes del país, mentre que els que integren mstrumentistes de I'OCB estrangers comporten una poc menys que ab· soluta presència de comP.()sitors estrangers. Aquest bloc d instrumen· tistes, per altra part, és ma¡oritari en el conjunt de la programactó, fet que pot explicar-se per dos motius. Per U Lluis Benejam una part els esmentats músics ocu· pen, en bona part, fa ristols p rivilegiats dins la formació i, per l'altra, potser tenen un major interès a fer música de cambra . El cicle, que té lloc els dijous a les vuit del vespre, ha assolit un considerable ressò i acolliment per PÇJrt del públic i cada cop està més afermat en l'ambient musical barceloní. • 1: I PANORAMA Nou cicle tle la Banda Municipal de Barcelona n total de vint-i-dos concerts configura la programació de la nova temporada de la Banda Muni· ci pal de Música de Barcelona. El cicle va començar el passat 29 de novem· bre al Centre Parroquial d' Horta un dels tres marcs en els quals es des· enrot11arà juntament amb el Centre Cívic les Cotxeres de Sants i el Centre Cívic del Poblenou-Can Felipa. la meitat dels concerts tindrà lloc al se· gon dels espais indicats, constitu'1l en bona mesura en seu de la formació. la nova temporada ve presidida per un context preocupant. Per una part, pesen damunt la Banda les expectatives d' un futur condicionat o un possible canvi de paper dins l'organigrama del patrimoni municipal pel que fo o mosses estables. En a~uest sentit, s'ho dit que potser abandoni la seva activitat concertística i es dediqui exclusivament o tosques protocol·làries ocasionals. Al mateix temps, s'està vivint un procés d'abandó trodu'1l en el fet que es por· to forço temps sense cobrir les places vacants ~ue es produeixen, ja sigui per jubilació o voluntàriament, fet que ho portat uno disposició d' efec- U ¡¡: ê: -~ ... • ra: íil 100 tius de només 56 professors i encaro amb el fet agreujant d'uno irregular distribució entre famílies instrumentals. El director titular, Albert Argudo, a la conferència de premsa de presentació de la temJ?Orada, es va mostrar P.reocupat per la situació de la BanCio i va ins1stir en lo seva importàn· cia, com ho p<;~lesen fets ton significatius com el bon acolliment de públic que reben els seus concerts o el centenar d' actuacions que ofereix cada any a Barcelona. Pel que fa al cicle acabat de començar es mou en un clima de discreció, amb lo presència, com o directors convidats de Bernardo Adam Ferrera, Jose p Caballé i Joan Foriscot, que junt amb Albert Argudo i els sots·oirector Joan Mut, assumiran la totalitat dels programes. Pel que fa a solistes invitats col destacar lo fi~ura d' Adolf Ventes, de qui, a més, s oferirà lo primera audició del Concert per o saxòfon i banda. Altres solistes que intervindran seran la clarinetista Montserrat Margalef i els percussionistes JoseP. Caballé Doménec, Rafael Reig i Lluís Sala. • Estrena mundial de Celebració, rtf" Balada., al concert rtf"l Mil.Ienari Iniciativa de Ricomà i Fills E I pt·opass at dia I 6 dP dt•· scmbt·e la ca a Ricomà i Fills i <'11 t•l st•u nom establinll'nt d c iu Gran Viu cic les Corts C atalant•s (' a mfrà amb Muntaner·) dc Bal'(·clonu. inangm ·à una secció dt•dic·uclu a la música catalana contemporània. La iniciati,·a pol St'mblal' irn' IIL'vant; tanmateix, amb a qu c~o t t'Kpai, on f'staran totes lc·s partitures ('(liLadcs d els compositor·s ea taJans actuals, es come nça a rc's oldrc~ uu problema que dificLlltava la difu sió d e les obr·es d els nostr·cs c·rcaclon;, ja cru<· l 'interessa t , sigui pe r intcq l r·e tur-la o senzillamen t p e r conN,er les r ecents ct·eacions musicals. ha via de dedicar-sc a una labor gait·eb é d etecti,·esca p er localitzar· un compositor o b é una ohnr clctr nninada. Ara, amb la secció d(' l' t•stablimcnt d e Ricomà i Fi Us, pot dir·-se que pe r· fila nov a música catalana es posa a l'abast d el públic . Scgur·ame nt p e rqu è, tant p e r pat·t tlt> la casa Ricomà , com IH' r· part d els editor s i d els nostr·cs <'Ompo~> itors . la iniciativa es consiclcnt" a ro m un pas ben positiu p<'r a la difu!:-ÍÓ de l'actualita t musical catalana , l'ac te inau.,oural es va r t'lcbrar· n o a mb s ole mnitat per·ò ·í amb aqlwlla sensació d'alegria que sol a ment pmdueix la feina h l'n fl'ta. ef.T.-8. Nou cicle de concerts de cambra al Palau El violoncel•lista Mischa Maisky interpretant Dvorak 'estrena de la composició Celebració, del comP,ositor celoní Lleonard Balada, va constituir un dels al·licients més destacats del "Concert del Mil.lenari", que una vegada més ha promogut la Conselferia de Cultura de la Generalitat, i amb el patrocini del Banc Bilbao Vizcaya. El concert va tenir lloc el dia 19 de novembre al Teatre del Liceu i va ser interpretat per I'Orc¡uestra Simfònica de Praga , dirig1da per Jiri Belohlavek. L'obra de Balada, molt hàbil i d'una considerable capacitat per fer atractiva una escriptura tormalment moderna , va tenir un acolliment força engrescador. La resta del programa estava integrat per dues obres típiques del gran repertori concert1stic: el Concert per a violoncel i orquestra d' Antonin Dvorók i la Simfonia número 9, del Nou Món del mateix compositor txec. El Concert va comP,tar amb l' actuació solista de Mischa Maisky, un dels grans noms de les joves generacions de violoncel·listes, considerat el successor de Rostropòvitx al capdavant dels virtuosos def violoncel. La seva actuació, tanmateix, no va entusiasmar el públic, el qual es va lliurar amb un entusiasme superior a la versió de l'arxiconeguda simfonia del Nou Món en una versió força important de la formació txeca i del seu director. • E I proppa..sat 24 de gener començà e l I Cicle Concerts d e Mús ica de Camb1·a ("Homenatge a Ricard Viñt'b " ), a la Sala de ~1lli!i ca dc Cambra elf'I Palau df' la Música Catalana, amb 1111 con<'CI'Lclc la pianista Sylvia Ton\n tfiiC inleqn·Pitl oh•·cs de Mompou, Ra vd , Deb ussy i Chopin. El Cicle, el <'Omplel<'n e· inc (•oucct·Ls més a càn ct• d els pianislcs Lluís Aveudaño (a(fUCMI 21 dc f<•lwer), Aníbal Bañados (el proper 7 dc ma r ç), Albe rt Guinovarl (el 28 de març). Rosa Torres (el 18 d ' ab•·il), i Emili Brugalla (el25 d 'abril). Acruet.t Cicle, organitzat per la Fundació Orrcó Català-Palau dc la i\hí~icu Calaluna. ncLx d e la voluulal de pOlt'uciar la Sala d e ~Música de Cambt·a tlf'l PnJau oferint ui mateix temps Ics nctnncions de soUstes de vàlua t·ecuuc~"'Hi a (t'li ti'(• ci!! 2Ü i 35 anys) pct•Ò lfiiC'I'IICUI'U nu han nsMolit nua t:J·aj eclòriu u g r·iul es· calu. També el Cicle s'inicia urub Iu voluntul d(• (•ontinuilat. Així, aqu f'!íl Ull), el Cid c l'CI homenatge a Rícm·d Viiicl! am b motiu d el50è. anivenmri dc In bevn mori. i els solistes ahaus e¡;mcnlnL~ hi iuterprNrn obres que elmaleix Viiiel! clintlgà al llarg cic la sevn trajc<'IÒI'in piunísLicu. • PANORAMA CONVOCATÒRIES DE CO\ FEH ~:'\CI ES \L COl\SEH\ \TOIH \Jl \I CIP \L DE f.lCLE R \RCELO:-. \. Entrt• lc•., UI'IÏ\ilah qut>. Jl<ll"al·lt•lutlll'lll a lc•, dcwc•nb o rdinàric•s. ot·gnHÍtza ui lla•·g drl pt·r•r nt c·ur' c•IDc•¡HH"Iunwnl olc· \IÍI•il'u \ntigu dc•I Con•c·n a tc..-i Supc·rior \lunidpal ell· \1 ú, ic·a dl' Bur·c·l'lunu. c·ul cl¡•,lêtc·ar el eil"lt• dt• c·nnft•t"t'llt·it•, i auclic·ionJoo, ;,ohr·p dh H SO' IP<(ll't"lc•., ciC" Iu muthi u pr·bpin cl.·l Ot•pnr·tnrn\'rtt . «(111' ~é111 t·n c·u•·• dc• n ·alil:r.at·ió. amh Iu fn•ctiic~ nc· i n d' una ~•·s~ iú mc·n ~ uul t•nt•·c• l'I pu.,snl mrs de IIOVl'lllht•t• i t•l (li"OJH' I" 1111'1> rl ' ulH"il. Fin11 ui IIIUIIH'IIl. sÏ11111 n•h•bt·at lc.pt·oft·~suclt•l! pt•J' Omnr· Zoholi (JII'IIft·~­ so•· d 'ollol· dc• I Co11sc·•·' alo ri elc· Basi IPa) sohn· " L'olwc~ hurruc·; n•ft·n~ twic·~ histt)r·iqm·¡; i H ~ (H'I"It'H Villl"ll(at;, Ulllh l'ohuc~ tH·tual" ', i Jll'ls proft•ssor·s dl'l c·c•ntn· .Jo~q> M. Supt·t·ns ('" l'aillc·~ pc·r·u la comprensiér i irll«'l"(>l"«'lllt"iÚ clt•lu mÍtsic·a hun·onr ") iM . Lluïsu Cortadu (" OI'Í!(l'llb i e voltiC'ib dt• l' ur·nulll!'lltal'ÏÓ 1' 11 l'obra dc .J.S. B <wh"' ). J , ¡,n pn•d .,tt•• per al,; JH'O(lt' r' rnc••o~ h·- di.,...t•rlllt' Hlll' del pr·ofp~..,ot· .Jo..,t•p Crhilll· ( '"lnllul•n t'it'.l> cie la mú~ ieu Lmdieiunalt•n la 11111, ¡ ea culta'". 18 dt• ft·bn•r ). di'I111'Ufi'"Hr Romà Escala~ ( "L·._.,¡n·t·~:-itr dc·ltt•m¡w u In mú,ica anl!•rior· al ¡,c•gle '\ \ 111' '. 111 dc març) i de Iu profi'~Mlrll t'tlll~ t·ila )1cmtoerTat Torrt>nl ('"Corrt>u d' \rau ~o , ti'-cnic i mú~ic-". 15 cl ' uhdl). 1•:1 clijou~ 29 d'ahdllindn11ltu· l'lt•t!IH"I't"l de l"lol'nda del I"ÍI'll•. TuH·;. IHJIIl'~ll·,; M'K· sioo' tirHlnwlluc·, ult·s 191t. , a l'aula cl'orgur dt·l Consen alori. 39(-. CONCURS I.NTIW NACIONAL D'EXECUCIÓ MUSICAL MAHIA CANALS DE BAUCELONA. 1993. Mo dulil<lls: piauo i violr. Adr·t•c;ut a jo'«'~ pianis tes i 'iolinis tt'~ dt· 11nul ~c·vol nndonalitat t>nll"f' els 18 i 32 unyKPI dia I tle gener Jc: 199:-l. (;;I Ccuwu rKt•nu~tu dl' ducb provt•o t•Ürninull) ri l'' i li llU Jl~'~" n final. i··~ t•t>ll'hnm1 tlt•l 18 u· nhril al I~ tlt• muig. S'utnq;arun. Jl!' l' a <'tHln motlulitat. tr·¡•, pn•mi... do• 600.0011. :JllO.llOO i 150.1100 pt·•~t· t,.,. a ml-' tlt· nll'clullc•, i tliplumr ' ol'honor. Outu límit d 'in ~cr·i1wiú: 12 ,¡.. fl'l11·er. Tnmlrí• t' ' t•nm oc•n t•l CONCUU S 1'\TEH \ CIO\\L Pl\~0-.llll\IORS . \dn•¡¡at ni, t•studiunt' cie ¡rin11o dt• quulsrvul nn t·ionulilnt t·nlt·¡•pJ, 12 i] 5 1111\ s c•ltlia l eh• gt•twr· do• 199:i lc•nlt'~ot·iu ¡-\ .¡i t•l ~ 16 i 19 nn) Hc•l din I olo· {!;erwr de 1993 (c·nh'¡.:ul'ia 13 ). S ' ator·gut·un IJUUtt'l' ¡n·t•mi~, Jll'l" u !'ndu c-nte~urin, dl' 300.000, IRO ,()()(), 120.000 i 60.000 pt·!l~l'lt·M. a mí•s ck nu·clnllt•a i cliplouws d ' honor. ~~~~ ¡·l'lt•llf·unl dt•l 20 cl ' ttlH·il ui <I dr· tnni~. Dntn límit d ' insc·r·ipi'ÍtÍ: 12 clt· l't·hr·t•r·. PPr u m{·s infonnudó d'nmbtlo~ c·onnll"~o)H : Ar~ Nm a. Gr·un Via dP lc•s Cm·t¡, Cutultnwt~ 65 f.. pdnl"ipul. OHOIO llnn·c·lunn. Tc·l: 318 77 3l (clt' dillun n u clh c·Hcln•s. clt• I O u 13 lton·s i dr· li tt 2Cl 11111"('1>). DelseuaHm. Sr. OLIMPIO MUSSO Ex-director cie la Se.zione cie Stucli Storici Alberto Boscolo _J.. • ~= ¡¡: Estimat amic: 100 t·non~ gnoro c¡nint's l'han portat a emprendre ri J't•turn al país al cap d'nna Id'any!!camí d<' J'«HIIallclrc• c•ntr·c• nosaltres. Vaig tenir pl'idt• Heu colla nwt· l'l10nor i dc•¡.¡prés ri ph~t•t· dt• c•onèixer- lo a la seu cle l'lnstitntltalii\ ttmh nwliu de l'excrc:ici de la meva nerviosa pmf'I'¡,HiÍl, tlic·Hhot·<'¡; especialment ficada en taiH¡tH'b infcrnmttives . Dc• mic·a en mica vam anur a¡wofunclint una n•luc•i(J CJIIl' \Ost.è ''U fer còmoda i lluiclu, ui tnt Kl'l" moltt•àliclu. La sorticlu de la ''Revista Mus ical Catalana'', t•n aqut•;,t sl'nlil, va constittLir un l'h·menl dt• mutltll·ac•ió clt· la nos tra amistat, gràcies a la at•v u <''C'C'I·lPn 1 pr·,•disposiriú. i ris seus judicis s obt·e la nostra In M' U - lun ~t·twrosos i amahles- ban res ultat sempn.. molt r·t>ronfortanl". Al llarg dt> In ~>c•vu clilntadu pcr·manència a Barcelona. \Osl~ ha sabut e-rent· al !>CU \Oitnnt un clima d'amistat i cl'aft•c·h• e¡ ne cm plau confirrnar-ü molt sincerament pel <.Jlll' t•m rwrtoea. Pt•r·sona rultí:ssíma i r·r finada. dc forma natural 'a 'olrr comprendre i e:.timar la reu li tul cl<•l noslr<' país, i com a pt·ova inefuluhlc hi ha t•l St'll t•spl!ontlicl domini de la llengua catalan u , arnh t''\hihi<'iú in<"losu en el eur·s de la seva clatTr r·a !'nnferc'•nf'ia , pronmwiatla totalment en català, a l'Arxiu cic• ht Ccwonn cl'Ar·agó, amb les malcti'S pt·àc·tir·anll'nl fc•h•¡.¡ . Ln !lt'\U artilnd en aquest sentit va srr tl ' unu c·omwc¡iic~ndu ahsolnta , al mar·ge de cap mena dt· pt"l'H·nsió t·spt·rífieu , de pt·l'jniliri o d'afany d'éJ1CIIC' r n•s ni ningú. Va sf'r· ol fruit d'un procés natural JH"t>pi dt> lwt·sorws, eom 'os tè, dotades d'un gt·an pòsit humà i intel·lc·c·tuul. Sovint c n~> trobñvt•m al Palau i especialment al Li<·ru. Ln dtuTc't"u v«•¡;ndu qut' ho vnm fet· va ser ambtnotitt de lurept·t·sc•ntnri6 a pt·intipi!i d'aquesta temporatla de I Lombardi. Allà. al nos t1·e teatre ope•·ístic, vostt• va dt·i~ar un vnlu6s les ta111ent en forma d'm1 estudi cnon11emt•nt l!l"ll(lit i sa\ i soLt·c els cor,s de Verdi, puhlkat al pro¡¡r·<tmu tlc' la t·cpeesl'ntació. Es una enè- sima mm!lt'll cl1• Iu srva c·ullura, PI ¡wu •·igor· i dl'l sru amor ¡tl'r Iu ll11Í14Íl'll. No e·¡¡ I t¡ltC•Ii di gui ¡·outeiópct·o un pt·ctcxt, pe•· petil qut· sigui , pt>t" pui,Jic·n r l'I !>t' U ln~bull 10ohr·e Respighi, des pr·~~ de lll'nlr·p npot·tunilnl c· n su bpendre's la r C"lH"eiH:'IItut'iú cic• Muriu Ngicciacn ui Liceu; tr·eballtrue ha cl 'aparc'1ixc r jnnlnnwnl umb un a ltre del pare Llon·ns - així mul l'i'\ vuhwHÍssim- c·entl'lll en a cru esta signi!Ït'ulivu nhru dt•l nrítsi<" eompalriola Reu. 1\nt ha lornut a ltiilia. J cmH·r·<·Lamenla Florència. '\ trcbnllnr· a la ;;t•va univct.·t-!ilat. Crec que aquest éfi un lloc dl'llot adiPnl pt•r· u umtlw•·sona tan culta i sensible «"Ottt vnMti"·. Ciutut xnpu tl'~ll'l, de tradició i <l'hü;tòl'ia , on tol n·~pira nmlt Iota nuturulital distin l'ió. exquisidesa, t•quilihri, pt·oporTiÓ, classe i sl'rc ruta t i on t•lmot '·c·ullur·a"t•h IJ·oba tan naturalml'nl i còmodanwnt im.tul·lat a ¡·ucla raeó dl'l RCU ¡oxecpcionalm·hani.,mc, in <"ndu inblant dc• I dia.m'apar·eix c·om un destí irleuJ pt·r· u vostf.. Un dc·~tí fo r·ça difct·ent del d'aquf'sla BatTPiona in fatua ria que ara mateix t-'111 dol trobar massa rm¡><•sa pt••· inf.n·it•s triomfalistes postolímpiqucs qut• no sn hem on t·ns duran: per obsessions postmodt'rnisll•tt i JWI' un t•,hihit"ionisme 1an pt·epol<~nl eom buit ell' contingut. Ciutat on els ~eus important.si t>Stimablc& vu lm·s cultnntlb uutènt.ies vi uen atropellat!¡ matuliHl't"IIITIPnt rwr l'c·mpremta dels dctcnlot·s el· tUl podt•J' i una nt pa <'i I al dt• tlc•ciRiú c"ullant.s, i vah~­ tlOt·s d'ideari:~ c· n t•ls quals c•s c·ofon el mol eultura per mutc·màtit'a t•umpNiliva, «'lliTcdj¡¡sa i podi honorüle i inlf'rt'!l!lal; tWitulll pc·r·tunt, pet· gt·c~ixosa autocornpluen~:u gr·c•ntiul , i pet· imatge c pifiÒ¡·mica dissenyada en <..1 g ra11 Jubontlor·i nni vc•rsal dr l' t'StnlLíl'ia pt·eswnpl.uosa i dr In ignorunc:ia estmcmwa a la fi inamagablc. Molt t'lli tc•tuo, ir<"nvolgut amic Olimpio Musso, que la seva ¡Htt'lt•lfçn ha c·oinciclit just anrb un moment en t•lqual mí·R fahu l'lis fan pet·sones com vostè. Què hi f u 1"1'111 ••• Dd seu affm . .Jaume Conwllus.e 13 73 PANORAMA VALÈNCIA L'hiver n i la primav era musica l per FRANCISCO BUENO n cara quf' el primer auditori dt:JI País Valen cià pertany a l'Ajuntament de la ciu tal del Túria, governat a hores d 'ara p er una coalició de d retes (PP-UV), la crisi econòmica que patim i l ' actual indefinició en matèria d e política cultural p er la qual travessa la Conselleria de Culttu·a, Educació i Ciència de la Generalitat Valenciana , en mans del PSOE , han afectat seriosameu t les programacions previstes per al proper seme tre del Palau valen cià. Així, és simptomàtica la notable reducció del nombre dels concet·ts d'abonament (tan sols 27 en 5 mesos, des de 1' 11 de gener fins al 28 d e maig, la qual cosa en s procura una mitjana lleumen t superior als 5 co11certs d 'abona m ent m e n s uals). En aquesta quantitat sensiblement minvada intervenen la reducció pressupostària gen eul del "cap i casal " de la ciutat, arques municipals debilitades, i l a defun ció (el termini) del programa de la Generalitat , " Músi ca 92", el qual donava un supot·t econòmic importantíssim a les programacions de l'auditori (vora el 50% ell992). A més, la crisi de la Conselleria d e Cultw·a, Educació i Ciència , amb un IVAECM {Institut Valencià d 'Arts Escèniques, Cinematografia i Música) per redefinir , deixa el Cor de Valèu cia - p ertanyent a aques ta institució- sotmès a un futur incert. Quan escrivim aquest ar·ticle , a punt d e celebrar el passat Nadal, el director del Cor de València, Francisco Perales, ens confessava aquesta inseguretat: El con- E l "i'J •= f 100 14 74 tracte acabael31 de desembre de Yehudi Menuhln 1992. H em de cantar L'Orfeo (Orfeo i Euridice, de Gluck), el proper dia 15 de gener, i no sabem què pot passar. Les partitures de L'Orfeo estan damunt la taula, dormint. Malgrat tol el que h em exposat, els Festivals d'Hivern i Primavera del Palau, dins d el seu caràcter continuista, compten amb ~ou res d e primeríssima ·l ínia internacional, obres quasi inèdites per al públic i la celebració d'un aniversari: el cinquantenari de l'Orquestra de València. P el que fa a les figures internacionals, ha encapçalat la llista , p er ordre cronològic, Yehu di Menulrin (11 de gen er ), a més d'I~ lea na Cotrubas i Elena Obraztsova (15 d e gener), P eter Sch reier (24 de gen er); Giuseppe Taddei. Renata Scotto i Fiorenza Cassotto (27 de febrer), la violoncel·lista Anner Bylsma (amb la soprano Nancy Argenta, p er interpretar un programa dedicat al 250 aniversari d e Bocch edni , el 7 de març ); Christa Ludwig (23 d'abril); Marilyn Home (2 8 d 'abril); Gundnla Janowitz (28 de maig); Alexis Weissenberg (21 d e maig) i conegudes batutes, com ara Giuseppe Sinopoli (2 de PANORAMA maig) i Gen nady Rozhdestvensky (13 de maig), a més dels anteriorment esmentats. Altre dir·ectors acudiran al Palau amh les seues orquestres titulars, com ara Zubin Metha i l'Or·questra Filharmònica d'Israel (23 de març). No faltar à tampoc la p resència quasi permanent d e r Acadèmia S t. Martin-in-th e-Ficlds, amb l ona B r·oWtl (2 d e mar ç). P el qu e fa a les ob r es quasi i n è dites, h e m tl e des taca r l a Simfonia en do major d e Richard Wagne r (:30 d ' abril); Oedipus Rex, de Stt·avinsk y, in us ual a l es terres va len cianes (7 de maig); o el programa d edicat en gran pal't a obres de Cristóbal Halffter , dirigit pel mateix compositor , dins dels actes d el cinquantenari d e l ' Orquestra d e València (Tiento del primer tono y Batalla , sobre temes de Cabanilles, i Elegías; el 22 d e febrer) . Aquesto actes dedica ts a l'aniver sari d e l ' Orques- dd Festival de Prima\'era, 28 Cristóbal HaiHte r tra inclouen també l a presència d'altres directo1· s co n vidats: Enrique García Asensio (principal director con vi da t, el2l de gener), Sunsaku T s uts umi (5 de març ), M e ir Mi n sky ( 12 d e març ) . Tuoma s Ollila (23 d ' abril) . Heinz Fricke (30 d ' abril), i el barceloní An toni Ros-Marbà (concert de cloenda d e maig). Per últim, continua la tradició d' cxt>cu tar· òper es en Yersió dt> c·oncet·t, com ara Orfeo i Eurídice de Gluck, adés esmentat (15 dc genet·). i el FalstaffYer<Ü.à, amb la t ríade de primeres figur<'s ja assenyalada (Tacldei , Scotto i Cossotto. 27 de febrer); sense men ys l'rea r l'Oedipus R ex s travinskyà , u na obn\ a cavall en tre L'òpeu i l'oratori. Encara que nosaltr es som partidaris d 'escolt at· i co ntemplar l'òpet·a al seu context natural, com a espectacle ürico-teatral, ct·eiem que es r ealitza tm esforç p er intentat· s uplir la manca d'una temporada operística estable que pateix la ciutat del Túria. o obstant això, r ep etim, la hipotètica d esaparició del Cor d e València pot altera r i danyar els actes programats per l'auditor·i, a més d ' ocasionat· un ma l difícilment reparable a la música valenciana. J-• f 100 di 'I- i O- .er ei, )t - l S- no ar ll- de 23 28 28 21 ~s' de PANORAMA FUNDACIÓ 11 LA CAIXA'' Revitalització i redefinició de l'activitat musical per J. C. C. L 100 16 76 11 ('O IW I'IIII'U c l t~ UllÍlS t·xis tcn ls u l' uc·tivitat c•onc'f'I'I.Ísl ic•a i fonna ti vu 111us icul co n s ti Ltu-ix l" t•ix que ver lehnu·à l'actuació d(' la F' uncl adó " la C ni\.u " en e l c·amp cic- la música. '\i,í t'S 'a mnnifcs lar en el c·u •·s d'unu sc•ssió info rm ativa pi'C·siclicl a Jlt' l dit·eclot· elf' r esnwnlada F undació, Lluís :\'Ionn •al. en p•·c.,ència clt• la màxima n ·sponsa hlt· t'XN'uliva de l'acti' ilHl music·al, Mat·icarmt'n Palma, i tlt• Ca d es Rier a, mt'mbre dc· 1\•c¡uip d c realhzació de les activitats musicals. D 'aques ta mant•t·a c•s lt'c>nca un període d ' ind e-fini ció ¡wl que fa a polític· a mu Aic·al tl c·l que durant els a n ys 1n·cvis havia rsta t Lm dels fot·us d ' itTacliaeió musical m és creu lius i dc· presèn cia més sostingud u a l' amhi e nt ba r celoní i tamb é aneu clrl país . La F und ació ' ·Ja Ca ixa" actuat·à especialment en el camp d c les activitats formatives -ent<-~ en un sentit ensems ampli i d'una gr an C'OilC I'N'ÍÓ p r·agmàtica- en l 'off' t·ta d 'un tipus d e man ifcslar ions cotH'et·tístiques ]>OC aleS('!) J><"l' J' oft>t'ta habitual -amb la fita tan i tan significa tiva (h•l F(•slival dt' Música Antiga- i c>n les ¡n·opostes interdi sci plin àries, nor·malment vinculades a l camp de la p làstica . Un exemple ben concloent és t'I cicle• •·ec·f•ntment celebrat a redós dc J' espli~ndida mostt·a cle l 'o hra plà s li ca d 'A rnold SC'h tinher·g. Pel q tw fa a la dimensió formal iva, s' ofer·eix un ventall ampli cl' iniciativc·s que abastt'n dif<'t·f'nls tipus de necessitats. En aque!.l sC'n tit cal destacar Ja que D > ~ z· :¡ .... .....oo o sota el concepte cr"Itinr•·at·is m usicals familia n." ha ('Omen~at el dia 23 d e ft'hre t· i duruà fins a l 24 er ahríl. Ocupa •·à els dissabtes al matí i Lé ('OIIl a mi ssió introduir d e fon11a planera els n ens e n el fet mus ical c>n un ambi e nt familiar, j a qu f' c•Htà obert també als Jl é1l'('S. H om pa t·teix d · un eoncr1·t d'a p•·oximadrunent una hora d e dut·¡,¡cla , inLt·od uJ'Li ani mat pc nm a(·to r , Jaume AmatU<'r, a fi d 'afavnrit· un cJjma especia lment a tra<'Liu. Els concert!\ a lrndr an di fPrrnts moments d(' la hi s tòria dr la mú sica -Barroc, C la"isic·is nw , Ro m a n t i ri m e • e t (' ~ l <' •· a- i compta•·an amb un quadre dïntèt-prets d'una categoria impot·tant amb noms tan coneguts com els nostr·es Diatcssaron. Trio Werther. J ovc Orcruestr a Catalana -dirigida p et· F t·ancesc Llogueras-, Trio Novalis, Quintet Harmonia, Quíntrl Francesc Cnesta, Olga Sc n·a i Mac Mc Clm·e, solistes d e 1'0•·q u estra de Cambra Tea 11·e Llim·e i els fonms Evcl yn Glt·nn ie i Philip Smith -<¡U<' h<Hl obet·t el cicle- i el Sextet de vent Nacbtmusique de l'Ot·qn cstJ.él dl'l Segle XVUJ. També dins del ca mp perlagògic, s 'ha de fer esmen t de Ics PANORAMA 11 > 41 z· :;.. ...o o. ...o ·e ta e- cla sses magis tr·a ls q u e en e l marc d<·l Festiva l dc Música Antiga -a br·il i maig- oferit·an Jos van Jmmct·seel i Anrtreas Staler - pianoforte- i Pi<> n·e Hantaï - d avi cèmbal. Al llarg de la temporada també s'o feriran cruatre cut·sos monogt·àfics. El primet· tinch·à ll oc· en tre els dies li 6 de març, amb el titol d" ' Aldo Baldin i e ls cantants", im partit per aquest pr·cs li ~:,riós te nor br·asile t·. A euva ll dels mesos d'abrili maigDdfi Colomct· imparLil'it un c urs so t a el títol d e " Músics endins/M (as ics enfora: r eflexions a l 'cnton1 de la música" . L'f'xposició de J .M.W. Turnct· serà apr ofitad a per oferia· un curs titul at '"Música i pintura ", que p r ofessarà el p oeta Miquel Desclot. Serà a cavall dels mesos d 'oc tu bre i novemln·c. Finahnent l 'exposició "Eh·etrat a Ver·salles" se e à p r·etext per a un c urs titulat '· Música i cultura del Ban-oc francès al voltant d e VersaUes" impartit per· Lluís Gasscr . Tal com s'ha apuntat al principi ' les mostres vlàsliques afavorir an una sèric d e p•·opostes mu sicals en un context interdisciplinari especialment su ggestiu. La d e Wifred o Lam se.-à motiu per a un concert que va tenir lloc el passat22 de gener a cura d'Evelyn Glennit> -per cussió- i Philip Smith - piano-, comptapt amb come nt n.-is u cura d · Angel Pereira. L'exposició del gr au pintor· r omàntic anglès J.M.W. Tua·ner serà el prete'Xt pet· a la rc•alització d"un cicle dc nút eoncet·t que es desenrotllarà entre el 16 de setembre i t>114 d c novembre amb intèrprets de la ca tcgor·ia del pianista Rafael Oa·ozco, el tenor Neil Mackie, Quartet Entll'llion , Quartet Athos, Tt·io Wea·ther , Trio Fontenay, \V olfga ng Hohnair - hariton-, etec'·tera. La programació se centt·a bàsicament en música romàntica . En tre e19 d e desembre i el 27 de gener d e 1994 s'o fc>t·irà un cicle d e cinc concerts amb motiu de l 'es m e ntada m os tr a plàstica · 'El retrat a Versalles" . Hi intervinclt·an la clavicemhal·lista Maria Lluïsa Cortada; el tr io Chia r a Banchini -violí-, Marianne MülJea· -viola de gamba-, Françoise Lcngellé -clavicèmbal-; l'En semble Baroque d e L im oges; t:'l quarte t Hiro Ku r·osaki, Ban-y Sargent, I sabel Ser-ra n o -violins-, Simon Heyerick -viola- ; la soprano Emma Kü·khy amb el conjunt L ondon BurOt(llt>. En els prograJnes, o b n~s, üJ1lre d'altres, dc Co op e rin , Ra meau , Leclair, Mat·ai s, Forqueray i Pllrcell. La Fundació " l a Ca i xa" manté en a questa nova etapa l a tradició de sengles vet·sions de El Messies al cicle nadalenc i tlt' l .ct Passió segons sant Mateu e n el dc et mana Santa. L 'oh ra de Bach comptarà enguan) am b una ver·' iÓ a n u·a de la P hilhat·monische taatsorchestet· HaHe i el Dresdner Krenzchor· sot u la dirt>cdó d e Gothart teir. El Messies serà d irigit p e r· lic lmuth Rilling, amh t>l Giirhinge r Kanlorei Stuttga rl i l'O•·questr·a Simfò nica d e Sevilla . Del FcstivaJ d e Música An tiga se'n parlarà més endava nt. Avaneem Jlomés que tindrà lloc en tr<lcl 20 d'abr·ili el 27 d e maig i rompt·endrà un total dc d t' u <'Oneer·ts. L 'oft•t·ta musical de la Fundac-ió ·' la Caixa" comprèn tam- bé el Stag<> 93, Curs Europeu dt> Música de Cambra , una iniciativa totalment consolida da que tindrà lloc a Torrebonica entn' t•l 23 d'agost i el 5 de setembre amb la presència de etherlancl \Vind En sem blc , E nde llion Stt·ing Quartet i T a·io Fontenay junta ment amb un quadre dt> pr·ofessor s internacionals . Ultra la importà ncia intt"Ínscea rt' acruesta oferta nodrida i intel·ligent , cal insistir a dcsta - ' car el fet qu e s ' inscriu en c>J si d'una políti c a d efinida ; es t à confegida damunt un concepte global d efinit i per ta nt fàcilment susceptible de permanència i estabilitat. Crida als col-laboradors ioves :t- r- o- ,_ r- ~e n- Ln nt ~a aes Catalunya Música I Revista Musical Catalana invita a col-laborar els estudiants, univer sitaris, etc. de fins a 25 anys, inter essats en la temàtica musical, amb un treball de terna lliure (crítica, assaig, reportatge, etc.). Els originals, d ' una extensió de 6 a 12 fulls holandesos, mecanografiats a doble espai, hauran de ser enviats, amh tres còpies signades, amb el nom i adreça de l'autm~ a CM I RMC e/ Sant Francesc de Paula 2, 08003 Barcelona, abans del3l de julioL El Consell de Direcció de CMIRMC premiarà un treball amb 50.000.- ptes., el qual serà publicat en el número d' octubre. PANORA MA e R T e A La dim ensi ó dram àtic a cie Loh eng rin per JOSEP CASANOVAS s ~ = -~ • ¡: 700 18 78 'hn ft·t al Liceu la r·t•pos i!'i Ó d e Lo/teng riu , que enguan y s' ha pr·omol·ionat comuna coproducció amb la Dcul ~w h e Opt•r· dc Bt~d ín , cscenogntfia rlt• Petf'L' Sykol'll i clit·ecció escènic·u dt· Cotz Friedl'ich. Potser wJa publicitat tan necessàl'ia com e"cessivu huvia fet cr eure t¡uc calia espeI'IH- ne un a t'C IH'Csen t arió ell.c:rpcio na l en tols senti ts, pen) u nu vt•gacla mé!l ha estat necessari qm• a lguns re<·ordt•ssio la força dc la t'N.Jitat. I això no vol dir en absolut que no s"hagi I meLat d ' una vet·sió d 'alt nivell també en dive rsos USJH'Ctes, tal com es podria fet· urtua lment al mateix Bedín o a Vicna. A l"òpera no hi ha ja més cera que la que cr·ema - i e ncara gr·àcies-, aquí i es pol clir que a rt·cu , solu·ctot eu cc rtt~s cordes com Ics dds sact·i:ficats protagonistes d'aquc·st r·cvfs Lohengrin. tant distint dl'ls igmund i els Sigfrids de la Tetralogia. Plnnteja des així Ics coses hem de comentar aquesta r·cpr·esentació, si no excepcional o mt>morahle, francament bona i de classe. L·escena en q li es tió porta ¡·empremta de )"Òpera d 'AJema11ya , és a dir de mobilita t, Atractiu i eol01·, i per tant dPfuig el risc del hier·atisme. Sobretot pet· la banda de la direcció escènica s"ha cer cat una dimensió dramàlic·a que no és l 'h abilua l en LoheiJIJrin , tot insistint en el pt·otagonisme de Telntmtmd i d' Or tmd. U na ac<'ÏÓ presidida per un maniqueisme de carat , amb els pt'incipis del bé i del maJ en oberta oposició i sense opció possible per aJ primer des que la pob t·a E isa fa la seva ap at; ció en escena , definitivament vençuda d 'antuvi . Una escena sòlida i corpòria a dt·eta i esquen·a i un gran buit centn tl ¡Jermet que tots aquests p erson atges pr·oscdts en surtin fàcilment o s ·hi incorporin quan escau. Hi ha, doncs. una estranya r elació entre un pet·sonatge dc dimensió transe<•ndent, de gran contingut d t·amàLic, e n l'ro ut dc la r·esta dc l ' at·ció anecdòtica. :;111 ...oo ... J!:s t•n aquest aspe<·lt• on t·etr·ohar em aquest a m an er·a típicame nt alemanya de f e r que no encaixa amb la dimensió rlr·amàtica que apun tem. Una vegada més es cerca el joc de les tonalitats grises, negt·es, omhdvoles, però amh una total arbitra rietat en els l'i¡:;'Urins. A vegades hem de refe l'ir Oagran ts espanyolades en els Don Carlo o elto Barbero , però en aquest Lohellgrin s'en fron ten massa elements contraposats, gent civil p lausiblement endiumenjada però en absol ut en d segle x, soldats d. una uniformitat impecable i segell d e dissen y, tm Loheogt·in amhuna armadura de plàstic qtw feia situar el MonsaJva ten 1' espai in te t·gal·làctic i eh·ei Heinrich. en canvi, p untualment ve tit de gene t·al prussià . Tot plegat massa fora de context, malgrat que plàsticament sigui un espectacle agradal)le i ronvincent. Amb tots aquests t'lc meuts esccoogr·àfic i de concepte dramàtic h em de pensar que el •·cpartiment era adient a la dicotomia apuntada. L' Els u de Sue Pu tchell, s uficient , sensible, l)recisu . potser no un gran timbre però convincent en fun ció de la peripècia al'gumental. Enft·onl d'ella. i ab soluta dominaclot·a de l'escena , Eva Mat·ton -en la nostra 1·epresentació- , p er la pen etr ació total del concepte que wnun e"posant. S"erigt>i.x en l a protagonis ta absoluta d ' una Ortrud obsessiva, invencil1lc , que ser veix amb e nr t·gia dramàtiC'a imp r essionant. Difícilment baut·cm presenciat mai un Loltengrin com aquest quant a la força inter na del segon acte dc l' Ortt·ud. U n espectador· inexpert podria pe nsa t· que es trob aria davant d' m1a I'Scena culmi- nant d ' una j om ada de la Tetralogia. E l grun duo a mb Telramund, el p ersonu lgt> de Benl. Norup, ens 1·ecordava clat·amenl els miD ors \Votau q ue aquest sol n~pt·cscntar . Hans Sotin , el Rei-Kaiser, en la millor· tradició alemanya dt•l p aper. H em deixat p er a l fï mtl d Lo.b engriu cle T homas S unncg<u·dll, que és tm exemple ben palès el el gr au de mancança quP hi ha en aquesta coeda conct·eta de cantants wagnerians, i pt·r- tant del r ebuig t·ottmd amb què e~d r·eaccionar contra certes actituds negatives al respecte procedents dels pisos alts del teatre. Es tracta d'un bon cantant, molt professional, que fa el seu pap et· amb una nota d'a¡.H·ovat alt. No cone C'ap risc, es r·cscr va sistemàticament pPr a les escenes més culminants i encara que no és invulnerable als problemes d 'afinació, cobreix amb discr cdó el paper sense desmer·è>ixer del nivdl gener·al de la p r·oducció. ¿ Pet·ò on és actualment aquest Lohengr;n perfecte per ft>r' e· os tat a una Ma r·ton o fins i tot a la classe incüscutihle de Sue Patchell? E l cor del Liceu estigué a una franca dimensió, no en el seu núllor moment de fa un parell d'anys, però palesant semp1·e la notabilitat. Cal segut·am ent fer veure que la clisposicó escèocia planlt>java problemàtica add icional a la tasca normal per a un cot·, tant per racústica C'Om per la simple homogeneïtat. Em sembla que da rrerament els d irectors d'escena , arn]) la seva preocupació pel moviment i per detc•r·minats efectes. pr escindeixen olim¡>icament dels t·eqtterimen ts elementals de l'acÍ1stica. El mateix iniei de l'escena del primer acte pet· a l p r o t agonista és un exemple del que estem dient. Quant a Uwc Muncl no e ns ha sati!lfet massa en aquesta n ova avinentesa . L' obra va prendre volum i densitat e n la mateixa mesura que ho feien els cantants en el cgon acte. per ò els famosos dos pr·eludis al p r·imer· i tcn :er acte foren llegits ft·edam enl i sense clim a wabrnerià expressionista. Coneixem millo rs execucions d ' aquest dit'CC'tor. s s l l e PANORAMA e A T R Maazel se sincera per FRANCESC TAVERNA-BECH S egur·a rn e nt , d <' les tres dan·er es vegades que, en l'espai d ' un an y i escaig, t>l dir·cctor Li>t·in Maazel ha actuat a l P alau -em resisteixo a afegir " dc la Mús ica Catalana", ja que aquesta cJC'nominució és la que quas·i mui fi gura C I'L les prOh'1·amacions dels cicles concer tístics que s ' hi cele bt·e n-, ha estat precisament dirigintl' ortlucstra de l'enüssora bavaresa quan ha pos at en clara i convincent evidència la seva extraorclinà.-ia capacitat de comuniració, no solament per aconduir els músics -en aquest ca s instrumentistes mab'Tlífics i extraordinaris- del conjunt que tenia a les seves o rdr es , s in ó tamb é p e r manteuir· tensa i emocionada l'aten ció d e l ' auditori. Ve r·itablement, del gest cla r , ple de convicció i exempt de qualsevol artitud per obtenir el favor· del públic, en va broUar· molt bona i bella música , a la vegada que la interpretació adquiria una significació pedagògica sorprenent. l<"'in¡¡ a un cCJ·t punt la música de Stt·au!!s pot consiclet·ar-se com tma culminaci6 dc l'art simfònjc que, naixent amb Haydn i Mozart, arribarà a lransformat·-sc c>n el vehicle més idoni pe r a l'expressió dels ideals romà ntics i , àdhuc, per fernos albirar les inquietuds amb les quals el compositor del segle X.'C (timbre, llibertat harmònica , e tc.) donarà forma al seu llenguatge sonor. D' aque¡¡ta manera i sense tenir en compte l' ordre del programa, lindrí<'m la música com a pura llum de Limhr·es i, per altra banda, r espirant l' alegria i l' humor dels divertimenti moza•·tians o fins les obres se mblants d c H aydn , les quals, en definitiva , són les manifestacions més absolutes d ' un at·t sonor simplement cr eatiu, és a dir no r evestit d ' un pathos existencial, que ve simbolitzat pel Cavaller de la Rosa. Per altra banda , sempre de la mà dc Stra uss, podem per cebre Ja capacitat " descriptiva " de l' art musical romàntic; no en va en aquest pedode dc la hi!!tòr·ia de la humanitat l' art estava con!!iderat com un metaUenguatge a mb el qual era possible expressat· l'ine'l.pt·('bsable i amb el qual es supcr·aHt la poesia i també la filosofia. Ai xi , Till Eulenspiegel scr·ia un exemple de música de contingut psirològk , ja que a través del SC'u d<'sNtvolupament és possible segui•· , no solament la m ena cl'entrcmaliadm·es que fa aquest per sona tge típir tlc la picare!!ca medieval, sinó també t<'nir una idea de quina ét~ la seva p er sonalitat. I , per un altre c·t\JlLÓ, en Així parl.à Zaratu,~t ra el eliseu J"!! sonor pren un impressionant ca ràcter conte mplatiu que ens endinsa en la grandiositat cosmogònica , on també és possible intuir l'ctemitat dels temp!!, mitjançant els desen volupamen ts expectants i quasi estàtics d"una hat·monia de gram; blocs acòrdics . Certament, Maazel és un vir·tuós pt·odigiós del so, qualitat que tamb é manifesta en la !!eva m(•¡¡ brillant plenitud l' at·t orquestr·al sl!·a ussià. D ' algtma manera Maazel s' identificà amh el contingut dels poemes, o b é, amh una agttde!!a ver itableme nt pròpia del geni creador, va posar en relleu aquesta condició de magnificència sonora en prime r t e rme, pr·e¡¡cindint d ' altres cl em ent!! (factors temporals, dc>sC'nvolupaments de motins, etc . ), pe r centrar-!!e en la pura i intensa emoció que pot produir la cr·eixença del so fins a la seva vigorosa eclosió, o b é pel contrari en la seva extinció. Fins a un cert punt, Ma a zel <·omunicà, primer a uns músics disriplinats i plenament capacitats i , després, al nombr ós públi c qu e emplenava la sala , l'emoció, Uiure de tota dependència aThora, que sentia en anar construint una atntosfera pm·ament sonora amb la qual podia explicar la immensitat del cosmos, o bé pre!!entar-nos Ja virulència cl ' w • pigall sen!!e escrúpols i , a continuació, meravellar-nos amb un esplèndid joc dellums, com si es tt·actés del refinamentdel'cnginy artístic dc l'època dels clà!!!!ics. En definitiva , Maazel deixà dc banda pt·ejudicis o fins i tot preceptes estètics p er endinsa r -se amb ah!!oluta franquesa en la pura vibració sonora. Weissenberg i fa decepció per XAVIER CASANOVAS.DANÈS I ber c àmer·a >a presentat· el pianis ta Alexi W t>iss eober g i hi havia molta expe ctació p er es<'oltar·lo després d'una promoció que , durant a nys, l ' ha considerat COHl' un dt'ls grans p ianis tes d ' aques t final de segle, cosa que , evidentment, l'artista búlga1·, ni en els anys de C'O l·laboració amJJ Karajan , no pot pretendre haver estat mat. AJ Palau es va mostrar en una haixa forma pr·eoc upant. P e rò no tan sols en una baixa fo nua tècnica. ans en una baixa forma nrtís li<'a. Va començar amb una de les sonates més profundes òe Schube rt , la S onata Fantasia D.894 i , des prés de dos moviments for ç a plaus ibles p e l seu c apteniment, va en sopegar en el "'m enue t " amb un lapsus de conseqüèn cies anorreadores . A partir d ' aques t e!!cull mal r esolt, la r·esta del recital va ser una d emostrac-ió d ' insen sibilitat, dit·ia gaireb é d ' immaduresa. P e rquè quan es produe ix un problema , un gran artis ta l'ha de resoldre de la millor manera possible i sense afectar 1' equilibri de la resta. En aques ts moments d e màxún compronús, e ls més grans d e tots - Casals, Ros tropòvitx, Rubinstein, Caballé ... - han demostra t a bastament la dime nsió de la seva categoria artís tica. W eissenberg, en c anvi, va optar per l'exhibicionisme gratuït, per l'atropellament de les notes , per una agressivitat que, a vegades , pot ser l'expressió última d e la impossibilitat d e bastir un discurs cohe rent. Aquell equilibri suhtil entre intimism e i voluntat de representació , típic dels composit ors romàntics com Schub e rt· i Brahms , va quedar escora t cap al pol de l 'extraver sió. La incomm e n surable Sonata D. 958 de Schubert i els microcosmos emocionals que són els reculls op. 116 i 119 de Brahms no va abocar a altra cosa que a curses desfennades cap a la conclusió peremptòt·ia d e les peces. I •g: .; ... 100 19 79 PANORA MA e R T e A El Mess ies reint erpre tat per Moza rt per X. CASANOVAS·DANÈS A 100 manc·n d'un, t>nguuny dos Ml·.~sies al Puluu dC' Iu Vlíaaiea. A pene:. una setmana dc,pa·(·s de l'm·gnnitzal p<'r· l'Institut de Dn•ls llunrnns rk Cu ta lunya am b mo tiu tl 'hu''<'r-li eslut utm·gat el VH· Pre' mi ·• oliclal'itut" (Con1l Cantign/Orquestna dc Cambra de r Emptmlà/ Lúszlo ll<'lt ay) hu e:.tul la Funda<·i ó " In Cu ixa" qui, ufc•a·mun tnna (•tu·tn tradició , ha ofc•r·t ('} sc·u. amb la pua·tirulat·itat qtw, ('11 uque:.ta oca:.ió, ¡¡'('scolli la Hrsió a·c• or q u e s I rad u q u e en ' a f t~ ,. Mozart (K. 572). Els inthpr Pts van sc•r c•l Cor dC' Vulc\nC'ia, l ' Orqtu•stt·a dc Ca mbra Eseoccsa i un quarLN 'oca l integrat pca·la oprano na' an·c•lm }laría Bayo, la conh·a lt ia·lunrlesa Patri<'ia Bardon i dos llrittani cs, e l tenor· NQil l Arcbca· i c•l baix David Thomas. La tasca d<' Mozart mistifi!'a de<·isi,•ament la paa·titurn hantlt•liana. La priva dc In seva immediatesa i n'atenua la tra nspar ènt'ia , en pul'l per la pn)pi u maguifieadó de l'oa·questra (qu e obvia el bah rontinu)i, en pat·t, pet· la traducció del text a l' aleman y. La pronunciació més consonàntica d 'aquesta llengua r especte a l'anglès entorpc'ix el Antoni Ros·Marbà dirigi l'obra de Handel fr·aseig i, en diver sos passatges, entt·a en !'ontradicció a mb la lleugeresa de la melodia. La versió de Mozart intenta aportu gr·andesa a tm ontloi'Ï en què l'atl'ibul pdncipal rau , precisam ent, f'n una rotunditat qu asi ingèuua (Handel el va compondre en només tres setmanes ... ) Ros-MadJà va fer un plantejament per blocs, que oscil·lava enta·e la gnmdiloqüènci a c¡uc escau al sea·vei litúr¡;ic i un rm·àcter teatraÜtzant. La foa·mació escocesa li va subminis trar una pasta sonora de primer· ordt·c, run)J unes accentuacions dramàtiques l lU C, sovint , anaven més enllà del q ue ell prescrivia. Una caracteaistica constant va ser un estatisme nociu per al Cor de València, que va ca usar una impressió molt discr·eta, sob1·etot per la cautela muh què abordava les fugues i uns ostensibles desequilibris entre r egistres. El preciosis me de María Bayo i la impetuositat de Davi.d T homas van aconseguir acolorir el conj unt amb una uramaticilat molt adequada al SC"ntit del text. En compat·ació, i a despit d'unes veus esplèndides, les prestacions del tenor i la contralt van semblat· monòtones. Vicen f Prats per dant unt de tot perX.C.•D. E 20 80 J grup Soliste de Zagt·eb es va íor·maa· ara fa quaa·anta anys a la capiuo~! de l'actual Cr·oàcin, sota l'empremta cl'Antonio Janigt·o, un violoncel·lista que havia c>stat deixeble dc Casals. Grà!'ies al S<'U vagareig i a una activitat fonogràfica molt vroductiva (quins l'econls em du aquc1l disc mea·avellós amb àries cle Bach i Handel que cantava ona jovenissima l\llaut·cen Fon ·ester!), la formació. que sempre ha estat integrada per l.retze solistes de coa·da, s'ha fet coneguda a n ·eu del món, <•n l'actualita t sota Ics funcion s cohcsionaclon• s d el concea·tino Tonko rmc. Cinc anys despt·és de la JH'Csentació en la seva temporada, Euroconcea·t els ha tornat a portar· a Bar·celona amh un programa immi- llm·able per copsar Ics possibilitats actuals en un panoa·ama, el cambrístic. que cada cop té més conrt>u. Una primera part barroca (el Concerto Grosso fatto per la Notte di Natale d'Antonio Cor elli, la sonata La Visionnaire de Ft·ançois Coupt>rin. i el Concert en re menor per a flauta dc C.Ph. E. Bach) i una segona de romàntica (el Sextet en si bemoll major dc Bra luus) van palt•sar uns tt·ets evidents : la pasta sonora dels solistes de Zagreb és d'una qualitat exta·aordinària : no hi ha una direcció efectiva, i rorieu tac ió estilística s'cm pel ta massu sovint de seusil1leria. La 'igorosita t d<' Ja sonata d<• Couperin els va inspirar la miJlo t· lectura del a vetlla da . Per contr a. el Concerto Gros.~o va sonar sense gràc:iu, sentime ntaloicl e i llangorós com si volguessin ancorur-lo ah. antípodes de les ver·sions p er- filadi ssimes dels gru ps britàu jcs . En el Sextet op. 18 dc Brahms, absurdament amplia t a tt·etzeinstrume n ts (contrabaix inclòs), l'aleator·iet a t dels entrecreuamen ts contrapun tístics va se r la n ota predouúnant, fe t qtH' va aconseguit· que semblés una pL'emonició de l'atapeïment djscursiu de les Metamorfosis stra ussianes . La tasca del director va ser un model d'inhibició: va p ermetre que tothom fes Ja seva via ... E l pr·otagonista del Concert de C.Ph. E. Bach va ser el flautista de Palamós Vicenç Prats, solista de l'Orquestra de París. Va dcmostrar tenü· bon gust , s uficiència tècnica i un admirable legato, p er ò, també, un so sovint opac i no ana r· so brat d e c t·cativitat, d ' allò que s'an omena " fa ntasia" i a la qual un ins lnunent com la flauta és tan sen sihlf'. e ., entgedc ;a a lciro1 el ;et- :jaen.tal l'ava de u a- nt, ·es- ilnl ~ ~ or ..m- Jer furis oi 1as PANORAMA e A T R OIJres infreqüents per l'OCS perF.T.-8. T t'<' l d c l'oher·tura , El carnaval romà d e Berlioz , d ¡)l·ograma crue dirigí Sil· AJcxander Gibson amb l 'Ü I'([II CS tnl Ciutat de Barc~e lona es distingia per un contingut de pnrt.itm·cs n:lativament poc J-11'0digucics. Aquesta circumstànciu podria scmhlat· injusta en el cus d c les poètiqu es Variacions simfòniques p er lt pia110 i orquestra de Césnr Fntnck i també en el de la Cinquena simfonia de Jan Sibelius. composi to•· rinlandrs que si és ben conegut des de fa temps als païs os angl osaxons, t ot jus t d es d'uns pocs anys ençà comença a met·èixe t·l'atenrió dels públics Uatins . Fins a ce•·t pttnt d concert tenia un interès t·emarcable i a la vegada. atès el context estètic d e caire t·omàntic. posseïa innegable atractiu si ens atenim a la tendència més aviat conscr vad o•·a del públic ha- bitual de les tt>mporadt•:. :.imroniques de r ot·que:.lra l>arceloninu. Atractiu que també es 't'i a t•n:.llit per la presència del pia niala .T mwp M. Colom com a intè q)t't' l d c lc11 Yariacions de Ft'anck i dt• l'obra encara no esmentado , qnc t•ru Rurlesque, per a pi.ano i m·qut•st•·a , dt• Ríchard Stt·auss, u ml pii¡,rinH juvl'uil -Stt·auss encat·a estudiu va amh Von Bülow- que d ' alguna mauet·n posà en eviclència una lcnd(oneiu u la vulgaritat d e la qual no s'esc·upen en alguns moments ni It-s st•vt•s millors creacions. Ara b é, tot i Ics cit·t·umstàneit•s favorables apuntadt•s i a ewcpc·ió de la labor de J osep M. Colom , la sessió no oferi gaires moments pet· entusiasmar-s'hi. P t>t· una hunda , Alexander Gibson no va re' da•· res digne d e me nció. si no é¡, la <'OITN'ció d el seu ofici dc cfu·ccto t'; p1'1" la seva part. l" orques tnt, e!H'a:.tlament motivada per la ft·cdor i r ('!.cassa comu njcativitat de qui la di- l'igia, posà tlt• manifest una manca dïllu ~i ó en la SC \ a labor, partieulm·itat que. ~r>n "e dubtes. està pt·otluïclu pel" problemes illlet·ns que no propicien t'I clima dt' t n•bull idont. Fins H cert punt, doneR, la iuterpn•tul·ió, 'u set· tr ajustats acolorillll'nls i una t'molivitat càlirht , peni mu i cks uwsut·adu qua ut a dt>sen volupnr tens ions con tTa s tnnlR cl t1 l't•xpt"<lssió musical que oferLJ O!lrp Colom-en especial rlcP obra tle sa r· F'ranc k-, que justificà ]a necessitat drl ro ncert. Ell. amb virtuosisme àbril i Regur. i alhora brillant , per ò no huseant mai el simph· lluïmrnt penwnal. sinó al con tr·ari , inte ntant la identificació absoluta amb el text d e la pat·titura. va ésser qui. t•n defïniliva. ens a costà a tot a llò que dc màgic i d'excepcional té d c•onct•rt. punts que si més no són t'ls que confet·eLxen entita t cultut·al. humanística i artística a la vet'i ta ble sessió musi eaJ. e,;_ JDt Vetllada contemporània le- en record de Màrtus Torres . la 3. per CARLES LOBO ::s. l S, l S- •a- lts ·ta ;e- !ÍÓ .e La lel )t- de ta ta en- P otsel' el srnliment més e~acte que va viure c[Ui stgna aquest comeutar·i , es podr·ia definit· com a una continuada sorpt·esa. Sobretot pel que va sentir a la primera part, ja que el conegut Cuarteto Indiana de Xavit'r MontsaJvatge oper·ava dins del progr ama com a obra unificadora del concet·t. com a un complement ben escollit i. com a tal , hen rebut per part del públic que es va atansar a la sala de concerts del Conservatori d el Bruc, el proppassat 16 d e desembre . Tal com diu el subtítol d el concert , e l centr·e d e l pt·ograma. el configurava l'estrena de Dol.ç àngel de la mort d e la compositora catalana Maria Rosa Rihas . Volia ser un h omenatge l"ctordatori d e la p t·ematura mort, a ls 32 anys, d'un dels poetes més sensibles de la primera meitat del nostre segle: Màl"ius Ton·es . U na d e l es pl'ime•·es sor¡H·cses, doncs, que oferi el concert va ser precisament la música deM. Hosu Ribas . Si fin s ara (i com ella mat eixa reconeix) s 'havia insc rit e n els lúnits de la música lúdi<·a, amb elt>ments conservadors que la situaven entre la tradieió i la modc-•·nitat, a Dolç àngel de la mort (títol d "un poema de Torres. esct·i t a l1•s acaballes de la seva vida). a part d'una intensa sensibilitat , Iu <·ompositora ens sot·prèn amb un t•·actament musical delllenguatgr amb moments quasi avantgu~u·ditlt<>s . modet·ns i, p er tant, molt més intet·essant. La segona s orpt·esa va ven ir amb l'obra d ' AJhet·t Llanas . Llanas és un dels nostres composi to r s qur més trebaJia per al desenvolupament d el llenguatge musical i està al cüa d ' aques ta evolució. Les seves da•-ret·es obres s'udiLwn elarament amb l'època pl"cscnl . A les seves Impressions , una de les p d m er es obres d e Llana s estt·enada a Madrid el 1985, ens trobem amJ1 u na músi ca modal , quasi tonal, imitativa , co utt·aJHlntística i, a més, bella , equilibt·ada i inte ress ant. No és el Lla nas al qua l estem habituats . La terce t·a gt·an s orpresa va s,et·la soprano solis ta. Maria dels Angrl!; Mirò v a e mbolcallar el públic amb un timbre d e veu abolutament dolç. bonic i controlat. Les seves du es inte t·pre tarions van ser intel·ligents i amb una gt·an dosi d e bon gust. Amb un bon s upol"t del Quarte t Sonor , molt al seu lloc , ambdós in tè rpre ts van fer passar una bona estona al públic amb un pr·ograma dc música conte mporània absolutament c ntenedot·, fin s i tot ]Je r aquells detractors de la modl' t·nita t· mu s ical. Cal agr air, doncs, l a iniciativa d e Mal"ia R os a Riba s d ' orgauitzal" aques ta vetllada, tau sols amh els s u pot·ts de Catalunya Músi ca i l 'Associac ió Catalana de Compositors . l ..• ~: ..; .. ., 0 .... -¡Q 1~ .. Major de Sarrià, 57 Tel. 203 07 14 Pl. de Sarrià, 9 i 10 Tel. 203 04 73 08017 Barcelona TEM A t.l 1risc de 1'autocontemplació és força present en els mitjans de comunicació. Aquest estar situats sempre a l'aparador comporta, inevitablement, temptacions narcisistes, no sempre evitables amb dignitat. El fet d'arribar, amb aquest número de febrer, al guarisme tan significatiu de 100, podia comportar, i de fet era lògic que fos així, el fantasma de girar la mirada con tem pla ti va vers el nostre melic, en un gest entre inconscient i çomplagut. Tanmateix, hem procurat fer un gir, amb un plantejament d'horitzons més amplis i també més productius per als nostres lectors. Per això hem preferit referir-nos als nostres orígens, a aquella ''Revista Musical Catalana", que al llarg de gairebé de trenta-tres anys d'existència, va constituir-se en una publicació cabdal per a la música catalana i de tot l'Estat. Nascuda com a butlletí de l'Orfeó Català, la nostra antecessora va transcendir llargament aquesta condició, com a conseqüència de l'empremta de l'entitat i de l'amplitud d'horitzons dels seus dirigents. I en aquest sentit cal parlar en primer lloc de la figura del mestre Lluís Millet com a referència màxima. La visió en perspectiva ens permet de situar amb tota precisió I' abast de la importància de l'obra endegada per la ''Revista Musical". Derivadament, es poden escatir les grans línies de contingut, els seus posicionaments ideològics i formals, amb I' establiment d'unes grans línies mestres que el temps fa cada dia més perceptibles. Aquesta és la voluntat del Tema que proposem. Un tema que estimem de forma especial, -no podia ser altrament- i que ens suggereix tot un món d'arguments. Situats en l'ull de l'huracà del combat diari per a la realització de cada "número següent'', hi ha el perill de perdre I'horitzó on ens adrecem. En aquest sentit, la visió d'una realitat tan suggestiva com la de la història de la ''Revista Musical Catalana" constitueix un exercici ple d'atractiu i il.luminador de perspectives insòlites enormement enriquidores. ., fiE. = • -~ ;- ~- 100 ;¡ i • ~ I TEM A Una proposta ideològica i uns materials per a la història ' per LLUll Ml LLIT L 100 ~ i El ~­ et i 24 8-J. urtirlr qne -a mb t·ang d'editorial i Hignat prr Lluís Millet- obre el prilll~r número de la ''Revista Musical Cutnluna" constitueix un singtllar i UJHlll!lionnl. manifest musical, d'una novetat que cul situurt•n el c\ontexl d' una època (1904·)1 un país. La nova puhlicadó , vre~:~entada com a Butllet.í de l'OrÍllÓ Cu tulii, vol ser -segons que remarca l'esmentat t'sc·t·it- '·uuu glosu dels nostres cants, l'estudi dels gc\n<·ros qm• conreu em, sa història, sa forma; la veu que des¡wt·ti qut>lcom: l'afició a la literatura i a la bibliogt·afia music-al; que 'ns ajudi a formar conc·it'n<·ia rlc lo que deu esser la música veritablement rntalana ., (1). l,;n adjt>ctiu i un adverbi aplicats a la mÍlsica que mostren una aspiració del temps no pas privativa dd LC'rrf'ny musical sinó extensiva a la <'onsriènria dt>l país i susceptible de ser aplicada a quals<'vol ht·anra art1sLiC'a. La nova Revista dólla suport a lt>s línies mestres d'actuació d'unajove entitat dC' trNz<' anys, en pr·océs d'expansió, tot recolzanHw nn el fonament teòric d'una part de l'ideari «'slèlic dc Felip Pedrell, que pren la paraula, tot seguit, nmb l'in.i<:i de la sèr·ie "Músics veUs de la tel'l'a ", t•n la qual a'ofei·cixen a Ja consideració del lector eaLalà , fins a l'any 1910, amb dades de rigor i eniCiició dosconegudes, els noms de Pere A, Vila, Joan C1u·les Amat, Joan Brudien, els Fletxa, Joan Pau Pujo], Nit'asi Zol'ita, Joan Martí. Joan Cabanilles, Francesc Valls, Antoni Martín i Coll, Antoni Soler, Pere Rabassa o Domènech Tarradellas, entt·c altres. La nova publicació no respongué a un compendi híl>rid de musicografia sinó que adoptà una posició engatjada i militant en relació amb un projecte concret dc nacionalismE' musical, no únicament fonamental en t>l folklore tradicional-en la cançó popular- sinó també en la música culta dels segles passats (la investigació i l'exhtunació de la qual representava -com havi.a proclamat Pedrell- una incur·sió en les arn'ls més pregones de la personalitat del país) i, fill A i lot , en el substrat religiós presflnt en la pròpia tràdició musica l {ampliada amb 1'assu mpció del mi lc pedreUià del misticisme de la polifonia hispànica del Renaixement). L'adopció tàcita d'aquestes premisses havia d'afavorir uns camps específics que meresquer·en una atenció particular en el contingut de la publicació i que podríem centrar, de manera molt genèrica i ap•·oximativa, en aquests dominis: - La investigació històrica i musicològica-o l'estudi divulgatiu- a l'entorn del passat musical català. - Lu rcccrea etnomusicolòt:,rica en sentit ample, segons l<'s possibilitats de l'època , corrobotada per altres empt·esos i accions en les quals participà l'Orfeó Català. - El SCh'1.Úlnent dels moviments litúrgics oficials cie la institució ec·lesiàstica i de les teot·ies més actuals dcl moment sobre divet·sos aspectes del cant grt>gorià ; a més d'un int«>nt d'elaboració d'una via p1·òpia dt> con vt>rgf.nda de dos aspectes, objecte dc parti<'ular prt>dilE"cció: el caràcter popular i la funcionalitat rt>ligiosa i litúrgica. - El testimoni del moviment musical català dc>l moment. partieularment referit a les forces creaclores propt'1·es als postulats que la "Revista " p•·opugnà Ua el núm. 3 de la publicació inicia un llarg estudi de Lluís Millet sobre La Celestina de Peclre1l). El contingut i l'orientació de cada un d. aquests apariats, al llarg dels trenta-dos anys d'aquesta etapa, enunarca Ls en situ acions de l'entorn ben diverses, hauria de set· objecte d'una atenció rigorosa i !Üstemàticu, ja t¡lle, al mateix temps que és una part extraordinàriament significativa de la nostra història. ens forneix unes fonts essencials, si bé no exclusives, p<'r interpretar-la. Els hom<'s de la casa -i els dels cercles més afins a la seva infJuèuria- afrontaren la comesa sense el supor·t d'uns pr·ccedents inunediats mínimament vàlids (un fet que atorga un mèrit superior a l'empresa), amb un idealisme a ultrança i una actitud eminentment df"sinteressada, quant a disponibilitat personal i compensacions materials: també ho fer·en, és cert, amb consciència de grup, unes vegades expressada amb un voluntarisme il·luminat i altre/! amb les a1·mes d'una dialèctica lúcida i incisiva, ui se.-vei d ' unes conviccions molt arrelades. La realil:.Gació d el projecte apot·tà no pocs elements innovadors, al costat d'actituds <:[Ue hauríem d'emmarcar en el vessant conservador d e l'època; ur1 conservadorisme que, lògicament, s'accentuà d'alh'lllUt mancra en contraposar-se als canvis socials i culturals yuc va viure el pais al llarg d e trenta-dos anys crucials. D<' manf'ra panl·lela, però, un sentit real d 'obcrtu•·a pt·csidí Ja disponibilitat de la " Revista" enver s un g¡·an nombre dc col·laboradors externs. ci 'extracció plural, no directament implicats en les \ TEM A s t 3. e 1 .., E. .9... . a :> ~ie). " 100 s ;::¡ i" 3 • ~ I 'l :i ~ ) :i i ) ;l i s s tascrues quotidianes dt> la rasa, els quals feren aportacions destacades en les respectives especialitats, ai{,•unes el' t•llcs t'nc ara avui el' obligada referència per a ls estudiosos (2). Una llista aleatòl'ia i parcial (d'ahra hantla ja ben cone~:,'ttda) ens pot donar una idea dt>l seu abast: Felip Pedrell, Higini Anglés, Macuio S. KastneJ·, Albert Schweitzel', Ma ut· Sablayr·ollcs, Gr cgm·i M. Sunyol, David Pujol, Joan Amaut"s, Knrt Schindl er, Wanda Landowska, Blanca Selva, Josep Suhil·à, Hem'i Collet, Miquel Llobet, etc. Tampoc no h em d'obviar· que una publicació expressament pres('ntada com a Butlletí de l'Orfeó Català havia dr dedicat· w1espai privilegiat a les ac- tivitats musi<-als i cm·poratives de l'entitat, una funció que por·tà a terme amb actitud invariablement laudatòr·ia i hagio~:,•ràfica i que estengué a les sof'h•tats cora lA ca tal anes nascudes del moviment orfeònic: "D'elles parlat·em [escrivia Lluís Millct, umh la seva ca r·aetel'Ística prosa florida, en l'esmental article inaugtu·al, tot fent al mateix temps una inefahlc profcssi6 de principis] sempre amb gust: de AOS 3VC!l1ÇOS, ue AOS programas, de SOS progecles, sempt·e que concs ponguin als ideals que les han engf'ndradas, es a dir, a fer· at·t noble y català pern Ca1alun ya. Cada una d'elias es una branca de l'arbre' qual ufanor demostra que la cultura musical ca talana va <-reb.ent y anelant en el nostre po- 25 8.5 TEM A _J... r• hlr. Al'lwr quin u venior ~II J.H't'an sadora 'ns din que es fill cl<• Iu Lf'l't:a nostra y qn<''s guat·darà lòempt·e ver gt• dt' malura , p erquè 'I ventejan l'ayre pur de les noHtras t•·adicions, c>l de nostt·as cançon s y'l de la& purns l'l't't'ns as de n ostres passats". Evidentment , aquest llt•n¡,r uatge d el 1904 no es conc1:1pon, fonnalnHmt i gramaticalment, amb el que ft•ia servir )a matciJ~.a " Revistan ell936; els trets esst•ncials del seu ideuri, però, es manlibrut•ren bàsicament; en són un reflex les civilit zad es polèmiques, avui s uperades, que la ''Revista" va in<·loure o r eproduir, els seus molins recurrents i, fins i tot, les sovt•s discr etes omissions. Fiuulnwnt, la " Revis ta" assumí també Ja funció subs titutòria de cronista dc la vida musical catalana i internacional. Ja <'n rl primer número podem llegir lt•s t'ròniques, de vegades molt extenses i suh stan<'ials, dt' les corresponsalies a B erlín, Brusselles, Lonclrcs, Madrid i París; i un repàs retrosprcti.u rlels trenta -dos anys ens permet seguir de manet·a f'x haustiva la pt·àctica totalita t de Ja vida concf'l·tistica de Catalwtya. Val a dir que els qui exercit·en la critica mll$i<'al des de les pàgin es de la ''RevisLa, i la major part dels qui en forma ren el cos de redacció estable (els Vicenç M. de Gihert, Fredt.wic Lliurat, Joan Llongueras, Joan Sal vat, Francesc Pujol, etc. ) er·en coneixedors del fN musical, també en els seus aspectes tècnics i pràctics i, en això, aneditaren una super·ior prepar·ació i solvència professional en •·elació amh la d e molts comenlat·istes d~altres mitjans de l 'època , encu t·a que l' ideari musical que defensaven els privà de eomprendre alguns nous co t·l·ents musicals que, a la llarga, s ' havien d ' imposm· de manera intliscutible, com s ' ha vist després. El fet que, particulunnenten el tetTeny de la creació musical del nostre segle, erressin el diagnòstic, o o minimitza la importància d e la labor que portaren a terme ni la transcendència delllf'gat global de la " R evista '', tal com ens ha arribat. En qualsevol cas, aquest forma part i dóna fe de la nostra història, una història que. d'alguna manera, per acció o per reacció, ha configurat el present. NOTES 1 Lluís Millet: Per què?, "Revisin Musical Catalnna", n(tm. l. genet· dc 190 L Ens ba semblat curiós conset·var l'orlo~afia otiginal dc l'època, sense adaptar-la alllt"nguatge at"lual, un detall que ajuda, a més, a situar el text en l'esperit del seu temps. ' Exihtcix un calàlegalfnbi-tie, d'autorsidemalèries, deia ·'Revista", t·onfegitper l-1. Dolo•·" Millcti publicat u ''R(•cct·ca Musicològicn" per l'lnslitut de Musicologia J osep llicm· t i J\1atas (1982). 100 VIII CONCURS DE PIANO PREM I CIUTA T DE BERG A Dies 1, 2, 8 9 de maig de 1993 Categories: A. Fins a 28 anys B. Fins a 19 anys C. Fins a 13 anys Organització: CENTRE D'ESTUDIS MUSICALS DEL BERGUEDÀ «!.:'ESPILL» C/. Ciutat, 16, 1r. - 08600 Berga -Tel. (93) 821 39 53 Amb el patrocini de---~ ~· CAIXA DE MANRESA OBRA SOCIAL TEM A Succinta visió global si- ' i, ol;oue m- Ia le, en le, ;i a nha na na el l. riall te- .si- tas per PERE ARTIS rPlze anys després de la fundació, rOrfeó podia enor gullir-se de la seva trajectòt·ia; no solament havia posat les bases d'un futur obet·t a totes les esperances, sinó qtw l'anava conquerint afanyosament, de mà tl\ma junta vresidida per Joaquim Cabot; i el suport cada cop més ampli d el cos social (el 1904, 1.528 socis), tenia l'equivalent en el nombre dels efectius del Cor (194 cantaires: 80 homes, 66 senyoretes i 48 nois). Artíaticamenl , el repertori de l'Orfeó era integral per 23 cançons populars, 50 composicion s d'autors catalans, 44 d'autors estrangers i 51 obres religioses (nna classificació poc iJ.lustrativa de rabast r eal d ·aquest t>pígraf. si hom té en compte que eren incloses en un mateix apartat tant la Novena de Beethoven rom una cançó de Grieg. tant els poemes corals de Nicolau La mort de l'escolà o Diven dres Sant com breus composicions originals, tantla Missa de Victoria com una Salve Regina. etc.). L'entitat, també, s·havia beneficiat de l'experiència de la col· laboració amb agrupacions corals de gran prestigi (Capella Nacional Russa), amb conjunts simfònics rellevants (Orquestra Lamoureux de Pat-ís) o amh dir·cctors de la talla d'un Richard Strauss. I no solament la major part de les comarques catalanes h avien acollit l'Orfeó (amb la sovintejada conseqi.iència del naixement d'una entitat coral en la localitat visitada), sinó que també s'havia fet present en altres àmbits (Mallorca, Niça , Montpeller, Marsella o P erpinyà). El 1904, tretze anys d esprés de la seva fundació (amb tot el bagatge SUD1àriament esbossat), esdevindria emblemàtic en els annals de l'entitat: per r adquisició df'ls Lerrf'nys on bastir el Palau, per la instauració dc> la Festa de la Música Catalana i per l'inici de puhlicarió de la " Revista Musical Catalana·'. T PER QUÈ?'' article cabdal cie Lluis Millet 11 Amb el tnodest subtítol de " Butlletí mensual de l' Orfeó Català", la "Revista Musical Catalana" començava la seva ruta el mes de gener de 1904. AqueUprimet· número era la concreció d e la resposta a un neguit persistent, r eflectit a les Actes de l'entitat. L'objectiu bàsic i primot·dial, el sintetitzava Lluís Millct amb l'article intitulat "Per què?" , amb què s'obria la publicació: " Quina raó d 'exis- t~nria tenc>n aqtwstes pàgines? Per què sortir·à nostra ' Re\ ista''? P erquf. el dt>senrotllament és vida , i com que l'Orfeó Català la té vigorosa. gràcies a Déu, nec·essita nous mitjans d 'expandiment. manera de desom·otllar àmpliament aquesta vid a en¡;endradu amb l'auwt· i el sentiment de la música i mnL 1' amor i elsentirntmt de les coses de la ten-a, que són coses nostres tïns a rrun d e l'ànima. »I si n' hi ha de fc.>ina , Mat·e de Déu ! Gairehé tota està pet· fer( ... ). »I on para la nostt·a tt·adició artística? Déu meu! Cairehé havem de dit· que no la coneixem ... En l'a rt arquit<'ctònic ens ha quedat ferma, d esta cantse gloriosamt•nt en l'espai ... Però la música viu en d tcmpR... i el temps passa. De la música pariona d •aquella magnificència arquitectònica no se'n sent ni un r<'ssò: una altra l'arr aconà en la lletra morta dels arxius. »Pet·ò a questa U<'tra morta dels an.;us pot r essuscitar ... pol encara mostrat·-nosl'enyorada tradició musical nostra ... i aquesta tt·adició no solament la trobarem en la música religiosa antiga, sinó taml>é en la profana, en aquella escola madrigalesca que ens rons ta que hi teníem mestres a la mida de Las~:ms i Jannequin. »Tant de ho , doncs, que aquestes pàgines mensuals ... serve)xin per a ajudar a desenterrar-los, p or a tn:mre la vols de llurs obres mestr·es i fer-les conèixer i estimar de propis i estranys( ... ). » . •. Som pocs i febles per a la tasca que ens proposem , però tenim fo i pressentim que aviat ser em més i que això arrelarà ... Ja tenim ara qui ens dóna alè i ajuda ... A1 davant d'ells, hi tenim el mestt·c P cdrell ... que inicia una sèri<> d 'articles que han d e romençar a assenyalar les fonts d ' onhavem de beure l a perduda tradició musiral catalana. >> ••• Alegrem-nos, doncs, i . qui pugui i vulgui, que ens ajudi! " Aquest primer número donà ja la pauta deia realització conct·eta de l'objectiu pr·etès; a més d e l'article d e MilleL, hi ha el començament de la sèr·ie "'Músics vells d e la terra ", amb un estudi de Felip Pedt·ell sobre> P er·e Alberch Vila; notes d'Amadeu Vives i de Joan Lamole de Grignon sobre l 'estrena del'òper aActé d e JoanManén; referència dels darrers concerts de l'Orfeó; anunci del Concurs de Música Catal!mH (la Festa de la Música Catalana); crònjques de lu vida mwlical peninsular i estrangera sota la rúbrica "Correspondències" (Berlín, Brussel-les, Londres, París, Madrid); "Notes bibliogràfiques" amh comentaris a les obres La. Celestina de Pedrell, La nit de Nadal d e Joan Lamote de Grignon, Culte popula1· a La Mare de Déu de Va- i -~ !: a 100 TEM A TEM A fnuu·s l'any. ~úmero soll: 50 cèntim:;. Juny de 1936. BarC'<>lona. Per als sot•i., dt• 1'0•·fc•ó: lO pessetes l'any; per als no ~od:.: 12 pe:.M'lt'"· Egtt·tulget·: 15 pesst'tes l'any . .:\'í11nero 1-olt: l'SO lc•ri Sc•tTU i Bnld(t, LlibrP de MPmòries cl'Eslt'Vf' Suiíol i (,' tn ac-rotlse du ns la musique moderne de Ma I hi"' LwiS) ; nntíc·it·s de Ja vida musical barcelonína (Lic·c•u. f'onwnt 1\utonomista Català, Orf<'ó de Santl", Aplc•r Catalanista, Capella de Música de Sant Fc•lip N!•t·i) i catalana t'D general (Girona, Oint. Ciutat dt> Mallorca, Sant Feliu de Gtúxols, Tl'ITUHHn); i ¡•} ¡·omplrnlt'nt de "Noves" (breus refc•t·ètwic·s u cAdt'veniments musicals) i de la "Secció nfic·ial" tl'uviHos eh• l'Orfeó. JWS~f'tt'<;. Alguns trets definidors L'1~X I t'n sié1 de Iu "Rt•vista" osciJ.là entre les 16 i h·s 56 pà ~,'l ii i'H 1•n els n(mtct·os senzills, i l es 40 i 80 en ris doblc•s. Cul fer esment (rne, per causes diverses (t•ntrc lt~s c¡uals h•s conseqüències de conjuntures --....~.. 1!1 f 100 sòl'io-polítiqucs o labot·als) alguns exemplars presc·nt<•n, no oolument números triples (juliol-agost dc 1918; genct·-mat·ç de 1919; gener-març de 1921; abl'il-juny de 1921; abr·il-juny de 1922: maig-juliol dt> 1926) sinó també una configuració fins i tol més extensa (agost-dl'sembre de 1919; gener-maig de 1920; jun y-set t>mbre de 1920; juny-octubre de 1925; maig-agost de 1927). Oc·usionalment, publicà, també, opuscles complcmenlat·is: "Homenatge a Joaquim Cabot" ( 1930), "Eltealre a la moda" de Benedetto Mar·cello (1932) i "Ideario estético y ético de Amadeo Vives" de Josep Sul)irà (1933). I nit·iulm!!nt impt'C!sa als tallers de "L'Avenç", ho fou un any (1909) als dc l'impressor Oliva de Vilanova, p<·r retornat· l'any següent als de "L'Av<>nç", als quals snccei'ren (març-abril de 1918) els d'n~>n.-ich i Cia., els d'Atenes A.G. (1922) i els TaIlf'r·s Gt·àfics Vicenç Ff'rrer (1935). La mida dcla "Revista" fou, successivament, de 270 X 190 nun (1901-1908) , 225 x 190 IDm (19091921) i de 250 X 190 mm (1922-1936). Formalment, tingué sempre una concepció molt austt•ra, bé que pro<~m·à, espaiadament. una renovac·ió csthica o la implantació d'unanova línia en el grafisnw de les secl'ions. Així, per exemple, cal citat· l'adoprió (1905) d'una capçalera original de Francesc Luhartn, accèssit al concurs guanyat per Adrià Gual; o Pltraclament a(orgat al número 50, arran tlc la inauguració del Palau, amb una gran profusió ¡;,rràñ(·a en el mateix cos de Ja publicació (fet inusual , fins i lot posteriorment, perquè les il·lustraf·ions foren -pràeticament sempre- incorporades, 1'11 papl'l' difen•nt, rom a encart de la "Revista"). L'any 1909 (núm. 61, mes de gener)la publicació expE'rimenta un canvi substancial, no solament de format sinó Lambé de presentació, ara a mans del prestigiós taller Oliva de Vilanova; una modificació que té una inefable justificació en el número de re- Cos de redacció de la "Revista MusiJana" ( 1 916 ). D'esquerra a dreta, drets: Francesc Puiol, Joan Salvat i Ignasi Folch 1 Torre1;•= Vlcen~ M. de Glbert, Lluls MUlet i Frederic Lliurat fet·ència: "Heus aquí que en arribar al sisè any de vida, la nostra volguda 'Revista' ha gü·atl'esguard enret·u i, en contemplar la ja llarga conua de ses apar·icions nwnsuaJs, ha restat confosa i, mig enfellonida, ens ba dit: 'La vestimenta que fins avui m'heu fel posar, em desplau. Em trobodemodadai m'avergonyeix la ft·eqlientació amb mes parentes de fora dt> casa, tan polidament vestides, tan atractívolco amb llur refinat abillament. Sóc jo de pitjor condició? I no hi ha hagut més remei que sa Lisfer els desigs d€" la nostt·a 'Revista' i els satisfem fins amb una punteta de vanitat. car no hi ha pare que no envegi per a sos fills la més excelsa boniquesa. Heus aquí, estimats llegidors, la causa que el 'Butlletí dl' l'Odeó Català', posat des d'avui en les cut·oses mans dels impressors Oliva, vingui galanament a ofet·i•·-vos son C'ontingut . presentat amh tota la pulct·itud i heUe~a que cap dins son cercle de vida ... ,. A part dels canvis posteriors de tamany (romàs inalter·able des de 1922), potser l'intent més remarcable de rC'novació fot·mal fou l'encàrrec a Joan G. .Tunccda dels dibtlixos de les capçaleres i els cu ls de llàntia hworporats l'any 1928. Dins d'aquesta línia de severitat formal, cal dir també que l'apartat publicitari fou inserit a les guardes i a lrs robertcs i gairebé mai-amh molt poques excPpcions- al cos de la "Revista". Probablement, aquf'st capítol no fou mai determinant en la put·tidn d'ingressos de la publicació, tal com es desprèn 1le la modèstia numèi-ica dels anuncis contnH'tats. Com a nota cul'iosa, transcric els que figurat· eu en el pdmer número: mitja pàgina dtd Sindicato Musical Barcelonés Dotésio anuncian t l'cdic·ió de La Celestina de Pedrell: mitja pàgintl dl' la rasa H. Riba s, fent menció dels pianos Bechstein i Blüthneri de la piano] a Aeolian; 1 pàgina dc la fi•·ma Astort i Estragués amh propaganda d'una "gran liquidació de música a preu de cost" i d(• l'ohra dt> J oau Lamote de Grignon La nit de Nadal; i 1 pàgina de .Musical Empori nm de J .M. Llobet, qne "s<>nse fer preàmbuls de liquidació, continua essf'ntla més barata,la méshe.n assortida, la més ben atesa i la que més edita.,. Pocs subscriptors, tanmateix••• Oc tota evidència, el propòsit dc la "R<>visla" 1•ra musical i cultm·al, no pas mercantil. Això ho testimonia, per exempl e, la modèstia de l 'import de lu subs f~ r·ip ció i de la venda; transcl'ic els corresponents al pl'Ímer i a l'últim número: Gener cle 1904. Barcelona. Per als socis de l'Ot·feó: 4pessctes l'any; per als no socis: S pessetes. Fora dc Barcelona: per als socis de 1'Orfeó: S pess<'I<'S l'any; per als no sol'is: 6 p<>ssetf's. Estrangf't': 6 Al marge dt' la suhseripció, la "RcYi!.llt ., t'rn 't' nucia a les llibreries pt·incipnls i als mugalzt•ms cie música. No pol <.;u afirmat, eujustícü\, que In '"Ht'\'Ït~tu" tingués una grun difusió~ ni c>ntn• d púhlk lllltRil'nl t•n gt>nera lni , fins i tot, eult·c aqnC"Ils qnc hi podir n tt•nit· un accés mf.s fàcil (diversos tt•stimonis ornlH m'han repot·Lat el desintet·ès amL qu~ c•t·u n•hndn pels cuulair<>s dc l'Orfeó Cat alà). Ahí, pnr cx<·tnplP, nis anys treu ta els subscriptors no al'l'ihavrn u quatn'-cf>nl!:l; i d'aquests, més del 50% {~t·t.~ n d1• But·c·t>lona t'iutat. Dc•ixant de banda els noms p et·tan yrnts alA iunhiL,; polítiC', literari o cultural. els Cl'ntn•s tloc•t•JitHi les entitats ('Ol'als, n 'esmf"nto lillS quants dc J'¡'t~·bita e~:~pccífkament musical: Domènce Mas i Scrt·u<·unl, FranC'f'SC' Civü. Conrado del Campo, Munud rl1• Fnllu. Blanca Selva. Manuel Blancafot·t, Joan Ma:!Hià, Joan B. Lambert, Agustí Borh'ltn)Ó, Frank Mur·shall, Eduard L. Chavan;, Higini Anglès. Frun Cl'SC' Baldt>Uó, Joan Just, Joan M. Thomàs, Enri«· Casals, Fnncesc Costa, Lltús Mill€"l Furgas, .Tonquim Pena, Sofia Pu{·be, Josep Sant•ho MnrTm·n, Joan Snñé Sintf'S, Eduard Toldrà, Pere Vullrilwr·a, Emili Vt•ndt·ell, Joaquim ZamaC"ois, Neuwsio Otaño, Josep SuLirà, Lluís Roml'u, Munur'l Palau, Ral'uc>l Suhinwhs, Tomàs Bu.xó, etc. Òt·gun especialitzat, la "Revis tt~ Musit'ul Cata lan u" era tramesa a diverae¡¡ entitats musiealH dc•l país i d<· l'estt·anget· (entre aquestes d arrer<'S, t•l¡¡ Consct·vatoris de Moscou, Washington, Brrlín, Londres i París). Fou, també, objecte d'intercanvi amb mllltiplt's publicacions. I aquest aspecte n o fou pas <lt•l~; menys negligibles, musicalment (per exem pl~> , ja a] núm. 2 hom deixava constància de les pul>licut'ions rebudes: ''Le Courier Musical'' de Paris, ·· LC' Mc nestr·el" de Paris, "L'Écho des Orphéons" dc París, "Rassegua Gregoriana" de Roma, "'Santa Ct'cilia" de Torí, "Musica e Musicisti" de Milà i "Musikalisches Wochenhlatt" de Lt'ipzig). Fins i Lot, no gens negligible econòmicament , tal com ho tt'stimoniava el president Joaquim Cabot (J un la Gencml del 19 de gf'ner de 1908) e11 pa dar· del dèfici t d e la publicarió : " ...Aquest dèficit és degut a la maneu de subscripció; mes aquesta pèrdua t[unsi, o en absolut, és imaginàJ·ia si es té en compte que Iu nostra 'Revista' proporciona a l 'Orfeó totes h~s •·evistes musicals estrangeres en virtut del canvi t[Ue entt·e eUes i la nostra s'estableix ; canvi true estal via les subscriprions d'aquelles 1·evistes, moltes de les quals hauria de tenir l'Orfeó, donat el seu caràcter TEM A francs l'any. 1\l(mwro :-olt: 50 t•è-ntüns. Juny cie 1936. Ban·elona. P er als soci~ dc l'Orfeó: 10 pt·~~t'll's l'an) ~per als no ~ocis: 12 pesst'h's. E~tranger·: 15 (H' l-'S(' l t"" ran). Número solt: l'50 pec;:,t·tt~to.. \Jmurgt• dt> la :mb.,cripció.la ·'Re\' Ït'ta" era' t'nudu u lc.., llilH'c rics principals j als magat¿cms dt• música. ~o pol sc•r ufinnal. en justíeia. que la "Rc,"is ta ,. tingu(•s una grnn clifusió; ni <~ntn• d públic umsirul t'n gen<'ralni, fín~ i tol , e ntre aquells que hi podien te• ni r un at·c·(~s més (;h·il (divc>t'SOS l<.'{ltimonis orals m' han n•pm·Lul c•l tlN!inlc•t·t's amb què era r ehudn pel~ en n ta it'l'li dc I'Orfeó Catulà). Així, per excmpit' , als Hnys tn•nla t>lH sub¡.¡c·ripttn·s no anihavt•n a quatre-cents; i d'uc¡ut•sts, més del 50% eren de 1 MustJana" ( 1916t. D'esquerra a dreta, drets: 'orre 11¡ats: VIcens M. de Glbert, Llu ls Millot i Frederic Lliurat de rd es :eui ai es ,C- or ~ls ili n- us de es a tl- às r- de lir es oela ¡Jartida d'ingresso!:! dc la puJ>licació, tal com es desprèn df' la modèRtia numèrica d els anuncis con lraf~­ luts. Com u nota elll·iosa, tt·anscric els que figurat'f'n en el prim er núme ro: mitja pàgina del Sindicato Muskal Barcelonés Dotésio anunciant l'edjl'iÓ df" La Celestina dc Pedrell~ mitja pàgina dc la casaR. Ri bas, fent menció dels pianos Bechstein i Blütlmt•t· i de la pianola Acolian; 1 pàgina de ]afrrma Astot·t i Estragués amb propaganda d'una '·gran liquiclatió d(• música a preu de cost'' i de rohra de Joan La mol e de Grignon La nit de Nadal; i l pàgina dc Musical Emporium de J.)l. Llobet, que "sense fer pr·eàmhuls de liquidació. continua essentia més h a t·ata. la més ben assortida.la més ben a tesa i la t¡ nc més edita'·. Pocs subscriptors, tanmateix •.. Dc tol a evid è-ncia , el propòsit de la "Revista " era mnsirnl i rnltural, no pas mercantil. Això ho testimonia, p er cx<'mple , la modèstia de l'import de la suhsc·ripció i dc la venda ; tr·anscric els corresponents al primer· i a l'illtim número: Gener· de 190.J.. Ba redona. Pt~r als socis de 1'Orfeó: 4. p esf'C'tc>s l 'any; per als no socis: 5 pessetes. Fora de Bat·c·clona: per als socis de l'Orfeó: S pessetes l'any; per als no soris: 6 pessetes. Estranger: 6 Barcdonn ciulut. Dd"anl dt• banda t'is noms pf'rtanyenls als àntbils polítie.literai'Í o c:ultural, ds c·entt·es docenl'l i les entitat-. <·cwah;. n '<•Aitwnlo uns quants de l'òrbita es¡Jt•rífkanu.•ntnm-.ieal: Domf.nec :\las i Set·ra<·ttnl, Ft·unc•e¡.,c• Ch il , Com·ado d el Campo, Manut'l dc> Falla, Blanca Selva. Manut>l Blancafort. JoanMassià , Joan B. Lamh<.~r·t. AêotttslÍ Borgunyó. Frank Marshall, Eduard L. C havani, Higini Anglès. Franc•csc Balddló. Joan Jus t , Joan 1\1. Thomàs. Enric Casals, Franc•c¡¡c Costa, Lluís Millet Fat·gas. Joaquim Pena, Sofia Puchc> , Josep Sancho Marraro, Jonn SuM Si ntt's, Eduarcl Toldt·à, Pere ValL·iLcra, l~m ili Vc•ndn~ll, Joaq-uim Zamacois, Neme~:~ io Otafio, .Josep SuLirà, Lluís Romeu, Manuel P~:~lau, Rafael Suhit·u<~hs, Tomàs Buxó, etc. Òrgan t't,;fH•eiulit:wL, la " Rf'vista Musical Catalana" twa Lt·nnwsa a divet·¡¡es entitats musicals clt'l país i dc l'estt·anger (entre aquestes darreres, els Conservatoris d e Moseou, Washington, B e dín , Londrc•s i Pads). Fou, també, objecte d'intercanvi amb múltiples publieaC'ions. 1 aquest aspecte no fou pa s d eJ¡.; menys negligihleo, musicalment (per exemple, ja al núm. 2 hom dei.xavu constància de les publicacions rebudt>!>: "'LC' Courier· Musical" de París. ·'Le Menestrel" dt• Pads, "L'Écho des Orphéons'' de París, ·• Rass<•gna Gt·egoriana" de Roma, "Santa Cc>cilia" de Torí, ":vlusica e Musicisti" dc Milà i "Musikalisches Wocht>nhlatf' de Leipzig). Fins i tol, no g<•ns nrgligihle econòmicament, tal com ho testimoniava el presiclcnt Joaquim Cabot (Junta G<•net·al del 19 d~ gener de 1908) en pa dar del Mficit uc In puhli<·adó: '" ... Aquest dèficit és degut a la manC'a dl' suiHleripeió; mes aquesta pèrd-ua quasi , o en absolull és imaginària si es té en compte que la nostra ' Revis ta ' proporci011a a l'Orfeó totes les revistes musicals estrangeres en virtut d el canvi que en lt'e ell e¡¡ i la nos tra s'estableix; canvi que estalvia les suhsct·ipcions d 'aquelles revistes, moltes de les quals hauria dc> tenir l'Orfeó, donat el seu caràcter TEM A de n•vistes rlt! vel"itablt- vàlua , Ja subscripció a les quals <:ostaria més que t'I dèficit que ocasiona el ' BntJletí de l'OI"feó Cu tulu ' Nl l'actualitat. .. " La temàtica i con lemporarlis (Ciavé, Granados, P edrell, VidieUa, Vives, Nicolau), elc." Els homes de la ''Revista''. Els col•laboradors Els homes d e la "Revista" .t t- 100 És impossible dc rl'porttu· exhaustivament , en tm article d'aquesta naturalesa, la varietat temàtica ofertu allla1·g dels gair·ché tt·enta-tres anys de la public·ació. P er això, i com a sín tesi, reprodueixo uns breus paràgrafs delmen treball El cant coral a Catalunya (1 891 -1979): " Un intent d'índex tom àtic mostra un complet panor·ama de l'actualitat canviant, juntament amb estudis monogràfics, dt> crítica o de musicologia: sense oblidar la r·eferència a les activitats d e les entitats corals catalanes, amb la incorporació d'una secció unitària des de 1918, en constituir-se la Germanor· dels Orfeons de Catalunya. Una aproximació elemental als temes l(llf' me•·esquereu més atenció , aporta una multiplicitat de treballs sobre el nostre passat m usical; i tm aquest sentit, d estaca, per sobre de tota altra, la col·laboració d e Felip Pedrell que. en les dues sèries Músics vells de la terra. estudià les figm·es cabdals de la música catalana dels segles XVE\.YW~ o els comentaris històrics de Josep Rafel Carrera s i Bulb ena, Mn. Francesc Baldelló, Mn. Higini Anglès, Santiago Kastner, Frederic Llim·at, Josep Suhirà o Francesc Pujol. També és especialment important la secció La música a Catalunya. Aplega de materials per contribuir a sa història que, de 1915 a 1921, donà cabuda a les referències més h eterogènies facilitades per estudiosos i afeccionats, professionals o amateurs. »La música religiosa i el cant gregorià foren, així ma tei.", àmpliament tractats; no en va la promulgació del Motu. Proprio (1903) de Pius X tingué a casa nostra un fort r essò, divulgat precisament pel nucli cle l'Orfeó Català; els n oms de Maur Sablayrolles, el P. GregoriM. Sun yol i el P. DavidPujol,juntament amb els de Mn. Lluís Romeu, Mn. Francesc Baldelló , Mn. Higirri Anglès, etc., són els hahitual~:~ si¡,rnants d'articles sobre la matèria. »El fenomen wagnet·ià no podia tampoc set·-ne absent, i les plomes de Miquel Domènech Español, Eduard L. Chavarri. J oan Salvat o Maurice K ufferath deixaren constància del relleu que aquella particular estètica filosòfico-musical tingué aCatalunya. >>I podrien ser citats, successivament, la música popular, les danses catalanes, la pedagogia infantil , els Festivals de la Societat Internacional per la Música Contemporània. les polèmiques suscitades entorn a un afer concret, les monografies sobre una personalitat (Bellini, Saint-Saens, Schubert, Beethoven, Bach, etc.) o sobre músics catalans mod.-rns Formalment, la "Revista" no tingué un director titular. L'adjudicació a Lluís Millet d 'aquesta funció, tal com s'ha fel t>n diverses ocasions, ha de ser entesa en el context d c la dimensió personal que atorgà a tot allò Cfll.C afectés 1' entitat per ell dada m és que no pas com a rea ützaci6 tangiblf' d ' una com esa esp ecífica. D'una forma s~mhlan t, cal no oblidar l'empremta decisiva de Francesc Pujol. bé que -oficialmentno hi tingués una funció concreta. Qui tingué cura de la marxa òe la " Revista., for en els caps de redacció: Joan Salvat, Frederic Lliurat i Vicenç M. de Gibert. D 'ells en reporto unes Lt·evissimes referèncje!l, tot obviant -per manca d 'espai-les que fóra de j ustícia concedir als secr etaris de r edacció (Josep M. Folch i Torre!!, 1904-1906; Ignasi Folch i Torres, 1907-1922; JaumeMat-ti i Marull, 1923-1929; Llws M. Millet i Millet, 1930-1936). nm Joan Salvat i Crespí (Barcelona, 1868-1938). Redactor en cap de 1904 a 1913; i de 1923 a 1936, juntament amb Frederic Lliurat. Joan Salvat pertany a la fornada dels pioners en la creació de l'Orfeó; i , en la r eunió fundacional del 6 de setembre de 1891, fou elegit secr etari de la nova entitat (càrrec al qual renuncià poc d esprés). Més endavant. de 1920 a 1923, exercí d e Bibliotecari segon. A partir de 1897 fou professor de solfeig per als nois i homes que aspiraven a ingressar al Cor. Posseïdor d'un a r t"mar cable tècnica pianística i d'una gran sensibilit al musical, actuà com apianist.a en totes les actuacions de l'Orfeó en què fïguraven obres amb acompanyam ent de piano. S'especialit zà en 1'estudi i el conreu del ela vicor·di, instrument del qual es convertí en impulsor i djvulgador. Exercí la crítica musical a " La Veu de Catalun ya" i ''L'Instant", fou conferenciant proüfic, col·laborà assíduament en diversos mitjans musicals i literaris, formà part de jurats (entre els quals el d el Concurs Nanional d'Òperes con vocat pel Teatre del Liceu), fou secretari dels Premis Musicals Patxot i s'esmerçà en la docèn cia, a m és de a l'Ot·feó, a l'Acadèmia Vidiella, l'Escola Sant Jordi i l'Institut Feminal. La seva tasca docent tingué tamb é una materialització en les obres Teoría de la Música i Escuela de Solfeo. .. TEM A la cr1tica ('' La Ve11 de Cataluuya'\ '"La Vunguardia''). a eol·labor·acions d ivt•rflt's (" Lc ~Iondt' Musical", entre altres) i a la docència. Fruit d' uqut'sta activitat foren les obres Ln uuí:.ica i els músics (1933) i T eoría de la .l lúsica ( 19·11 ). Conreà la c-omposició, a mh c·an çons, obre;; P<'l' u piano i per a orquestra. lnhrressà u l'Orfeó l'anJ 1903; i actuà com n Bibliotecari segon de 1912 a l9l 5. Fou l'autor dt' rHistoria1 publica t per l'entitat t'n el seu 251- aniver sari i de diven.osfascides dh ulgatius d e la Ín-.;litució. A la " Revista", hi publicà una st'lantenu d ' n,·ticles, crítiqw•s i estudis, dcmoslnllius d ' una fonnnció profunda i d ' tm criteri va loratiu ponderal. Lluis Millet Ala "Revista Musical Catalana' ', hi publicà una cinquantena d'arlicles, d 'un estil pulcre i meticulós, fidel r efl ex del seu físic, d ' un afuament gairebé franciscà. Els darrers anys de la seva vida. especialment dlll·ant el període d e la guerra civil, mantingué un copiós epistolal'i amb Lluís Millet , d ' una diàfana transparència espiritual. Frederic Lliurat i Carreras (Barcelona , 18761956) . R edactor en cap de 1914 a 1922, juntament amb Vicenç M. d e Gibert: i d e 1923 a 1936, juntament amb Joan Salvat. Format a l'Escola Municipal de Música , hi fou deixeble de Joan B. Ptljol (piano) i de Josep Rodoreda (harmonia, contrapunt i fuga ); posteriorment, continuà l'estudi del piano amb Enric Granados; a Pal'Ís aprofun dí la seva formació amb Charles de Bériot: a Brussel·les féu estudis de piano amb Arthut· de Greefi d ' harmonia amb Gusta ve Huberti. Inicià Ja canera d e concertista amb actuacions a París, BrusseJ.les i Lovaina. A Bat·celona, donà diver sos recitals al Palau, i al Liceu interpretà el Concert de Schumann sota la diJ·ecció de Croce Spinelli. Aquella carrera fou truncada per 1ma lesió a la mà. I des d ' aleshores es derlicà exclusivament a Vicenç M. d e Gibert i Serra (Barcelona , 18791939). Redactor en cap dc 1914 a 1922, juntanwnt amb Ft·ed cric Lliurat. Deixeble cie Claudi Mat·tínt~z I mbert , de Lluís Millet i de Felip P edrcll , es f01·mà en composic·ió amb Viucent d'Indyi en orgue amb Abel Decaux. Vincula t de bona hora a l'Orfeó (en fou Bibliolt'cal'isegon de 191 6 a 1919) parlic•ipà en els conct•J·ts que r eclamaven el concurs de l' ot·gue (entre altres, Requiem d e Mozart, Missa Solem nis de Beethovt·n , Passió segons sant Mateu i Missa en si menor d e Bach, etc.). Fou un compositor molt per sonal, amb obres pc•r a cant i piano, piano , orgut', piano i violoncel, orquestra i co1·. A remarcar, ('ntre altres, Marines per a ot"qucstra (estrenada a Bat·celona per Ft·auz Beidler) i el pOt'ma coral L 'Arca de Noè (Pr·emi dt' ]a Festa dc la Música Catalana dc 1915). Musicògraf notable. fou cr·onista a "La Vanguardia , .. on succeí Felip Pedrell en l a come¡,a. Obres seves són, també, La Divina Cornèdin llegida p er un músic i Chopin, sus obrers . En col·laboració amb Francesc Pujol, traduí pel' a l'Orfeó t>ls textos d e Les Estaciones de H aydn , Passió segons sant J1ateu dc Bach. Oratori d e Nadal de Schütz. etc. ). Abans de morir. d eixà llest un estudi complet sobre les So nates de Beethoven. Publicà a la "Revista" una quarantena d 'articles sobre múltiples temes, a mb incidència espt•cia l en els referits a r orgue. Aquestes notes succintes, evidencien, en els homes de la ' ' Revista Musical Catalana", una formació eminentment musical, doblada d e literà1ia, però no pas específicament periodística. D'ací el signe sever de la pnblicació, en una tònica de voJ6'tHl a divulgació musicològica com a tret essencial. Els col·lahoradors Fóra prolix de transcriure la r elació exhaustiva TEM A elf' 1Cl iHt•ls (•o l·lnhoruòot'H al lllll'g dr Ja històl'ia df' la "Rt>\ iHtu". N'hi ha pr·ou amb dir que hi pat·ti<'ipa- .t I= 100 ;:¡ ¡!!1 [ I 32 92 rcn. pn'ic•tirament, tol'! el~ noms, tant nacionals com estntll~t'rs. d'una Mlh i-m•ia musicolò{:;ica i mu::.icogru fit· u rN·oneguda. Exemplifiquen l'afirmació prceedent uns quants nom~. Ent•·e ds pen.in~ulurs (u més dels mest •·es de l'Orfec'>), Joan Borràs de Palau, Manuel Brunet, Com·udo del Campo, Eduanl L. Chavani, Ab'Ustí Esclusnus, Anselm Fe uer, .J oun Gibert Camins. Macurio S. ~astner. Joan Lumote de Grignon, Joan Llonguct·as, Joan Manén, Antoni Massanu, Manuel d1~ Montoliu, Antoni Nic<>lau, Joaqrum Nin, Felip PNh·cll, Joaqtúm Pcnu, Lluís Pericot, David PujoL Joaquim Rodrigo, Lluís Romeu. Josep Suhirà, Gn·gori M. Sunyol. Cristòfor Taltabull . .J oan M. Thomàs, Carles G. Viòit•lla, Amadeu V.ivt>s, etr. Entr(' C'ls <>strangers, Ciulio Bas. Charll's van den Bo l'l'l'U, Hem·i CoUet, ¡.\a-thur Coquard, Olin Dowll <'s. Ill'nry FaJk, Oskat· Fleischer, Oscar Fritznt'r, Raimond Hali, Vincent d'Indy, G. J.-auAulH"y, \\landa Landow~:~ka, Paul Magnette, Henri Quittard, Maur Sabia) rolles, Kurt Schindler, Albert Schweitzer, Blanca Seha, etc. Tot aquest esfol'Ç pet·sonul responia, bàsicament, a un Jliu1·ament vocuciona]. sense LWa compensació econòmica adient (i això, primordialment, en els membres afectes a ¡·orfeó). En r·e1ació amb aquest punt, és il·lustratiu de tram>crim·e dues referències .internes, extretes del Llibre d 'Actes. La primera (27 de juny de 1906)testimoniu una p r·oposta del mestre Millet perquè "es paguin els articles que el mestre Pedrell publica a la 'Revista Musical Catalana' a comptar des del primer del cor-rent any. Després de deliberar sobre aquesta qüestió, s'acorda acredir-hi. a raó dc 30 ptes, pt>t' cada article, prt'gant al mesn·e Mille:t que, tot i rcro n~ixer la importància que donen a la nosu·a ·Revista' els vaJuosos escrits del mestre Ped •·ell, per qüestions econònúques li faci avinent la conveniència que quan acabi la tanda dels articles 'Músics vdls de la terra' que es publiquen a<'lualmE>nl. col·lab01·i a la nostra puhlicarió musical cada dos o tres nú me l'O!!''. La segona (2 de novembr·e de 1927) fa referència al propòsit de reorganització de la publicació: "El mestre Millet dóna compte a la Junta de l'oferiment que li féu el senyor Cambó d'ajudar o col-laborar econòmicament a algune~; de les tasques de l'Orfeó i que el mestre li havia indicat la conveniència de reorganitzar la 'Revista' a fi de donar-li una vida més sòlida i u n camp d'acció més extens, amb col·laboració rctrihtiida i un cos de redacció adient. considerant que la càrrega pesadíssima que gratuïtameu t i amb tant de zel i intl'l·ligència vénen pot·tant els actuals redactors, i Pn E>spccial els mestres Salvat i Lliurat, des de fa 23 anys, reclamava Ull ad- jutot-i adequat. El senyo¡· Cambó, que en el l'oment i prolPcrió de la cullut·a catalana porta esm~>rçades gran:. enprgies i esforços de tota mena, vPié amb l,'Usl la i el ea i proposta dt>l mestre Mill et, ib 'oferí, de mouwnL, a subvenciona •·ln ·Revista' amb Ja quantitat dt' 500 ptes. men~unls durant l'any J928, pe•· tal cie Vt'lu·e l'orientació df'finitiva que caldrà donat·-li l'any següent (1929) i emmotllat·, aleshores la seva ¡·ol·laboració i ajut a allò que les circumstàncies exigeixin, segons mutu acord i determinació". Aspectes complement aris Ni que sigui de passada, cal deixat· constància d'un pareU d'aspectes col·laterals, d'innegableinterès. El primer, l'adopciópl'r la "Revista'' de les Normes 01·togràfiques (1913) implantades per l'Institut d 'Estuclis Catalans; l'l'a un pt·opòsit lllanifcst de contribuir al reclreçamt'ntlingüí stic del país. El sE>gon , la utilització de Ja "Revista·' com a pretext parcial per a la clausura de l 'Orfeó (1925) . les causes reals de ]a qual no escau ara d'explicar (vegeu, per al tema, Orfeó Català 1891-1991. Llibre del Cent,enari, de P. Artís i LI. Millet, Ba rcelona 1991). Efectivament , l'excusa adduïda per a la clausm·a de l'entitat fou un full de propaganda (pel contingut del qual fou obligat a declarar el mestre Salvat davant de l'autoritat militar) per a la captació de subscriptors per a la "Revista" i de socis per a l'Odcó. Un balan~ intern poc satisfactori Tota aquella feina estrè-nua, com er a valorada? ¿Com e•·a valorada i jufÜcada, sobretot, j)l'l' qui la ilúcià'? ¿Fins a quin punt s'adeiala realitat a l'ideal? D'això, n'hi ha un testilnorúatge de pr·imera mà a r article de Lluís Mill et "El nostre vint-i-rin què aniversari" del mes de gener de 1928. D'ell són aquests paràgrafs: "La prova ha estat feta; i la veri tat és que repassant ]a col·lecció clels vint-i-quatre anys de publicació, si sentim cert orgull per· la nostra constància mantinguda, si estem contents i trobem pagats els nostt·es sacdficis( ... ) també éb veritat que tol aquell programa que exposàrem en l'aparició d \tquesta 'Revista', ( ... )tota aquella transcendència i l:l.lllplitud que somniàvem, veiem ara, en repassat· la nostra història, que a penes ha estat esbossada, que la seva realització ha estat bl'n lnigrada. "Les <'auses han estat diverses j de diferent caràcter, essent la principal aquella qui' explica la màxima coneguda que les coses no s'imvt·ovisen, TEM A 1ti les nh de m- •er Lo- ,Ja m- " ~i a .n- •r- tide -a i), ar li.ola ·el re aer r1• a.? la e- at :ls r- m .) ota n, eaa !l- La l, que tol n•que•·ci>. un Llevat. un període de formació i un trebaU constant de consolidació( .. . ). Alt res causes són la manca d'obrers. el cer·cle estret dels que vu l~:.•u in i puguin fc•·- ho; dels que signin capaços de sacrificar-se per un tt·chall que no dóna altre goig que el goig mor al de treballar p er l'id.eaJ pt·ofundamen l sentit. Així, resfo•·ç d'ttns pocs PL'OU desinteressats que es troben isolats, no basta per donat· l'esplet suprem a r obra . • 'Ah ra de lt•s causes és el limitat cercle de llegidors que trobem en nostra tetTa, no solament entre els que es cliuen aficionats a la música sinó fins i tot entre els nostres professionals. Tothom es diu entusia!>ta de la música; tothom aplaudeix. una execució brillant o sentimental d'una obra que més o menys l'emocioni( ... ): però l'ésser ver enamorat de l'art, l'estimar-lo com CO!><I vet·ament educadora, COm la més pt·ofunda t•xpressió de l'esperit. això, aquest sentiment de r at·t, delògraciadament no el té. entre nosaltres, sinó una petita, molt petita minoria; i això fa que aquestes obres. aquestes manifestacions de cultura rom !!Ón les revistes purament artístiques, no trobin r ajut moraJ i material d'un públic mitjanament nombrós.'' La citació és prou explícita perquè reclami cap comentari. Indefallents, per ò, en el seu propòsit, Millet i «>1 seu equip con tinuaren en la tasca de servei musical, j ust fins a la vigíJia de la gran desfeta. L'últim número de la '"Revista" fou el390, cor•·esponent a l mes cie juny de 1936. el material pet· al mes dc juliol essE'nl ja corTegit de galerades; un númet·o que, evidentment, mai no s 'arribà a publicar. A dalt: Uu6s M. MUlet i Joan Llongue ras. Sota: France sc Puiol TEM A Un pou d'in form ació hist òric a i hist orio gràf ica per XOSII: AVIÑOA T .., .·-...~.. • ¡: 100 34 94 ots <>ls qui ens dediquem al noblc· art dc posar per escrit les irlccs que ens vénen al cap sobre la música catalana, hem trobat i con tinuem con~¡idnrant la " Revista Musical Catalana" de l'època gloriosa com una mena d' assortit hasar en el qual sf'mpre es pot desrohrir una p t>rla oblidada o una id ea sembrada al vt•n t. Ens t>nganyadem si no reconeguéssim que treni a-d os anys d4 ~ vida i , sobrN4l t, si aquoAts s ' han dcsc•nvolupat en el ter ç més gloriós d e la nostr·a bistòr·ia musical , són de consulta sovintejada per al cnr·iót>, l'erudit , l'entès i l'enyoradís. Això fóra cert només pel fet dc luservitucltem porHl u qüè tot mortal està sotmès, és a dix per l'èfecte ·• nostàlgia '' que implica la lectura de revistes del passat; per ò hi ha una altra virtut que anbrmenta 1' int<>rès històric i historiogràfic de la '·Revista Musical Catalana": la línia decidida per la redacció de la revista, en Joan Salvat, en Lliurat, en Pujol, en Folc·h i Torres, etc., que saberen obrir camins en uu sembrat sense perdre el rumb. P er ò anem per parts. Part 1. D e 1904 a 1936 passen coses molLsignificatives en el gran món d e la música. tant com Pn el petit món de la música catalana. Unes i altres són ressenyades a la RMC, que esdevé així una rr·ònica de la vida, de les activitats conccJ·tístiques, de les estn•nes, d e les defuncions i clf" tot allò qu.- es pogués considerar digne d'esment en el moment en què es redactava el número del mes. L'investigador r uriós pot trobar en els 390 números publicats un cletaU mensual d 'aquesta vida tamisa t en sentit positiu i negatiu. En sentit negatiu perquè els responsables d ecidiren la selecció condicionats per la seva ignorància , els seus afectes musicals, les seves manies i ambicions. D 'aquesta manera, a la RMC podem trobar un perfil d 'un equip de gent concreta i par·ticular amh defectes i virtuts, la qual cosa no és gens menyspreable per· a l'historiador. perquè les ibrnoràncies d ' una època alliçonen sobre la nostra pròpia ignorància. P erò, sobretot, el que ens inter essa és el sentit positiu de la tria , perquè aquells redactot·s seleccionaren i en exer cir aquesta activitat donaren valuoses pistes a l'historiador sobre els valors en alça i en baixa en el moment pt·ecís; dit en altres parault>s, osmentanl i oblidant, posaren de manifest els gustos cada època. 1.- Gràciea a aquesta sa na activitat, el curiós pol descobrir· l'iJtterf.s tfUC desperta a p artir de l'Exposició de J929 aquesta nova activitat de la clisf'ografia.1 fins alesbores ignorada a Ja AAlC, o llegir, en e] capítol de necrològiques , biogralïes d'autors que a hores d'ara resulta poc me n ys que impossible de localitzar per la mi{,rradesa del sen perfil ; o, pel contrari, pol també trobar una opinió del moment sobre figures que en el monumt present h an augmentat en intet·ès i prestigi. Quan tinguem un llistat com}Jlet de les referèn cies necrolòbriques de la RMC q ue vingui a completar l'índex publicat fa uns anys per M. Dolors Millet, aquesta informació podrà ser dt• gran utilitat J'Cr a tots els qui ens dediquem a Ja recerca musicològica. La tasca desenvolupada per Pedrell en les sèries de "Músics vells de la terra", per J .R. Carreras posant en evidència les seves recerques i f'n els articles apareguts a parth· de 1915 Aplega de materials per a contribuir a la història musical de Catalunya completa aquest afan y de donar noticies biogràfiques de tot el referent a la música catalana. La lectw·a en diagonal de les referències t>ns indica que en un primer moment estaven de moda autors com J.S.Bac:h, Mozart i Chopin , en especial el primer, que fon sempre tm sant de la d evoció de la gent de l'Orfeó Català, com queda de manifest en r estrena cle la Missa en si menor el 1911 i la P assió segons sant Mateu e) 1921. Després del període de davallada, en què la RMC apareix bimensualmen t o cada tres mesos.l'interè shiogràfic se centrarà sobre figures del passat recent, com Clavé, o Beethoven, dels quals se celeLt·aven centenaris. Finalment, en els darrers anys de vida, la RMC, que ja h a acumulat història personal, té feh1a a omplir-se de referències de tots els músics catalans vinculats a la casa que comencen a deixar d 'existir, com Nicolau i Vives. En aquest sentit, em sembla molt curiós i lúcid l'at·ticle escrit pel polígraf Josep Subh·à l'any 1933, El centenari d'AmadetL Vives-pàgines d'wt musicòleg de l'any 2032, on l'autor fa una pirueta historiogràfica en situar-se un segle més tard per tal d'avalu a t' el músic mort recentment; tria d'iudnbtable sagacitat , la ficció permet a Subi.rà d'opi nar sobre el músic conegu t com si hagués estat un nom de diccionari, accentuant d 'aqu fsta manera el pes de la seva opinió i cHsta nciant-se li teràriament de les ferotge$ crítiques que adr.eça a Adolfo Salazat·, cul}Jahle segons SuLirà d e bona part d els mals que patia el teatre líric espan yol. TEM A ós )e se- li- te ·u ió :Jt m :lt :I- lS iS 1- Z;; ·a 1- i·s i- lt LS ·-a 1- ls ls Jt :s 1- d '· ·- ·- .- e e :- Felip PedNII, teòric del nacionalisme musical (dibuix de Ramon Casas) Curiositat histot·iogràfiea no tan fantasiosa com l'anterior és la detallada en l'extensa referència dcdi ea du l'any 1930 aJ Centenctri del Romanticisme, c·clclwació que indica nn inlPrès pel naixement d'no estil que resulta poc menys que incompn~nsi­ hle en els nostres dit"s, quan és dt" domini públic la idea que els estils no nei>..en ni moren en dia assE'nyalat. 2.- Gràcies ala RMC, l'historiador pot disposar <l'informació detallada sobre la biografia musical del moment, en alguns casos com entada d etingud amt•nl per tal d 'oferir- nc la valoració; p odrà trobar r~>f<>t·~ncies lústòriques i apn·dacions de primern mà Mhre activitats crucials de cada temps, com Les eonfer~ncies celebrades p<>r Felip Pedrell durant el 1906 a l'Acadèmia Grauadosl'loht·e les formesmusic·als. Per a l'historiadot· és molt important conèixet· l'etilat d. opinió de cada èpora sobre els grans tenws. No puc evitar de fer referència, en aquest sentit, u un pareU d'articles apareguts el1905 sobre la r elarió entre Handel i J. S. Bach, tl:'ma tan fantasiós com interessant des del punt de vista de la història. El primer article . extr et del '"Mouthly Musical Record", intitulat Extracte del diari de ).S.B. -miÍsic i organista d·aquesta vila, mort darrerament i tradtüt per Vicenç M. de Gihrt·t. ens ex-plica el detall d 'aquestes suposades relacions, segons el crual Handel va visitar J. S. s~wh t>ntusiasruat per· la fama de l'autor d.Ei s~naeh; ¡wt·ò un article d 'aquc'Sl tanmnà no podia menys que despertar les irc•s dc· J.J. Nin , en a que.>Us momcnlMhistol'iador eigorós, que no va trigar gaire u contt•slar amb una erudició pròpia del moment. ci tant les autoritats de l'~poea, Félis, Grove. entre d'a ltrrs. per tal de d emostrar c¡ue els dos grans músics alc•manys rontemporani!-1 entn~ ells no s'havien t•ntecvistat mai. Pat·t Il. La RMC fou el millor portaYeu dr les C[Üestion s històriques deba tudes a cada moment, dc les polèmiq11es amh temàtic·a musical, perquè du•·aut molts anys fou prà<'Li<'ament l'única revist u clt•l gènere a Catalunya. Entt·e totes les polèmiqm•s musit~als, dues de les mÍ's sucoses foren la qüestió cie la interpretació pianística i elavecinística i la de la nac-ionalitat musi<:al de Chopin. Aquestes qüestions indiquen un cam ·i dc· sensibilitat entre <'L públic musical català, que h•nen divet·sos punts d 'm·nmrada, entt·e c>lls el dt' la visita d'Edouard Risll:'t· d 1907 oferint les 32 sonates per a piano d c Bt~c t­ hovcn, el del concert de Wnnda Landowska el desembre de 1909 i el del centenari del naixement d e Ch opin. L 'arribada d e Wanda Landowska a l'esfet·a cultural de la RMC i els contactes intet·nacionals de la r evista. entt·e ells la presència a Pads de .T .J. Nin, permeteren en lmt· de ple en la qüe:.tió i oferir un dels temes mé:. apassionants d el moment, IEM A implif'll tots d;, ròrums musica ls interna cionals. El <·onct•t·t dC' Wundn Landow ska va de;,pist ur alguru; nítics, t¡ue con ronien rl davicor di i el C'lavi(•hnhnl; F. Lliurat detallu aqnpsta difet·ència t~c­ nica t•n l'artic-lt> rll'l mes dt• dest•mhre cir 1909. Al cap d 'un any just. In matt:.'ixa Landow ska escriví un llarguís sim at·tidc' sobre Bach i el clavicè mbal on explica va t•l fonauw nt dt•la seva tusca dt• davecin ista. Mt•ntre stant, tingué lloe la cdl•bra ció del centenari drl naixrment df' Chopin , qne ajornà momentàniame nt l'llema fins aJ L912. Aleshor es J.J. Nin reohd el lt'llHl amh l'article d e 20 pàgines Clavic·èmúal o piano? (probab lement el més Uarg dc la història de la RMC) on espt•culava sobt·e la fidelita t inte qH·eta tiva dt' radasc: nn dels instt·um ents: aquc!ll article fou c·ontestal per A.M. amb un altt·e arlit·le Uarg (12 planes) ; fiualme nl, fou la mateixa rausun t deltt'm a, \Vnnda Landow ska. qui intet·vin gué p<'r aporl ar l'opinió de I 'exp<•rt a fixant segons •·I seu cTitcri qna11 s ' havia de fet· s.-rvir el claviC'ordi i quan el cla"icèm bal. ljllt' ~ .. .; •~: 3 100 36 96 la interpretació, ob¡ecte d'una substant polèmica Poc temps aham, el centena ri de Chopin havia convoc at ala RMC gent com Lliurat , de Bertha , Gibert, Knosp i Mangeo t: en totaJ foren vuit articles <-[UC aparci.M•n al llarg de 191 1 sota el ma teix. i curiós títol d e Entorn de Chopin: Lots ells giraven entorn de la naciona litat de Chopin i sobre les influ~ncies franc..ses i iLaHanes d'aques t aut01·; pel to i intensitat de Ja polèmic a ens indique n que totes les qüestions referide s a la interpre tació musical eren de summa impot·t ància en aquells primers anys de la dècada de 1910. Pat·tlll . A part d'aques ta qüestió d e Ja interpr etació, a la RMC apareix en altres aportac ions críndole molt diversa , totes elles amb un denonú nador comú: l'interès per la teoria, r estètica i una incipient sociologia. Des de les insofribles explica dons deM. Domèn ech Espany ol sobre les r elacion s entre l'unive rs wa¡;,tnerià i el dogma catòlic als artidcs a propòs it dE>L Congré s sobre Múska Religiosa. articles solH'e el públie i la seva evoluci ó. que d'una o altt·a manera tracten d'aques ts àrnhits, fins a articles dC'cididament dedicat s a qüestio ns d'aques tes, com les Notes de teoria i estètica musica l (1915) de Josep Barber·à, La música i la intel·lig ència i el populari.sme en la música (1929) dc France sc Pujol o Músiqu es "mode rnes "-músi ques " antigu es" (1936) de Blanca Selva, aborde n directa ment qües- Wanda Landow •ka tions canden ts. La RMC fou en aquest sentit una aula univt:rs itària quan la tasca d 'educar intel·lectuahnen t el músic era encara una beUa utopia. Part IV. Per acabar, cal, ni que sigui de forma breu, anotar les mancan ces historio gràfiqu es de la RMC, perquè són també un indici del punt de vista dels seus respons ables i, en certa manera , del púbHc a què anava adreçad a. La RMC ignora pràcticament el món de la música dc teatre, l'òpera italiana, l'oper eta, la sal'sue la, així com també pràctic ament tot el referen t a la música popula r no folklòri ca j la creixen t activita t del món dt" l'em·egistram ent fonogrà fic no clàssic. Activit ats tan vives com la música dels cafès, la música a les sales de projecc ions cinema togràfiq ues -despré s les pelHeuies sonore s- són ignot·ades com a produc tes menors o irrellev ants. situació que no s'avé gens amh el C'riteri actuaL en què la major part de les planes de les revistes musica ls s 'hientt· etenen . No deixa de ser una curiosa llacuna i un punt de vista que, malgrat tot, ens alliçona d c valent sobre un dels períodes més brillant s de la nostt·a històl'ia musica l recent. NOTA 1 HMC sett•mb t·c cic 1929, p. 375, signa Lluís M. Millt•t: "1'ote.~ lesgra11s obres clàssiqtws i moderne s 11art publican t-se en aque.~­ tes impressions: tots (•/s gra11s artistes i corporacimM musicals impre,~sionen les .~etw.~ execuriorM , les quals, amb el tcmp.ç, qwut m¡uelk> hauran deso paregut, ti11dra11 Ltn inestimab le valor. Oi mé.<; ¿qui put dubtar del l'olor educatiu que aqu.este., impre.\· sians tenen per músics, njicionat.s i per le.s escoles musicals ?" TEM A Resposta a unes necessitats immediates per .JOAQUIM GARRIGOSA I MASSANA Mu~iròlcg i Professor th•l CnnH\!t'VUloJ·i de Vila-seca E n fullejat· la "Revista Musical"de la pri- mera època hom es pot sorprendre en aJonar-se de la gran quantitat de refet·ències i articles que conté de temàtica religiosa, tant des del punt de vista de la :investigació musicològica i històrica com de la simple divulgació, sense estalvia t· en algun cas la polèmica entot·n d'aspectes especialment candents en aquell moment. Moltes d ·aquestes qüestions avui poden semblar allunyades del propòsit inicial d ·una publicació pel'iòdica de temàtica musical. Malgrat tot, i intentant acostar-nos a la perspecti\'a del primer terç del segle xx, cal assenyalar que hi ha t·aons suficients per comprendre que el tractament exclusiu de la música religiosa ocupés un espai tan important ales pàgines de Ja .. Revista Musi cal Catalana" . Fent un petit parèntesi m 'att·eviria a dir que actualment tt:ntlim, umlJ exc~:~ssiva facilitat, a oblidar que tm tlels elemt:nts essencials en la configuració de la nostra cuhura és, justament, el fet religiós. Espunta, per exemple, que les generacions actuals d'e¡¡tudiants desconeguin, pràcticament del tot, elements tan importants per al coneixement de la música com és el cas de l'estr·ucturació d'una celebració eucarística. Però això és un aspecte que depassa la intenció d. aquest escrit. L'etapa que ens ocupa ve marcada. en l'aspecte litúrgico-musicaL per Ja reforma iniciada pel papa Pius X amb el motu proprio Tra le sollecitudine publicat d 22 de novemhre de 1903, i enelquals'estableix el model a seguir en la restauració de la música religiosa. Aquesta es basava en la recuperació del cant gt·egot·ià a partir dels treballs d'investigació impu lsats des de Solesmes i que havien de fer possillle Ja realilzació de l'edició oficial vaticana. El procés de reforma fou molt hen rebut sobretot per estaments intel·lectuals capaços de valorar el ric patrimoni històrico-musical de l'Església i ben aviat foren molts els qui es posaren a treballar en atruesta direcció per intentar resitnar el cant litúrgic en la dignitat que li pertocava. A Catulunya moltes instàncies religioses i musicals es preocuparen ràpidament pel tema i la "'Revista Musical Catalana " fou, ja des del primer mo- mt>nl, un portnvc'u pl<'nanH'nt qualificat i imprt>Rr.indihlr rn aqnesta tasca. É8 b~n c:oneguL Plllentimenl •·eligiós dels fundadors de I'Q,·feó Catahl i c·om aquesta institució assumí des dt> hon principi un puper pnm importuni en el pn1cés tle posada al dia del cant eclesiàstic a Catalunya. En u<ruest sentit, l'Orfeó heu aviat conreà tola mena tle m(u!ica t·eligio!!a de qualitat, des del cant gn•gorià i la polifonia Je] Renaixement, fins al t·epcrtori sact·e dels grans compositors en l'intent tlt• dignificar la música sagrada. ~o podem oblidar· que el mateix Llllis Millet fou el fundador de la capcllu dc Sant Felip Neri, formada per "eus d'homes i nois, i <¡tll' es presentà el Nadal de 1896. No és d·estranyar, doncs, que la •·Revista Musical Catalana ". nascuda el 1904 en l'ambient que acabem d'esnwntar, assumís, entre altres, el compronús d'estimular des d e les seves pàgines les diverses iniciatives <[U<' la rl'cupcració del cantlilúrgic duia a tcrm<'. Vist dc>R d 'aquest punt de vista no ha de sOI·prendre, doncs, que aquesta puhlicació veiés rom a] llarg dels tr·cnla-dos anys de la seva primera etapa, la temàtica t·cligiosa era tractada de forma continuada. Entt·e els qui hi van col·lahorar amb els seus escrits hem de destaca•· la presència de per·sonalitats molt significatives, tant de Catalunya com algunes de l'estranger. Plomes com les d'Antoni M. Alcover. Higini Anglès, Francesc Baldelló, Ginlio Bas, Oskar· Fleischer. Camil Geis, Vicenç M.ll de Gibert, Llllis Millet , Manuel de Montoliu, Felip Pedrell. David Pujol, Francesc Pujol, Lluís Romeu, ).fique) Rué, Maur Sablayrollcs i Gregori Sunyol entre altres, yan saber donar a la "Revista,. el papet· divulgador que aquesta es proposava sense renunciar en cap moment al tractament mínimament científic que molts dels temes requerien. Cal assenyalar que, encara avui, molts dels articles publicats són punt de ref~rèneía obligada per als qui es dediquen a la investigació de la música històrica i religiosa. Ja des dels primers anys ens adonem que un d els centres tl'atenci6 , pel que fa a la música religiosa, suà eJ de la recuperació d el cant gregorià a les esglésies. Al primer any tt·ohem escrits d 'Antoni M. Alcover i Miquel Rué en torn del cant litúrgic i 1' edició vaticana que s'esta\'a preparant. A partir d 'aquí, els més diversos aspectes referents a la preocu- .i... !I !Z: " 100 i !I ¡ t TEM A pac·ió pet· Iu ro rTC(' tn apliruc·ió dr la reforma Atenció especial hi va merèixer el coneixem ent ütúrgica a niran sovint<•janL a leH pàgin!'s de la" Redc Ja polifonia religiosa dt'l Renaixem t'nt, tant en viA la ". Cròn iques soh rc els difrrents r.ongressos articles dr•dicats dc forma monogràf ica a PaleAl ri~ dtWl u terme• ar·'l:eu d'Europa , co mentar-i:~ sobre nona. per exemple, com als r epertoris que calia l'<'CuVt'lats biJ>Iiogr·àñqul's, articles sobre aspf'ctes mé-s pet·ari que en aquell moment eren encara poc conetèc·nies (acompan ya mt•n t del ca nt gr·egor·ià, crítica guts. de vm·sionH odo¡.~tade¡¡ ofi cialment , entorn dels sigEn aquest sentit hem de pnlar de la sèrie que Ji.,e~ nes rítmics, etc.). així com també altres escrits de lip Pedrell va dedicar a 1' estudi dels composito rs contingut m~s polèmic en aquells moments, com catalans oblidats i que entre els anys 1904 i 1910 per exemvh· In presència de cuots populars a la liaparegué amb el nom de Músichs ·vells de la terra, túrgia, que no pot.lem oblidar que en aquell moentre els quals trobem primícies sobre autors tan ment tenien una gruo florida. importan ts per a la música religiosa catalana com No podem deixar d 'esmentat· que, pel que {a al Peee ALber·ch Vila, Mateu F letxa, Joun Brudicu, cant gregorià. des de Ics pàgines de la "Revista '' es Joan Pujol, Antoni Martí, Joan Cahanille s, Franva fer tamhé un gran servei a la recuperac ió del pacesc Valls, Antoni Soler, Domènec Tarradell as, Petr imoni document al dol país amb la publicació do la re Rabassa .i altres. Cal dir I.J.Ue les generacio ns acrelació i estudi de manuscrit s que el monjo benedictuals de musicòlegs i intèrprets deuen molt a aquells tí Maur Sablayt·olles va poder consultar als arxius treballs dc Pedrell sobre músics fins aleshores d'aJTCU del país. Dom Mam· Sablayt·ollcs era monpràcticam ent desconegu ts i que han facilitat postejo d~ l'abadia occitana d'En Calcat i, pet· causa dc riOt·ment el rescat de la seva obra. l'aplicació de la Llei dc Coruh('s (1904), hagué de Però la recerca i el tractamen t no sols va dirigit a ma t·xar amh la seva <·ommütat al balneari de Pala músira dels autors catalans de segles precedent s, t·r·amon (Ripollès) , i a partir dell908 estigué instasinó que sovint hi trobem escrits sobre composito rs l·lat a Sant Pere de Besalú, on no catalans i sobre produccio ns visqué fins a J'any 19 14. Uunnt El cant gregorià, musicals més recents. És el cas aquesta etapa d'exili aprofità per dels treballs dedicats a la interob¡ecte d'una atenció dur· a tenne un importan t treball pretació d'obres religioses de de recerca de manuscrit s gregoBach o Beethove n, o el comentar i molt especial t-ians que , amb el títol Un viatge sobre composici ons J'ecents d'aua través els manuscrit s gregorian s espanyols (cotors catalans, com és el cas d'Antoni Nicolau, sobre neb'Ut també amh el nom de I ter Hispanicu m), fou el qual trobem alguns escrits que destaquen la seva pnblicat a les pàgines de la "Revista Musical Cataohm. lana" entre els anys 1906 i 1909 (posterior ment. Fent llna valoració final tle l'apot·tac ió que la entt·e el l9ll i ell912 fou publicat també a Sammel'"Revista Musical Catalana ,. va fer durant la bande der Internati onalen Musikges ellschaft) . seva primera època a la temàtica religiosa, cal Allà descrivia els principals còdexs amb música que dir que aquesta fou molt importan t. En primer podia consultar als arxius catalans i dels quals dolloc per la seva essencial aportació a la difusió de nà importan ts referèncie s his tòrico~litúrgiqucs i l'esperit 1:eformad or de la música I.J.Ue es cantava musieològicrucs. A a(rucstmo njo occità devem, prea les esglésies. En segon lloc cal valorar la labor cisament, la universali tzació del coneixem ent de la de divulgaci ó que va dur a terme facilita ut el conotació musical pat·ticulru· emprada a Catalunya neixemen t d erepet·to ris de música l'cligiosa, soentre els segles IX i Xli que ell fou el primer a anomebretot dels polifonis tes deJs segles xv i XVJ, així nar ·'notació catalana" . com també dels composit ors desconeg uts del És curiós observar com, al costat de comentar is país, les obres d("ls quals s'anaven trobant als d'alt interès per a l'estudi dels manuscri ts gregoarxius. Un altre aspecte importan t és el de l'arians, hi ha Aovint referèncie s als monumen ts i la portació científica qlle en algnns caso~:~ va realitzar. història de les ciutats visitades, i a l'acollime nt del malgrat que no et·a aquesta la seva comesa. En q lHl és objecte, en el més pur estil de les cròniques aquest sentit eaJ indicar que, malgra t que avui tede viatge, la qual cosa fa que els articles tinguin una nim més fàcil accés a diversos canals de difusió dels amenitat afegida a l'estricte fet científic. nous descobrim ents musicològ ics, en aquell moPerò si el cant gregorià significa un tant per cent ment la "Revista" va dur a terme una interessant molt importan t dels escrits que sobre música r eliactivitat de substituci ó. I tol ai.xò en un llenguatge giosa conté la ''Revista " en la seva primera època, que, malgrat responw:e a una època en què l'exalhem de dir q ne hi ha altt·es aspectes que foren tractació i l'apassion ament formen part d e la cròrúca tats amb gran coneixement sebruint la ünia de difuescrita, no deixa de sorprend re per l 'obertura de sió de la música sagrada que pretenien els seus impensamen t i la concisió en l'e>rposició de les idees pu lsors . bàsiques. MUSICALIA R mt en ri- :u - te~e- •rs lO ·a, au E T R A T BRUNO LEONARDO GELBER Virtuosisme, intel.ligència i sentit comú u, n- 'e- .c- Us es :e- :a .s . rs tlS as rle ri .1- :-e ra la .a :r le ·-ó :1 .s 1- n l- ,s J e .- a e s El gran pianista Bruno Leonardo Gelber, vell conegut del públic barceloní, va visitar, un cop més, el nostre Palau de la Música per tal d'interpretar, amb I'OCB i Gorda Nava rro, un dels punts forts del seu repertori : el Concert núm. 5, Emperador, de Beethoven. La sala, pleníssima, i els entusiàstics aplaudiments del públic -als quals qui subscriu va afegir-se de bon grat- només van ser la justa i merescuda resposta a una altra recreació genial del músic argentí. per CARME MARTINEZ m sembla que, aqnest cop, no em cal prodigar elogis en vers el personatge i l es seves qttalitats, tant professionals com hwnanes : ellectot· podrà descobrir per si mateix, en Ics paraules de Gelber,la intel·ligència, la generositat i simpatia , eJ seu caràctet· d'amè conversadori el fi sentit de l ' humor que configuren una personalitat profundament atractiva i original. - Vostè va néixer i va passar els p r imers anys de la seva vida a l'Argt>ntina. Com era l'ambient musical de l país, en aq u ell temps? -Bé, la uidaal'Argen tina era esplèndida, perquè hi hauia diners; sempre hi ha hagut -no només pels diners- LLn moviment cultura/molt intens. La vida cultural eret possible gràcies a l'amor qu.e s 'ha tingut sempre al mett país per· la cultnra: no només a. Buenos Aires, també a l'interior. No hi ha hagut artista conegut que no hngi visitat l'Argentina: directors, solistes, cantants. El Tea tre Colón té una E història magnifica, i puc dir-ho perquè formo part d'aquesta. història, gràcies a Déu, des que era rm nen; no només jo, també el meu pare, que tocava a l'orquestra del 1'eatre Colón. }o hi he escoltat els més g rans artistes: /leifetz, Cortot, Kempff: Solomon, Ferras, Anna Moffo, Rubinstein ... ; tots els grcms directors: Karl Bohm. .. Hi havia una temporada alemanya esplèndida. L 'extraordinari del nostre país és ... Si algun orgull podem tenir -perquè no ens va tan bé ... - és la part cultural. L'Argentina continua essent el paí.s de Sud-amèrica on hi ha una activitat cultural més gran. Només cal veure l'astorament de totes les persones que m'han vingut a visitar i, en obrir un diari, han pogut comprovar que hi ha tretze concerts, deu exposicions, sis confe rències ... I hi ha una enorme quetntitat d'activitats cultw·als grat.uïtes. És increïble. ]o mateix he tocat a moltes ciutats petitíssimes de l'interior, amb la sa la totalment plena. - Tot i essent argen tí, el seu ol'igen és austi'Íac, per part del seu pare , i franco-italià pet· part de la seva mare ... - Sí, no tinc ww gota de sa ng espanyola, ho sento - respon amb humor. - Bé, no és cap obligació, això - r·iem-. M'agradal"ia saber quina d 'aquestes dues influències ha estat més forta. Pet·què vostè és ben conegut com a gran especialista en el repertori germànic , per ò als dinou anys va marxar a París per· estudiar amb Marguerite Long ... - És clar. I llavors es va diversifica r una mica ... El meu amor natural és la nuí.sica romàntica del segle X IX, m'encanta el període clàssico-romàntic. Ara, em vaig amarar de música franceset, de vida .francesa, ua haver-hi t,ot un toc diferent ... La meva mare va ser qui va tenir tm pes més gran en la meva formació; va ser molt g raciós, perquè el m.eu pare, en canvi, va fer la meva carrera. Molestava tots els directors que arribaven al Colón amb el seu fill genial -riu-: alguns hi queien i acceptaven d'escoltar-me, com ara Roscinski, Bohm, Leitner ... I la meva mare em va fer pianista, malgrat ella mateixa, perquè no volia que fos pi.cuti-sta,. Vaig ploretr i remugar fins que ho va acceptar. Vaig començar als tres anys i mig, i tot es va interrompre amb la polio , quan en tenia set. Tornant a la seva pregtmta, si jo hagués hagut de triar viure amb un sol compositor, seria Beethoven; no és gaire original, però és el cert. Després, quan vaig anar a F ran- .t;:• 100 MUSICALIA R E T R A T l -~ g:• 100 40 100 ça, vaig viure de ple una cultura completament diferent i, a part d'això, vaig començar a uiurefora de casa meva, perquè fins llavors gairebé no havia sortit del ntett país. El més graciós és que jo no tenia confiança en les meves possibilitats internacionals; en canvi, el meu pa.re n'estava seg ttr. Llavors, la cosa es va. fer malgrat la meuct opinió. Vaig arribar a París amb una beca del govern francès que vaig obtenir per currículum. Em va rebre Marguerite Long, esplèndida; va parlar de tota la seua vida, de Debussy, de Fauré, de Ravel, em va escoltar qu.atre minnts, sense fer gaire atenció, no em va dir res .. . ]o li uaig dir al meu pare: "Ja veus que aquí ningú no s'espanta de res". Però ell em va respondre: "Marxem a Alemanya". I hi vam anar en un tren d 'estudiants, asseguts. Allí em va veure Leitner, que em va donar de se- guida concerts d'abonament, per sis mesos més tard; Rieger també. Quan vam tornar a París, em truca el secretari de Marguerite Long, furiós, i em diu: "Com és, que ha marxat?". Li responc: "No sabia que havia de demanar permís". M'hi va fu anar de seguida. }o em pensava que la. senyora m'estaria esperant amb un corró per donar-me al cap. Però no. Em va escoltar, aquesta vegada durant una hora i mitja, i em va dir aquelles paraules meravelloses: "Vostè serà el meu últim alumne, però el millor". Em va fer classes de franc, perquè jo guanyava. ·vuitanta dòlars al mes, per viure ... Ara tothom m'associa amb l'elegant ... però les he passades difícils, també! Llavors, vaig treballar perfectament consubstanciaL amb ella. Madame Long va fer un treballespl~ndid; va tenir la intel·ligència de no tocar mai la meva base pianística, em vet dir que era perfecta. Em deia "més fort, més piano, menys so ... ", però mai no va intentar canvietr-me. ]o havia rebut una fomwció moltforta, prirner de la meva mare, després de Scaramuzzet; ella va ser prou intel·ligent per allibera.r-rne de totes les betrreres que hom etcostwna a posar durant els primers anys, per assolir una formació que és necessària. Va tenir la intel·ligència d'obrir tot això. Em posavet la mà a les espatlles, em deia: "quina bellesa, això que estàs tocant"... Vet tenir la subtilesa, típicamentfrancesa., de saber qnè calia fer amb un nen cle dinou anys que estava format però sortia de l'ou. Ho va fer perfectament. l em va dir, als pocs dies: "t'has de presentar al meu concurs d'aquí a sis mesos". Jo em vaig dir: "aquesta senyora està tocada de l'etla, ben tocada". I MUSICALIA R em eta tys tar :na da ra- .files za j'S. és ·lisata: totíruè .ou ortaes: Jn- em stà '.I va ctfegir: "això és el màxim que jo et puc oferir". A més -és un secret ben sabut-, em portava per tot arreu amb Pila, a tots els còctels, i ana va dient: ·'no cal dir res. jo no tinc el dret de donar-li lliçons, perquè s 'ha de presentar al meu concurs; però és el millor alumne que mai he tingut ". 1 així, jo era .famós aba11s de presenta.r-me al Concnrs Long . - Crec que només li van a tOJ"gBT el teece•· pi"C:mi , i que la r esposta del p6bli<: va ser· f.H"OU ftwta . .. - Sí. En el moment de la distribució de premis, quan u(ln arribeu· ul meu , tota la sola Goveau vu posar-se dempeus, cridcwt: " Premier, Gelber"... i no es va poder continuar. Lògicament, un concurs no és tw dictetmen del Senyor , és una possibilitat; i el que importa és que el veredicte no és perfecte. La prova és que, en el cas que ho fos, tots els primers premis de concurs serien mera vellosos; i no és així. - Bé, de fet, no són , Ja majol"ia de les vegades, els primer s peemis els qui fan les miJlors ca rreres, sinó els <litres finali stes ... - En e l Concurs Marguerite Long de 1949 tots els finalistes vanfer g ran carrera. En el ca.s de què parlàvem, l 'únic que ·va fer ca rrera voig se1·jo, es ·va parlar enormement de mi; Gavoty, que era el g ran crític delmoment, em va trucar per tal que participés al seu programa de televisió, que es deia ''Grans Intèrprets". Era, evidentment, la primera vegada que un noi de dinou anys participava en una emissió d'aquesta qualitat. Hom va parlar e1wrmement de la injustícia d'aquests concu.rsos, i totes les orquestres de París em van sol-licitar com a solista. Mai més no hi ha hagut un cop d'escàndol com aqttest en la. meva carrera; no ha estat necessari. Cada, director em va començur a portar a divm·sos llocs: Franz-Pcml Deck er em va portar a Holanda, Ansermet CL Sttïssa, als EUA. )a porto més de vint anys fent cent concerts per any. - Llavors, és aquesta la utilitat dels concu l·sos. per a vostè? En- E T R A T cetar la can era? Dit d'u na altru manera. quan cal deixar dc pn'entar-se a con cut·sos? Quan hom té prou concert ? - Bé, hi ha tres maneres d"obrir una carrera. Els concw ·sos; tocar per a directors d 'orquestra que et protegeixell i creuen en el teu talent: o, si no, pagur-se concertsfins que la gent pensa que hi ha quelcom. Però la més sww és la dels conctLrsos, eret jo. - Vostè ha fet ja més Ut' 3.500 con certs . Tot i qtl<' atruesla pregunta pot semblar estúpida , cs l t't satisfet de com s 'ha desC'nvolupal la seva catTera? - Vostè conei."l: algú que no vulg ui més del que té? - Però vostè no pol donar més concerts, físicament. - No, no és la qiiestió dels collcerts. No, he ting ut moltíssima sort, sobretot en un món que està ple de pianistes. Sóc molt feliç amb el que tinc. I crec poder serho perquè, com dic sempre, vi.sc treballant en allò que més m 'estimo, tinc talent p er fer allò que més m 'estinw i la sort cle poder portar-ho a terme. Perquè, de vegades, la gent que té u na vocació, ha de trebctllar en ww, o,lt ra cosa p er poder desenvolupar-la. R ealment, si hagués de tonwr a començar ,faria tot el mateix que he fet . - Preferei x el t·ecital o el co ncert? Hom diu que, en lm rerital, sempre hi ha una baixada de tensió, per can sament, pet· una caiguda de con centració ... El r ecital és llarg ... - Depèn del poder d'inspiració i de concentració de cada artista. No em sembla... M'agrada molt tocar amb orquestra, però IUI s 'ha de troba r am.b un director u1nb el qual s'entengui i que li agradi com u director ; compten més factors , pe1· tal qu,e la, cosa surti bé. En el recital, un es troba amb si mateix. Lòg icatnent, é.s més dificil. - El concert amb orquestra té també els seu s problemes: un d 'ells és, com vostè diu, la r elació amb el director. L ' altre, la manca d 'assaigs. Hom diu que els assaigs són cars ... ¿Però, no és tam- bé l'int c r i-s d e l'orqu es tra treballa t·. esp ecialment qunn té al da' ant un bon director i un bon solista? - Entrem en un tema difícil, perquè succeeix que, en/a t'ida de les orquestres, tot. avui dia, costa molt. Les orquestres no tenen la menor idea del que costa mantenit·-les . La majoria de les vegades es necessit en subve ncions priva des per mant enir-les . No vull dir-ho d 'una manera ingra ta , perquè el meu pare ha e.sta,t mtísic d 'orquestra, com li expliccwn, a l 'Argentina. però crec que hi ha una protecció social tal - no només a les orquestres. en tot-, que la gent, tant si treballa bé com si ho .fa menys bé, està ig ual de protegida. l jo trobo que, en l 'a rt. .. A mi em sembla perfecte que hom protegeixi la gent per tal que no hi hagi abusos, però no es pot ... De vegades. per treure 's de sobre una p ersona que toca malament, hom necessit a un vagó de diners. És qnelcom d'espantós. Aret, als EUA els contractes esfanper un any, per dos anys. Si vostè té una 1·elació arnb el seu promès i sap que, qnalsevol cosa qtw vostè .faci, l'altre reacciona com una catffa, es portarà menys bé; ara, si vostè sap que pot perdre'[, anirc'i més amb cornpte. Jo crec que els sentiments humans són iguals en tol , així que, en nuísica, cal provar-se . Nos altres no tenirn cap sindicat que ens protegeixi si toquem malament . - Fa música de cambra? - He fet tot el que he pogut en el poc temps que he tingut. N'hefet molta amb el meu pare, amb la meva mare ... Amb el Qu,artet Amadeus, abans que morís el viola. Però realment, no tinc gaire temps. M'encanta, ho sotnio. Però , per formar una, a.ssociació de cwnbret ... , pretenen que si hom és conegttt, hom ha cle tocor amb gent coneguda; i això és estúpid, no té res a, veure amb la música. Potser quan sigui més vell, que tindré me nys forces per estar amb els " t,·astos " a l 'avió tot el dia, ho faré. - Hi ha dues qüestions que em ~ ~ i= 100 i• 1: I MUSI CALIA R E T R A T nés que no som tan avorrits. No 100 preocupen . c¡ua nl al ritual d el concrrl. o li agradaria, de vegades, sor tir de les convencions : com ara el ves tit, la mecànica manera d ' entra•·, sor tir, saludar, el fel de no parlar amb el p úblic ... ? - Jo li diré qu.è seria el meu somni. A mi .. . ]o 1t0 tin c potser la fr escor dels vint anys p er revoltar-me contra totes les coses estipulades . M 'és ig ual anar vestit de verd, de blau, de violeta; això és una convenció. Però el que sí m 'agradaria és que vostès - p erquè gràcies a vostès, als mitjans de comunicació, la gent és coneguda- s 'ocupessin més de la música clàssica. En tenim la culpa nosaltres, evidentrnent, de tota aquesta llauna de la qual vostè està parlmlL ; i se suposa que tot intèrpret clàssic és vell, pelat, avorrit, una mena de cosa ... I a part, vol que li digui? La mtí.sica. clàssica per la televisió, no hi ha res més lleig! - És verita t; jo no la mil'o mai! - És espantós: veure el gros su.at bufant sobre ctqt,ells instru.ments immwtds ... Crec que hi ha hagut un metteu r en scène suís que ha f et unes coses esplèndides per la televisió, jo n 'he vist tuta amb El concert, un espectacle espantós des del punt de vista del tractament televisiu Maria ]oao Pires . No me'n recordo, del nom del senyor. Ell ha pres, de tots els violinistes, per exemple, un que va fotog rafiar d 'una certa manera, que va vestir diferent ... Crec que veure la música de lluny és maco, però veure el senyor que f a així - l'inuta- amb el seu corno em sembla un espant; veure un cantant de prop és un insult a l'estètica i una irntpció en la intimitat de la persona que ha de .fer així -gesticula- per tal que la. nota surti corn cal. És horrible. Però justament per això hem de buscar la manera, aquells que sabem parlar i no estem encara massa arrugats, de poder arribar al públic a través dels mitjans; i qtte s'orga.nitzés quelcom per tal que la gent s 'ado- és possible que la música que tots 110saltres adorem no tingui més difusió. És una p ena. Jo crec... Vostè haurà vist, a p esar que és una niñita- afegeix amb simpati a ,- l'òpera que v a fer Bergman; Zeffirelli en va fer una alt ra .. . Tot el que ha estat fet arnb amor, quant a la música clàssica , ha sortit perfecte. Mozart, l'obra de Sch aeffer ... És unct llàstima, jo no em resigno que ens guanyin aquells que . .. ] o no critico l'altra rnúsica, però, almenys, caldria que existíssim, de la mateixa manera. Em sembla espantós que la música clàssica es passi només a les dues de la matinada. Comprèn ? Crec que caldria reservar-li un espai millor ifer-la més d igerible. Però aquest és el rneu somni. - Segon ritual: tocar de memòria. P ensa que és indispensable? Gidon Kremer , Richter, toquen amb la partitura ... - Quedi's tranquil· la, que el dia que a mi el cap no ent doni p er tocar de memòria, tocaré amb una partitura, amb un apuntador, amb el que sigui... - R ecen tmen t vaig llegir unes d eclaracions de Zimet·man, en les quals d eia que trobava que està molt bé sen tir-se segur, i no haver de pensar, quan es toca un concert de Bartok , "si el clarinet no en tra bé, em perd o" . Hom diu - i això és una ÍTase feta- que més val tenir la partitul'a al cap que el cap a la partitUl'a. P er ò la partitura no és més que un aide-ntémoire. - Sí, sí, però vostè ha vist alg una llei promulgada en el Cong rés que digui que els músics no pode1t tenir la partitura? - No, per ò hi h a una cer ta prevenció p er part d e molta gent enver s eJ pianista que surt a tocar amb la par titUl'a .. . - Vostè creu? - .. .i la maj oria dels concursos exigeixen que p t·ogrames eno rmes siguin interp r etats de memòna . - Bé, però això és normal .. . - É s clar, p erquè és u na activitat més aviat esp ortiva ... g· fi é: C• e1 e, s• n e , 11 11 e e q h v /; n e 11 d e n l' L l e 1 1 r ( t MUSI CALIA R :J s s s b :L s ? o a ,_ a s :S à r 1- o -1 :s ~~ 1- !- a 'S n :- 1- r i- lt - Sí, en el,s concursos també exigeixen que no hi /r agi una nota f alsa ... Es valora,molt més el que és competititt que el que és musical. El que passa és c¡ue jo excuso els concursos perquè quig uan)'a. els representa; i llavors, ha de ser una persona de tècnica segura, l'runbaixador d 'aquest concurs. Però de totes maneres, a mi, p er exemple -fin s ara-, la música em queda a ttlotnà ticament al cap. 1 no em forçaré a tocar amb Iu música .~i, la. tinc al cap. M'ha pas:;at alg nrw vegada que 11 0 estava segur de qttelcom i he tocat amb la música al davant. Un s Inl e t·m ezz i d e Brahms, per exemp/~, dels qrwls no estava completament segur, els he tocnts amb la partitura. 1 ninglÍ no m 'ha dit r es; pobre d 'ell, qui ho intenti! - Com treballa , vostè? - Treballo resignat. Odio estudiar! - Jo <flJ e li a nava a preguntat· com estudia ! - Dentament. - El piano demana treball físic i mental. Vostè fa exeJ·cicis físics? N o vull dir escales, aq¡egis, sinó alguna mena de gimnàstica per a la musc ulaln1·a d e la mà , d el braç ... - Mai , mai. Scaram.u zza, queva ser també mest.re de Mctrtha Argerich, va tenir la mala idea de nofer·-nos f er mai exercicis. Treballàvem directument sobre l'obru. - Per què diu que et·a una mala idea? - Perquè hom arriba a odiar les obres. De petit vaig estudia r el Tercet· concut de Beethoven durant un any i mig . El vaig odiar. Fins ara, que sóc més vell; ha marxat l'odi i l'a doro. Però de vegades és millor fer ginm àstica amb alt1·es coses i no sobre la mateixa obr·a. - Quant al cos tal mental , vostè analitza l' obra rora deJ piano , abans de tocar-la? - Sí, sí. - No nccrssita un contacte immedia t amb rlt cclat? - Bé, hi ha una cosa: vostè ha parla t del meu repertori. No r- E T R A T I •1: ..u~ 100 ;:1 malment, quan haig de treballar alguna obra, ja la conec, no és una obra que vaig a descobrir. Si haig d'estudictr· una obra del gran repertori, n.o és qu.e /.(t coneg ui exactament., però sé de qnè tracta. Llavors, llit es posa davant la partitura , va pro vant rle ficar els dits a les tecles necessàries i, de mica en mica , es va f ent. urt treball conjunt; p erò tam bé l'analitzo. - ¿Vostè és capa ç d e preveure mentalment la pa rt física, Ja tècnica que utilitza r·à p e1· a ca d a passatge : si utilitzarà aquí un impuls axial o circular , el tipus d ' atac, quant d e p es sobre cada acord? - No ho mesuro, però el cert és que quan un mira la pnrtitura , moltes coses s 'esclareixen. De ·vegades, veient elqu.e està escrit, la. cosa es va acla,rint; de 'vegndes, veient el que estc'i escrit i no trobant la idea, cal anw· al piano i sentir el resulta.t. No hi ha Ueis. Una de les coses més importants, quan toquem, quelcom que interpretem des de fa trenta anys, és t.reballar sempre amb el paper al davant, perquè si no, es van ag afcmt vicis. - Moltes vegades, això va a l 'inrevés : vu ll dir que sembla q ue algun s pianis tes parteixen d ' u n gt::sl, d ' una articulació prefabricats que apliquen a tot el r epertot·i. Subordinen la idea musical a Ja difi cultat instrumental. - Sí, això és absurd. Però és veritat que si v ostè ha de f er escales, les farà amb toc de dits, sigui l'escala com sig ui. Si ha de tocar notes trencades, tocarà f ent rotació; si ha de tocar octaves, les tocarà de braç o d 'avantbraç . No tocarà octaves de dits p erquè no és possible. fli ha coses que es tan establertes a l'av ançada p er allò qrte és fisica~nt possible de cnra a l'instrument. Però hi lw coses, evidentm~nt , qzte es poden variar. Una noteL es pot tocar de núl maneres, no només amb mil matisos, sinó amb vint, trenta expressions diferents. Tot i aix í, hi ha u na mena de marc en el qual, lògicament, hom pot decidir a l'a vançada. Però des- i l I 43 103 MUSI CALIA R prés, com diu Snint-Éxupery, ''el mé!i importan t és invisible als ulbr ·•. - Su po¡,o qtw 110 li molesten els a n-anjamt• n Ls ... í.l er. --.El.. ...~: 1!1 100 44 10-1 - Com ara? o ¡,f., toenr amb la ch·cta coses t>!.ni tt•s J WI" a I' <·squerra, rep a rtir ueord1> c•ntre I(•¡, dm•s mans . .. - Això no m'importa gens. Alglltls compositors han estat ex¡Jerts pianistes, d'a ltres no. El que importa és la frase, la dicció J)('t:fl'l't(l. Si vostè toca una nota amb el peu, am b el nas, a.mb l'orella, amb la nl(t, 110 té cap imp ortància, per a mi. - Vosti' d il"ia qtu• la tècnica piauistic·u (•s, c·n t·t•a lita t, qüestió de poqu<•s eosrs? D'u ns quan ts p t•itwipis en realilat elementals ... - És molt diflcil contestar això ... - •·i u. - ... l l llt' es combinen infinitamrnt eni re si? - És tan subtil com la vida; perquè llll interpreta tants sentiments, ta11ts moments, tantes coses ... Però la base de la tècnica pian í.~ticn no és tau difícil. És a dir, no és i11 nombrable. La nostnt tèc11ica és basada en la individua lització de cadet dit, en una g ran relaxació del braç, en una gra n sou plesse, et no fer cap mouimell t qne no sigui indispensable ... Hi ltageut que s'ocupa del moviment abans que de l'efecte ... És 1111a tècnica bctsada en la precisió, en la concisió, a fugir d'allò que és superflu. - lnt<•t·pn•tativamt>nt, li agrada sortit· d<"ls marges rlel seu instrument? Practica analogies amh els timbt't' , t>ls color , dels instruments de vent, pt'r t>xemple? - Nogaire ... - ... o amb la respü·ació dels cantants? - Molt més amb això, sí. L'important és la dicci.ó . Depèn de les obres. Hi lw obres molt melòdiques, obrps m,és simfòniques ... Depèn del que s 'està interpreta nt. .. Però el que a mi rn'interessa és la dicció, de la qual s 'ocnpa molt poca gent. Jo penso que les frases musicals sónfrases com les d'una obra teatral: com una de les frases que diem nosal- E T R A T tres ara. f l'obra ha dt> tenir IIIIU línia total: una línia -i això és el més important- des que comença fins que acaba. Cal saber on és la part culminant. i o part d'això està cada frase, que ha de tenir el seu principi. la seua fi ... Cadet frase uafeta conforme rt ¡,~finites diccions diferents, i cal tenir-les presents. tu gent pren molt poc temps per treballar això. - És, doncs, la ('onstr ucció d t> l' obt·a allò qu t' més el p reo(•upa? Més que el so? - El so no és pas l'objectiu. La gent s'octtpa massa de ls matisos pels matisos: aquí cal tocar piano, aqui cal tocar rè1pid ... Jo crec que tot això ... Se1·ia el matei_,; que planificar "ara parlaré fort, ara rètpid, ara cridaré". És la intenció, el que condiciona la manera de fer. No cal posar el Màxima llibertat dins els límits del bon gust bott davant les esquelles. Molta gent es dirigeix als detalls abans de veure quin és el sentit global de l'obra. - Com tria el tempo d'una ohra? Pensa que és quelcom val"iablc? - El tempo és molt uariable. És molt més variable d'allò que hom pensa. J-1oltagent diu: "estem tocant Beethoven, així que cal mantenir el mateix lt>mpo de principi afi.'-.llistòries de lavora delfoc. Això no existeix. Ve donat un tempo, però un tempo que fluctuo. No m'agraden, però, els abandonaments, les coses toves, les tendreses on no són necessàries. Ca.da compositor ha expressat el mateix, però ca l pensar el ma re en el qualla seuCL música fort creada. Nopots aplicar CL Bach la mateixa llibertat que pots aplicar a Chopin o a un impressionista. Però pots pensar: dintre d'això hi ha tant so- friment, hi ha tanta il·lusió, tants sentiments .. . Dins d'un marc, dins d'un estil. - Un cop ha optat per un a via interpreta tiva, per una versió que el convenç, quins marges de llib ert a t s'autoconcedeix, en el concer t, a part dels t·elacionatb amb l'acústica de la sala? - Em concedeixo la màxima llibertat dintre del bon gust. És a dir, din tre del que pugui ser el rigor, l 'estiliel marc de l'obra. Però crec que la música és l 'art d'expressar els nostres sentiments pels sons. Ca.l poder saber què s 'està expressant. No ante· posar allò que és bonic a allò que és expressiu. És una temptació molt gran, per als intèrprets,fer una cosa maca, que quedi bonica en un determinat moment; però cal saber si això hi cap, dintre del concepte; si no, queda despenjada dintre del relat. - Pensa que el canvi més gran eutre les interpretacions dels grans pianistes del segle XI>., de començaments del xx, i els d'avui és, justament, la tornad a aJ text? - Bé, hi va haver una gran època, quan jo era jove, d'esclavatge; crec que ara .. . Hi ha modes, que van passant. En una època., f ot hom articulava les notes . .. Però això no té importància. ]o, en les modes, no hi crec. Una dona s 'ha de vestir com li queda bé. i no exclusivament seguint la moda; i un home igual, dintre del poc marge que li queda. No crec que calgui pertànyer a res. En la uida podem donar-nos el luxe de poder tenir la nostra pròpia visió, la nostra pròpia manera d'interpretar, dintre dels marges del bon gust i de l'estil. - Vostè no creu, doncs, en la VERITAT interpretativa . .. -No. - Es consi dera h ere u de cap gran pianista del passat, d 'algm• dels gr·ans beetb ovenians, com ara Kempff, Backhaus . .. ? - No en vaig rebre mai res, excepte el seu amor p er Beethoven. Vull dir que no he tingut cap contacte amb ells; excep te un cert contacte a m b Rubinstein. Lògicament, de sobte escolto u n a MUSI CALIA R sió, ." un linque : lli- n el Jats : lli~s a .Z ri- Pe- 'art ntirber nteque lc ió .fer lÍca >erò !del 't)a- ran I els , de lVUÍ ~xt? ipouat:les, ) Ca , s . .. ]o, do. bé. model ;rec nla g de ; 'VL- e ra wr- E T R A T haurien de fer és gral.'ar eu piÍ ment. perquè és m oriclor; al poc obra i ... Hi ha certes obres que blic, e tL directe. Això. és clar, 110 temps fan quelcom més perfecte. són , p er a mi, d 'alguna manera . els agrada. perquè hi ha so l gràcies a Déu, encara no han 1111 cert intèrpret. Per exemple, rolls ... a conseguit certes coses ... Un elia pt>t·a mi, laHammerlda vil' r·, com . - I\i '\Ò f s el <{Uf" li agt·ada, ¡•J -la tocu Solornon no la toca- . - - - - - -- - din•(·ll•? d'i ning!Í; o el Concet·L e n mi Sembla ser que una nova modalitat de terroí. Però mai nom 'ho han va el mt'nor de Chopin, com risme so~a els"agosarats" intèrprets: em re- Jet. Encct ra . tocatocar Rubinstein no el fereixo a la carta-bomba psicològica. Vegin i dt'l'rel. ningú. Això no signific(l jutgin vostès mateixos l'encisadora missiva - I no poclt-ia St'r que JH'llQtH• US? pt'lll'C n M'. pr·{>¡., c¡ue jo m 'hagi posat a coque va rebre el mestre Gelber quinze minuts ¡>iar-ho. Entén? Comparo. abans de la seva actuació del dissabte 5 de ¡,{>¡.,: •· no he toca t com' olia , lw optat ¡wt· un a interpr·t•t ndesembre (transcric literalment): " Sin ónimo con/ rast o, però no faig com ¡' rT(mia i ant ja no hi h u l'it'l de molestarle -quin cinisme!-, Vd. para mí els japonesos. su en alguna ''( l't>llH'Ï' sensibilidad no ha demostrado - Jl j ha algun r epe rt o ri la a refereix es que suposa -se interpretación - Sí, em passa eTI aqiiC'S t qtw n o h a fe t i li agradaria interpretació del divendres 4 a la ni,._, ni ha· m om ent. l'aig gravar unes abo rda r ? cia el com~sitor, al director que le ha segui- .~o n ot es que em t•an semblar - El que faig. Tin c el g ust i do con profesionalidad y a sus compañeros di uines en el seu m oment i el luxe d 'haL·er tocat semde trabajo que también son músicos como que ara uo m ·agraden. 1\o pre el que he v olgut. Vd. A veces, y Vd.lo sabe, en nuestras profe- I mai n o ha hagut de cesiones nos limitamos a cumplir. Eso es lo que les a ccepto. En .fi. n omés els imbècils ILO can vieu d 'opidir <'n aquest teneny? ha hec ho Vd. Le ha aplaudido casi todo el Aunió . I com que no em consi- Sí, sí. Això sí. Per exem ditorio. Yo no he podido porque Vd. se ha lid ero imbècil ... mitado al efectismo". I després d'altres flors ple, qu.an vaig tocar amb semblants, conclou: "Saludos, suerte y dine· - I lanl que no ho és! Pt•r Celibiclache, em va proporo. Ha actuado Vd., Sr. Gelber, como un aut't' ri , at·a <~s tà g ravant Iu insar un concert, elK. 466 de Qui· rey. instrumento del mecónico téntico Lt•gr·ul dc les So nates dc Bt•vaig li sols tan ni i Mozart, posible sea le constructiva, crítica como zós, lhovt•n pe t· a D eno n. E n r I a tenia el no que respondre ejemplo, y por supuesto, sin por escuchar, punt es troba Ja feina'! quin repertori. Em moria de por ónimo de comparar, a Claudio Arrau" . El - En la m eitat. i elt•aig estudiar tant, tant ! mestre Gelber em va mostrar aquest escrit c•t·uEl vaig treballar ben le nt , malintencionat amb un somriure irònic que - Com ho fa? PE'r ordre noU,gic·? perquè, se'n recorda ?, ell mal dissimulava la lògica ferida. Jo mate1xa estrtva en aquella etapa ... li vaig demanar una còpia, amb la intenció - En absolut. En els ordres, no hi crec pos.l menys cm res de reproduir-la aquí -no així el nom de l'auEl vaig tocar , i e m diLt: d 'intel·lectutd. A mint'ag rator, que no mereix cap mena de publicitat-, "Com es nota que vostè el té per tal d'il-lustrar el grau de mal gust i cruel· cla el que h om respira. J o tan e ndins , aquest COTItat que gasten certs frustrats o malalts -no n·ec qu e q11an un sen t , no cert! " . Li vaig dir: " Messe'n pot oir d'una altra manera- amb un ar- s'equivoca; i quan p en sa, tre, és la segona vegada que és a punt de " despullar-se" al datista moltes vegades sí. que el toco". "1V o pot ser", vant de més de dues mil persones, que es tro- - Pt>r <1uè ha decidit dm· a em va respondre. ba "en corne viva", com molt bé definia el terrn t> una tasca tan <" 11 0 1'- Li ho be pregtmtat perpropi Gelber; un estat que coneixem molt bé me'? tjltÈ', es pe cialm ent en <'1 tots els qui hem posat els J>E!US en un escenari. Perquè m 'ho han demamón d iscogràfic , hi ha el la i Els asseguro que només l'experiència 1. I perquè trobo que és el tW eosiLLtn d ' in1posar elr·cpcrajudar-lo poden músic d'un professionalitat a pair un atac com aquest i sortir a tocar amb gua rdó del rep e rtori qu e tori a ls intèrpre ts en fun ció serenitat. Senr.ors del rúblic: tenen vostès tot més 111 'agrada. tl<' les lleis de m er cat. P e r el dret a mamfestar e seu descontentament - Vos tè no té temps d e ft>r gaiTcpassat ha ct•rt, vostè envers un intèrpret; jo mateixa ho he fet, fa c·laslies ... hé t¡ uinze anys sen se grami~ ha hi Però pàgines. d'aquestes des poc, - Tlo adoro! Mai no vaig var , i a ixò no l ' ha prh at de o~rtuns de fer-ho. i elegants més ons trobar l 'à nima b esso na. fer una can e t·a fantàs tica. , senyors intèrprets, ja ho saben: no obrin car· Mai no va ig tenirelfillmusi- De vegades, cal accepw r tes, paquets o missives vàries abans d'un concal o la filla musical. d escoses que un no té ganes d e cert. Pot tractar-se d' una bomba, psicològica Vaig creurp graciadament. f er i que , en el moment, o {a aquest pas, mai no se sap) de goma·2. Els d eemportat 'he m i ir-lo ten con uinrlria fer . L 'única coefectes són, en tot cas, devastadors. cepcions espantoses. Somio .su que canviaria en la meamb això, m 'en canta. va vida és ... fer-me una miquE' vostè disposa d ' un Així amb casa, tindran l'artista a ca més flexible. N o , ara; quan temps regular p er seguir l'evoluera jove. sang i tot! -riem- . És unfal~ doció d' un alumne ... cum ent perquè pereix ràpida- Què- és un disc, per a vostè? - No, fi O. Vostè és molt inteZ.Zf!cUna obra d "art? Un documl'nt? ment, i p erquè al disc un mai no tllal -somriu- . En absolut. Simtocct com toca de veritat; el que - És un mitjà. No és un do cu - I cap gw1 :om ex- Jen. :on;ert ògi- LIIG 45 105 MUSI CALIA R E T R A T t ~ 1:• 100 Gelber amb Carme Martlnez durant l'entrevista 46 106 plement, he pres temps per dedicar-me a algttns alumnes, i no m'ha anat bé. Però si continuo vivint i, quan sigui més gran, no p ttc bellugar-me tant, somio a tenir el temps de fer això. - Què és per a vostè ésser pedagog? - Ésser l'instrmnent per desyertar a la vibració el.s altres. Es un sentiment de despertar algú a la vida mu.sical. Obrir-los i fer-los sentir el que tenen dins; allò que no senten o que no s 'animen a sentir. - Llavors, vostè pensa que la pedagogia va més enllà de l'ensenyament. - Jo crec que a una persona cal "-violar-la", primer. En el sentit d'imposar-li, de donar-li una injecció de vida, d'amor, de nuí.sica; i que això, per a aquesta persona, suposi un xoc tal que reaccioni i pugui treure el que porta dins, els seus sentiments. No faig classes in- tel·lectuals; tampoc no m'agrada aquesta gent que diu "el quart dit ... ". El missatge és que una persona... Qu,ant la gent jove comença a estu4iar, només s'ocupa de posar els dits en les tecles. I jo crec que cal aprendre, al més aviat possible, coses més importants que això. - Tornant al seu comentari sobre la poliomielitis: crec que vostè va superar aquesta malaltia, en gran part, gràcies a la música. - Sí, en efecte. ]o ja era pianista abans, vaig fer el meu primer concert als cinc anys . - I alguna vegada ba pensat què n'haur·ia fet , de la seva vida, si no hagués estat músic? - M'hauria agradat ocupar-me de la gent. Ésser terapeuta, o haver fet quelcom de ioga. M'ocupo sempre de la gent i m'encanta aquest treball de "violar els altres". M'encantaobr ir ... Anem a trobar el terme just, etimològica- ment ... Cal, de vegades, "violar" la gent que està molt tancada, no cal demanar-li permís, vull dir. Cal despe rtar la gent. De vegades, la gent està tan confusa amb els plaers dels seu.s cossos i el..s plaers comuns que no tenen ni idea del que porten dins. Em sembla el més important, en aquesta vida, saber que la gent viu tractant d-e tenir la més gran quantitat de plaer i felicitat en el món; i, de vegades, es confonen, perquè agafen el que està a l'abast de tothom quan tenen molt més talent. Llavors, jo crec que, fins i tot a nivell de plaer, només, el plaer de la comunicació és el mi~jà per poder transrnetre l'obra d 'art, que l'obra quedi viva - perquè queda viva gràcies als intèrprets-; és el plaer dels plaers, és el m-enjar dels déus. I no tolero, quan tinc una persona al costat que té talent, que no es desperti. Això vol dir "violar". MUSIC ALIA PRE·C RITICA CATA LUNY A MÚS ICA PRO POSA Els clà ssic s al cin em a p e r VICTÒRIA PALMA os anys després que eJ l 927 s 'inventés el cinema sonor·, la revista "Música, llustración Iber·o-Ame ricana" publicava un article sense signatura en què s'afirmava : "Abans d'ara no s'hauria pogut inclou re en una revista com aquesta cap tema cinematogr àfic. En canvi avui és obligat de tractar-lo p erquè encaixa perfectament en el nostre contingut( .. .)". Parlar de cinema en una revista de música no té avui res d'estrany; però si tenim en compte que el cinema sonor va anar, des de la seva aparició, íntimament lligat a la música, és encara més natural que avui apareguin articles cinematogràfics en les revistes específicament musicals. El 18 de setembre de 1929 es pt·esentaven al Coliseum de Barcelona, per primera vegada a l'Estat espanyol, diferents films amb parts padades i cantades. L'esdeveni ment va desp ertar grans entusiasmes, tant entre els professionals de la música i del cinema com entre el públic que acudí a la projecció o que en tingué referències indirectes. Es varen presentar un s quants films, però aquell que tingué un paper estel·lar fou La canción de París, amb Mam·ice Chevalier en el paper principal. Cal dir que la crítica assenyalà que la pel·lícula no era gran cosa, des del punt de vista tècnic i argumental, però que com a experiència per al cinema sonor significava un gran pas endavant. Amb pocs dies de diferència, el Tea tre Tívoli també va veure arribar el cinema sonor, però en aquest cas amb tm altre procediment reproducto r, amb el qual s'aconseguien efectes similars, bé que no tan perfectes. La pel- D oa- Ls, tt. n- )S- !e- tS. en nt lTL el n, .e, !S, el o- ;a :ls a- w al es , lícula presentada va ser Fox Movietone Follies , una revista musical que el públic de Barcelona va poder sentir en anglès. L ' autor de l'article al q ual abans em referia es pregunta "'( ... )si la innovació és un bé o un mal artísticame nt; sj perjudica uns i beneficia altres; però el que si és clar és que, aquest nou invent, no el para ningú (... )". Tal com deia el mestre J ouquín Torina, "és un fet que ens ve al damuntfatahnent ( ... )". Era un esdeveniment que envairia el món de la seva generació amb obres literàrio-musicals. Tots el s composito rs moderns de l'època volien contl'ibuir a impulsa1· aquest nou invent. A Hollywood ja només es produïen film s sonors . Molts compositor s emprengue ren una nova faceta dins el món de la composició musical. Aquest és el cas de l'austríac Franz Lehiir, conegut sobretot dins del gènere de l'opereta . L'any 1931 , Lehar va compondre l a seva primera música per a pellícula. Després de rebutjar el projecte en diverses ocasions, ja que el mestre considerav a que el cinema era un competidor perillós de l'opereta, acceptà d e col·labora r amb el cineasta Bronislaw Kaper en la t·ealització de la banda sonora de la pel ·licula La gran atracción. Així mateix Lehar va compondre la música de les pel·licules Érase una vez el val.'> (1932), La gran Duque.~a Alejandra (1934), Die ganze Welt dreht sich vum Liebe (1936) i Una nit a Viena (1937) . El seu compatrio ta Osc ar Strauss, nascut el mateix any 1848, va escriure també música per a films. Igual que Lehar, fou conegut per les seves operetes. Juntament amb aquests dos composito rs, en trobem molts d ' altres que s'afegeixen a la llis- La dels mú sics que trt>ballaren per a Hollywood . Aques t mes , a Catalunya Música, volem fer an-iba r als nosh·es oients aquella música que en el seu moment va set·vir de banda sonora, o simplemen t pe t· a ambientac ió, a fi lms, molts d'ells p rou coneguts. En aquest cas, prrò, molte de les obt·e que podrem sentir dins l'espai monogràfic dels dies 8 al 12 de febrer, varen ser (•srrites molts anys abans que es rodés la pel·llcula. Aquest és el cas del Concert per et clarinet, K. 622 (segon moviment) de Woligang Amadeus Mozart, que va ambientat· la romàntica escena nocLurna en q uè Met·yl Streep i Robert Redfot·d conversen enmig de la Selva a Memòries d 'Àfrica , de Sidney Pollach. O Ja bonica ària O mio babbino caro , de l 'òpera de Puccini Cianni Schicchi, en què el tema va ser el leitmotiv per a la pcJ·licula Una habitación co11 ·v istas, de James lvory. Woody Allen va emprar la Rapsòdia en blu,e, de George Gershwin, en el seu film Manhattan (1979). Ta mbé la Cançó i dansa núm. 6 dc Frederic Mom pou va servir per ambientar musicalme nL els títols de crèdit i és el tema que la protagonis ta Geraldine Chaplin tocava al piano al füm de Cados Sa u ra Cria cuervos (1975). I , qui no t·ecord a la Simfonia núm. 5 (Adagietto ), de Gustav Mahler , al film Muerte en Venecia (1971), de Luchino Visconti, basada en la novel ·la de Thomas Mann? Aquestes obres, i altres que Ca talunya Música ha programat, tindran per als oien ts, ben segur, un caràcter evocador de molts flims que hauran vist al cinema. En aquest cas la ràdio farà més viu el record d'unes imatges encara vivents en la memòria. _f... • ¡: 100 i• [ i EN~:E~~A~TERA ~~~· MÚSICA SIMFÒNICA, CORAL I DANÇA D'ENRIC MORERA clnqu..,...ruut , SEGONA PART , LA FADA, OPERA EN UN ACTE Música d'ENRIC MORERA, Uetra de JAUME MASSO i TORRENTS ROSA NON ELL • CONRAD GASPÀ • ROSA MATEU • ÀNGEL ÒDENA JOSEP PIERES • JOAN RIBALTA • RAMON PUJOL Director d'escena: MIQUEL GÓRRIZ • Escenografia i vestuari: JORDI B. LLAHÍ • Coreografia: JOAN TENA ORQUESTRA SIMFÒNICA DEL VALLÈS • COR DELS AMICS DE L'ÒPERA DE SABADELL Director: JOSEP FERRÉ Producció: AMICS DE L'ÒPERA DE SABADELL • Direcció General: MIRNA LACAMBRA SITGES, Teatre Prado- 30 de gener. SABADELL, Teatre La Faràndula- 3 i 5 de febrer. REUS, Teatre Fortuny - 9 de febrer. LLEIDA, Teatre Principal - 11 de febrer. MATARÓ, Teatre Monumental - 6 de març. Amb ol patrocini do @ ~~badell AJuntament ~~~de Sabadell MUSICALI A PRE·CRÍTI CA Mons tres i dimo nis: un pand emon i 'ue té una cita al 11ture peút volum qut• •·ecu li poemes infantils, macabt·cs i ¡;urrealiste¡;. " Als seus A/Lerleirausch A•·tman rleixa en llihertut un pandemoni dl' vampi•·s i home8-llop , de r ates i rates-pinyades, og•·t•s i carnisset·s. Aquí l' inoblidable assassí d<' masses Harmann col·lahora amb Dràcula i Frankf>ns tcin, John Wapw i Goldfin gcr, Batman i .Jamc s Bond" (dc Uber ll.C. Artma.11 dc lfa·ons-Egon ll olth usen). Als textos es banegen la por i el pànic, però no hi falta el sentit dc rhumor ni la innocència de les lletres dc Jc:, cançon s populars i folklò riques a mb presèneia dc bruixes i altres personatges " dolents" . El l971 Na li Grubet·, r esponcut a aquell a coma nda , escl'iu uua Ue ugera seqiiènC'ia de ca nço ns i danses instrumen t als titulada Frankenstein-Suite . que amb el mateix composito•· corn a sousta es va estr enar amh gt·an èxit. An ys més tard, el l976-77 , Gruber en va l'Cfet· la partitu ra , ampliant-la a gran orquestr a, i fent-ne una no' a reducció e n ver· ió cambrística i canvianL-11e el títol (ara Frankens- per CARI.ES LOBO D ones sí senyors: monotres i assassins és el que Lind•·em en la nova r··oclueció de 1'0 •·queslra de Cambra Teatre Lliure. lli haut·à la posoihilitat d'encarar els nosu·es fanta smes infantils i, o bé alimentar- nc la presència a ls nostres esperits, o bé foragitar-los per sempre. El quepod1·em sentir serà una dc les obres que més èxits ha reroUit arreu del món. el· un compos itor· encat·a desconegut a casa nostra : Frcmkenst ein!! de Heinz Karl "Nali" Grubcr (Viena, 3 de gener de 1943). El comp ositor 1 urt Schwertsik , amic de Gruber i format a l'escola de r avant:,ruarda de Darmst adt, havia posat música a uns textos (els Wienner- Lieder) del poe ta H. C. Artman. L 'èxit d'aquest cicle va originar un segon encà r r ec que Schwertsik va dirigir a Nali Gruher. Es tractava d'escriurel'acompanyament musical del cicle AllerLeirausch del mateix Artman: un tein!!) que nnui·Ju,a l'original. L' admiraeió el el nou i dt•finil iu títol indica que Ft·ankenstcin no (•!! d•~ fe t e l s uhjcete d e l'obt·a !'in (¡ acruelJ estil d(' l'l'l'l:!tlilatge que rlominar·à l' ambit·nt gener a l. L' obl'a e¡, di videix en tt·cs sct·c ions prim·ipuls i n o ser à fins a Iu part central que el monstre dt'l titol farà la seva rs pl·t·ada i ter rodficu apat·kió. Pel que fa u Iu forma generul dt• l'obra, cal dir nomfs t¡uc la fa nfara que obre l'obnt ens •·emet al món dels infants i inclo u una riquíssima trama d'artificis efectius. Umt variant d 'aquesta "obertura " •·cupa t·eix aJ pi'ÏriC'i]li de la secció rcntral i a l a coda d'un elabo t·a t l'in ui. Hat·mònjcumt'llt, Frankenstein!! és fermament tonal , e ncara que fn algunes incun;ions en e le nwnt s aliens. Vole nt set· fidel als t1·xtos d 'At·tman Gt'u lwr, utilitza un llenguatge amb c ita cion s populars, tant tradicionals com moclcn1cs, i sense apa t·ta l'-se d'una a p aren t simplicita t, també subratlla aqJI(•II car àcter humor ístic i infantil CJllt' l'uneix amb el poeta. CI Sa111 Fant·csc d·· Puuln, 2 - 08003 l:htn·l'lo na Bulllela d c> subsc ripció ·om Ï<"OgtHun' - - -- -- - - - - - -- - -- - -- - - -- - - - - - - - - - - -- - - - Carrt·r - - - - - -- -- - - - - -- - -- - Telèfon - -- - - -- - - -- - - - -- - - D t . - . - - - -- - - -- - - -- - -- - - - -- -- Poblatió - - -- -- -- - - - - -- Pro•-ínrin - -- -- - -- - - - -- ~emcst ral d e 2.100 O 8 Desitjo s uh"(•r·iurf'mn l>o rtir del m·mlero nmh Iu •¡uota anual de 3.750 pH·•· - -- -- Prorc-.ió - -- - - -- - -- - - - -- - - - - Faré ere~t iu l'im¡mrt nliljunçant Ini\• hnncari adjunt. tlomh.•ilinció barwitl"iu. 8 Prr n .eubMrripcioos u l' c.•slruugt·r·~ t.•onsuhN• el pe·e u . Butlleta dl' domiciliació bancàriu Senyo..,, eJ, o~uiré que amb càrrtt ol »ot' U roruplelllibret/J oten~·uin ~1, rtbut>que ris prc,cntnrii CO, SORC I DEL PAl.Al DEl~\ \I ( :SICA C.\T \ LAXA, pel¡m!(omt·nt dc la mc,·u sub•rritwió u "C:\TALLrYA 'tliSlC:VRE\1 TA ~ll.iSlC \LC \T\L.~~x·. :'\úm. compte - - - - -- -- -unciCai.xa Tilular l\úm. LW>relo - - - - - -- - - <lrc~a agència Agèncin Poblnrió Signuluru MUSICALIA PRE-CRÍTICA ~ !!!.. § - ~ (.\ 1!1 ~= ~ 100 <I i iii -;: ral. !!!.. il = ... v 4, 1u. B 1 e (93) 268 35 00 F AX (93) 268 48 29 T RAFALGAR, T EL 50 110 Nali Gruber En gene ral, doncs, són 28mimrts fle fantasmagòrics textos mig surr ealistes en els quals el baríton solista (el mateix compositor) explora un histriònic paisatge anant des de la innocència més t endra de la joventut a la més obscura sofisticació vampit:esca . I a la instrmnentació, a més, hi fa ser vir instrmnents de j oguina , que no ens faran oblidar el caràcter infantil de l'obra. Fra.nken.stein!! , com dèiem , ha estat p ot ser l ' obra que ha obert les portes a l a internacionalitatdeNalí Gruher. Tant en la seva versió de c ambra c om e n 1' orqu estral , aquesta obra s 'ha inte rpretat més de 60 vegades per tot el món i sempre amb un gran èxit, des de11989 fins ara. I , ja per acabar, deixeu-me que no tanqui 1' article sense presentar, encara que sigui telegràficament, aquest compositor, cantant, contrabaixista, actor ... , en definitiva , polifacètic N aH Gruber, que poch·em c on èi xer p e r s onalment a Barcelona aquest mes de febrer. El passat 3 de ge n e1· Gruber complí 50 anys . De petit formava part del P etits Cantaires de Viena. Més tard va estudiar a l'Escola Superior de Música el contrabaix (ha estat deixeble del cèlebre Ludwig Streicher) i composició. També ha treballat la trompa, el cant, música electrònica i dansa . Ha estat membre de diverses orquestres com a contrabaixista fins a emprendre la carrera de solista multidisciplinari. Cofundador, amb els seus amics compositors Kurt Schwertsik i Otto M . Zykan (a qui va dedicada Frankenstein!!) del grup MOB Art and Tone Art, ha tingut contacte amb produccions per a la televisió i el cine ma . La seva obra és prou àmplia com p er no p o der-ne f er una relació exhaus tiva ara, p erò direm que inclou música per a I ' escena , concerts per a sa xo ten01:, violí, violoncel i orques tra, obres simfòniques, vocals , etc. Us invitem, doncs, des d'aqtieS" tes ratlles, a assistir als concerts del Lliure , en els quals es podrà sentir aquest Frankenstein!!, " lUl pandemoni p er a veu de baríton i orquestra (o grup de cambra) sobt·e rimes infantils cle H. C. Artman " . FRAN KENSTEIN!! de Nali Gruber Orquesu·a de Camh1·a T eatre Lüm·e Nali Gruber , baríton J òsep Pous, (Ürecto•· Teau·e Lüut·c f ebrer , 21 i 22 (boraris : consulteu cartellera) MUSI CALIA B A L L E T IV MOSTRA DE VÍDEO-DANSA DE BARCELONA Dansa, imatge i creació artística per MONTSE G. OTZET e.l 12 al 28 d ' aquest . drà mes de febrer tin lloc al Cen tre d 'Art Santa Mònica la IV Mostra de Vídeo-Dansa de Barcelona del Departament de Cultura de la Generalitat d c Catalun ya. amb l' organització tècnica de Canal Dansa i la col·laboració de Televisió de Catalunya SA i el Bt·itish Council , entre d ' altres . Segon s pat·aules d e Núria Font i Elisa Huertas, r esponsables d e l' organització d el certamen, la Mostn1 de Vídeo-Dansa: És una convocatòria dirigida a tots aquells que s 'interessen per la dansa i per la imatge, arnants de la creació artís tica , cr eadors profe s sionals, apr e nents ... i - per què no?- a tots rtquells que encara no ho ha.n des cobert. Hem dis sen y at la Mostrct pensant en tots aquests sectors del prí.blic . P er altra banda , vo lent f er con star la nos tra satisf acció p er la incidència que ha produït la Mostra en els nostres creadors. Actualment podem gaudir d 'una respectable quantitat de vídeos nacionals amb un bon nivell, tant artístic com d 'imatge. La Mos tr a d e Víd eo-Dans a s'organitza cada dos anys i 1' edició de193 té un JJressupost que oscil·la al voltant d e vint milions de pessetes, que n o es destinen tan sols a cobrir les despeses de l ' organització d e la Mos tra , sinó tamb é a man tenir una infrastructura pet· a la cW'usió d els vídeos. P er una banda , t i.ndrà lloc un " Taller de vídeo-dansa " que a diferència dels organitzats en les anteriors edicions d el certament, aquest cop tindrà un nivell més D wig ha .ica !m- na ~ la naucs Ot- Ida !'\.¡·t ~cte ió i ~ ou fer erò 'esor. r es tesdel ltir de- tes- n.es avançat, ja que oferirà un taller de muntatge. El belga Walter Vcrclin dirigirà el taller i aj udarà un snctm· dels creadors que tinguin un u certa cxpel'iència a aprofundir les possibilitats que] ' edició en vídeo aporta a un a creació dc vídeo-dansa . La IV Mostra de Vídeo-Dansa també acolfu·à unes ' ·Trobades amb: creadors, trajectòdes i experiències, que comptar an amb la presència d ' uns autors de lluga eJ<-periència que mantenen una línia de treball p ersonal, corn són N icole i N orberto Corin o, cie França ; Bouvier i Obadia cle la companyia L 'E squissc, tmnbé cie França ; Ki.mo Kosk ela i Rea Pihlasvüta , de Finlàndia; Margaret Williams i L e a Ander son , d el Regne Unit; i J oau Pueyo i Maria Muñoz , de Catalunya. Aquests professionals presentaran la seva obra i exposaran el perquè, com i quan del seu treball, amb el desig que Ja trobada signi un debat actiu en què s'analitzin els processos crea tius que donen lloc a les seves obres . " No ves produccions . E str·enes" és tm apartat de la Mostra en què es faran les estt·enes mundials d'algunes de les obres que s'han produït durant l' any 92 a Espanya. Per una banda es podran visionar els tres vídeos gua nyadors del concurs de projectes per a la r ealització de vídeos de cr eació que va convocar, el maig passat, TV3 en coJ.laboració amb la IV Mostra de Vídeo-Dansa i el Depat·tament de Cultura d e la Generalitat de Catalunya. Cadascun dels guanyadors ha r ebut un milió de pessetes i l'assistència tècnica necessària per poder r ealitzar el seu projecte. E ls proj e ctes premiats han estat : Boomerc111g, de Xavier Pérez, Núria Bou i Òscar Molina; Graons , de Toni 1\llira i Carles Sol e, i Maria Mttñoz , de J oan Pueyo i Maria Muñoz, i la seva presentació tindrà lloc el dia 12 de ft>ht·e •· a les 8 del vespre. Alt•·t!S estrenes mundials que es pod r an veure el dissabte 13 de febrer· seran La Habitación Desnuda de Manuel Palacios , amb t~o reografia de Marina Donderis, i Duparc-1410de Walter Verdin i Àngels Ma rgarit. E n col·laboració amb la Filmoteca d e la Genet·alitat de Catal unya tindxà IJoc " Dansa a la Filmoteca ", amb la proj ecció de la pel-lícula de Cados Saura , Sevillanas, com una expresió d el més popular dels ritmes flamencs . L'ocasió p er met reposar tres p el-licuJes que confibruren la trilogia flam enca: Bodas de Sangre, Carmeni Amor Brujo, fruit de la col·laboració en tre el ballarí i coreògraf Antonio Gades i el cineasta Carlos Saura. Un dels atractius que trobarà el visitant a la Mostra serà poder disposar d ' un servei de " Vídeo a la Carta " amb el qual podrà visionar de forma individual els víd eos escollits d ' una llista que inclou més d e cent títols. Arran de l'èxit d ' aquest apartat e n les edicion s anteriors, aquest a ny s 'han augmentat de tres a cinc els espais individuals, pe•· a un màxim de tres o quatt·e per sones cadascun , que es cediran per rigorós ordr e de petició. P er facilitat· al visitant la selecció del que més l'interessa veure, les organitzadores han agrupat les obres en grups temàtics. Dins el grup " Retrospectiva: anys 80 , les joies" es troben aquelles obres que han destacat dins la 100 51 111 MUSI CALIA B A L L E T "E !! ... • ~= íi.l 100 A dalt, Sobrelucas. A baix, Graons 52 112 pelita història de Ja vídeo-dansa , com Códex, d e Philipe DecouOe: Dead Dreams of Monochrom e Men., dt> DV8 ; }wnp, també de Decoufle , i Waterproof, d e Danjel Larrieu, t'ntre d'altres. " Rt'lrospecti va: Vídeo-Dans a a Catalunya" és un dels grups de programaci ó que, amb motiu de l'edició del Catàleg Vídeo-Dansa a Catctlnnya , ofet·eix totes les obres que inclou la publicació que s'anirà ampliant en les successives edicions de Vídeo-Dansa . Com a exemple es pot esmentar: Belmonte de la companyia Gelabert-A zzopardi, Sobrelucas del grup de dansa Mal Pelo, i Subu,r, 305 de la ballarina i cor·eògrafa Àngels Margarit. "Dansa Contempor ània: Noves P1·oduccion s" ofereix ct·ea- cions de vídeo-dans a de recent pt·oducció que es presenten agruj)ades pels dotze països pa rticipants: Alemanya, Àustria , Bèlgica, el Canadà. Espanya. els Estats Units, Fran~a, Finlàndia, Itàlia , Israel, el Regne Unit i Suècia. Un altre dels grups que integr en la programac ió és el que s'esmen ta com "Monogt·à fi cs : Gra ns Coreòr:,rrafs". que inclou un documental i vídeos sobre la vida i les obre dels extraordina ris coreògr afs: Hans van Manen , Mat·tha Graham i Susa nne Linke. "Documen tals' · oferirà una sèt-ie de documents que aporten una informació històrica important , com Bilder ... aus Stucken Der Pina Bausch, Cage-Cun- nin.gham , L 'Espace que crie en moi, R er·alin.g S teps: Americcw Dance since Posmodernism i Nureyev. Sis v.íd<.•os integren l'apartat de p•·ogramació " Dansa a la Televisió: AJjve TV". u u p1·ogt·an1a original r ea litzat als Estats Units amb nn tractament de la dansa r elacionada directamen t amh la r ealitat del canet·. Els amants de la dansa clàssica gaudiran en rapartat "Els nous camins de la dansa clàssica", una selecció de co1·eografies {'n què es pot veure com la tècnica de dansa clàssica traspassa les ft·onteres dd repertori i s'apropa als nous llenbrua tges contempora nis. Entre les deu obres que formen aquest grup de progr·amac ió es troben títols tan populars com Romeo i ]ulieta i El llac dels cignes. "Ficció" és un apartat dellicat a1 cor eògraf i en aquest cas director de cinema J ean Claude Gaiolta. Després d'una Uarga trajcctòt"ia dins la coreogt·afia fou un dels primers que se submergí en el món de la imatge fent de t·eaützudor d e les seves p•·òpies obres, com és el cas de les peces que es podran visionar· a la Mostt·a. Montalvo l'Enfant i Rei Dom. "Entorn la Dansa" agrupa tma selecció de vídeos de cr·eació que tenen una relació dit·ecta amb el concepte coreogràfic , tals co m , M is for man, music, mozart, delt·ealitz ador Peter Gr·eenaway; Monollog van Fumiko lkeda, del realitzador Walter Verdin, i The beat-famal e version, dels cürectot'S llse Cassinger i Michael Langoth, entre d" aJtres. L'apartat dc programac ió " R etrospectiv es: Autors" està dedicat a: Angelin Preljo('aj. N- N Cors in o, Ma•·garel WiLH ams, Walter Verdin i L'Escpússe, cinc autors, coreògra fs i/o t·ealitzador s que destaquen per llur continu:.·tat en la realitazac·ió de vídco-clansa i dels quals s'ofereix una t·etrospe<'tiva de les seves obres i l'estrena de les seves darreres produccion s. CONCU RS en CONCURS ~an Vu- Cataluny a Música/R evista Musical Catalana patrocin at per TOCS tdfl O )J'Ï- üts ns a • Ja wa ) US I "' en -dc J ll- als ús. aen l. Josep Carreras de butà professiona lment al Liceu r a ny B) 1970. A) 1968. 2. La primera actua l'ió de Her·bert von Kar·ajan al Palau fou el C) 1971. B) 1968. A) 1964. 3. L'estr e na mundial de El Pessebr·e de Pau Casals tingué lloC' l' any 1960 u C) San Juan de Pucrto llico. B) Acapu lco . A) Assís. 'Í·. L'estrena del Concert per a violí "A ]a memòria d ' un àngel", d'Alban Bet·g, es féu l'an y 1936 a C) Bat·cclona. B) Vien a . A) Londr es. ec- o t- 5. C) 1972 . Quin fou el grup espanyol qtle actuà de "teloner'' al concert que The Beatles ofed a Bar·celona l 'estiu de 1965? A) Los Bl'incos. tò- els el ~".!'.~~~:., PREGUNTES: ig- cat C:....<ioC...341 Aquesta secció dc la Revista ha estat pensada amh la finalitat d<> ec•r <'ar la pnrticipacil l l\tdica d els nostres lectot· . E ntre les pet·sones q ue hagin respost coneC'lame ntles pregtml<'S qu<' tot s<'guit form ulem , serà IW t' l l' jat mensualmen t u n l.ot de discos compactes. es om TO CS B) Los Sir ex. C) Micky y Los T onys. O) Los Mus tang. es ·a, Empleneu la butlleta inferior i envieu-l a a: Catalunya Música/Rt'v ista Musical Ca tala na (Co nc urs) . CI Sant Francesc de Paula, 2. 08003 Barcelona. Cal fer- ho ahans del dia 15 dt> cada mC's. pa ~ió :t a :Us e, Solucio ns al Concurs de gener 1993. Fèlix Mendelssoh n. J. Massó i Torrents (l'autor dl' la músic-u dl' La fada és Enric Morera , no Enric Grnnmlos com"'opu nlu\O errònionll'nl). Hipòlit Làzaro. 1913 . Aviació . Han estat guanyadors : Anna Yelando i Serentill (Barcelona ) i Josep Lluís Gonzalez (Tortosa) 1. 2. 3. 4. 5. C) B) B) B) A) ~- -- --- ------ -----·- - - -- - - ---- ------- - - - ------- --- - - ------- --- ·- - - -- - ---- ---· ---- - - -- -- ---- -- er 'li.er BUTLLETA DE RESPOS TA (febrer 1 993) ! 1"- 1- A)D n- 2- A) 3- A)O 4 - A) O 5- A)D ió tà .j ' 1- LS- Jo er .ió eees O B) D B) D B) D B) 0 B) D C)D C)D C)D C) D C) D D)D Notn i cognon1s: ................................................................................................................................................. Edat: ............................................................................................................................................................................ Adreça: Telèfon: Codi pos tal i poblac ió: ................................................................................................................................. • f 100 ~a­ es, t ·~ ------ -- CONCERTS DE MÚSICA DE CAMBRA \ I CICLE - 1993 HOMENATGE A RICARD VIÑES Diumenge, 24! de gener, 19 h. SYLVIA TORÀN, piano Mompou: Cançons i danses núms. 1 i 8 Rave]; Jeux d'eau Debussy: Images l; Pour le piano Chopin: Sonata núm. 3, op 58 Diumenge, LLUÍS AVENDAÑO, pia110 Fauré: Preludi núm. 3, op. 103; Nocturn núm. 7, op. 74 Blancafort: El parc d'atraccions Debussy: Masques; L'Isle joyeuse R. Viñes: Homenatges Ravel: Gaspard de la nuit Diumenge, 7 de març, 19 h. ANÍBAL BAÑADOS, piano Villa-Lobos: O Polichinello Granados: Oriental Ravel: J'vliroirs Mussorgski: Quadres d 'una exposició Diumenge, 28 de març, 19 h. ALBERT GUINOVART, piano Albéniz: Serenata espanyola; Sonata núm. 5, op. 82 Debussy: Poissons d'Or; Rêverie; Arabesques núms. 1 i 2; Plus que leme; 3 Preludis (Llibre I) Poulenc: Tres peces Granados: Allegro de concierro Diumenge, 18 d'abril, 21 h. ROSA TORRES, piano P. Soler: Sonata en sol Granados: Jota (de Mie/ de la Alcarria) Albéniz: Tango; Evocación; Triana Debussy: Estampes; Pagodes Satie: Gymnopédie núm. 1 Stravinsky: Petruixka Diumenge, 25 d'abril, 21 h. EMllJ BRUGALLA, piallO Mompou: Preludis núms. S, 6 i 9 Debussy: Quatre Preludis Satie: Tres fragments en forma de pera Ravel: Pavana per a una infanta difunta Falla: Aragonesa; Cubana; Momañesa; Andaluza Granados: La maja y el ruiseñor; El fandango del candil (de Goyescas) 21 de febrer, 21 h. Lloc Sala de Música de Cambra PALAU DE LA MÚSICA CATALANA Amb el suport de lm'R lUUJ Generalitat de Catalunya Departament de Cultura Organitza: SCHERZANDO I = :r ;J. : : .t..• s: ;_~--1r----t--fjr---t --------==== ~o l f 55 115 GENER G. DO NIZETTI lUCIA DllAMMERMOOR El CAVALLER DE lA ROSA 23.01.93 ( G. PUCCINI MADAME BUTTERFLY 09 .01.93 16.01.93 30.01.93 R. STRAUSS G. VERD I DO N CARlO FURER W.A. MOZART LA flAUTA MÀGICA 06 .02 .93 G. ROSSINI lA CENERENTOlA 13.02 .93 20.02.93 NORMA V. BElliNI A. VIVALDI ORlANDO FURIÓS 27.02.93 2 a. AL CANA [ MARÇ 06.03.93 13.03.93 20.03.93 LOHENGRIN R. WAGNER l'OR DEL RIN R. WAGNER El VAIXEll FANTASMA 27.03 .93 TANNHAUSSER R. WAGNER R. WAGNER ABRIL 03.04.93 10.003 lA NÚVIA VENUDA WAR REQUIEM 8. SMETANA 8. BRITTEN PHILIPS Si l'any passat no es va abonar, enviï aquesta butlleta a l'apartat de correus 30.105·08080 de Barcelona I entrarà en el sorteig setmanal de: 2 ENTRADES DE PLATEA PER Al llUU, CEDIDES PER GENTILESA DEL GRAN TEATRf DEL LICEU. 4 SUBSCRIPCIONS D' UN ANY PER ALA REVISTA *ÒPERA ACTUAL*, 10 VIDEOS D'ÒPERA EN CATALÀ CEDITS PER SELECTA VISION, S.A., i 6 COMPACT DISC CEDITS PER DECCA, PHILIPS I DIUSTCHE. r------------ - ABONAMENT 1993 - - - - - - - - - - - - - , I . NOM . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . TELE FON . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . 1 ADREÇA . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . POBLACIÓ . . . . . . . . . . . . . . . . . C.P. . . . . . . . I ---...: / NO CJ SÍ CJ ES VA ABONAR L'ANY 1992? ------------------------~ ...... DISCOS lístit'a pt·òpia dt•ls millors lu·itunic;,. La re'!titució dt• 11 ritorno d'Uiisse in ¡wtria. a causa de l<'ll cit·cu m:-tà ndcs en què eus ha tu-ribat el seu text musical, a través de còpies i m alt•t·ial~ dl' le::. St'Vl'S I'Xl'CUCions \ irnt'bt'-.. en les quals hun intl't'\ ingut mans nlit•nes a lc•s df' Montc"crdi , rt'lJIICn: ix un lahoriús lt't'hull d'intt•rpretució rll' lc¡¡ fon Ls, q nc demana clct'isi on s Jl('t'SOnals i q nc Rc•n(1 .I ucohs hu port l)l·iUants i ('Ontt·astat¡¡. lant en els ritornelli com en l'acompanyament dds r cc•it atiu;,, dc ¡,•Ta n varietat b<'gons ca da s ituadó t eatral-, en la qual Ja cobs ha infós als sens int{·qm•ts habituals tota la seva passió engatjada i c•l sru fot·t tt•mpet·ament romuniC'aliu. La earac tc: rització mu s ic al dels personutgl:s éf! r·c:mu•·cable: Bemurdu Fink encarna una P enè lopt• clt• g•·an entitat voeal i d ' una inoïda intensitat cx.pr·essiva en aquells recitats d'una forc;a comparable n la del cèlebre Lamento d'Arianna montevcr dià; Cbristoph Pt·égardie n és un Ulisse d'extraol'fÜnàl'ia noblesa i Cbt·i¡;tina Hogman un Tclcmaco Sf· n ~ible i emotiu. :En un n•partiment de més de vint cantants. tots els papet·s -fins i tol d s muginals- assoleixen el mateix grau d ' homogeneïtat i p erfecció. Hom pot manifes tar preferèncie s ~; obrr la orientació genentl d'ambducs vcr·sions; en qualsevol cas , i per sohn~ clt- tol, queda la nti•·ucu.losa força dc la música de Montrvt•¡·di , tan antiga pn l'I temps com nova p ('r l' ímpac·te que comunica la seva au dició. professional~ loh•rt•nll L'O'llfeO tl•• L••4•• C••••" PHILIP PICKETT D ucs producc·ions qu e represcnten , respcc•tivamcnt, d'una banda. el priIDI'l'-i emblemàtie-dn1ma musical de Montcvcnli (resultat dc l'evolució natural de l'estil madrigalcse i dels nous principis ell' declamació vocal) i, de I'altt·a , una de les últimes òperes del compositor. sobre una tntma arbrumental més complexa i disprrsa. tJur dóna lloc, en canvi, a una antologia exl1austiva d'estils vocals i CXJHessius. A L 'Orfeo, la idea mot•·iu del d1·ama és extremament concentrada, un fd que permet el srguimeut de la t1·ama sense el com plmncnl plàstic i visua l (d'altra banda, en tractar-sc cl'una oh1·a coneguda , hom pol tenir el supo•·t d'il·lus!J·es versions dc rcferf.ncia , que al't'cnquen de la històl'ica pt·oducció pionera d'At·- C'hh dirigida per A u gust Wenzinger); una audició discogt·àfica atenta de Jl ritorno di Ulisse, exigeLx, eu canvi, més concentr·ació. ja que la seva diversitat, que correspon al gust del púl)lic de l'època per les convencions del gt·an espectacle, demana d'alguna manera ser ref01·çada pel complement escènic, un fet que no impedeix la genial c-ompenetració de la música amb els personatges i situacions, ben patent amb la comprensió del text. En el terreny interpretatiu, les dues versions pre;,enten també diferències clares. L 'Orfeo del conegut New London Consort i de tot el grup de Philip Pickl't recalca la vivacitat, la precisió, la lluminosa claredat i equilibri dels timbres vocals i instrumentalsil'adequació a unes premisses d'estil impecables i ben assimilades, qualitats que en tUl balanç t·elatiu de valors són en detriment d ·un sentit dramàtic colpidor en els punts àlgids de l' acció. Així John Mark Ainsley, en el rol protagonista, acredita una facilitat vocal i una puresa d 'emissió absolutament remarcables p erò en els clímaxs dramàtics és més narcisista i hedonista que visceraL Catherine Bou materialitza una Missatgera més engatjada i J ulia Gooding, en el breu papet· d 'Euddice, és proper·a a l'esperit bucòlicipastoril que, per altt·a pa1·t, assoleix una traducció d'una fr·escor i lleugeresa remarcables, a càrrec d'un cop i ós elenc especialitza t. L' element instrumental , concertant i de baix continu , dóna mostres d'aquella competència tècnica i esti- • Lhús ~lillet il l'l'iba at•a alfllt!Sta edició de dos discos compactes per· als dos aetes exislentR drls tres qne haut·ia asHolit la partitura de Schi:inher·g í que pet· a nosaltres representaran sempre el record emocionat d'un compositor que els va compondre justamPnl durant la seva estada a la Barcelona dels primer¡¡ anys trenta. Aquests dos actes, que són potser la quinta essència de l'aventm·a dodecafòuiea, es van completa r· en unn loneta de la ban"iada de Vallcarca. E s tracta r·ealmen t d ' un univers non, distint del que havia assolit ftns a ar¡uell instant tota la cultura musical occidental. Un estrany món bastit amb una polifonia increïble, que és ensems h en dis tinta de l 'edifici har·mònic com del eontraptwtístic lradicionals. La versió de Solti, enregistrada el 1984, res pon exactament a la que podria é-ssPr una visió actual d el fet dodecafònic, és a dir a la que el mateix director esmenta en lllla nota en els comentaris del disc . Profundament impressionat i abrusat per la complexitat colossal de Ja partitura i suposem que tamhéinicjalment no exempt d'escepticisme, va compt·endrc que calia fer -ne la lectura que corresponia a la seva posició històrica exacta. I pt·eseindint en bona part -evidentment no del tot- d e l' anèl·dota dc l'escriptura, va tirar pel canú que hauria pogut ésser c om un 100 57 117 DISCOS 100 Brnhm¡., Mrpt•a·dr!>rn\ olupot. \i,í hn ~orgi t Iu IJIH' t•ntt·rwm t•om Iu millor vet·!> ib tlllt.' "'hn ft•L fin!> arn cl'aqurstu òpcrn d r chonlwq~. Hi tt·ubnn•m 1111 trchnll t•xhou.,tiu tl'urquitcctur·n -.oru11·n, eh· dir·t'l-ció dt•l muntntgl' a·t•u l (ll' ln pua·tituru i umb uu e ciat ¡u·opi clr Solti i tlt• l'Or<Jtat•stn1 dt• Chit•ugo. Però llUC c•l din'l' lor Í's un profund conl'i.wdoa· dc ln mú~ iro ho YCIII't'lll C!ipt~óu l­ lll('lll rcnlitzot rn el 111011UIIIt'TIIIIItr·rhnJI qut• hu ft•t cnfr·ont dt·l tt•Lut molívic que enfila tota l'obr·a. Potst•r moi no huvírm escoltat umb tuntu precisió i l'fic·òciu In t'Onstant rderènriu u la :.l-rir i el seu poder unifit·udor pcr<'Ch'Uint!.l' pt•r lïntt'a·ior dc l'orque:.trn. Per ultra banda. és un r esultat drfiuitiu i sense pa·ecedents ni continuad ors d el treball de composirió polifònica amb ri parlat o i el cant dels matrixos cors simult àniament. Aquc ta dualitat expres iva é con ·tant colre ris protagonistes, ell\Ioisès par lat de Fa·anz Mazura i I'At·o n cantat d e Philip Langridge. ón dues interpretacions perfectes i emocionants fins a l'extrem de fer d'aquesta obra i concretament d'aquesta versió nna producrió cabdal dc la música contemporània.• Josep Ca,anovas P 58 118 er a nosaltres els nòm.ades avui és demà iclemàjaés ahir; i l'encís del present -(jUP corn l'aigua entre el.s còdols s 'esmicolarà entre les ruïnes dels records-, nodreix la il·lusió delfutur incert, futur que ja és passat ... i cert. Aque ta és la lletra de .Vòmades. Un te:~.t no gaire fluid <ruc rccuiJ, malgrat lot, l'esperit d el dat-rrr treball de l\'lax unyer. unyer és un músic nòmada. La srva contrastada qualitat com a gnitnt·ri. tu mai no s'ba afiliat a rap tendència en paa·ticul a r. La seva música 'I-iu desarrelada respecte cle qualsevol moda. E ls tPmes de Sunyer s'integr·e n en ritmes molt variats, tot scguintl'impuls amb uJant dc les seves composicions. A Nòmades sovintegen els l'itmes calents, com ara la nuuba. el mereng ue o el blues, sempre sota la tutela de la influència del jazz. Aquesta pa sió prl ritntc el separa totalmen t d'altres músics nòmades que han acabat fent-se una torreta al solar-urbanització de la New Age {tot i que també dins la New Age Music hi ha honorables excepcions). A Nòmades, S un ye r abandona Pegasus per fer nn disc en solitari. Però no és aquest un treball de llwment personal. El resultat é elfrtritd'ungrapatd 'exceHentsmúsics. Fins i tot la producció, impecable, p e1· cert, és condu'ida per Sunyer conjuntament amb Benavent, Niebla i Kitflus. Tot plegat revestit del virtuosisme instrumental característic de Max Snnyer. 1 dic ..característic" perquè les composicions de Sunyer són d'una perfecció interpretativa tan acurada com previsible. Res no sorprèn. Tot és exactament com bade ser. La música de Sunyer és nòmada. però el seu estiL el sen tronc, el seu so -l'inconfusible so Pegasos-. és tossut i sedentari. Tot queda tenyit d'un mateix regust perfectament identificable. Sunyer dedica el seu disc a d'altres nòmades, com Miquel Estivill, Miles Davis, Jimi Hendrix i Camarón de la l s la. Però aquests, a més de virtuosos, eren trencadors i salvatges. Nòmades, sí, però amb bitllet de tornada. • David Picó S. U na integral de les Simfon ies de Brahms, amb el complement de la seva producció simfònica major (les perfectes Haydn Variatúmen -el primer opus orquestral transcendent del com po itor, després de dues Serenates juvenils- i les dues Obertures, tan circumstan cials com a l'altora de les circumstàncies), més la superba Rapsòdia per a veu de contralt, cor d'homes i orquestra, dominada per la suggestió irresistible de la veu de Jessye Noa·mun. El fet d'aplegar ama antologia completa d'aquest repertori - tan fonamental com divulgat- del simfonisme ro màntic a sSC{,r ura un incentiu considerable. Si les controvèrsies de L'è- poca alimentaren el dilema Bra h ms-Bruckner , les preferències del pí:tblic i le, modes posteriors van introduir en el debat, a més, l a fi,aura de Mahler. Afor· t unadamcnt, cap de leb tres personalitats no s'exclouen mútuament - afinitats a part- ni en la presència en les programacions ui en la lògica de la respecti\a justificació històrica. No gosaríem afit·mar qne la lectura que fa Muti de les simfonies brahmsia· nes aporta alguna novetat transcend ent als nombrosos precedents discogràfics, il-lustres o rellevants¡ en tot cas, reflecteix nn superior domini de 1' ofici i el seu peculiar temperament. que equilibra una extro· versió llatina natural amb un sentit molt clar dc lr• exigències que la dialèctica formal imposa a les pro· porcions dinàmiques i e"<· pressives; un tarannà objectiu i directe, però. predomina, en general, sobre la morositat romàntica, un fet particularment patent en les simfonies m~ interiors, la Tercera i la Quarta. D'altra band:~. l'Obertura acadèmica aporta una brillantor comnnicativa irresistible. i les Variacions sobre un tema de Haydn un equilihi sonor molt rema rea ble. Cal considerar·, finalment. la qualitat excepcional dr l'Orquestra dc Filadèlfia. potser el més refinat i curopeu dels gra ns conjunt• simfònics americans. e Agustí Montellà hannonia mundi .FRANCE MANUEL DE FALLA Siete canciones populares españolas , Concierto para Clavecín El gran tf!atro cie/ munclo Psyché Jema , l es c ite, nm- més, t\fore l es s'exúiniesèn•ns ni ctiva ·mar Muti oosia· vetat iliro· >gràants; .n snci i el nent, :~:tro- amb le ]e; :etira proi ex- à oir erò. t.L sotànti- ment s mê> lila u da. HMG 901432 CD HMG 401432 MC ·nie o r co- ble, i , ·e un uilibi ~ble. n ent, al df èlfia. eu.ro- junll VICTORIA DE LOS ANGELES COR UEDER CAMERA ORQUESTRA DE CAMBRA TEATRE LLIURE Dir. JOSEP PONS Per fi, com el primer dia t: e e:: L'any 191 Oes va acabar de construir un dels edificis més singulars de Barcelona: la casa Milà o, com se la coneix popularment, La Pedrera, obra de l'arquitecte Antoni Gaudí. Des d'aleshores han passat vuitanta anys. Ara, gràcies al patrocini de CAIXA DE CATALUNYA, en col·laboració amb altres organismes públics, se n'ha fet una fidel i acurada restauració, amb la qual cosa ha recuperat totalment el seu aspecte i bellesa inicials. I ens ha quedat, per fi, com el primer dia. Perquè la Pedrera s'ho mereixia: perquè és un dels edificis més significatius del modernisme a Catalunya i de l'arquitectura mundial; i perquè ha estat declarat recentment Patrimoni de la Humanitat per la UNESCO. Felicitats. • lli I