Revista Musical Catalana. Núm. 101 Març 1993
Editorial: Recuperació d'un llegat sonor / PANORAMA El carilló: un concertisme instrumental poc conegut. Helena Bayo i Mònica Montoriol / Josep Henríquez / La guitarra a la Xina. Teresa Martínez / Mikrokosmos: Emili Vendrell, en el record. Pere Artís / Del seu affm. Sr. Joaquim Garrigosa. Jaume Comellas / Un gran metall barroc. Josep Casanovas / El triomf de Valentina Vadura. Xavier Casanovas-Danés / Compositors de Sabadell. Francesc Taverna-Bech / TEMA Luigi Boccherini 1743-1805 / Boccherini i el seu entorn. Joan Vives / Boccherini i el violoncel. Marçal Cervera / MUSICALIA Salvador Mas, profund, obert, sincer i anticonvencional. Carme Martínez / Catalunya Música proposa. La música iberoamericana a Barcelona. Victòria Palma / André Watts: a la recerca d'una sonoritat diferent. Carles Lobo / Adolf Ventas. Una música arrelada a la tradició. Carles Lobo / La mort i la infantesa de Jesús en sengles oratoris. Jaume Comellas / El Triangle dirigeix una òpera per a escolars. Teresa Martínez / Carmen vista per Núria Espert al Liceu. Jaume Comellas / Rudolf Nureiev. Geni de la dansa. Montse G. Otzet / Qüestionari informal. Txiki Begisristain. Mercè Camps de Gispert / SCHERZANDO Cesc / CONCURS / DISCOS
Centre de documentació de l'Orfeó Català
Còpia permesa amb finalitat d'estudi o recerca, citant la font "Centre de Documentació de l’Orfeó Català". Per a qualsevol altre ús cal demanar autorització.
EL CARILLÓ, L'AUTENTI CA MÚSICA DE CARRER ~ SALVADOR MAS La coherència del discurs LUIGI BOCCHERINI I L'ESPERIT DEL SEU TEMPS TORROELLA DE MONTGRr (COSTA BRAVA) •••••••••••••••••••••••••••••••• ••••••••••••••••••••••••••••• x CURSOS INTERNACIONALS DE MúSICA Xlii FESTIVAL INTERNACIONAL DE MúSICA Membre de rAssociadó Europea de Festivals JULIOL -AGOST 1993 CURS EUROPEU DE PIANO CURS DE TÈCNICA I D ' INTERPRETACIÓ MUSICAL 12-19dejuliol IS - 28 d'agost Joaquín Achúcarro Rodney Friend, violí Sol/sra Internacional, profe ssor de lo Dollos Unlversíry, professor de I'Accodemio Musico/e Chiglono de Siena Sol/sra lnrernacíonol, concertino de lo London Philhormonic i de lo New York Philhormonic, professor sènior del Royol College o( Music de Londres. A quilles Delle-Vigne Timothy Hugh, violoncel Solista Internacional, professor del Conservatori de Ratterdam, professor de I'École Normo/e Alfred Cortor de París Solls ro ínternoclona/, I r Premi del Concurs Txoilcovski de Moscou, prefessor del Royal College o( Music de Londres Sergei Dorensky Yonty Solomon, piano Sol1slo Internacional, professor del Conservatori Txoilcovslci de Moscou, professor de l Mozorreum de Solzburg. professor sènior del Royol College o( Music de Londres. Sol/sra inrernodonol, Shigenori Kudo, flauta Germaine Mounier Solista internacional, Professora del Conservatori de Música de Paris, profeuoro del Mozorteum de Solzburg. professor de I'École Normo/e Alfred Cortot de Paris. Alvaro Pierri, guitarra Solis ro Internacional, I r Premi del Concurs de Guitarra de Paris, professor de lo Mogill Universicy de Montreal. Xavi er Joaquín, percussió CURS DE CANT Sol/sra Internacional, professor del Conservatori Superior de Música de Barcelona. 5- I I d'agost The Solomon Trio (Rodney Frlend- Tim Hugh· Yonry Solomon) Jaum e Aragall, tenor Curs especial per o sonates i trios. Solista lnrernocionol. •••••••••••••••••••••••••••••••• •••••••••••••••••••••••••••• CONVOCATÒRIA DE BEQUES ATORGADES PER LA FUNDACIÓ CAIXA DE CATALUNYA Per participar en el Curs, lo FUNDACIÓ CAIXA DE CA TAWNYA otorgorll 50 beques que inclouran les despeses de matriculo del Curs (mitja beco), o les de matriculo i estada en un hotel o pensió completo (beco sencera). Els interessats hauran d'enviar o lo FUNDACIÓ CAIXA DE CATALUNYA ("Lo Pedrera", Passeig de Gràcia, 92, 3r, I o- 08008 Barcelona) un detallat curricu/um vitae, demostració de mèrits, cartes de presentació, etc, i un enregistrament en cinto cassette de dues obres, d'uno Orgonlzocló I ln(ormocló Joventu1s Musicals de Torroella deMontgrl Aportat 70 1725 7 Torroella de Montgrl Tel. (972) 75 83 96 Fax (972) 76 06 48 Col-laboro durada minimo de 5 minuts coda uno, que pertanyin o dos períodes musicals diferents El termini de lliurament d'aquesta documentació acabarà el proper 30 d'abril. Lo decisió del Jurat es comunicarà ols interessats o partir del /6 de juny. Lo doto llmit d'inscripció per o tots els alumnes i per o qualsevol curs és el 15 de juny. Patrocino f.iif:i The British Council üHH! 'i'• Ajuntament de +m; Torroella de Montgrl lJORQUERA fmi W IUW.U ~ UNIVERSITAT DE BARCELONA ~~ Diputació de Girona -r Generalitat de Catalunya Departament de Cultura FUNOA00 CAIXA DE U.TM.UNYA ~ SUMARI I revista mosieal eatalana EDITORIAL PANORAMA TEMA MUSICALIA r SCHERZANDO CONCURS DISCOS •• •• •• •• •• •• • • • • • •• •• •• Rt:>cupr rnC'ÏÓ d 'un lfpg at sonor El cori/Ió: un roncertisme irtstrurm.> ntlll por t'O il l'gJit per Helena Bayo i Mònica Montoriol Josep Henríque:. Lo g uitarra a la Xino per Teresa Martínez Milrrolrosmos: Emili Vendrell, en el record per Pere Artís Del seu aJJm. S r. )cmquim Gorrig os(r per Jaume Comellas Un g rtm nwtull barroc per Josep Casanovas El triomf cie I alt•ntina VadttVCL per Xavier Casanovas-Danés ComrJositor&de Sabadell per F.T.-B• Luigi Borrh Prini 17<1.3-1805 Baccherini i el seu entorn per Joan Vives Bor!'lwrini i el .violont·el per Ma~al Cervera Sal11ador Ilfa.s, profimd, obert , sincer i cmtiron vcncionol per Carme Martínez Cntulrmyn Mrí., ica proposa. La música ibPromnericona n Barceloru.t per Victòria Palma Arulr6 llí'atts: a la recerca d 'urru sonoritat diferent per Carles lobo AdolfVentas . Umt mÚ3ica arrelada a la tradició perC.L. La mort i la infante.,a de ) e.,Ú3 en sengle&oratoris perJ.C• El Tricicle dirigeix u~ a Òpera per a escolnrs per Teresa Martínez Cru·men v ista per Núria Espert aL Licen per Jaume Comellas Rudo/f Nureie v. Geni de la dnnsa per Montse G. Oh:et Qiie.! tiorwri informal. Txiki Begiristain per Mercè Camps de Gispert per Cesc 3 123 mm GENERALITAT DE CATALUNYA Departament de Benestar Social • RIA MES VIURE E UN PIS. En.Joan viu l'li ac¡uesla t•asa tan bonira. Ot• ft•t, ha <'rt'S<'Ut uqur cnvollnt dc pins i d'un entorh molt agradablt•. A<¡u¡•st (ls un th•ls 175 cerures d'Atentiò a In lnl[\nl'ia t¡uc la Gf.'neralítal t(l arreu el<> C'utalunya, amh molts nl'ns i nl'n!'s que, a hore~> d'ara, es troht•n apartat" drls srus pares, tot i c¡ur SigUI moml'nt¡iniamt•nt. En :u¡ur-,tt•., <~I.,<'S t'ls nens estan ben atesos. ~lrng¡•n h(•, dt•-, dl' bibl'rons fms a hambUI'gU('S('" amb ct•ha, pt•r<¡uê n'hi ha d<' totes les edat>.. Els clonen vt•stit, t·alc;at, awnció sanitària, joguim•-,, matrritll e-,portiu, t•clut-ari6 i afecte. Pispo-,t•n dt• bones inslal·lacions. Van a cla.sst•. Un <•quip hum¡\ I'Xtranrdinari de lêcnícs lt•<lu cadors t'is all•m•n tot l'I dia i, fins i lot, a In nil vclllen pt•r donar-los Iota l' ajuclu t¡ue ¡¡od!'n, en aqucsl" monwnts -molt sovint anys dilkils. Però, malgrat t!H, uquc:;ts nens no són lil'I lot l't·liços. l'<'rqut' no t<•nen allò qur mrs s'esúmt•n: una fumOia que els acu lli. I, en alguns raso::., ~ls s~n\ molt cliflril de trnhar-la. Perquè ja no ::.ón nadons, o J)<'rQuè l!'rll'n ¡>mblt'mes Usics o pslqurcs. l'rn) l~mtinuen tenint drt't a tf'('llre en ri futur. 1\>r això. en Joan can\'iarm arn mateix aquesta gran ¡·asa amb jarclllll~r un SlmpiC' pis, amb una famnia que l'I volgu~s acnllir. Encara que fus temporalment. En nom S!'U, et dC'manl'm aqu!'sla família. És el darrer esfo rç que la Generalitat pot fer ¡1er ell. Però l'tíltimn paraula In !l'ns tu. Truca'ns, si us pla n. (900) 200 195 D~reca6 General d•Atfl'CIII) a ta lntancaa 300 65 65 Creu Rota Pla d'Acolliment Familiar. Tu pots acollir-lo... o no. EDITORIAL I teixit cultural d ' una orictat {·s fe t. òbvianwnt, no solament de les creacions d ' un avui, sinó tambf d e la disponibilitat d'aquelles altres que han uperat l'inc.h•fu gible i ~ aludable sedàs temporal. Això , en totes les arts . En clmusieal. però , 'hi accentua un tret diferenciador quant a la generalitzada \ iabilitat d ,ús d ' un patrimoni comú : el fet que un a spect e importantíssim del consum musical , el dc la reproducció sonora p er mitjans tècnics, expcrinwnta contínuament unes forlt>S mutacions qu e, sovint, arraconen productes d'un iuLcd•s innegable. I, d'altres factors ajudant-hi (des de l'estratègia com<·rrial que imposa modes , fins a L'evolució sociològica que condiciona la vigència ò 'estè tiques i estils), pot produir-se - i, de fet , així s 'esdevé-la desaparició dels circuits habitua ls d ' un corpus sonor d e vàlua innegable. Amb la qua l cosa, el panorama cultural resta mutilat e n nna parcel·la - variable, quant a intensitat, però certa quant a mancança. D 'ací que calgui saludar com un fet positiu toles aqucllcs ini ciatives que possibilitin la disponibilitat -pl ena o selectiva- a què a J' inici fè iem menció. Aquestes breus r eflexions són su ggerides p er l'a nunci -a hores d'ara, j a una r ealitat en curs- de la recuperació, p er part d 'un segell discogràfic, d ' unagranpartdelfons de les antigues editores Edigsa i Concèntric. Siguin quins siguin els paràmetres sota els quals hom vulgui considerar el projecte -des dels purament mcreantils (benlegítims, altr an1ent) fins als estrictament es tèties, tot passant pels d e components nostàlgics- el fet inqücstinoahle és que, duent- lo a la pràctica, es r ecupera un fet cultural incontestable. Un fet cultural musical i, en molts casos, literari. Dos matisos que en aques tes mateixes pàgines han estat estudiats i comentat s a bastament perquè ens calgui ara fer-nos forts en la validesa de l 'asseveració. Certament, per a un cert segment social , retrobar vells i estimats enregistraments d ' unes obres i uns noms pot significat· , a més d'un ga udi artístic, un intent de superar la fugacitat temporal (de tota evidf>n cia , una preten sió d estinada a la fallida més contundent) . P erò, en canvi, per a un sector majoritari, predominantment jove, el projecte en curs pot esdevenir una troballa autèntica, que complementi i matisi una actitud - activa o receptiva- potser excessivament parcial o est{ nemàtica; pot significar, també, un nou impuls per a cada opció parLicuJar , p erquè és dels contraris o complementaris que sorgeix la síntesi enriquidora . Aquesta síntesi, en definitiva , pot ser el magnífic r es ultat d ' una operació que, si bé parteix d ' un passat, té un contingut prou substantiu , no tan sols per obtenir ]a convalidació del present sinó també p er proj ectar-se fructíferament al futur. Recuperac •• I dI un li egat sonor .., .f• ¡: 101 PANORAMA El carilló: un concertisme instrumenta l poc conegut per HILINA BAYO I MÒNICA MONTORIOL ~ ¡;,) E. = ~ •g: 101 <I i • I· 12.. l E s el pt·imer diumenge d'un mes qualsevol d'hivern. El fred no priva a la gent de sortir al cancr. E l centr·e de la Ciutat Comtal s'omple de vianants; no tenen pressa. Les campanes de la catedr·al toquen anunciant el migdia. Pocs minuts després, des d el Palau de la Generalitat, t·espon el car·illó. Ningú no sembla adonar-se de tot el q ue auditivament passa al seu volt an t. Només alguns, en tre els qui passegen , s'a tu ren i, protegits pel porta l d'una botiga d 'espelmes i cir·is, es deixen portat· pel so del cadlló: I-Iem vingut a sentir l't'atie carilló que tenim, però sembla que ningú no l'escolti. Un home de mitj ana edat que està atent al so del carilló esqueixa de la indifer·ència de la gent: quan es va estrenar el nou carilló se'n va parlar molt de temps; ara ja nose'nparla. La seva dona explica que quan van anar de viatge a Holanda els van fer molta propaganda dels seus carillons, però que aquí -va matisar- la gent no n 'estava informada. I va afegir: Només sabem que la carillonista és una dona. L'afirmació no és del tol precisa: són dues les dones que es fan càrrec del carilló del Palau d e la Generalitat. La m estt·a, Maria Dolors Coll, i la qui va ser la seva al umna Anna Maria Re- verté. Actualmen t la di stinció entt·e mestra i ahrmnn ja ha deixat d e tenir vigència, ja qut> totes dues assumeixen el càtTec dc carillonistes del Palau el<' la G<>uerali tat. L'Anna Maria va parlar dels seus primers r ecords abans de posar-se a estudiar amb la Maria Dolors Coll: }o vivia al mateix barri gòtic i sentia molt Les ca mpanes, però no rn 'imagina va com es tocaven. El meu avi em deia Falten escoles de carillonistes a casa nostra que era una senyora, qui les tocava. La Maria Dolors Coll es va fer carillonista ara ja fa molL de temps. Era professora de piano i tocava el petit carilJonet de tretze campanes a la torre gòtica del Pati dels Tarongers, que formava una sola escala cromàtica d'o(•tava. La limitació a una soJa octava del carilló elèctric, segons la Maria Dolors pennetia poc lluïment. L'Anna Maria es va introduir· en el món del cat·Wó gràcies a un fet casual. P er aquella època l'Anna Ma r·ia estucfjava:t piano i de forma totalmen t fortuïta va llegir un reportatge a "El Noticiero Universal" sobt·e el carilló ft>t per la Maria Dolors Coll . Despt·és d 'explicar en què consistia el carilló, com es tocava i en d efi nitiva com funcionava, la carillonista del Palau de la Generalitat va acabar fent una invitació a qui volgués i estigués interessat en el carilló, i es va oferir a més a més a instruir-lo en el maneig de l'instrument. L'Anna Maria comenta divertida que va ser l'única que va respondre de tot Barcelona. I així es va iniciar la carrer a de carillonista per a l'Anna Mat'Ïa. Les escoles per estudiat· el carilió no existeixen com a tals a l'Estat espanyol, i per aquest motiu la Maria Dolors Coll va haver de sor· tir a 1' estranger per formarse. Primer a la Reial Escola de Carilló Jef Denyn de Malines, a Bèlf,rica, i després a l'Escola Holandesa de Carilló d'Amersfoort. En aquest últim centre també va estudiar 1'Anna Maria, però amb la diferència que aquesta era una alumna avantatjada: vaig tenir molta sort de poder començar a estudiar aquí amb la Maria Dolors Coll; tota la meva base esu't feta umb ella. Un carilló definitiu per al Palau de la Generalitat Després de molts trànüts es va in stal· lar el carilló d efinitiu HI Palau de la Generalitat. Per ser un cat·illó au tèntic, l'instrument ha de constat· de més de 22 campanes, ien aquest cas el del Palau de la Generalitat en té 49. amb un :o"!t ~ PANORAMA sia J.- o- at UI el a s- '"' • ¡: .. ~ ta .! 1e J a- 101 ·i- Ca rilló d e l Palau de la Ge ne ralitat d e Catalunya s- • iu 3.e r- le a o- ·t. /8 ah 18 ir a o- tà /8 al er ot n- lU LO i.. total de gairehé 5.000 quilos. Les campan('S esta n situades en relació amb el sen pes . Així, la campana més gr·an , a nomenada Catalun ya, està al capdumunt del ca l'illó , i a sota mateix seu la segueixen quatre campanes més amb el nom de les quatre pt·ovíncies catalanes. Totes les campanes van ser <'O nstruïdes per la casa Petit i Fritscn d 'Aarle-Rixtel (Holanda). La Maria Dolors Coll és la respons a ble d e la instauració del ca t·üló definitiu i fins i tol va visitar la fàbrica on van cons truir le s ca mpan es: vaig veure com les estaven aca.bant i corn ja directament de fàbrica surten cifinades . T enen nn torn que es g rodtta i quan arriba al punt exacte es para. Abans ho f eien a mà, anrb l'orella. Ara són aparells especicditzats els que s 'utilitzen i su,rten de fàbrica amb el to exacte. Despr·és, un cop col·locacles Ics campanes al seu lloc definitiu , només cal ajustar JW S r un per tm els cablP.s abans do tocar, perquè Jes contr·ac·cious o dilatacions p el fred o la calor~ pod(' ll fet· vat·iar el punt òptim dr pt' t'cussió . La inaugu ntció ofici<J del carilló del Palau va set· el 21 d c desembre de 1976, coincidint amb l'esdeveniment històric d el rc!ltabliment d e la Generalitat cle Catalunya. A partir de llavor s l 'activitat d el carilló ha rstal canalitzada a oferir dos p e tit~:> concerts diaris en directe, dl' no més d e cinc minuts: un a les dotze del lnigdia i l'altre a ]es sis dc la tarda. La resta d e les h ores el e· arilió està programat automàticament . La difer ència esst' n cial entre el concert no p r ogr amat i el progr amat és la manera com p ica e] bataU : en el primet· ¡•as el batall pica la campa n a d es d c dins , i en l'altre cas des d e fora. Cada primer diun1enge de mes es fa un concer t de cal'illó en e l qual és p e rmes a l'entrada d e p llb lie al Pa ti d els Ta r o ngers. Aq tH•s ts e oneerts ten en mo l ta més dur·ada ifins i tot es fa n pr·ogr·ames concrets pe t· a aqu es ts d i('s. I com a concerts excepciona ls hi h a el del dia de Sant E steve i el de Reis . En aquestes da tes a ssen yalades també es p erm e t l'e n tr·ada a l Pati dels Taron gt>t·s, on l'acllstica és excel·lent. Fora del r ecinte p r òpiamen t del Palau, els llocs d e més bona a udic·ió són el carrer del Bisbe lrurita , el claus tt·e de la catedral o algun d els angles de la plaça dc San t Jaume . t f Fent música amb els punys La Ma ria Dolors es posa uns p rotector·s a les mans, col·loca la partitu ra i tanca els punys . Deixa a na t· el pes adequat amb la mà tancada sobre la tecla i aquest mov iment es tt·ansforma en un 7 127 PANORAMA so. Amb r lt- JH' II H fa anar els peduis, i In llargada rll'l banc li p er mt•t dt>s plaçar·-!ic d ' un lloc a l'altre lli c·anl per la ~:wva buperfície. T oca 1111a t·ançó popular catalana . A l'on tinuació r nna Maria es prt' pm·a JH'r in tct·p•·<·tar una snite (•scrilu exprl'ssamcnl p er· a cal'illó: Coloris del belga Géo Clémf'rll. Quan <H'UUa es gira cap a noMdlt'c's i ens diu: Què? No us imoginàvetL r¡ue amb les campetnes es pog ués f er tonta. cosa, oi? Pots toca,r uuafuget, si vols ... això depèn cfpf virtuosisme del qui toco. BntrP mans i p eus ja tens quatre V PIIS i pots unar augrnent (I 11 f . 101 P er ac•c·c>d it· al Lloc on està situat c•l carilló cal t·ccórrer passadissos, sales, travr sat· el Pati ckls Tarongers - lloc de pas obligat- i cn ftlar esca le per atTibar al capdamunt d el Palau d e la Gencr·a litat. Allà d a lt , una p etita habita c ió e nmig d ' u n imme n s ten ·at guarda el carilló. Les pal't'l s c•st<tn ad o t·nad es amb carte lls en co iot· d ' altt·es carillons d' aneu del món. E l c ar il ló c on s ta d e du es p a rts : clteclatj les campan es . El teclat situat a l' interior de la p eLita sa la està connectat amh les ca mpanes mitjançant uns cables que travessen el sostre d e l' hahitació . L' i nc-onvenient d ' aquesta situació pri vilegiada d alt de tot d el P alau és l'ai1lament de les inthprcts a mb t>l seu p úblic . Així ho va explica t· Anna Maria Rever·té : quan estàs tocant has de pensar que t 'escolta molta gent, o que molta potser 110 t 'escoltarà, però ww part sí. A més a més mai no saps per a qui toques ... Amb el carilló s 'ha de transmetre molt lluny, o sig ui que els matisos s 'hctn d 'exagerar molt més perquè arribi al carrer. L 'expressió ha de ser molt exage rada. Ment,re toques se sent molt d~fe re nt qne si ho escoltes eles del cetrrer. Hi h a també una taula i uns fit- 8 128 xe r s on g uard e n partitures i obr·es per inteq l retar amb el carilló . - Veient el llistat d ' obres que toq uf'u hem obser vat que bi ha Maria Dolors Coll davant el teclat del carilló origina ls, arranjam e nts ... Les obres transcrites del p ia no com les arranjeu? -Bé, amb el carilló tenim difer ències evidents amb el piano. Per una. banda, amb el carilló tenim qu~tre octaves, i en canvi en el pi~no n 'hi ha v uit, tot i que normalment s 'utilit zen bastant les octaves centrals. I després hi ha dnes qüestions més: la mecànica de l'instrument , que co m que és diferent t'has d 'acoblar al que després podrà f er , i en segon lloc la ressonància de la campana. Amb el piano, potser estaràs repetint en tut acord diverses notes i amb el carilló has d 'aprofitar el que et clonen els harmònics. Se senten molt més amb el carilló i llavors et permet suprimir algnnes notes i aprofitar-ho per a a.ltres coses que et puguin anar rnillor p er tocar. A més a. més s 'ha de tenir en compte que el carilló està transportat a l.a 4" d~ do a fa. Tot és per aprofitar les campanes més grans. Tenim més de 3.000 partitures aquí, entre originals i arranjaments. Ara estem fe nt una r evisió partitura p er partitura i fitxa per fitxa ... ; no s 'acaba mai. És un materialrínic a Espany(L. Tot el que hem pogut aconseguir és comprant-ho a l'estr(Lnger. - Hi ba inter canvi de partitu- r r es amb altres països? -Anna Maria: S í, sobretot amb les asso ciacions . Est em subscrites a diverses i tot el que és ~ noLL ens va arribetnt ... A nosaltres també ens en demanen, perquè ens dediquem, és clar, a f er arranjaments de música catalana i espanyola... Afora els crida molt l'atenció. Tenen moltíssim d 'èxit! -Teniu dues obres d e Mompou arranjades. És un autor que PANORAMA - Anna Maria Reverté executant una pefa amb e la dita I el puny oa . Jo. tm- de >ri- :em 'Jer no nie gut 'J a .tutot em e és ;alterfer da- ido sim )lli - :¡ue ..., es pt·estn mo1t per interpt·etar amb f'l carilló? -Maria Dolors: Sí, tota la música de Mom pou té una ressonàn- cia de campanes que va molt bé. -En fm·eu més de Mom pou? -Sí. -Toque u a l gu n a vegada a quatre mans? -Sí, a vegades sí. Tocar a quatre mans és més extraordinari. - Teniu gaire repertod a quatre mans? -Sí que 11'hi ha . .lustatnent l 'tíltim.a vegada que vaig tocar fora va ser a Bruges, on vàrem anar les du-es perquè hi havia un Festival a, Quatre Ma.ns i ens ·và,rem reunir dos ibèrics, dos .francesos, dos belgues i dos holandesos ... Imagina 't si hi ha repertori! -Amb el pedal sempre feu els baixos? -Anna Maria: Sempre. És la mà esqu-erra. del pia11o. -Com ho feu per tocar e llegato? -Aquí no pots rn.antenir·la mà baixada, no aguantaria res. Al contTari, el que fa és el so més lleig; l'has de deixar anar. O sigui que ha de ser un atac curt i ràpid. El picat haurà de ser molt més curt. Si vols fer un so més llarg, el moviment més ampli. És una mica la sensibilitat a l'hora de percutir. Has d'escoltar molt per fer la següent nota en relació amb la que has fet anteriorment. El mateix qu.e amb el piano, igual. -Quant al volum , ani r à on funció dc si pr·ems m és o menys fort ... -Sí, sí. Has d'ajudar molt amb el recorregut que té. Les tecles tenen molt recorregut, i això et permet fer menor o major in- tensitat si toques de més avall o de més amunt. - Les r essonàncies, com Jes amot·tiu? - Anna Maria: S'amorteixen soles, perquè com qu-e normalment està a /l.ocs alts, el que ho sent ja ho sent apagat. - E1 teclat del carilló té dos nivells: el s uperior, que equivald t·ia a les tecles n egres del piano, i l'inft>rior a les blanques ... - Ann a Maria: Jo sempre dic que és com el piano però a l'engròs. Els martellets del piano són més petits. Evidentment, en el carilló per tocar amb els punys n ecessitem tecles més gra.ns. - Toqueu d e vegades amb pt·otectors? -Depèn del pes del carilló. Aquest, per exemple, fa cinc tones totes les campanes juntes , però el de Berlín en fa 48; llavors PANORAM A és ela r ... tot i que hi ha els contrapesos que amorteixen molt, és molt més dur de tocar. - Ma a-i a Dolors : En comptes de ser les tecles rodones com el nostre carilló, el carilló de Berlín les té rectangnlars, i l'Anna Maria quan el va provar es vallagur. -Com us repartiu la feina? - lliira, normalment venim les dues al matí perquè hi ha coses a fer ... , s'han de fer els programes ... , però normalment hi és l 'Anna Ma.ria tot el elia i n totes l.es hores ... , tota l'altrafeina ens la combinem. -EI carilló sempre ha estat estretament vinculat a les festes o func ions rel igioses? -Maria Dolor s : Sí, però a ra ~ ~ •12!: ja no tant. Una cosa són les campanes de dol, aquestes sí que tenen un sentit religiós ... , però el carilló s 'ha perfeccionat de tal manera que és un instnunent musical. A Holanda , a Bèlgica . .. fan concerts, de la mateixa dels nostres p rojectes CL llarg ter- Himmes nacionals al so de carillons muu. m.anerct que hi ha rma funció d'una coral. També, el carilló té un rís bastant protocol·lari. Quan el president de la Generalitat rep visites . .. , sob1·etot durant els .Jocs Olímpics es tocava l'himne del país del convidat. Ens avisavenju.stalmo ment que pujaven per l'escala i es començava a tocar. De vegades també interpretàvem alguna cançó popular del seu país. Això de tocar els himnes normalment es fa amb les bandes i quan se sent amb campanes sobta molt. És una cosa molt característica. -Teniu i n tenció de crear escola? -Maria Dolors: Sí, entra dins -Es pot animar la gen t perquè l'estudiï? -El qne passa és que hi ha molta gent interessada que ha ·vingut a veure aqttest instrument. Però, tenim un problema: que el carilló està situat al barri gòtic i llavors l.es limitacions per tocar són moltes. Primer pels veïns i després pel mateix Palau, perquè hi ha oficines, etc. També ens sap greu animar gent i que després no puguin tocctr. Per tenir un nivell es necessiten realm.ent moltes hores amb les campanes, tres com a mínim . Llavors, és clar, la creació d'una escola passa per posar el carilló en rm parc, en un lloc que no pugui molestar, i a partil· d'aquí vindria tot seguit: fer alumnes i crear cariUons nous. -Hi ha possibilitats d'això? -Maria Dolors : Tot. és possible! .. iol 101 VIII CONCURS DE PIANO PREM I CIUTA T DE BERG A Dies 1, 2, 8 9 de ma ig de 1 993 Categories: A. Fins a 28 anys B. Fins a 19 anys C. Fins a 13 anys Organització: CENTRE D'ESTUDIS MUSICALS DEL BERGUEDÀ «!:ESPILL» C/ . Ciutat, 16, 1r. - 08600 Berga - Tel. {93) 821 39 53 Amb el patrocini de -~ CAIXA DE ~y OBRA SOCIAL MANRESA , li PANORAMA JOSEP HENRiQUE% ?r- uè La guitar ra a la Xina 'ta 1ta lL- .a: -n er ?ls u, bé ue :ell- 7l- n. "ta !li> u- uí S L >i- per TERESA MARTINE% I guitarrista català Josep Henríquez (deixe-. ble dels mestt·es Gracià Tarragó i Ecl narc..l Sui nz de la Maza i mcmhr·c del Quat·tet Tarragó de guitana durant sis anys) ha estat el primer profes or espanyol que ha inaugm·at una càtedra de h'llit:u-ra a la Xina. Mitjançant un conve ni cnlrt> l' fn stitut de Cooperació pM al Dest'nvol upament, j un tament amb el Mi nisteri d 'Afers Exteriot·s del Govem espanyol i el Govern Xinès s'lla impulsat lacrenrió d'aquesta càtedra de guitat·ra al Conservatori Central de Pequín, feli!: idea encan egada a Jost•p Hcnríquez en aquest pt·imer· contac te. L'experiència tingué lloc durant tot el mes d'ort u bre de l'any passat a PeqtÚn com a seminari, en el qual va n pa rli cip ar guitarristes d 'arreu dc Ja Xina. J oscp Henríquez ens rxplica com ha estat aquesta expcrif.ncia (que tindt·à continuïtat amh altres guitanistes espanyols) i com és l'ambient musical pel que ra a la guitatTa , i en general, el món musical a aquest país dc l'Or·ient. El seminari x inès aplegà uns quinze guitarristes cl'an-t>u del país, però n'haguessin pogut ser més, assenyala H en dqucz, perquè al concert final que vaig oferir varen venir molts guitarristes al.s qtLal.s no van deu·ar participar al seminari. I crec que les raOI1S d 'aquest fet foren polítiques més que no pas altra cosrL L 'únic professor de guitarra de la Xina fou qui seleccionà els alumnes del seminari, i després vaig veure que molts dels qui no van participar, sobretot de Pequín, tocaven millor. Bé, això és llarg i complicut d'explicar, però podem fernos una idea de com funcionen E ... les coses a la Xina. Alfinal. aquests que no van cuwr al seminari em van fer llàstima i els vaig donar classes privades a l'hotel sense cobr·ar res, és clar, perquè el seu interès ert.t importantíssim i una oportu n itat. ú,nica per a ell.s . Així, el sernhtn ri despertà molt d 'ioter·ès a tots els niveHs i els mateixos gui tar·ri l(•s sol·licitaren a Henríqut'z la possibilitat d·ampliar coneixemen ts al marge del seminar·i. Em demcuwven ferventment si podien tocar amb mi tm parell de dies o tres, si els podia, donar més classes . .. El fet és que ell.s són autodidactes i no tenen escola. I<:ls vaig ensenyar tècnica, des de la pulsació i collocació de laguitflrmfin.s a la interpretació, aspecte aquest que vam treballar molt a fons. Com a guitarristes són autodidactes i no tenen cultura musical. - Potser sed a més adient dir que no tenen cultura musical occidental , ja q ue dcuen tenir la seva cu..ltunt musical molt particu..lar i que nosnltr·es no entenem. - Bé ... però m'atreviria a dir que tampoc no tenen cultura de la seva pròpia música,perquè no tenen possibilitats d'escoltnrmtí sicn. J o esroltcwa la ràdio i la mtísica rlòssica c>ra present du rant wwmitja hora a la matinaela i barrejada amb mtÍsica popular xinesa ... Es pot dir qtte l'ls guitarri.stes xinesos només escolten la músirn de g uitarra" tra vés d'enregistraments que.~ 'in tercanvien entre ells i (}lli' t'ls arriben del Japó. AWi és molt dificultós aconseguir discos, i jan o diguem partitures. No tenen cop informoció. !Ells em pregunta ven pl'l repertori de g uitnrm i jo !•ls rlein r¡rt e exist.in. Els vaig mostrar el m eu programa rle la correra de g uitarra per ols conservatoris, que és molt complet i progressiu, i que conté més de mil obres. Van quedar bocabadats de veure que hi ha un repertori ULn nmpli. 1 és que la gent pensa que avui dia la guitarra no tf> "literatura ", però el cert és qtte té molta obro. S'ha,nfet molte.~ transcripcions ben fetes i s 'h a n compost molts concert s per rtguita rra i orquestra. Tot plegat. pet·ò. ha estat una ex¡wri(ònc-ia molt posiliva ¡wr n totc~> du es bandes. Henriqu<'z , per·ò, la valora més positivanwnl pe•· uls xinesos. Ells meti no Tw vien t ingtt t ht possibiliw t de 1reballar amb tul professor tan a prop. I/ on après moltes coses i lwnpreguntat moltes rosP.~, també. llau explicat els seus problemes, que són molts, i jo he tingut la sort d'ajudar-los. o t·malmcnt els o rien t al~> són molt bons tècnicament, pcrò r·calnwnt ('ntenen la música qu<' toq II CI1 '? - IEn el cas qtLe he con egut, haig de dir que la tècnica no eret del tot òptima, pel seu a.utodidactisme, però es veu que s'Iran passat moltíssimes hores amb la guitarra. l la part interpretat iva s 'Ira hagut de treballar molL per- ., -~ ...• ¡: 101 PANORAMA ~ .; ... • ¡: 101 12 què La tècnica és focil cle correg ir, però la interpretació costa més. A més, com o tot orrPII, hi lw persones qu.e tenen intuïció musical i d 'altres que no ... però els xinesos, com la res/a d'orienwls, encara que tinguin la in tuïció, els costa entendre la interpretació i crec que és perla seva cultura diferent u la llOStra. - El mateix li pol passar a un oc<·iòcntal que volbru~s tocar instnmwnts orientals? - Potser si... encara que crec que el nostre bagatge és molt a.mpli .. Crec que a nosaltres ens costa ria menys entendre la seva música que no a lïnrevés. sobretot la música espanyola i 1/alinoamericana , que són de molt sentime11t i molta intuïció. 1 això també passa amb la veu. Hi ha gent qne tècnicam enl, és molt bona però p er a mi és més important la música que la tècnica, encara que jo la continuo treballant per no t enir problemes d'interpretació . Els orientals han treballat molt tècni~ament i per sentir més la música han de venir a Europa, a viure l'ambient. - Fins a qtún punt els orientals estan obligats a apremlre la nostr a cultur a i nosaltres aprendre la seva? - Com he dit abans, el bagatge de la música occidental és molt més ampli que el de la música oriental. Si ens fixem en les melodies orientals, aquestes estan compostes de quatre o cinc llOtes i sob re elles fan vctrirtcions. Si ag afem, qualsevol cançó Nt.talana o espanyola tenim una melodia completa, és tota ww canfiÓ . A partir d'aquí ja és tot un altre coucepte. A la música occidental es juga molt amb la dinàmica , i a l'oriental amb els efectes. - Tornant a la cà ted nt deguitarra. Qtúna continuïtat tindrà ? - Bé, aquí rau el problema d 'establir qu.i ocu.pctrà 1uw càtedra establerta a la Xina. D 'Espanya hi aniran dos o tres professors més. però el problema és que a la Xina no hi ha cap professor amb una categoria i wu; coneixements adients per desenvolupar un<L escola important de guitarra. Aquest cas que en s acaba d 'aplmta r· Jos<'p H enríquez es complica a l'hora d'establir la possibilitat que els mlÍ sirs xinesos puguin anar u Europa a estudiar música. La seva sitmlCiÓ econòmica i política t'ls impedeix viatjar i el sistt•ma dc beques, tant per part de la Xina com d'Espanya, està seriosament afectat per la crisi econòmica. Com a contrapartidu, t:'l sistema d'en senyament musical xinès és envejable. Les possiLiliLa ts són eno1·mes: es poden dedicat· a Ja música, amb l'ensenyument convencional integrat i en r esidències especials al mateix consf'rvatori de forma gratuïta , de manera completa i intensa. Però les condicions ambientals són molt pobres, diu Josep H enríqucz. Al conserva.torê. feia molt de fred, els alwnnes tocaven amb l 'abric posa,t, no hi havia calefacció, ni tampoc hi havia llum suficient ... Pel que fa a la vida concertística, aquesta és molt pobra , en el sentit que l'activitat musical és precària en qualitat i les possibili tats que grans formacions i i n tèrprets actuïn a la Xina són pràcticamen t nul·les. Li agradaria tornar a la Xina? Sí. Sempre m'ha agradat molt ajudar la gent. Tothom espera que hi tomi però ho veig dificil. per la qüestió econòmica oficial. I tampoc sé qui hi anirà després de mi. D'altra ban(ia, i d esprés de tractar de l'experiència À'inesa, no podem deixa r dc parla t· de l'activitat pt·òpia de Josep H emíquez, intèrpret molt actini reconegut fora de les nostres fronteres. Co m hem dit abans , Henríquez fou deixeble dels mestres Gat·cía Tarragó i Sainz de la Maza al Consct·vatori Superior Munjcipal de Bar·celona. Ell fo t·mà part, durant sis anys, d elj)TÍm er nucli del Quat·tet Tarragó de gtútarres a mL J ordi Codina, Manuel Calve i Laura Aymerich . Professor d el Conservatori d e Granollers, H ent'Íquez ha actuat amh difet·ents orquestres, com la San Diego Symphony Orcb estra (de Califòrnja) i la Sonnergilensy Symphony Orchestra, de Dinamarea. Les seves git·cs l ' han porlat d es d ' Alaska a Sibèria, pussa nt p er l a X ina , i t a mb é h a actua l a diferents escen a t·is, com el T•~ at re Txaikovski de Moscou, l 'AJbrt·L Rall de Londres, i a la seu de la UNESCO, a París. Des dt> fa tres anys Henríquez interpn·ta amh una guitarra de 8 coa·des. Cado vegada estic més convençut. que la. guitarra de 8 cordes és la guitarra. del futur, tli n Hcnriquez . Perquè li pots afeb>ir dos baixos més que, a més, ajuden a la ressonàucia dels harmònics. I, a part d'això. són dues cordes que ajuden molt a tocar les versions de la nuísica barroca amb més fidelitat, i la seva afinació es pot variar segons la peça, cosa, qu.e dóna m és possibilitats a la interpretació. I també perquè, en principi, és un instrurnent que té una altra qualitat cle so, i e nca ra que és més difícil de tocar , la comp ensació és molt graUt. Josep Henríquez està a favor de l' amplificació acústica de la guitarra en ]es orquestTes simfòniques, perqttè, malaurada ment , és Ltll instrument que no té molt.a potència i encara que toquis fort és necessària la seva amplificació. Jo la faig servir, però segons la meva experiència és m olt important qu.e la sala de concerts compti amb un bon equip de megafonia. I finsfa.falta comptar amb u.n petit a.mplijicador perquè els mateixos músics de l'orquestra sentin el que toques. Com també apuntàvem abans, el r<'pcrtori de guitat-ra espanyola és força ext ens, rnés del que la gent es pot imaginar, assenyala Hcn dquez. Ell mate.i..x tamb~ <'11 compon. Sempre he dit que no em consiclero compositor, però 111 'agrada molt compondre, i ho faig per rm sentiment interior, és com una obligació moral. . . J o em considero artista i com a tal crec que haig de donar més fruit c¡tte no pas només la faceta concertística. Moltes vegades estic estu.cliant i em ve una inspiració, escric, desenvolupo el tema ... És PANO RAMA una satisfac ció diferent. Qtwn fa s un concert és un plaer saber qne el públic ag raeix la f eina que fa s en solitnd i que l 'has d emostra t en un moment . Però, en canvi, quan componc una obra i l 'acabo és ww satisfa cció que dius: o ixò realment queda i faig 1111 altre tipus d 'aportació al món de la guitarra. l sempre d eix o clar que componc el que sento. Finalmen t, parlem de la poca a ctivita t con cet·tí¡,¡tica que hi ha al país r esp ecte de la guitan a esp a n yola , fe t que É's t·ea lm e nt pa radoxal. Josep Ilf'nríq uez cüu que som al pa ís d e Ia g tLitarrr¡ p erò qu.eestcl associa da a la idea cle "gu itarra i p andereta ". Mala urad a m ent no hi ha el re sp ect e que s'hanria d e tenir per aqttest instrumen t. i dir que és l'instrument " nacional" ' és una idea del tot obsole ta. S empre he lluitat per reiv ind icar-la, p erquè In guita rra h a clemostru t, i est el demostrant -ho , que és u,n in stnLmen t molt seriós, qne t é moltes p ossibilita ts , qu e és polifònic ; s 'hi p oden fe r ta11tes coses! .. . i n o està considera t. ll <·m·íqtwz continua dient qu~" és molt difícil que les societats fillwrmòn iques, els f estivals, etc. contractin Ull g uitarrista. I jo em pregu~tto p er qttè . Crc>c que PS ttn cou cepte d 'incullllra , de por, m oltes vegad es, p e rqu è també s 'ha cie dir que, possiblem ent , els guitarristes són els instrume ntistes que més aviat toquen en ptÍblic, i això és ltn problema . A·vni dia hi hu una gran competèn cia i p Pr f er un concert has de confeccio nar un programa molt difícil i otractiu, i quan estels estudiant pots confeccio nar el progrnm( l que estudies per a l 'e.xomenfl n(l,l de carrera ... i aquí rwt el problema. Josep Hc nríqucz és molt t•onegnt a Alt•man ya , on inte rpre ta molt soviHL. Segons r l gtuta nis ta ea talà, a Alemanya , i ta m hl> a Angla terru , la {:,'lJit a n ·a és 1111 ins tt·ume nt molt valo t·aL pels mclt'H nuns i exis teix una grHn afic:iÍl i tllt, respecte molt g ran al.~ COIISPrtlat oris. Mul ~rat lot , a c•a sa nos tra la guita.-ru e stà lwn introduïd a als r onst'rv a toris i g ràcies 11 a i.xò els mateixos g uita rris tes or!(tmitze n concerts, semi11nris i d 'altres octivitat s , usscn y nln 1:-lt•n•·í qu c z . Però fa falta ca111•iar la melltalitat d e fa gent, de/_o; orga11it:.a dors icontract adors p<'l qu.efa rrl 'instrument . Vaig nctuar T'any passat a la ala Eduard Toldrà del Conseruu tori Municipa l, en wt concert organit:.a t per In Societat Guitarrís tica d e Cataluny a , p erò el ca s és quP.fèia més de tres anys qiU> 110 actuav a a Barcelona. Cada any faig a l voltant de 50 actuacions, repartides principalment entre els Estats Units , Ce nlramè rica , S ttd-am èrica i lllemfw ya , p er tines o tres a Espa,ny a , i normalm e nt de g ira amb orquestres P.stranger es . Defi nitiv ament. s '!ta de can viar la m entalitat ':f ollclòricn " d e la gu itnrrn espanyola . GRAN TEATR E DEL LICEU Convoc atòria de places per a l'Orque stra Simfòn ica del Gran Teatre del Liceu 17 juny 1993 1 violí tutti 19 juny 1993 1 trombó tutti Informaci ó i inscripcio ns Consorci del Gran Tea tre del Liceu ( l k[Jart~ m c nL Musica l) Sant Pau, 1 b is, 08001 - Barcelo na Tel.: l93) 3 18 9 1 22 - 318 92 77. Fax (93) 302 29 79 ~~=====~======~~ Andorra CONSELLERlA DE TURISME I ESPORTS 4 de març, a Ics 22, 30 h. Centre de Congressos d 'Andorra la Vella TEATRE ·Deguswció•, pel Talleret de Salt 6 de man,.:, a les 21,30 h. AucUtori Nacional a Ordino CONCERT ·La mediterrània a Andorra· 1 ena Venctsanou, Josep Te ro i la participació del cantautor andorrà, X. Dalieres 20 de març, a Ics 21,30 h. Audito ri Nacional a Ordino CONCERT Presentació de l'Orquestra Nacio nal de Cambra d'Andorra Programa: ·Adagio· dc Samuel Barber ·Divertimento en re major· de Wolfgang A. Mozart •Les quatre estacions· d'Antonio Vivaldi 27 de març, a Ics 22 h. Sa la Parroquial de La Massana TEATRE 27 de març, a Ics 22,30 h. Auditori Claror al Centre Cultural Lauredià ·Lazarillo de Tormcs-, per Ja companyia de Rafad Àlvartz ·El Bru jo• 1 d'abril, a les 22,30 h. Sala d'Actes d'Andorra la Vella TEATRE 3d abril, a les 21,30 h. Auditori Nacional a Ordino CONCERT STUPE:'\TDAMS. Grup ,·ocal ·a cappella· format per set noies. Interpreten temes i ,·ersions de Marley, George Michael, Ecythmics, etc. 17 d'abril , a les 22,30 h. Auditori Claro r a l Centre Cultural Lauredià TEATRE ·Bones Festes•, per Tamzin Townsend 18 d'abril, a les 18,30 h. Església Parroquial de La Massana CONCERT Recital a càrrec de Ja Coral St. Antoni 6 de maig, a les 22,30 h. Sala d 'Actes d 'Andorra la VeUa ·Clàssics•, per Jango Edwards 10 de maig, a les 21,30 h. Auditori Nacional a Ordino CONCERT Orquestra Nacional de Cambra d'Andorra 15 de maig, a les 18,30 b. Església Parroquia l de La Massana CONCERT Concert a c:1rrec dels Petitc; Cantors 15 de maig, a Ics 22,30 h. Auditori Claror al Centre Cultural Laurcdià ·Sabó-Sabó·, per Pep Bou ..Pretèrit Perrecte.. , per Pretèrit Perfecte TEATRE Andorra EL PAÍS DELS PIRINEUS .. PANORAMA Inauguració de 1' auditori del Conservatori de P erpinyà MIKROKOSMOS Emili Vendrell, en el record .. "-I, doncs, xicot: t'agrado cantor? Com te dius?" Jo estovo mort de por: aquella nit de 1961 era el meu primer assaig o l'Or· feó Català. En Carles -(orles Pascual, conserge de la caso, home bo i conei· xedor Cie tols els secrets de l'entitat-m'havia indicat la sala o la qual em corresponia d'anar. I em vaig trobar assegut al costat d'Em ili Vendrell i esforçant-me per arribar ols sol i ols la de la fuga del "Glorio" de lo Missa Solemnis de Beethoven, llavors en estudi. En un descans, i endevinant el meu encongiment, Emili Vendrell inicià lo converso, amb lo pregunto obons indi· coda. I jo, esmaperdut, no me'n sabia avenir que aquell o qui admirava -gràcies o uns enregistraments antics- FOs d'un tracte ton franc i pioner, i que formés disciplinadament com un cantaire més ols rengles dels tenors (aviat, i per bo· ca d'ell mateix, coneixeria l'hobirual facècia de distinció -o l'hora dels ossaigs- entre homes i tenors!). Intimàrem bastant, durant uno co· naixença que no passà d'uns mesos; i sempre em sorprengué el to optimista i vitol del seu tarannà. Al cop d'un any, l'acomiadàvem amb llàgrimes o ls ulls, en un enterro· menten què L'Emigrant prenia dimen· sions simbòliques. Més endavant, dèries de lletraferit i afanys investigadors em portaren o conèixer lo seva trajectòria vitol, en lo qual sempre se m'hi ho fet potent el tremp de cotolonitot. No és pas perquè sí que, tot i haver estol un intèrpret conspicu del gènere líric en parlo castellano, fou obiecte de represàlies en lo postguerra infame. Nascut musicalment o l'emparo de l'Orfeó, sentí uno veneració pel vell Millet (tol com testimonià en el seu lli· bre El mestre Mil/et i jo); i o l'Orfeó retornà els darrers anys de lo seva vida. I, com l'Orfeó, i amb trets propis, es· devingué un símbol. En porol·lel al simbolisme, però, hi ho uno dimensió artística de vàlua in· qüestionable; amb un matís únic i dis· tinti u en lo tècnica vocal i en lo intel·ligibilitat textual de les versions. En l'escaiença del centenari del seu naixement (13 de gener), és just de re· cordar lo figuro d'Emili Vendrell des d'aquestes pàgines (en les quals, el 1987, en l'avinentesa del 25è aniversari de lo mort, jo publicàrem un ma· gistral article de Sempronio). l d' odvo· cor per lo recuperació sonora, amb el rigor que permet lo tecnologia actuo I, d'un llegat artístic immarcescible. PereArtís L'auditori "laaac Alb6nlz" E 1 proppassat dijo u;, 28 dc• ~t'­ ner va tenir Uoc la inaugurtwí{¡ de l'au dito t·i " l saae Alh(· niz", clt•l Conservatori Nacional d~· M(tsic·u rll' Per·pinyà, amb l'assistèndu dt· diver ses autoritats fraocet:.el!, com t:l cürectot· ge ne r al dc músic u del J\1 inisteri de Cultura, Mr. Thic•tT) Lct·oy, el delega t regional d' Aff'rs Cuhur·als d e Llenguadoc-Ross PIIó i l ' ulc· ulclr d'aquella capital. Aquest andit<.wi dispo!>a dPI 'llit' c~s pot anomenar com a "acústic·u vu r·iublc", gr àcies a una sèl'it• rl'ac·rc·Asnr·iM acústics eol·locats ui voltant d l! Iu sal a, el s quals poden pc,rme t•·c dc dis posar d e diverses l'IWcl'lwrac-ions en fun ció d e les llcccssílnl!! cJ¡• Iu música que s'hi r·calitzi (estils diversos, volum sonor, etc ... ). Per al solemne acli-' inuugund , uq nct-l ConliCI'\ atot·i va i n v itar· ui Cot· clt• Camhnt del PuJau clc In M(tsicn Cutaluna , r i qual. sota l a dit·rct•ió dt• Jor·di Cu sas, YU int r •·p•·eta r obt·t·s dc• Fulla. Taltabu ll . Hin tlcmith, llulfrl<·r, Montsalvutgc· i Bt·ittc>n. mÍ's del t't•pct·tol'i progr·nmut, d Cor· vn ofc•r·ir a lguna pe«;a més per· tul d'a{,.'l'Uir· c>ls aplaudiments amb <[Ut' cJ pírhlic vu premiar la seva uct uuc·ió. El Conservatori dc P erpinyà té una vitulitut c•xtl'8cmlinària i, a més de la Rc•vo funciú docent, porto a te n nc un u shil' dc• mnnifcst ut:ions m usicals de sign¡• rrrolt cü ver s, pc·r tal de dinarnit ZIII' In vida muHicul dels seu.s voltants. Entt·r trcpws ts uctrs q u<~ organitza c•ul t'l' lllU •·e Hr· el f estí val anome n a I A ujounl ' hui Mus iques, que compta umh 1111 notuhle prestigi e nl'uJnbil cic Iu música contemporània. • F estival de música catalana i espanyola a Itàlia o ta el nom d c « E11pnña h oy-Cutalunya avui", l 'entitat ilnli un u Octandre l\'lus icn Auualc -el dir ector artís tic dc Iu qual és Albe rt García D e m eslres- ha orguuitznl entre e l 24 de ma r ç i e l 29 d'nbt·il aquesta m ostra dc músicu CSJIRnyola i c atalana a d iver!!('S ciutn ttl italianes. El concert dc ¡}l'cseutució df'l Festival tingué lloc e l proppussut 27 de febrer d e Bolonya umb l'Ot·questt·a del Teatre Comun nle d'aquesta c iutat, dirigida per E t·rwst Martínez lzquie •·do; s'inlc t' Jl r e turen obres d e Torons Mm·co, Mrmucl d e Falla, Alhe t·t Gar·oíu D c me¡¡h·t:s i Cl'is tóbal Halffter. El Festival es d esen volupa n les ciutats d e Bolonya (16 eoncet'l!i), Mòd ena (8 concer·ts), Bt·esl'Ía (~ con certs}i Roma, Tot·Í i Aucon u (un con cert a cada ciutat). Al llarg del Festival es podran escoltar composicions dc David Pn- S dt·ós, Jonn G uinjoan, R o be rt Gcrhard, Ft·ed erir Mom pou, Xavie r Montsalvatgc, Albert García Dcm estres, Alhe r l Llanas, Agustí Chnrl c.s, Jep Nuix, J esíu; Rodríguez Picó, J oaquim Homs, Salvador Brotons i E t·ncsl Martínez l zquierd o, f•ntrc d ' altt·es. Entre l es formacions que hi p at·tic itw n , m ujol'itàriam e nt itnliane~o, podem clest ncnr Barcelo na 216 , Qmu·tet Arnold, .Ensemhle Nova Sonc t·o niu, Giovann e Quarteto ltulinno, Enscmhle Su e n a d c Alabas ll·o Oclfmdt·c, I'Orc¡ueslra del Couscrva tot·i d c Bolonya i l'Ensemblc l\1us icnlluale . C om a s olistes hi Jla t·tic ipc n , e nll·e d ' alll·es, Fàtima Mjrtmdn, Llot·e n ç Barber i Col'l·ado Cnnanid. E l Festival es comple ta a mb una sèrie cie couferèn cies a càrr ec clc <"Ompos itors i musicòlegs (com Xavi e r Bonaslr<' ), així com també mta mostr a d c vid eo art. • .Ji= 1!1 101 PANORAMA . Cartes al director St·. Dit·cctor És u nu llàstima que, tot apt·ofitanl l'estada a la nostra ciutat , el jove pia nista Evgeni Kissin no ha¡,ri tingut l'oportmtitat de t'<•ht·c una classe magistnl de la Cannc Murtínt•z, p erquè segons es dcsprè11 dc la seva entt·cvist a ("Kissin o el diàleg impossible", del n(unero de genet·), atpLCst noi sembla terúr el f u tur mal encaminat. Segons comenta l'entt·evistadot·a, f issin a més de "mancances musica ls", palesa unes consid erables incapacitats tècniques ("el garralihament del seu cu neU bloqueja sovint l'enc•·pïa provinent dels mítsculs de bt·aç i esquena, i afecta la qualitat i l'amplitud del so"!). Pet· acaba r-ho d'adobar, interpreta obres " no massa complexes des del punt de vista psicològic" ('?), tot evitant "el repertori més complex, més de maduresa". Doncs ho té be n fomut el pobre Evgeni: pet·què els problemes musicals potser el temps (a llò que diuen "maduresa") els t•esoldt·à , v erò abans haud de r eplantejar-se seriosament la seva gatTatibada tècnica i sobl·etot rellegir Jung i potser Ft·cud (imp•·escindibles per supentr les' complexitats p sicològiqu es" d'algunes obr es musicals). La condemna no és, afortunadament pet· a Kissin, unànime: a Nova York comparen el eu debut al Carnegie HaU amb el que molts anys abans va fer el mític Ilorovitz; la seva versió de la Sonata núm. 6 de Prokofiev (una obra immadura, és clar) va ser· q ualificada per la prestigiosa i modet·ada revista anglesa "Gr·amophone" com "una de les grans intet·pr·etacions dels nostres temps"; AllanKozinnal "New York Times" remarcava que les interpretacions de Kissin " mai degeneral'en en l'anònim exer cici m ecànic que sovint sen tim a tants piarústes soviètics"; el seu darrer disc (que conté obt·es de tan acla_paradora immaduresa com la Fantasia Wa,nderer de Schubert i l'opus 116 de J. Braluns) ha rebut no menys mostres d 'entusiasme de la cdtica. A Ca talw1ya, però , no ens deixem t>nredar com els incauts ignorants britànics i not·d-americans: el Kissin és "poc més que un ex-nen prodigi, ( ... )un jove amb problemes dc comunicació i dominat pels tics nerviosos ( ... ) amb una crrta manca de substància". P er acabar, una datTera qüestió: si el diàleg amb l'incomunicatiu , nerviós i in substancial Kissin era realment impossible, ¿calia publicar una entr evis ta? J01·diMasó pianista Sr. Director Sóc una lecto t·a fot·ça assídua de la seva Revista, el contingut de la qual em satisfà en tet·mes generals, encar a que no p lenament. I això darrer va dc forma particular pel que fa a la vivor informativa, que tl·obo escassa. Crec que faria falta una mica més d 'atenció al fet puntual. a la n oticia immediata i del moment, encara que r econec que la periodicitat mensual dc la publicació pot clifjcultu aquesta forma de procedir. En tot cas, el motiu d'aquesta carta rau en l 'arti cle titulat " Manolos, Farrucos i companyia" publicat en el número de novembre. Segons Ja meva modesta opinió de simple afeccionada atenta al fet musical, es tracta d'un a rticle molt oportú, perquè de fet expressa una opinió que compat·tim molts i que tanmateix no he vist q ue hagi transcendit ni poc ni molt als mitjans de comunicació . L'espectacle d e les cerimònies festives olímpiques va ser, hi estic totalment d'acord, un cerín1o oial d e la confusió, i en aquest cerimonial la música va ocupat· un lloc especialment lamentable. C t·ec necessari que des d e L'autoritat d'una publicació com la seva siguin dites i cons ta ta des opinions com les que es manifesten e n l'esmentat article, perquè així l a his tòria n o pugu·i ser escrita de forma unidireccional . Agraïda per J'aten ció qne vulgui dispensar a aquesta carta. Núria Barberà i Guitart Baa·celona Nou premi , de . compOSICIO per a Charles JIJ' I compositor ~austí Charlcs ~ Sol e r obtingué e l primer pt·emi d el I Concurs d e Composició per a Guitarra -convo cat per I'lustilut Internacional de la Guitarra i Centre d 'Estudis Flamencs de Còrdova, mitjançant Guitan·a'91 Festival dc Còrdova- aml1 l'obra Sombra oscura. El pt·emi fou dotal amb 1.000.000 de ptes. i implica l'edició <lcl'oln·a i la seva execució a cfii'J'C(: d'un eminent solista f1in s el mm·c d el Festival de Còt·dova Gnitar•·a'93. L'obm finalista d'aquesta edició d el Concurs fou Alcor de José Manuel Fet·nandez García. • Servei públic Amh aquest títol inaugut·em una secció nascuda d'acord amb el seu significat. Es ta·acta d 'un espai dedicat a acollir ofertes o demandes de tot tipus a·elacionades amb l'activitat musical, al marge de cap connotació publicitària o comercial. Hom publicarà ofertes i demandes de classes particulars, de compra i venda d'instrwnents musicals, peticions o crides a formar part de cors o formacions instrmnentals o vocals, propostes d'activitats o relacions socials vinculades a Ja música -viatges, sortides, elc. Les obligatòriainsercions, ment curtes i sintètiques, ser au gratuïtes, i en tot cas CM/RMC no assumeix cap mena de r esponsabilitat pel que fa a establir a través d'aquesta secció relacions entre els seus beneficiaris. EL COR DE CAMBRA DE BARCELONA BUSCA CANT ANTS . El Cor de Cambt·a de Barcelona. que dirigeix Manuel Valdivieso, s'adreça a cantants i estudiants de cant que ndguin incorpora t·-se a aquest cor com a reforç per a pt·ojectes inunediats . Es demana tm nivell mitjà de tècnica vocal, lectura fluida i exvel'iència en cors de dimensió t·cdu:ïda. Cal adreçar-se a la Sect·etaria del Cor (telèfon: 201 97 15) o a la Direcció del Cot· (telèfon: 322 98 92). .. PANORAMA Recitals dels Amics ' de l'Opera de I'Hospitalet lS :r .ó ió a- ac¡ursl<l cinqtU'na Lt•mpor·ada E dc lrs aC'li' ituts dels Amirs de l'Òpera dc I' IJm.pitaletdc Llobt·rgat, o que suposa pf 1wn Sr. anivrrsari, s 'hau vingut t'Ntlitzu nt ona sè1·ie de conce•rt!> nwnsuals. Així, podem esmentar t'lt•t•cital ofet·tel passut 31 dc gener a cutTC<' dc la soprano Núria Cnnlcrus i el tcno•· Daniel Mnñoz, IH'011tpanyats al piuno prr· l'argentí 0Hsias Wileusky, umh obres d<' Morent, Toldrà, Mompon, Srarlatti, He•spiglti , 'fost i, Stt•twss, Boit·o, Verdi i Pun·ini. Mirantenr·tH:a, el passat 29 de novembr·e s'ofer·í un ronccrl dc pirwo u qnutt·t· mans a càrTN' de M. Carme Vilà Sunmiqud i Mercè Molct·o; i el passut25 d'octulwr la sopt·ano de 21 any!i Ruth Nadal i el tenor de 26 any¡, Jor·di G11 lofl'Í'. acompanyats al piano per Ost.ias Wil<·nsky, ofedn•n llit pr·ogruma rompo~ot pet· divet·st';, àdcs d'òpct·a francesa i italjana (en duo i pt•r srpanlt) de ~Ia sse­ nct, Counoud , Bizt~l, Donizctti , Verru, Meyt·l'b<·t't·, Bell ini i Puccini. Aquest pas&al fciH't' r oferi r·en el recital la sop r~no M~ Cal'lliCn Montoya i d bat·íton Angt•l OdPn<l, tamhé lH'ompanyuts per· Wilensky. Tols aquests recitals Lent•n lloc a l'auditori tlcl Cculre Cultu ntl cie Iu Funda(·ió "la Cuixa" de l' lloMpilah'l. • Premijazzístic per a ] orge Rossy V ljazzman burc<'ioníde27 anys ~ Joq;e Rossy. que viu i treballa als Estats Units, fou guul'donat el passat rucs d'octubre amb el segon pt·emi drl Concur·s Internacional de Bateria de Jazz or·ganitzat per· la pt'CStigiosa imtitueió 'fhelonius Monk lnstitule of Jazz, que tingué lloc al Lincoln Center· dc ~ova York. El ¡,ruanyador rkl pr· imer J li'Cllli fou Har olcl Surunwy, cle 28 anys, membre de Ja Banda de l'US Nuvy. El tercer gua r·dona t fou 'fony J<'fferson , que compartí pn~m i amb Alveslcr Carnell. Tott! aquests b'llllnlonuts són nattll·als dels Estats Units. Entre els mcmhrcs del J ur·at hi havia figur·es dd jazz c:om Jack De Johnette, Roy I [uynes, Da ve Weckl, J eff " Tain " Watts, Alan Dawson i Ed S haughnessy . Entr·t• els estaments dc la ins titució organitzadora del Com·lll's figu r·en l'actor Bill Cosby (pt·csident d'honor·), 'fhelonius S. Monk J r·. (pt·t·sident), r actor Clint Eastwood i M.at·tin Luthcr King III. • CONVOCATÒRIES -lt. CO~CURS OE COMPOS ICIÓ PER A JO\ E . Com ornt pt·r· l'Escola de l\Iúsica dt• Sant.loun dt• \11atorrada , t's compon dt• ll't''- ('n legories. A) lY Prrmi San t Joun tlt• Vilatorrada d e Compot-irió \lusit·ul pel' a Jo,' es fin:o a 25 any!>. l~t.lut límit, 25 anys, i eni ut·rt•ditnr nnt'Ïo n::~lilal o r·esifit-ncia al¡¡ Puï~os.Cu tal ans. Premi dc 100.000 ptt'!L i estrena dc l'oht·u en In prnpt•rn tem por ada dl' t·om•t•rls tl ' hi vt• r·n , i dos prem is dc• 50.000 Jllt's. La instrumentació de l'obn1 hn lif' lWt': trio , amb piano oiJJignto r·i i ni¡.¡ ultr·es dos ins tnunents u t>srollir i'ntr·e flauta , elari rlt'l t'li Hi lH ~ m o ll , violí o violoncel. B) IV Concurs dl' Composició .Musica l per· n J ows fins a 18 anys. EduL límit, 18 Ull) H, i acreditació dr nacionalitat o r·t•siclència uls Països Catulan!i. Tr·ps premis: 30. 000 , 15.000 i 5.000 pte!'. en matcl'ia] diditc·tic (el pi'Íntt•r pn·mi inclou l'rstrena dt• l'ohru). La instrumentació de l'ohnt hu tiP ~tc• r·: duet. amb piano ob li~atoi'Ï i un altre instrument U escollir cn t l'l' na uta, clarinet en ¡,i lwmoll, violí o violoncel. C) Pn~ mis de• Cr·t•uC'it) l\Iusícal p er a J oves Eo.,tudiants dc Música dc Sant Joan dt• Vi lutornrda. lli poden ptH·ti.ripur· tot¡, t· l ~ estudiants de música que aneditin viure a la població i eu r·sa r· t'lnin•ll musical que corrcspougui. S'a tor·garan sis d iplomeb i la instl'ltlll('lltució de 1' oh ea éH lli u n•. Les obres han rle tenir una dunula màx ima dc 20 núuuts rn les li'CH ~ ~u tP­ gm·ies. Dat.a línút do pn•st•ntlH'iÍI d 'obres: 31 de maig. Infor·lluu•i6: 4t. Concm·s de Composició MuRiC'al ru•r 1t Joves. Escola Mmtil'ipul d t~ Mrísicu. Mas Sant Joan. 08250 SUJrl .loun dc Vilaton·ada (Barcelona). III PÒDIU1\1S-CONCERTS DE GftUPS DE CAMBRA IJOVES I NTERPRETS. Organitzat per l'Escola de Música dc Sant J oau dc Vilatorrada. Hi poden participar tots els j oves mú~:~ ics d'edat n o s uperior als 30 anys. La purticip ru·ió pol ser individual o en g rup i nom és es podrà participar e n una bOla modalitat. E s convot·n una p rova selectiva, e l dia 3 d'al>l'il, per tal dc seleccionar un iut èr·prct solista, un grup de cambra d c m és dc• dos com pon ents, i rut duel (un dc:' ls dos instrwn c nts ha d c sor· el piuno). Per a la Jll'OVU cal que els intèrpt·ets pt·eparindnc•s obr·«!l!! d c diferent estil. Els due ls d c cant i piano hauran de por·tur· obr·e•s d c 20 minuts de durada tota l. El jm·nt sm·à compost pet· Alb.-•r·t S~u·d à, Néstor· Eidler·, Joan Pluja, Angcl Soler i Margarida Sahur·t~s . La d ula límit d'inscriy1cions és el clin 20 d e març . lnfor·mació : Escoln Municipal d e Música. Mus Sant Joan. 08250 Sant J oan d e Vilutorrudu (Barcelona). Tel. 872 47 25. Cl RSO D'ESPEClALlTZ \ C IÓ \ILSI C \l.. Or¡ranitzal!> per· la ni\t't· .. itnt d ' \lcnlñ dt• H rtlllt't'¡; (Mucldcl). Cur" clt• 1'rol'ia Annlítieu: "La n11Í1-i<·a t•ulttt tul'(·u \ :ír·ahr: r·rhwiollt':- mndalt•:o COll e( Oault'lll'O '', imJHII'Iit Jll' l' F . .T UYÍ<'r a ndwz Cnnzú lt•z. dd 15 al 29 d'abdl (flntu lími t el'in"t•t·i¡wió: 13 d'ahril). Cur·s dc Pt•tlu~ut!iu l n~tnnuentul: ''Prúctie•ns dt• pt•dngugía piunístic·a: prnt•t•climit•ntnl' y t'H tr·al!•è\ias tlel pr'tlfe•sor·", impart it per· Rita Wugm• r·, dt•l 27 ni 29 tlt• mu r·~ (dntu ]{mil cl 'inll('r·ipl'it): 25 dP nuu·e;). Pt•r lllllÍ'!! infor·mud(r: AuIu dt• Mírsicu U11iwr·sítut d'Alt·ulñ tlcl lltln:u·t•s. Aula :J Facultat de Cirncirs. Ctl'a. de Bar·celonn, knt33 .600. Cumpus Uniwt·sil:u·i. 2RB7 1 Aleulú dt• Jl1•nur·es (Madrid ). Tel. (9 1) 8B5 ·19 ) i l. CONVOCATÒIUA D'AJUTS PER A MÚSICS JOVES. Couvoeut~ per· Iu Fnndnt>iÓ " Iu Cuixa", Se"' f' i de• l\lrí~oicn , en clü'í'r·cnl!! cu tc~ories, com: pnrtit·ipur ui Cun! Eur·opc•u dt• Mtí!!ien, pnrtieipar e n un cic·le cie• concert!! cic mÚ~>ieu de cambr·u pet· E!!pun ya o t•om a intercuuvi a l't•str·ungt'r, ujul per reulitzar u u n gru' ue· ió fonogràfica , realització tic ))l'tlt'tie¡ut's com u comentaristes pe> t' u In Jll'cscnt ució de concet·L;; al públit·, o rcnlitzució d e prilcliqucH eu In gcsti6 cuJturul a plieud u u LU1 ¡;cr·V('i dc nuÍI'Iicu. Els us¡rinwts h an dtl te>uit· nn<•ionnlita l espan yola i ha vet· llllSC'Ul amb Jl08lCl'Í01'Ïial ui tlill ) dc g••nc r· tic 1963. Ln dutnlímit rl' inS('t'Ïpcions ueahn (11•lin30 d 'abr·il. Pet· u m és info nuudc) i Ics condicions uccessàrics pet· o¡Mu· ala nj uts: Ccnh·e CultumJ ric In Fundnció " Iu Caixa" . Passeig d c Santjoan, 108,08037 Barcdo un. Tel. 4·58 89 07 (d edim art.s udiHsahtc, el' ll a 20 b). O bé ulServc.i d ' Jnformu ció d c la Fwtdació " la Cn.ixn". Via Lnictann, 56. 08003 Bnr<·c•loua. Tel. 317 57 57 (d c dilluns a divendres, de lO a 14 h i de J 6n20h). CyRSET DE L'ESCOLA DE CMÇO. CtH'~t·t.s dt• cru1çoru. i danses udr·cc;ats a per·sones }Jt•ofe;,sionals de r edut•ac·ió (no eaJ ¡;aher solfeig). Dies 6, 13 i 20 dc man¡. tle 1Oa 13 h, cm·set dc can~ons i clan¡,cs tle O a 12 anys. Dies27 dc març, L7 i 24d'abr·il, de l Oa 13 b , nu·st·t dt• cançons i d anses de O a 12 anys. Dit'S 8, 15 i 22 de maig, cic 10 a 13 h , ctu·sel dc cançons i danses dc O a 12 anys. Dia 29 dc maig, de] 1 a] 3 h, cu r·scl dc <'ançons pel' a colònies i c·umpuments. Dia5dcjuny, dell a l3h,cur~ set de eunl;'ons ]Jer a colònies i c•nmtHunents. A(Ji rests clos darr:er·s cursets es n~petiran el dia 12 dej nny, df' 10 al2 h el pr·imer·,ide 12 a 14·h el segon. P!H' 11 mrs informació: L'Esco'la de Can\'Ó. CISant Narc:ís. 37. 08030 Bul'cclona. T el. : 274 11 32 284 06 70. .I•... 1: 101 PANORAMA Sisena edició de Tradicionàrius I t>ic·lc dc mú.~icu traruciooal i po pul ur Trudiciouàrius ha arrihui t·n~J(Iuy n In scvn ~;iscnn edició, c,st•nt "normulitut", ..consolidació" i "rcc·c•nt:ixenwul" els tres adjccliu:¡ c¡m' el defincixt>n u hores d'arn . .Més d'nuu vintena dc grups, de tots el11 Puïws Cntalans i per primera vc•gmln dc Iu Vull d'Anut, componen aurm•t~tn ~<iseun l'itu c¡ue començà el pnssut gc•n(•r i es clourlt uquest mes dt• mut'I:. Com ju és bubitunl, la cita Itt lloc ni Cflnlt·c Cívic l'Artesà de Ga·ltcin (ll'iawipulmcnt , al qual s'afegdxcu c•ls inch·cts del hnl'l·i gracicnc: pinça Uius i Tmal<·l i plaça de Iu Via-r·einn, u més del Pntj Mrumiug, al bura·i amtic, on tenen lloc els cursos, i xt•ra·udt:l!l, tnllct·s, fit·c•s, concerts i un cspni gnstr·onòmic. Com u principuls novetats podem destacar Iu nova uclivitut "Dijous cxlruoa·clillàrius", al bar de l'Artesà, unu ¡wopostu dc pelit format en la línia del cutê concert que respon u Iu dcmrulCiu expllllijivn que va demrutrutt el públic dc Tradicionàrius; i In creació d'un departament d'a- E Lenció a promotor,;¡. D'altra banda, enguany es reforça l'oficina dc premsa. i continua per sc·gon any l'aclh·i tat "La Pedrera", a Iu plaça de la Virreina, uclivitnt que ofereix als ensenyants de música e l vessant pedagògic de Ja música popular i tradicional i en la qual participen també els menuts. Enguany s'ha retut hom~nutge a l'acordionista diatònic Josc¡1 Jordana, "El Comare" cic Tolot·iu, dins la F esta dc l' Acot·d ió Oiatònic (el passatl2 dc fcht·cr), insta·ument inclòs dins els Lnllct·s i c¡uc hom hn pogut conèixer· partint del aúvcll zc1'0, D'altra banda, tmubé cngtuu1 y s 'editarà ru1 disc rcco¡>ilutod dc• Lots els discos que s'hru1 editat fi.ns arn sobre Trarucionàa·ius en commemoració del cinquè aniversari del cicle. El cicle d'enguany ha tingut un pressupost dc 9milions de pessetes, que han estat coberts ,,e r la Geueralitat, l'Ajuntament de Barcelona, els promotors particulars i els mateixos músics, que no han cobrat el seus caixets. • Nou espai musical radiofònic E I passat desembre començà l'emissió del programa radiofònic "Et sona?" que sebnanalment, i dw-ant una hora d'emissió, dóna a conèLxer, al llarg de l'any, els nous grups musicals catalans. Aquest programa arl'iba a tot Catalunya a través dc les l 70 emissot·es de l 'Associació d'Emissores Municipals de Catahmyu (EMUC). "Et sona?", produït i realitzat per·I'EMUC, és una iniciativa de la Societat General d'Autot·s d'Espunya (SGAE) i té com a finalitat protnom·e la creació artistica en l'àmbit de la música per donar a conèixer el treball de grups i solisLes d'arreu de Catalunya. Cada programa presenta grups novells inèdits, o del tot desconeguts, que són seleccionats a parlir de les maquetes rebudes i la inform ació que faciliten les mateixes emissores municipals. • Del seu affm. Sr. JOAqUIM GARRIGOSA Coot•cllnadot• d'Actuacions en Matèt•ia d'Ensenyaments Artístics i Musicals (o quelcom sen•blant) Estbuat undc: M ' acaben d'anunciar que ha deixat la plaça de rlocrnt al Conservatori de Música dr Vila~>ccu per· ocupat· un càrrec important a la burocràcia dc Iu màxima institut>ió de govern, nn lloc el titol del qual rn 'excuso a l'avan-;ada si no l'he escdl COITeclament.l mr n'he felicitat. :Me n'he felicitat en nom de la ml1sica ratalana, perquè considero que l'elecció de la S(•va persona per part del nou conseller d'Ensenyament, r i senyor Pujals, constitueix un gran encert. I crec que ho dic amb coneixement de causa. Vo~tè ha estat sempre nn home de música. Va formar-sr u la prh;legiada escola montserratina. on, enmig dc companys de gran nivell, la seva categoria va rnwrgir amb c·laredat i a méa va ser un solista de l'Escolania dc record perdurable com em reportava un elia en Josep Pons. Després ha desenrotllat una suhstunt tasru <'om a pedagog i a més ha sabut transcendir aquesta simple i per altra part tan important condició, lot impliennt-se en la seva realitat més profunda amb una gran intel·ligència i inquietud. No s'ha reclòs hermèticru:llent a les aules amb els alumnes; i els lliJJres, les partitw·es i els tractats no li han impcclitla visió do les problemàtiques, tan greus, qut~ viu rl1wu món. La s~va actitud activa i lúcida s'ha fel notar c>n el camf de creació de propostes sempre con~tnu·tive~o i amarades de Hapiència. At·a R'ha -o l'han-posat a l'altra banda de la parada. LtoistcLxo qut> cm ~embla un encert. Però permeti que hi posi uns puntsllut~pcnsius ... I no és que dubti dc la seva capacitat, honestedat ni coneixements. Crec crue no fa falta que ho a·atifiqu.i. Els escl'its que sobre la matèria li h em puhlleul m'alliberen d'insistències. Lt~ cosa va pl:r 1111 altre costal. Els meus dubtes se situen en rl pla de la consid eració de la pt·ax.i política que -home de ca1·rrr que sóc, només- per a mi sovint obeeLx a una lògica inexplicable. Una lògica que manta vegades p1·ivilegia elements que tenen poc a veurr amb l'eficàcia, la racionalitat, la profunditat en el tractamrnt dels temes i amb la visió àmplia i a llarg termini. Damunt les seves espatlles pot arribar a recolzar bona paa·t de la responsabilitat de capgirar diamrtt·alment la situació dc l'ensenyament musical a casa nostra. Tasca enorme que porta decennis d'espera i cru e c·urla dia es complica més. Dotar de racionalitat. solvència i autoritat el sistema educatiu musical del país, fe1· llUC els aspirants a p1·ofessionals no hagin de lluitar en ronrlicions d'infedoritat respecte als d'ahrel! latituds i aconseguinma millora substant del niv~ll mitjà cle <·oneL-.ements i sensibilitat musical rle la societat catalana , m'apareixen com a objectius tan tu·gcnts i irTcnunciables com gegantins. Amic .loatruim Garr·igosa, pot comptat· amb el meu més Hincer i nmpli vol dc confiança. Tanmateix, Lampoc: no set·é massa t·igta·6s a l'hora de demanar-li comvtcs. Pea·què lemo que els inlperatius d'aqLleiJa lògit•a de la praxi política a què em referia abans podda conv!'rtir ulgun din aquesta tasca en w1a cosa injusta. I tant de bo m'equivor[ui. Drl ""u affm. Jaume Comellas.e .. PANORAMA e R T e A Un gran metall •arroc per F. TAVERNA·BECH per JOSEP CASANOVAS U - na vt•gada més ens cal fe•· avinent al lector la Jluctuant r ea lhat del moment actual e n mat(wia el'execució i in tt•qn·ctaci6 de h1 música baJToea. Assistim avni dia a qualsevol conc1:J·t d ' una formació d 'a qu~s lu especialita t i no ens és ja possible de saber abans d'hora qu~ és allò que escoltarem. Sense excep ció tothom proclama actualment la utilització d' inst•·uments ol'iginals d'època i asseb'Ura scr·-nc un especialista. Fins que no estem asseguts a Ja nostra butaca del Palau no romcncern a copsar quin és el g•·au d'asèpsia que mostnl el conjunt de torn , d'autenticitat en aquesta dotació instntmental - inclosos ris at·cs genuïns pet' a les cordes- o el nivell de sofi sticació en el joc sonor· , els atacs i el vibrat. Es t•·arta el ' un joc prt·illós per als promotm·s el<' concet·ts i per al mateix púhlie. Si aquest es •·efen:ix a bons afeccionats advertits, pot crear fàcilment desencisos; si es tt·acta cucar a dc desconeixedors d'aq1tcsta p•·oblemàtica actual, generurà com a mínim confus ió. I una vegada més han estat aquestes t·cflexions i <~quests sentiments els que ens va pt·ovocar d'antuvi el concert que comentem dc l'English Bach Festival Bat·oque Ot·chcstt·a. Bach i IHindel, pet· un conjunt del qual r ns constava el segell d'autt>nticitat, er en tota una promes a d'una audició important; pet·ò aviat es començar en a veure detalls sospitosos, com e ls instruments convencionals, com els violoncels sostingut entt·e les cames dels executa nts i com un r epertori biga rrat dt> tola mena d'm·cs i de formes d' c mpunyat·-los. És a dir, tot nn t·cpe•·tol'i d'apt·ofitaments, de t·ecursos indi viduals que feien sospitosa aqucllu pn~ t esu i vantada autenticitat. Tot plegat seguit d'una intct·prrt.ació més aviat discut1ble dc la Suite en do major de Bach , ca rregada d<' bones intencions dt> fer una músira tl'anscendent pc•·ò sense un segell elat· cru ant a estil i ñns i tot de qualitat mínima exigil>le en els portadors d ' una ti- Admirable • • •• equan1m1tat tuladtat tan sono•·a . Seb'ltida dd bellíssim Concert per a oboè i violí del mateix compositor qno pt'Pst•ntava el director Christoplwr· lrons com a solista i Anthony Robson , un 1mportfmt especialista del J)l'imcr d'aquests dos instrumcnls. I quan tots pensàvem quo continuaríem assistint a un ronet•rt ric signe dispet·s i dc relativa tramwcndència, arribà de cop lo scgnnu pat·t amb una mena d'a nlnlogiu dt• l es suites de la Música Aqnàtica d1' Handel en què Ics debilitat s dt• l~s cordes eren compensadt•s pt•r una total solidesa, fins i tot da•· vit·tuosisme, d ' una notabilíssima secció de vent, de fustes i metalls. Totu una seccw inqüestionabl<'ment " d'època'' quant a o boi-s, co1·n a nglès, trompetes, corns i una nuuta, sense pistons els metalls. No sé si tot el públic va ésser conscient dt' l'extr·aordinària dussc d 'arJucsts especialistes del metaJl , peL'Ò passar an molts anys abans de tornar u •·etrobar-ne uns altres dt~ millon:¡, SemJJla pràcticameut impossiulc de fet· totes aquestes agilitats amb un simple tub de meta ll senHe cup pistó ni vàlvula mecànics, tal com pertany ja a la llegenda dc la in ter~ prelació musical dels seglt>s passals; aquesta possibilitat scmhlava que e ra a l'abast c1· aqt•csts soUs tes dels quals es diria que es manif<"sten encara més segurs amb aquests corns que no amb els sofistica ts actuals. I per tant, aqtú sí que tothom va poder copsat· fins a quin punt una partitura pot arribar a tt·an s~ figurar-se, prenent uns colo•·s inèclits que les trompes i tr·omprtcs actuals no són capaces dc mostraJ·nos. És per tant una qüestió d <" c·olor com també d'afinació tonal , no cromàtica ni tempe•·ada. Escèptics per tant amb Bach , ens fél'em admiradors deciclits d'aquest FHindel, el compositor quo no en va és tingut pels britànics mateix com un músic nacional. Com serà, no obslant això , la propera interpt·etadó que ·escoltar em en e] r epertori bal'l'oc? Això resta encara -de moment- e· om una moderna incògnita que trigarà temps a desvetllar-se. V eritabl<>nH•nt sugg<>stiva \' a r es ultat· L'audició que Eu t·oconcc•·t ofe rí del popnlat· oratot·i Israel a Egipte d•· H andel. A llu u yant -sc dels gratlS dcsplegnments •l c mitjans, la versió escoltutla es limit à n un c·o 1· d c p •·opo r ci o ns t•ambrís tiqucs i a un conj unt instrumental d ' igu al aigne, am h la qual <·osa la música, si no ntnnifestà aquella impressionant eloqi.ii-n('Ía dramàtica. en canvi J>Osà <'11 r·elleu, amb espt>cia lllnminosilat, el se u inn ega hle s igne poètir, així ('Om la seva emotivitat purament humana, és a dir , sense expressions èpiq ues. La lectm·a d'aques t gran quudr·c so nor· de JHinclel tingué en uquestu ocasió en el Cor de Cambra i O•·questra Ban·oca de Stuttgart, ~~srecialment, i també en la lahor· del contratenor Daniel Taylol', ris dos ele me nts pe •·f.(ltè Iu mús ica adquirís L'ex press ió jus tu i c:qiiàninu per no caure en exces5os cl 'd•·etc mclodt·amàtic. Amb Lot, des tacar cantant i cor no ha de siguifica r q LH~ I' eq uiHbrada col ·Iu boració dc l'ot·queslru, així eorn la del tenor· Chr·istophcr Pregardicn i en un pla menys r·ellevant ]es inLPrvencions de les dues sopranos, no contrihu'issin a l 'adm_irable nive ll qualitati u d e la tradu cc ió ; ce•·tamcnt , en tots ells. també la músi(·a d e Iliinde l deixà brillar en matisades coloraC'ions el seu prodigiós tehit. on melodia i harmonia es e o nj uguen amb ve•·itable virtuosisme per explicar·, no solame nt e ls episodis de la narrac ió, s inó també per fer reviu•·e el sentir espiritual d'una col·lectivitat, on aques t cas la del poble d ' l st·acl. Fins a un cert punt, doncs, el cür ector Frieder Bernius va donar cu lot moment el caJ·àcter precís, 11i massa apassionat, ni massa distant, a l'oratori handelià , conLJ·olant el desenvolupament d el discu t·s, ohl'int ca mins per on cantants i inst rwnentis tes poguess in donar el millor de si mateixos. l .! ... • ¡: 101 ..• ~ i.· I· 12.. t PANORAMA T e A e R El triotnf de Valentina Vaduva La clifícil simplicitat por FRANCESC TAVERNA·BECH ua lsevol a feccio n at un xic iniciat en la músic·n sap que el repertor i simfònic de Mozut i H aydn és la millo r· base p e rquè d s conjunts orquestrals assoleixin graus bpti ms quant a equilibri i fusió de la seva sonor·itat, així corn per conferir· el r elleu degut a ]a conJïgun ció tímbL'ica de l es partüurcs. Igualment en Mozart iHaydn, l'orquestra troba el camí pet· tL·ansformar-se en el conj unt més precís i eficaç per resoldre amh èxit qualsevol problema d'ordre tècnic i virtuosístic. Ara b é. mala men t aniríem si. en aquests dos gt·ans compositor s aus tríacs, sol ament ens limitéssim a considerar aquests aspectes : certament. hi ha quelcom més en la seva música que. malgrat la seva ap a r ença de simplicita t. de llcugE·t·esa de pensament i d ' espontaneïtat, aprofundeix en l'esperit de l'època, reflexionant-hi i també emocionant-se amb les vivències qu e a mb dós compositors van tenint en el curs de les seves exis tències. Veritablement, d 'aqu es t fon s emocio nal i d 'ac[Uest a preocupació per cenyir -se puntualment al text i donar-ne la més fidel tt·ad ucció del Cinquè concert per a violí i orquestra de Mozart, el jove violinista Frank P eter Zünmerma nn en va ésser un exponent bdllant. o hi hagué artifici en la seva inteq)retació i sí, en canvi, una naturalitat absoluta pet· expressat' el ca ràcter sentimental de la pa r·titura, sense apassionaments . E n definitiva. Zimrnerwann va r evelarse com un notabiüssim intè r·pret moza rtià. Qualitat que va r·esultar difícil , per no cür impossible, de captar· ell les traduccions que Ga rcía Navan o rlir·igi a l 'o rr¡u es tra bar·cel oni na , j a rJLLC malg r·a t el sentit vitaHst a dc la lectura i un afan y per t·espcctu el caràcter· del illscurs mozartià , sempre hi predomin à nna a ctitud excessivament eclèctica i un cert gust p1•r impactar amb una dicció més p r o pe r a a la filigr·arta que no pas a la veritablt' f•o mtmicació. Q Valentina Vaduva a La ga%Za ladra (Foto: Bofill) per X. CASANOVAS· DANÉS vant dels solistes e n qüt•stió dc tem- po. Un aspecte contr ovc·r·tiblr: Iu D espr·és d'un començam<'nl de temporada inquietant, l'oferta del Liceu ha entrat t'O una fa~e de confortable estabilitat. Oe:.pn~s d'un 1.-ohengrin més conjun tat que no pas briJJant. ha ¡mjat a r e.,cenari amb caracterutic¡uc, d' exhumac·ió La gazza ladra de Ro ~~ini. una òpera '"&emiseriosa ,. crue no J:> 'escolta\ a a Barcelona d cb de r lln} 1867 La produeeió pr·occdia del Festival de Pesaro. ma1.sa pe>tita per a J'e:>ct•nad d c·l Liceu. Esquemàtica i pràc·ticamenl monoci'Oma. tenia e l m(•rit dc fer conver~rir r a tenció sobre la tr·ama. que. hasada en un fet r·eal. nana Ja c:omlemna d'una serventa ac-usada d'un r·ohatori del qual una ga rsa lta,ia esta tia causa. I~a dir·eN·ió d'e•wt>na cle Ham pe era molt t•nc·t•rtada i els movime>nts colJectiu'l n'!ill ltaven fluid s i p c·rtim•nts. La rlir·rrC'ió rnu'tical er·a dc·l jo\f' Paolo Olmi. '>t·mprt· per dao mania de compacta r les escenes en blocs insupo r·table ment ll ar·gs. Si no és en les condicions d1• lliber·tat d'un Philip Glass, quasi dues hores de música, encara que sigui de Rossíni. fan de mal esc·oltar. La troballa. la va <·onstit uir la soprano romanesa Leontina Vacluva. guanyadora del egon Premi del Concurs Viñab l'any 1985 i destinada a converlit·-se <·n una primera figura. si no comt•t <•n ·or·s dc - ~casting' ' . La vPu és fresca, la tècnica és sòHtla i la pr·ojt!cció molt valenta, la qual coga li atorga una dimensió més gran J e la n·al. Al ¡,cu costat el tenor acutíssimo William Matteuzzi (1'11 un paper· nwll rlesagnït), el b aríton Alberto Rina ldi i el baix Giovanni Fu l'luncttcJ ho van tenir dHícil per destacar·: tothom esp erava a mh candPictt's Ics apal'icions de la dissortada Ninella, ta n intel·lig<'ntmt'nt intl'l'JJI'('tada JH'l' Vaduva. una canlant/ac·tr-iu que• voldríem aplaudir 6ovint al Lir<•u. PANORAMA e R T e A LaScotfo, trio111f a fes propines Slcrowaczewslci va enlairar el llistó de l'OCS perX.C.D. L' Re nata Scotto I Edelmiro Arnaltes al plano perX.C.•D. L a sopra no Renata Scotto ha ca ntat p oc a Bat·cdona. Dues òperes al Li ce u ( una llun ya n a Sonnambula i, amb Domingo, una Feclora més r et<'nl) i un par·ell d'àrics i can(.'ons en un mact·oconcert al Palau San t Jot·di amb Alfreclo Kraus no h an a favorit aquell caliu que ct·ea fidelitat!! entt·c e ls operòftls, que tenen, pet·ò, ben p r·escnt la soprano gt•n ovesa gràcies a una ben nodrida disl'ografia en els sectors del bel canto i el verisme. Scotto no ha tingut mai lUla veu partieula.-mcnt Lwlla. Er a ()ànrl.id a a l cc>mt>n çamcn l de In ca rr·e ra i dúc til en l 'a poge u, pet·<! sem p t·e mancudu ú 'un timht·c queia fes inconfusible. Potser per a questa raó la soprano h a intl'nsificat sempre el fra seig fin s al punt elf' set· con sidet·ada, amb Rainn Kabuivans ka , h.ereva clt> pn•decesso n~s tan C!!rèo l,'les com R cnata TebaJdi i Magda Olivero. I , sortosament, el pas del temps no minva aqtH•s ta dt'gància suprema d e la pa•·aula, l'Om I'R va poder comprovar en el t·cciLal d el cicle PalauCent. Actualment, Ja veu palesa t'I seu d e terioram ent pet·què Scotto la força massa, sobretot la mitja veu , en la qual tan punye nt r·<>suhava t'I patetisme de la seva dicció . P cr·ò això és tmadada històrica , malgt·at que la can tan t encat·a <'S clef('n¡.,i amb ardidesa . Mal set·vida pel pianisme vacil·lant d 'Edclmit·oAr·naltes , va cantar amh plau sibilita t cançons de Bcllini i Rossini, l'extensa cantata de Haydn A.rindnet aufNaxos i , sense rap gr àr.ia, Lt·c•s lieder d e Mahler (un ci 'C'Ils, l'f'splèudid Um Mittenwcht,). Però va ser en els Puccini de los pt·opiu cs, jtmtament amh cançons de Tosti i Obradors i la histriònica àt-ia d c La Périchole d ' Offcnbach on <'S va fer aplaudir amb un fervor que s'afC'gia al •·esp ecte que e ls "òpet·a ferits" sempre li de01·em. Or·questra Ciutat rlt• Ba r·relonn h n l'li ttll díl'igida en cios p rogr·nru es pel ¡Jolon ès StnnitJlu v Skrowarzewski , Iu tnsr·n dt•l 1111nl ha t• nhlirat la CIÜt'gor·in elf' Iu formaci ó un gnró pt•t· sobt•(• el e l'hahitHul , ato•·gau t- li unu "insolèuciu" qtH' s'uit·giu a un nivf'll tècnic ja tonsid enrble. Skt·ownczf'wski f-s un dit•{'(•tot· rigot·ós, puc Jlc·x:ihlc t•n d 11 aspc•c•tt•s formals i rítmics i en el fnt srig; impt·t•\ Í!Iible, en canvi, en J' ¡>¡;tuhliment de la planificació sonm·a i rn els I'Ontr n!itos dinàmics. EI seu gest és nmpli, ht' que autoritari i. moJt ~>0\'int, simèteic. En t'I primer peogrumu , krowacz¡·wski va fer una lec•tut·a <' Ol' JH e n e dot·a d e l a egon(l simfonia de Sc-bumann, cruc bandejava In temptació de fer-Iu dull<·t·a, co m si l a volgués empeltada d eli! símptomes d ' angoixa que, a l'època en què va st~r eser·i ta , començaven a tena llar lo me nt del compos ito r·. Ahuus vu di r ibrie uns extractrs del hallet Medea de Sa111uel Barber i In violinista ulc•manya Christiane Edj ngc!t· llll l'exigent Concert nú.m. 2 de Kurol Szymanows k i (1882-1937), que és una ohra d ' uno gran densitat orquest ra l, q ue 110 dei.xa surar l'instrument pt·otago nista fi ns a la segona meitat, quan la forma i la tonalitat es fan molt més amenes en retr·obar el cnliu de la música popular. En el sl'gon programa , unes Sis p eces per a orquestra , Op. 6 d e Webet·n bastide¡, m~& per la via de l'estructura <[Ue no pas p er· la d e la subtilesa tímbt·ica, e n la millor forma en què p odia plasmar-les: una banal Fantasia per tL trombó i orquestra dt•l nor·d-ame.-icà Paul Cr eston (nascut el 1906), molt arrisrada pt•r al solista, Miguel Rivera , pdmer faristol dl' I' Orqucstt·a, valent en l a defensa d ' una pur·ticel·la difíc-il i poc ag•·aïtla. A la segona parl, el director v11 obtcui .. , en Així pnrlà. Zaratllllstra dt• R. Str auss, 11n virtuosisme dir·ectumcnt p roporcional a l'entrega dels 111 Ítsics i, en consecrüència, una versió cotlvi ncent, alhora que r·adicalment im1>r egnuda d e la dialèc ti ca nietzsch cana. més inteJ.Iectual pel co ntingut que contundent p e r la magnitud de la for·ma. roca .t..• ¡: 101 PANORAMA e Compositors de Sabadell per F.T.-B. S c·mhlu que Suhade ll té un nuc H el<· romposilm·s amb nnu t'l' t'In c•mpenla pet· <·ou:wi<•n¡·iat· Iu t·egidoria d t·c•nltlii'U munic·ipul p<'rt¡uè cioni suport a Iu scvu m·Livitat ercudoru. Ai~í, han obtingut que~ cada any l'Ajnntomt' nt tl ' at¡nc'!l tu eiutat t•nt•ntTt•gui una oht·n siuafòllir,n a lllt compo~Si tm· snhadPIIt•m:, Iu qual és t•s tn·uacln pPr l' Ot·flllPRit·a Simfònica clc•l Vnllt'·s; i ua·u hn sot'b'Íl la injeiutivn, nmh t· l s upm·t igualment d el Munieipi , cl ' enc·c•l;(i~:~ tt·a•· 1111 djsc compacte umlt nhn·s clt• ramhra sabacleiiPnqu<•s ¡•ucla dos anys. El pn•s l i gió~; Tdo dt• Cordes de París 'a l-::s¡;e•· elt·onjunt e~collit per al pl'iuwt· t·ornpaet e i les o bre:. escollid l'!' van l-sber !>l'nglt·s Trios de Llot'('IIÇ Bnlsach, Jost•p )1. Pladevall. i Benet Casnhluncas. a més de Preludi, fantasia i dclltsa de J osep Lluis Guzman i Tres peces per a trio de coi'CICL 101 dc Pt•r·e Casas. P et· presentar oqu(•s tn procltu·<·ió, es va eelebrat· a l'Auditori dt·lu Cuixa de SuhacleU un t·e¡·itnl ¡•n el qual Pis tuúsirs parisencs. a més d'at¡ul'stcs partitlll·cs. vrtn intt•q>n·tm· una Fuga en re mellor ric· .J .S. Brwh Pn tL·ansrt·ipció pet· a quut· tet cic eot·cla de Mozm·t. Vc•ri tahlt•rncnl, va és~et· un concrt·L intet'f'SR!llll , t[liC vn permetre de ron tt·astm· l'in<· tl'rnpel'U rnents creatins dc ben flistinla concepció est ètit•u; i també dc \ curceomel Trio parisenc s ïdrntificava amb mé¡, o menys eom;rei6 amb les o bres inler-pretadrs. Així. en la l'olw rf.nl'ia i riquesa dt•l dis,·ut·;, sonot· dc la purtitura de Casa., ~a set· on e ls inLèq)rCl~> van exhi hil· la se' a im¡üe&Liona1lle eategot·ia. la qual l nmhé va hl'illar en el Trio dc Ca&n blanl'as. molt acldil'te als motllt•s sc hünbct·gians i a twa e omplt'xitat d' esc t·iptura dificil de seguir en una única nudic·i6. Segur ament, el !'unsament lòòoi<· i justificat C[lH' produt~íx una gr-avació en estudi. va inc·idit· en les ver s ions ft-edes i distants quers van t•scol.tur de la música dr si{,rnr Lt·adic ional de Guzman, del ¡•ons truetivism e qu e manifesta el Trio dP Pladl'vnll , c·n c·er·ts mome nts inc·lina t u uua t't't'la r r tòt·ica en r eiterar·l',•xposirió d ' un malcria] no SE'mpn• inlt>t'I'Ssn nt, o b é, p e r últim, el lil'i s mE> plane r el<· coolot·os na'ifs d e l' ohnl dt• Balsnrh. R T e A Magdalena Martínez amb el públic a favor perX.C.-D. E n la novena convocatò- ria d 'aques ta tcmpOt·ada de l'Ot·crtwsll·a Ciutat dc Bat· ce lona hi hav:ia tres punts el ' inte rès : escoltar el clirectm· txec Zdé nek Kossler dirigint Lllla simfcmia , Iu Sisena, de] se ~ compatriota Antonin D v orak , aplaudir Ma gòaJ e na Martínez , fl auta solis ta d c l' Orquestra, i descobrit· e.l Concert per a aques t instt·ument de Cari Heinrich Re inecke, un compositor alemany mort a pr·inc ipis de segle que va eseriure música <·oncertant per a diver sos ins tt·um e nts, gene ralment molt valot·ada (recordo un esplèndid Concert per a piano. interpretat per l'O CB en l'època de Sa lva dor Mas) . Compositor, director i flautis ta van estar al nivell de les expectatives. El risc, en el cas dc Magdalena Mat·tínez , e r a mínim , pe t·què tothom coneix J'alt niveiJ d' exigència que presideix la seva eat'l't'ra. E n aquest sen tit , també recordo, durant l 'etapa Derkct·, la seva brmanl pr<'s tació e n el vistós Concert d e Jacqu es Tbe t·t. D <'sp t·é-s d ' un començament una mica apagat. va tocar amb gran amplitud la particel·la , afavot·int la musicalitat per sobre del vit·tuosisme. Altt·a vegada. la flautis ta valenciana va ser Uaega men t aplaudida en el fr·ontispic i de l' hemjc icle que és el seu lloc habitual de tt·eball. Kossler, despeés de di1·igit· una versió hipet·tròfica de r obe•·tura L'arpa màgica de Srhub<•t·t (vinc ulada definitivament a la partitura de Rosanumda ), es va redimir amb escr eix en la Sisena dc Dvorak, que va s onat· cla t·a ri c perfils, juve nil, fins i tol una mi.ca esteUosa en prescindjr de qualsevol èmfasi melòdic. El tt·eball dut a terme amb I' Ot·questt·a fou evident, p e t·què la lt>ctu ea va assoli t·, a més d'un gran interrs es tè tic , un alt nivell tècnic. Breus consideracions a la reposició de La fad-a L n recuperació dc l'òpera La fctda d'EnricMorera 11 càt·•·cc d'Amics de l'Òpera de Sabadell, em porta n fer unes breus reOe.xions. RPjlexió primera: Salvador Mas I l'nin lola la raó en les seves polèmiques opinion s sobre la mús iPa " lr·:msccndental" d'Enric Mm·cra. I In provosla que ens ocupa ho hn po~at tlll evidència -i no és c¡uc fc~ falta- d'una forma concloent. Com és sabut, a la primera part de la sessió hom va ofet·ir 1lD se:,;uit de sardanes i mÚsica Òe tall popular d 'ac¡ui'Sl compositor. en la qual es manifesta un alè d'originalitati cr·catiYilat i una frescor i nervi personal del tot gra tificant,. Tanmateix, la partilut'1l dc La fada és bàs icament un e:\.ercici imitatiu -de r òpera wagneriana, per descomptat- mancat dc nr•~i i geni. Reflexió segona: Amb tot. una òpcrn com l'e,.mentada. per la seva 'ignificació i per la importància de l'autor, mereixia una fi molt méo gloriosa que la que li ha pogul atorga r la insuficiència de recursos -dl' pt·oducció i imaginatius- posats en joc pl'ls esforÇ"ats Amics de l'Òpct·a de SahadeU. I aquí que cadascú oMsumeixi la seva parcel·la de responsabiHtat. Recordem CfUI" aquest era un pt·oject" destinat a agombolar-se dins dels "soi-disant" fastos cultural ~ olímpics en els quals tan La cmt•t·gia finan cera es va malmetre inútilment. En un altre ordre de coses polscr no resultaria desavinent que instuncieslíriques nacionals més poderose;; que les que ens ocupl'n es dignrs,in prcocupar-;re tambf dc Ja lírica autòctona. Reflexió tercera: Actuar és important. Entre d 'altres factors elementals perquè si no s· actua no es pol fer res ... hé o malament. Tanma tei"<. allò que és indiscutiblement important és actnar hé. Sobretot quan hom assumeix~ responsabilita ts es p ecífiques tan sen sibles i transcendents corn la de la recuperació d'aquest títol emblemàtic dcl mod crnü;rnc català. A Yegades la inacció pot t·csultur moll més eficaç, i per descomptat digne, que o o l'acció, tan carrcguJa de bones inten,cions com es vulgui, pe1·ò poc· meditada. N o eaJ i.r1 aistir eu q"tll' IHfnest és un exr.tuj)le for~o ideal dd que ens ocupa. Hejlexió qua.rta: El millo1· qnc Cij pol fe¡· ara, crec, é~o malru· el lema, evitar acarnissaments inútils i a la fï "reflexionar'' seriosament per situar. entre tots, l es coses en el seu lloc més exacte. e j.C.C. TEM A es oscil.lacions de les preferències de la programació musical -en les sales de concert i els catàlegs discogràfics- admeten lectures que poden ser interpretades de diverses maneres: d'una banda, la inèrcia del públic sembla actuar com un factor d'es tancament; de l'altra, una certa fatiga per la reiteració de les ma teix es obres porta . una necessitat de renovació del repertori., particularment visible en les produccions discogràfiques. En aquest sentit, el segle XVIII ha estat especialment privilegiat: els esforços dels musicòlegs., l'ampliació fins al classicisme del camp d'acció dels artistes especialitzats en la interpretació històrica de la música pretèrita i la inquietud de nous i excellents grups d'aquesta tendència, que necessiten fer-se un lloc entre els seus col-legues consagrats per mitjà de la dedi- cació a donlinis inexplorats, han possibilitat I' exhtnnació del repertori d'una època conlpresa entre I' esgotan1ent del barroc i la consolidació de l'estil clàssic, que ara veie1n extraordinàriatuent ric i valuós; i que depassa ~en quantitat, varietat de tendències i qualitatI 'interès d'una simple curiositat històrica. La celebració del 250 aniversari del naixement de Luigi Boccherini (17431805) hauria de propiciar el rebuig del tòpic d'un músic amable i superficial, no"' conegut mes per un famós ''Minuet'' i per un eoncert per a violoncel apòcrif. La transcendència global de la seva obra de compositor -tan extensa quantitativament co1n original i valuosa des del punt de vista formal., instrumental, melòdic i expressiu- és prou clara perquè aquesta efemèrides obri les portes a un autèntic redescobriment de la seva veritable dimensió. Luigi Boccherini 1743-1805 -~... • ¡: 101 TEM A Boccherini i el seu entorn p er JOAN VIVES L' Em·opa occiden tal d'ara Ja 250 anys c·onwnçava a set· testimoni de l'agon ia del que h avia estat una de les etapt•s més esplen doroses de la història dc• la mú~;ic-n: ('! b arroc. Fda 2 uny¡:; q ur Anlonio Vivalcli h avia mort sol i ohlidu t u Viena. A .Johann Sebastian Bach només li q twtluvcn 7 nnys dc vida i a Handel li'n quedaven 16. Frunz Joscph lfaydn tenia 11 anys i a Mozart l i' n faltuvt>n 13 ver néixet·. L'orquestra de Man nlwjm ja porlavn 3 anys fu ncionant de forma regular ... , e• ls maLt•ixos que feia que el compositor ausll'Íac Gcorg Mathias Monn 1 (1717-1750) havia escriL la primt'l'a simfotúa clividida en 4 moviments. A Itàlia ja havia quallat la impressió que 1'òpera et·a el gènert.' que més interessava els melòmans, sobretot u partit• de la irrupció de r òpera bufa napolita na. Enmig d'aquesta situació, ell743, concretament ellS de frbt·r•·, naixia a la cintat italiana de Lucca2 Luigi Boechcrini. En aquest breu r epàs del context boccherinià és importan t veure alhruns factors. La sevu p rimera formació, la va rebre del seu pare, t¡ue era cont r ah ai.xista, de l'abat Vanucci al semimu·i de Lucca i després a Roma amb el mestre Constan zi. Aviat tindrà l'opoi·tun itat de mostrarse com a virtuós del seu instrument: el violoncel. I així voltarà pet· diferents ciu tats italianes fins a arribar a tocar a l Teatre Imperial de Viena, on va rebre els elogis del mateix Gluck. Amb 22 anys ( 1765) en trarà a tocar a l'orquestra de Sammartim. Sammartini, l' Empfindsamkeit i altres tempestes 24 J.J,.J No h i h a du bte que aquests primers 25 anys de la vida dc Bocch erini guarden en ells matei..xos l'essència i el src ret del perquè Boccherini se 'ns mostra com nn compositor italià atípic, interessat per la múska instntmental en un país abocat a l'òpera i coneixedor dels nous conents galants sorgits en Len ·es ger1nàn i4 nes, dels quals fat·à ús sovint en la seva música. A po t·tit· del l740 i sota e] mecenatge del duc Cari T hcodor . elector del palatinat, Mannheim es conver tí en una ciu ta t de referència obligada quan es parlava d'actualitat musical. La força renovadora sor hri.da d ·aqueU n ucli geogràfic se centra va en la seva ct:lehre Ot'<¡uestra for mada majoritàriament pt>t' músirs hohemic; q ue, a més de ser intèrprets ex- ce].]en ts. també et·en compositors. Això va per metn consol idar molt aviat la seva fama d'orquesLt·a d'f'liL i cJ\\ruJgar uns procecüments p articular s d'esrriptnra orquestral, que consistien en noves fórmules de t t·actamcnt dinàmic de l 'orquestra, com ara l'ús dol nou i sot·prenent crescendo, així com també Ja progressiva eliminació del baix continu, ~ubstituït, per exemple, pel ref01:çament de Iu secció tle vent a l'or<ruest•·a. Aquí, podem afegi.r-hi aJ44 l r~s Sfll'pt·eses" de gran f01·ça expressiva, com a r a cops orqueALrals, emulacions d'arpegis amh tota la sf'cció dc corda, etcètera. Però a Alemanya hi havia un altre nucli de referència obligada: Berlín. Ala cort de la capital prussiana trobem també una mena d'escol a de composito t'S-\ irtuosos que sota el suport de Fredet·ic el Gt·an. el r·ei flautista, es conve1·tiran, d'alguna manera. en el 'aixell insígnia, almenys durant un temps, de l' anomenat Empfindsamkeit, paraula alemanya amb la qual es fa referència a un corrent de gran sentimentalisme i força expressiva sorgit dius de l'entom galant germànic. Els compositors berlin esos van ser bàsicament Frantisek Beuda, el flautis ta Johann Joachim Quantz3 i sobretot el segon dels fills compositors de J oh ann Sebast.ian Bach ... , Cari Philipp Emmanuel. L ' historiador anglès del xvm Chades Burney ens fa una significativa descripció dc C. P h. E . Bach tocant el clavecí: ''Tocava fins a les 11 de la nit. Dm·ant aq uest temps se st•n tia tan animat i 'posseït', q ue no solament tocava, sinó que semblava transportat. La seva mirad a es quedava fixa, el seu llavi inferior caigut i llàgt·imcs d'emoció queien pel seu rostre . .. ·'. Una descripció apassionada que pot quedar confu·mada per moltes de les seves composicions, algunes de les quals ens porten a parlar del Sturm zmd Drang, corrent pre-romàntic que sovint els especialistes han volgut vew·e com l'últim graó, el d'exvresAivitat mf.s intensa i arrauxada de l'esmentat Empfincisamkcit. Aquesta expressió, Sturm und Dr·ang, ve del món literari4 i en música es presenta de fonna sobtada i passatgera. Només alguns autors en donen mostres p untuals: a part de Cari Philipp E mman uel Bach, trobem F. J. Raydn (simfonies TJa Passió, Els adéus), W. A. Mozart(Simfonia núm. 25 en sol menor) o el mateix Lui¡:,ri Bocch erini (Sirnj(mia nella casa del diavolo , esct; tes totes al voltant dcll770 ... curiosament l'any de naixement de Beethoven). El tercer gran element que hen segur va marcar la formació reb uda per Boccherini dw·ant la primera etap a de la seva vida, va ser elfet de treballar a l'orquestra del cèlebre simfonista italià Giovanni TEM A fn•di (' iolin~). Giu~c·p¡H· Cumh ini (' iola) i Boc·c·hc>rini (' iolontTl). D<'~¡n·t>~ 'indl'ic•n lt•s !'t'\ t•s aparicions exitO~l's ui ei-lebre ddt• d t• t·onct•t·t-. púl>lit•" ¡utdsencs ... Con cc•rt q Spiritttt'ls. fundat~ al' oliant dt>ll ï2!) dt> c·m·a a la intc•rprci!H·iú tlt• mw.ica ,uera. però que u vial t's 'a n•n com t'ri i ren tt n C'it·lt> t.lt• m(t.:;iea d c tot I ipn~ en c¡nè e l t•t•¡H•t·tori i l'ls inti-rpt·ets itnlian¡;; apan•ixif'n sovi nt i umh {•,it. Va st••· u Pa d'i on l'amhahadot· es]'lll11Ynl va p•·n}IOstu· n Bcwc:lwl'iui d'anur u Espanya. Era t'l1 768. E l ('Omposito t· ituliil, umh 25 anys, e:-s Vtl dil;pu~Hr u iuic•in r la 1wgcmn gran Pla pa cle la seva vida. a ¡- ·- n n l, !- L- L'Espanya de Boccherini a a 1- ¡_ ·l r n a .t .t $ ,I i- u r t- ~ u r ,- :I Lulgl Boccherlnl Batlista Samnuu·tini (1701-1775). EncaJ:a que sovint h a estat considt>rat nn compositor superficial , no hi ha dubte qne cJ seu paper de pioner de la reduïda traòirió simfònica ilaüaua i sobretot la imp ortant influf.nria t¡uc va dc>ixar al darrera seu el fan mcrei.,edot· de reconeixement. Sammartini va set· un veritable pioner de la simfonia clàssica, anteccs¡;or fins i tot dels b'l·ans germànics i en parliculat· auslJ·ía<'s. 5 t i }, .I j t r r i. Un quartet pioner Tots rls clcm<>nls descrits queden reflectits en un momc1n1 o a ltre u la mú!iica d<> Boccherini. En tot Catï culdria a fc¡,r ir-hi , cucara que potser e n m enut· mesura , tot es les aportaeiuns fe tes pels grans compositors de J'a nomc mtda primera Escola de Viena (pa t·ticuhlnue n t TT a yd n). Durant nlguu¡; anys (prinripahneut 1766-1767), Bocchcrini va tocar en l'anomenat Quat·tetto Toscano ... , mt dels primet·s quartets dt> corda, en el sentit '·c~làssi<~'' clc la paraula, que hi va haver a Em·opa. EJ fonnaven Petro Nardini i Filippo Man- Elmatc·ix }H't·c·cmtalgc• dc temps que Fra.nz .Jnsc·ph lla ydn 'a pa~sar tt·c•ballant al servei d els prínec·ps E~; tc• rh az), Boydwrini e l va dedicar a l'a rir.toeràeia c>SJHlll) ol u. Er. tm cletall que so,·int s 'oblida. p e r ò que n·~ultu cahdal per eompt·endt·c alguns dels dc>mc>ntr. més important~ Òt" l't>slètica d e la seva música i cie rl·tit·u dt' Boec·he:-rin.i com a compositor. Dm·anl aquellr. 37 any~ espanyols. c·omprcsos Pnlrf> c•l1768 i c•ll805. t>n qu è va morir, Boccherini va porler viun· ¡winu·t· el gc1vcrn tlcl •·ei Carles rn. el monan·a pN· c•:-.cE>I· Iènc·ia cie la il· Luminació , q li <' malgnttln sc'\ a poc· a afü-i {l a l Íl't music· al, es va mostrar sensihlf' U d 'U ltres VCS!lall l S de J' art i Ja Clllllll'a. D cspt·és vindria la gestió atzat·osa i avenLLLn'ru cid seu fill l.a t·ks J V, amb uua bona dosi d ' inl1ació, tlcpn•dació econòmic·u i inici d'una divisió polílic·tt i social clcl país, tol plcgut harrejat amb els nous ain JH ••evolnc-irmu ris qu<~ venit'n de Fnmça. La incs10hi1itut anava espuntant cada COJl més els mcc•c.•JH'S que, tlo micu en mica, anaven deixant clt• Sf'r -h o. No oh st nnL a ixò, Roccherini va comptar amb el suportm(•¡; o mcuys ¡,r¡·an d e Ja familia n •ia l. Espanya c•t·a una nació rica ve r ò socialment immòbil, allttn)arla dc• It-s grans t·utes que h avien de seguir els compo~>i lo t·s i intèrpr·ets per acon seguir el rec-ont>iwmt>nl intf'rnnrional. Espany~ aquell segit• \.. \ 111. 'a se-r tt·t-ra dt• '·carrer es solitàries'' (e om l'italià Donwnieo S<:arlatti i r olotí P are Antoni Solt>r) o bP dt> l'otnpositot·s f(llc> n'havien dt> mancar per ccn :at· lt•s •·u tes ahans e:-smentades i que scmpt·c passavt>n JW I· Viena, París, i Londres, o abnenys una (com ara t'I valt·ntià Mart:ín i Soler). El procés d'adopció Boechet·iui, amh 25 ttnys, va arribat· a Maclrid, junta ment am h el seu amic el violinista M anfredi, despt·ps d'havc>r parlat nmb l'ambaixador espanyol a Pal'ÍR. La pnunesa el ' una te.~ I Ta sense grans figures .i, p er tant, st>nsc rompctè>ncia professional, st>gurament va tt•mptar d rompositor. L'atzar va voler que el primer dels dos amjes a trobar ocupació fos Manfredi. i!1 !!!.. ... -~ •~: ¡¡s 101 IEM A L'orquestra de cambra del segle XVIII ~ e. .; ... El ~ g 101 Ben M'gur que Ja forma de fer música a Espan) a i dl' ballar-la (quan calgué:.) el va sorprendre pt>l Sf'll caràc·tc•r tan rústic i particular. Almenys així ho tcstimouia nna curiosa anècdota que rescriptor angl(.s William Bt>ckfm·d (1760-1844) nan-a l"n les A('Vt'S tn('mòrics. Va ser en tma recepció a Madrid a la qual també va assilir Boccheri.n.i. Tot de cop el t:ompositor es va ¡,rirar i li va comentaren veu baixa: '' ... Si d~1nsen i toquc·n d'aquesta manera tan ridíc•nla, jo no porlré introduir mai un estil decent eu el mÍJU mush:al d'nquost país, fita quero 'atrau d'arribar a uconsi'guir. Pet· qui se senten atrets?, pel dja- hl<'? ... " Del t¡ue uo lli ba dubte és que fmalment Boccherini no va podet· resistir ]a temptació de sentir-se atn•t per tola una sèrie d'elements propis de la tradició musical i del folklore popular castellà. I així ho \a t·eflec•tir en algunes de les seYes pàgines cambl'Ístiqueb més cèlebres ... (Quartet la Tiranna, Quintet delfandango, diferents versions sobre la Ritiratct di .l1adrid .. . ) algunes de les quals van arribar a publicar-scfora d 'E-,pany a. Fet que per altra banda no l'ns ha dt> sorprendre si tenim present que Boc<·hcrini va ser un compositor prestigiós a la seva <'-poca. Segut·amt'nl molt més de1 que ho és en els nos tn•s dies. Un pt·cstigi que queda plenament demostrat per la gran quantilat d'obres que va publicar en vida, o fi us i l<.IL pch; anys (1787-1797) en què va ser composi tor dc· cnm]u·a del rei Frederic Guillem II de Prússia, fill cle Frcdt•ric el Gran (el .t·ei flautista.), i que comptava enLt·c l(•s seves grans aficions tocar el v:iolon<·el. Et·u llaminer poder disposar de les composie.ions de q u.i, hcn st•gur, era un dels violoncel·listcs més pt·estigiosos del moment a Europa, que a pat·t componia dins d'una estètica molt propera a r Empfindsamkeit que també coneixien a Berlín. Bocchcrini. malgrat tot, va continuar \ivint a Espan) a ja qut> les seves obligacions amb Pt·ússia es limitaven a escriure i enviar-hi els quartets i quintets o¡.¡ot·tuns. El lï99, la pèrdua de la pensió pr~ssiana anan dr la mcu·t del rei que h em esmentat, al costat d'una situació genrt·a1 de gran declivi, varen deixar el velet·à Boechei'Ïni en una situació de modesta suJlsist(~ncia. L' at.l ven iment a Espanya dels ait·es imperials de N apoJeó , a part d e les relacions maotiHgudcs aruh red.itor pat·isenc Pleyel (sovint qualificades de p¡u·asitàries arran d'un cert ab{u¡ ¡mr pat·t de ]'editor ) el varen convertir en el que poc dcspt·~s q uaJüïcarien d'afrancesat, un adjectiu que com ja sabem li ham·ia estat molt contraproduent en t·as d"havcr· \Ïscut fins a la restauració monàrquica que "a seguir a la Guerra del Francès. Però això no \'a sf'r així. Boccherini. va morir a Madrid el28 dc maig de 1805, just en un moment en c¡uè la inestabilitat dels antics règims al costat dr l'ebclat definitiu d e la tempesta expressiva del r·omanticisme esta' en apagant la "il·luminació" 6 df'l st'gl<' t•rcenl acabat. La música sense sentiments és insignificant'' 11 Sovint s'ha dit que, d'alguna manera, el romanticisme havia comf'nçat el1789 amb l'esclat de la Revolw·i6 Francesa. Musicalment, p erò, l'anund ja es venia fent d 'abans, encat·a que dc manera puntuaJ i apan•ntmt"nl inconnexa amb corrents <'Xpr·cssius c·om el ja dit Sturm und Drang. En una rarta e5nita a Madrid el 8 de juliol de 1799 i <lirigida a Marie-.J oc;eph Chénier, germà del cèlebre poeta, i home vinculat al règim revolucio- TEM A nari fram·~s, Boeclu.•rini fa una de les seves declaracions estè-tiqu1•::. més antològiqu f's i que alhora .,ón el fruit de la n'flexió d'tm compositor m adur ... , la confcssió dr la ::.e' a Hritable filosofia musical a les portes del romanticisme: •• ... Jo bé molt bé que la música està feta per parlat' al cor de l' home, i m ' esforl;O per aconse~;uir-ho !~e mpre t¡ue puc. La mút.ica st>nse :,entiments i sen se passion!l Í's i11signific•ant. .. , .. En l a mateixa rat·ta, Boccher·ini, que en la seva persona unifica alhora d creador i el virt11Ós. es mostL'H totalme nt respectuós amb la tasca del com positor quan diu: " ... És ne cessa ri que els intèrprets siguin propers a l 'au lot·, ja t¡ue h an de sentir tot allò que el1 ha indicat, estudi a t· c>n defi nitiva l'esperit dr l 'a utol· ... ". D'aquí les molèstics qtw sovint es pren. en indicar als seus manu scrits tota mena de detalls, com ara lligats, dinàmiques, i altres efectes. reforçats amb un vocabulari que va més enllà del que era habitual en altr·es autors, usant expr essions com souve, dolce. strascincnulo. u contr'arco. al ponte, con sm01jia, i d'altres ... Haydn .. El paral·lelisme amb Franz J oseph Haydn sovint ha esta t inevitable. La con temporaneïtat i alguns elem!'nts estilístics comuns han fet que s'hagi especulat sobn· el grau dn n~larió professional d 'aquests dos genis. Segon s que sembla, Ha yd.n i Boccherini no es van arribar a conèixer personalment. Sí que, en canvi, van tenir l'c>portunilal de disposar de composicions mÍltues. Aquest fet, més la dosi de llibertat neativa dt' qu~ disposaven als seus r·espectius llocs de treball, segur que van ser elemenL'i que els vart'n permetre d esenvolupar un estil propi. no sotmès excessivament a les consahudes lleis de l'oferta i la demanda. i ... per què no ... amh alguns préstecs en fot·ma de noYes idees. \quest p a r·a] ·lelilHne H aydn-Boccherini j a era plantejat a la seva època. En aquest sen tit és prou interessant un a rticle que> va aparèixer puhlirat al ·'AJlgcmeine Musikalisch<' Zeilung'' el dia 21 d'agost d c 1805. quasi dos mesos després de la mort de Bocchet·ini. At[UÍ en tenint tms &·agments: " ... A dift•r·ència de la major part dels sens compatriotes, va c>vohtcionur d'acord amb les èpoques i amb elllest>nvolupament de l'art de la música a Alemanya . (D<~ Huy<ln) va assimilar en la seva pr·òpia obra Lot r l qne va poder sense negar la seva prÒ}lia personalitat. ità lia cJ considera a la mateixa alçada de llaydn rn d t<•nruy dr la música de cambra ; a Espanya, on va passat· la major part de la seva vida creativa, el prefereixen més a ell que al mestre germànic, considet·at (Haydn) excessivament erudit. A França, sense voler eoJ.locar-lo en la mateixa si- In ac· ió <[llt' Ha) el u . li tent>n molta t•stimu; nwnt n.• que a Alt•man~ a. umb la st'\ a actual prefrn'>nria pl'r tot alli) C[llt' e'" mÍ':. difil·il. mÍ'¡, artificiós. m ~s erudit , ~t'ntbl~n coni-ixer-Jo t•nctu·a molt poc. Bocchcriui es Ya di-.tinl!Ïr t•n la l'ou:;a d<' la mú...ica instrumrntal ituliana i t>o.;pan) olu, havt>ut t"• tat t'I ptimer a escr·iure q uat·tets pt•r· a c·orcla, t'li ds quah. cada in::.tnrmen t té ao.;,.;ignnda una pur·t important. Dl' qnnl~t·­ ' ol forma, 'a ::.t•r· c•l pt·imc'r u aconseguit· allà (Espnn) a) c\xil dins d'tHJUPsttipus d r música. Boeehc•t·ini va t'r<'u t· allà to ta una rl'volta amb la seva música dt' t·amhra. lnclubtnblcuwnt, ahans t{tu' IJu ydu , la 111Ú si C' u dd qnul ca u sava una c·er·tu apren sió al pítblic· ... " 250 anys després del seu naixement l n dc>ls f:H·ton, m ~s utr:wti us de la produnió 11· a quc::.t l'làssic Í';; In"<'' a c•apar it al dc s intetitzar·, cu una prochwc·ió <'li grneral por c·oneguda l'n <>I nostre t<'mps. la pràc•tica totalitat d ·elements t•stt-tics més important!! dd moment en què Ya \'Ïun•. L"Empfindsaml.·eit. c•J Sturm tmcl Drang. les non•tats Cll el tJ•nc·tamcnt Ol"I( Ut'SlraJ de J" es<·o]a dt' Mannheim. t'I simfonisme pioner de Snmmartini , l'impuls tlt•l quinl<'l dt> c•orcla (potser tamhé haurít•m d'indoun• c•l quartC't), la transp arènria de l 't~H­ til d à!'lsic· rnf•s ge• nuí..., to l plegat ap ortar ions qtw, barrcjadt•s amh una òptiea perso nal ~ sovint tenyida d 'elements sorgi ts de l a música popular, bHn forjat ]a Lallu d 'un c-ompositor, potser poc innovador, ]WrÒ ~o~í tle g nu1 qualitat. .. i a tpú la IJOSter+tat ha fet la injuHIÍ<·iu de només fer-lo popular p Pr un mimwt 7 "' clt• pa!liÍHsc•ria", bonic, dolç, rc•finat , prr ò qu e no ac•c)llsrgu~i x mos trar- nos el veritahle csplcndor cl'aqucsl <'spanyol d'adopció que va RC I' Luigi Bocchcrini. Notes I. Un cic• I• pionc•r¡; dc· r UfiOIIll'nJI!Iu priml'ru Es("o)a de Vit• nu, c•n lo qunl tumh(• lruhnrc•m 1¡o•· dc•spt·éij Hoydn i J\loza•·t. 2. Ln mnlf•i,n riutot ou 115 nny~ de~tpré>s havia dc néixcn- un dels t1hims g•·unH t'ompo•ilorri OIJI'rÍRtirs itoUan b: Ciacomo Pu<"t·it•i. 3. P rufc·ssm· cic· nuuln cid q•i i Olllur d'un c·c~lcbt•(' j untoJ.)¡;i•· t ruc·tn l dcdic·11t niu flu uln tl'llVt'~at·t·n (E.~:¡rLi, 1752). 4. Dl'l ch ·amn dc Klin~c·r IJer 111irwarr oder S turm ruu{ l>rllii!J (Con}iMió o tempos/et i violè11cia), 1776. 5. Snnunurti•ti í·~ eon~iclct·ut fins i tot l'iut1·oductor df•l sc•gon lema. c·n lo tJ_, dmuinnul, ui pdmer movimt•nt de Jes liimfonic8. 6. Tl·lurniniNmt•. 7. Pc•rtnnyt•nl ni Qui11tl'l pera corda op.l111úm. 5, dc 177 I. ¡>;;crit el~ prinl!'r~ Ull)'' d"t•,tncla a ..\1adrid. TEM A Bocche rini i el violonc el per MARÇAL CERVERA ncarn a\ ui conehrut pel gran públic dt• manet·a molt parc-ial, és innegable que Luigi Bocrher·ini 'a ser un dels compo¡;itors dc música instrumental més brillants, originals i p1·olífics de la seva generatió. Pt•rsonalmenl, m 'i nlet·ebsa Ja s<wa colltemporani'Ïinl umb llaydn, }lel parentiu o les diferències d 't•stü que hi pu ~;ui huver entr(• els dos compositors: Bocl'ht•rini ''a néixer· ell 743, Ha) dn el1732~ Boccht•rini va morir cl1805, lfaydn Pll809. A més. se sap c¡ue Haydn apreciava molt B ocrherini~ no sé si van arribar· a trobar-se personalment, però en toLcas H aydn coneixia Ja !1CYa música d e cambra. I si la posteritat ha atorgat n Ha)dn un paper d ecisi u en la consolidació d e la fonua clàssica del qu ar·tet de c-orda , cal pmltualitzar fJUC els quartets i quintets d c Bocchcrini posaeeixen també una dimensió innovadora noLahle. Boccherini era un instrumentista: als 13 anys ja es va pt·esentar en públic com a violoncel·lista; de 1757 a 1761 viu a Roma i d esprés fa gires amb e]" iolinista Manfredi per· Itàlia del nord, Viena i Alemanya; ell767 els dos són a París, on apareixen Je¡; prim er es publicacions de tt·ios i quartets. Alli, l'amhaixador d'Espanya els invita a anar a acfUCRL país, on Bocchcrini restà fins a la fi d els seus dics, al servei de l'infant Lluís, gt'rmò de Carles ITT. No sé q uÈ' d evia passar en In seva vida, j a que, durant la seva etapa d e la P enínsula Ibèrica. va viure en un aïllament progressiu. l\lalbrrat això . er a una figura famosa a tol Europa, com ho prova el fet que, més tard, Frederic-Guillem U li va concedir el títol honorífic de Compositor dc la Cort de Prússia; i , fins i toL, va mantenir un contacte regular amb divt>nws p er son alitats musical s i particularment amb els ecütors pat·isencs, cosa que ha possibilitat la posterior d escob erta d 'obres fins al moment pràcti<-ument desconegudes . Em sembla significatiu de saber en quina època va com·earunes certes formes, nns certs gènet·es de composició: en terme¡; g<'nerals, en els anys de j oventut, quan feia la ca n-era de violoncel·lista. els c.oncerts i les sonates; la ¡Hu·L més tra nscendent d e l.a seva producció, ]a músic-a de caml)ra més rellevant i una part dr• Ics siJUfonies, és de l'època d<· Madrid. És allí q·ue apa reixen les ohres qu e a¡>ortPn. formalment i mus i <~almenl , un contingut m~s inter essant i personal. E n l'aspecte estrictament violoncel·lístic, evidentment va aportar no\.eta l&. El seu tractament del \ioloncel és molt més àgil, molt més refinat, qtH' E .t•... f 101 el dels seus predetesson; i contemporanis . També és molt més ornamental, en r aspecte melòclic , que, per exemple . el de lla) dn i c1 d els compositors dC' l'escola de Mannheim. de la qual es diu que va r C'hre una certa innu~Hc·iu. Explota més del que s'havia fet fin s alcshor~s el rf'gistt·e agut de l'instru~ ment, amb passatges c.le gran agilitat. En toL cas. at1uesta agilitat -a <¡lt(•SLvirtuosisme- no és gn1tu"ila i va unida a un estil musir al molL peculia r·. Algú ha remarcat el paraH clisme entre les respectives aportacions de Paganini, per al violí. i de Boccherini, pl"r al' iolonct>l. De manera general, la comparació és vàlid a. I , curiosament, també Paganini va escriure bastants obres de música de cambra -menys conegudes que els Concerts de violí o els Capricis per a violí sol-, algunes d'elles veritablement genials, altr·cs més supe.-ficials . La producció dels d os compositors-instrumentistes italians comprèn moltes obres de circumstàn cies, al COstat d" altres d ' un valor musical eÀ'1raortÜnari: els dos eren professionals que practica' en t>l seu ofici de la manera CJlH' solia fer-se a la seva època. que comportava 'lOvinl escrim·e a tota pressa, pern una ocasió o un com·ert concrets, música d 'èxit assegurat per al públic. Com _ja he dit, enca ra avuiBoccherini és tm compositor mal conegul, malf,'l"a l ([UCla situació, tot i no set· encara òptima . ha milloratrespe<'tc de temp~o passats. Per exemple, fa uns pocs anys l'editor Zanilion de P àdua va em¡>rendre l'edició integral, en versió originaL del~,; Concerts de violoncel. Fins ara n'ha editat almenys onze, alguns dels quals j a s 'havien publicat anterionnent i es tocaven en pt'tblic amb certa freqüf.n(·ia. Fins a finals dels anys quar anta, però, només era conegut el Concer·t en .si bemoll, en tma versió del violoncel·li$ta i pedagog alemany de l'època romàntica Friedrich Griizrnacl1et·. Aquest ' 'a comprendre que seria una llàsLima que no es toqués Boccherini; el problema era que. aleshot·es, el gran públic- no sentia cap intet·ès em er!> a(ruella música; pl'r ai..xò va fer la pròpia versió d 'aquella obra. que era, en t·eaJitat, un concct·t de Grüzmachet· sobre Lemes de Boccherin i, procedenls de diver ses composicions . D 'altra huuda. aquesta versió d 'estil romàntic, eu el sen gènere, està ta uLen feta i és tau violonce] ·lística que tle seguida va captivar LoLs !'ls violoncPl·listes de l'l>pora . Evid entment, en temps dc Casals . no se'n conei..xia cap altra. ni tampoc· quan Tortelier er·a jove. És la ver sió que "a torar· Ca:-.a ls i a la qual tamhi> n~starrn fidels Fournier, Cassadó i Tortclier. Quan es van TEM A començar a conèixer els or·iginals, cap als anys cinquanta, Tortclicr, com Cassadó. va continuar tocant la versió de Gt·üzmacher: era el .. Concert de Boccherini". per a ells lan entranyable, amb el qual havien viscut la jovE'ntut! Altt·es violonccl·listes es van passar a la versió oribrinal; recordo que Maurice Gendronja la va enregistrat·; i no di{,'llt'm, més tard, figures com Anner Bylsma, que professa aquell pmisme, aquell culte a la Cidelitut u l'es¡wdt de l'època anteúor al romanticisme que va AOrf,rir, sobretot després de la Segona Guerra Mundial, com a reacció a la fatiga prodtüda pel pa,tlws d el romantit:isme. Aquest moviment hu posl'!ihilitat el dr~IH~ohriment de nous conce1·ts que s'han editat en versions originals impecables, i hi hem pogut veure d'on havia tret G1·üzmacher els 1emes per fer· la seva versió. Avui es toquen, també, amb una CC'rta ft·NJiiènC'ia. a part del Concert en si bemoll, els Co11certs en sol major i en re major: són obres absolutament delic:ioscs. De tota manera , hem de rrconf>ixer qui' gràcies a aquella versió apòcrifa no solament van perdurar d 'alguna manera les obres en ell contingudes. sinó que fins i tot, potser, el mateix nom de Boccherini no va ser oblidat, ja que, en aquella època, tampoc hi havia qui toqués gaire música de cambra del compositor. Aquest procés d e redescobrimcnt de l'obra de Bocchcrini també s'ha centrat, paral·lclament -si eus limitem als g~nere s tl 'al[:,runa manera relacionats amb el violoncel-, en les sonates i els quintets dc corda. Quan jo e:ra jove , només es coneixien sis sonates per u violonct:l, Les publicades per Piatti (un altre violonct>l·Hsta de la segona meitat del segle passat qur va fer moltrs edicions d'obres antigues, especialment i tulianes), escollides d'entre tot el que va veut·e a ]a hiblioteca dt> Milà. Sóu sonates per a violoncf'l amb ha ix, que es poden tocar amb un clavicèmbal, umh un altre violoncel o, fins i tot, amb Lm contrabaix (Bo(·cherini les havia tocat aJnh el seu pat·e, que era t'Onll·ahaixista), obres de joventut que tenen alguns moviments molt graciosos, molt bells. al costat. de vegades. d. altres més superficials, crue don.-n un cert desequilibri a l'obra. Abans c·s creia que només existien sis sonates, de la mateixa maner·a que es va creure durant molt de temps que només hi havia un concf'rt de violoncel. Ara coneixem, almenys, disset sonates, editades o que es poc.len consultar fàcilment en manuscrits; i constantmen t Vtlll apun-:ixtmt edic:ions noves. 1 és cnriós que el primm· i tercer temps d'una d 'aquestes sonates tH·esenten els ternes del primer i tercer temps do la Vt~t·sió de Grüzmacher del Concert en si bemoll, amb algunes vatiants. Algtma vegada Boccherini també es repetia, com havia fet Bach quan ut iÜt:lava obres pròpies per a composicions posteriors. Ara hé. en el terreny de la música de cambra, po),;~ihlt>ment l'apcn·llwió me~ interessant de Boc·chrriui 'a ~t·r la ('r('aC'ÍÓ clc la formació drl qtúnl<'t de cord u amb dos violont•els (també n'havia escdt albrtms umh dm·~' iolt-s). É), dat· qut>. <'om a hon 'iolonc•t•l·lista, 'olia donar uu n~Ut•u csperial al st·u instrunwnt (també ulf:,'lllles simfonies tl'nt'n clu cs parts de violout•t-1). Aquesta fonnadó -ht lld <¡nintel ch~ conln amh dm, 'ioJom·l'ls- va sl'r er<' ada. dC' frt, pt't· Boct'hrrini, t'tH'at·u que un t'ontemp01·uni i rival dd c·ompositor, Giovanni Giuseppe Camhín i , tamhÍ' havia c~sr.dt una gr·au rpanntitut cle t¡Hintrlii aniilC'gs. (Ct·tiC també- intt•r(•s¡¡aul d 'eRmentar qtHl, un tt'lllp:-s m6¡; t urcL Sehubert es va inspirar 1:'11 lHJIII'S'la fonnac·ió cic> cu mlwa virtualmet\t cw.-ada pC'r BoC'C'l1C'riui, p or t'SCTiure nua de Ics obrt'R ci.nwr eA de tol c•l re}wt·Lot·i de mÍlsic·u clc eumb •·a, ol Qui titet Ptl do.) En t-lH de Boedarrini, els dos viulon~ cels -particttlarmc>nt c•l pdotC'r- Lrn!'n un paper reial. sobirà; i c•l fet lJU<· nn sostinhrtlÏ el baix d óna uca~ió Jlt'l'<¡llt- raltn· PU6'UÍ tletsenvolupat· una part cminl'ntmcnt solísti!'a. tan important -o sov int més- t'Om Iu dc·l prime r· 'iolí. Boc·c•ht•t·ini t'll vu c>stTiurt· al voltant de eent trenta o r.-ut quat·anta. la majoda descob erts a partit· dels anys einquan la, pcr·què abans eren pràrticarnent de¡,eoneguts. Només uns pocs estaven cdüats. com el <tnt> C'OIItf> t•l famós "Mi~tuct" o un al tre amh un " Uondo" que¡, "havia fet famós com a peça d<' violonecl. Fim, qm• unt. m(asi c~:~ italians (la violinista Pina Canuitwlli i PI violmwf'l·lista A•·turo Bonucd) van dest'obrir, n ParÍH, un~:~ mamtsct·its o unes cdici~ns d '~pc)c;u d 'aquest~:~ quintets, que van olu·i•· nua J H~•·r;pec•tiva dC' gnan inte•·ès, t{uantita·tivamNJI i qualitativament. A,rnh la finalitat de difondre aquest repertori van crcae, a Roma, el Qui n tet BoC'ehe•·ini i van fa un u sele<·ció , molt exte:msa, tlt>IR quintets més valuosos. En el temps que jo vaig formar part del Quintt'l Boccherini recordo havet·-n<· tocat una vint<·na i ¡wnso IJUC eren d"un valor extraordinari -dt>s clcl punt dC' vista dc l'escriptura instrum<•ntal i tamhé p t>l seu contingut e,_:pt·essiu i formal-. que t•staH•n al nivelJmés alt tle ]a ¡,eva època, C'ompat·ahll' al c~·un Haydn. N"hi ha prou de sentit· aqu<'st<'s obres pt'r s uperar el tòpic, avui encara coJTent, t¡ue ronsidet·u Boct·herin.i com nn compositor 1ínicamC'nt arnahl<• i supf'rficíal. Finahnrnt, doncs, crec que Boccherini és encara -malgrat t•ls esfot·!,"oS df'l s musicòlegs i dels intèr pr<'IS cpat" s'in ltWC"S!'!C'n per la S<'va obJ:a més tran!'!ceuclent- un músic a descobrir per paJ·t del grau ¡Júblie. Maflsa sovint es parla d 'ell només com un eompositcw galant, amable, cleeoratiu, i hi ha molt més qur tot això, com han po€,rut veure els melòmans que han Hentit alguns dels seus quintets més substancials. Tant de bo que la celebració del 250 aniversari del St'n naixemenl serveixi per desfrr aquest malentès! 29 119 MEMBRES D'HONOR DE LA FUNDACIÓ ORFEÓ CATAlÀ PAlAU DE LA MÚSICA CATALANA La llista de Membres d'Honor de la Fundació Orfeó Català-Palau de la Música Catalana s'ha enriquit amb la renovació, en un cas, i amb la incorporació, en un altre, de dues firmes, Te lefònica i El Corte Inglés, que han apostat decididament pel supo1t a la cultura catalana. El Sr. josep M. Canals i Cabiro, Director General de Telefònica, i el Sr. Fèlix Millet, President de la Fundació Orfeó Català-Palau de la Música Catalana, signen el protocol de col·laboració. La renovació per segon any de la presència de Telefònica és una demostració de la seva sensibilitat per al foment de la música. El Sr. Àngel Montesinos Vicente, Director de El Corte Inglés a Catalunya, i el Sr. Fèlix Millet, President de la Fundació Orfeó Català-Palau de la Música Catalana, en l'acte de signatura de l'acord dc patrocini. La incorporació a la Fundació de El Corte Inglés és una prova incontestable de l'interès d'aquesta empresa pel fet musical. MUSI CALIA R E T R A T SALVADOR MAS profund, obert, sincer i anticonvenc ional per CARME MARTINEZ L' activitat professional d e Sa l va dor Mas, vell i ben conegut - malgrat la seva joventut- del públic del nostt·e país, no pot anar per millor canú. Últimament ha signat un contracte com a dit·ectot· titular de l 'Orques tra Simfònica de Düsseldod i del Cor d el M usiJ{verein de la mateixa ciutat , càrrec que exercirà a pat·tir del curs 9394. Amb aquesta "excusa " - no crec que calgui un motiu per conversar amb una pe r so nalitat sempt·e intct·essa nt co m MasL'hem anat a trobar i h em man- tingut la següent conversa. -Vostè va estudiar a l'Escolania de Montserra t. .. -Sí, durant sis anys. -M'agradaria saber quina importància, quina influèn cia va n exer cir aquests anys d'c•studi en la seva carrera posterior. -Van ser absolutament decisius. ]o crec que els músics s 'fum defer des de petits. Em costa de creure en una carrera mu.~ical començada de gran, la considero gairebé impossible, perquè ser músicfornw part, diguem-ne, de la personalitat. La musica litat no consisteix en una sèrie cle coneixements que s'adquireixen de més a més. Es poden perfeccionar unes tècniques, però la personalitat mus ical.~ 'ha deformar des de petit. I, evidentment, l'Escol<wia de Montserrat és, era sobretot en aquella època,, la millor escola de música de tot Espanya, a part de la més antiga d 'Europa. A Montserrat hi havia, l'única possibilitat, al rneu entendre, de poder aprendre música de petit en nn ambient r·ealment, apropiat. - Vostè ha estudiat tres instruments de tecla: el piano, el clavicèmbal i l'orgue . P ensa que l ' intet·ès pels instrumen ts polifònics era ja un inter ès per l'orquestra? MUSICALIA R 32 152 - Segurament. Difícilment es pol ser un mrísic complet, tocant només nn instrument melòdic que 11 0 sigui polifònic. Considero que és una mancança important el Jet de no tenir la possibilitat d'entendre la mLÍsica -.fixi's bé com !ro dic: d'entendre la música- com una manifestació polifònica. Els instrLLments de tecla ens oferPixen aqLLesta possibilitat. - TC'l clavi<·èmbal no el va dur pol camí de la m(tsica antiga? -No, tot i que jo vaig ser membre d'Ars Musicae, que dirigia el ma/agua nya I En ri.c Gispert. Ars Musicne era un conjunt de música a.ntiga, això que ara està tan de moda pertot arreu, que va tenir la virtnt de néixer abans que no ho fos, de moda. Va néixer l'any 35 ... Pensi que va ser el segon conjunt de música antiga que es fundà a Europa. El primer , a Basilea, i el segon a Barcelona. -En aqueUa època ja tenia clar que no seguiria el camí d'altres companys d e generació, com ara Sava ll? -Bé, jo sóc una miqueta més jove qu.e en Jordi Savall. Precisarnent, el meu. primer concert amb aquest grup 1Ja ser substituint Montserrat Torrent, la meva mestra d'orgue; vaig haver d'improvisar uns baixos continus d'Ortiz, ern sem.bla; i el meu partner era un xicot, en aquell nwment bastant desconegut, que es deia ]ordi Sa.vall ... Va ser a la Capella Reial de Santa Àgu.eda. Em sembla que vam tocar Ortiz i Cabezón, no me'n recordo bé. -Total, c¡ue vostè sempre ha tingut cla r q ue seria director d'orquestra. -No, no. Això ha vingut de mica en mica. Ser director d'orquestra és una manifestació més de ser tnúsic. Jo no vull pas ser director d'orquestra i després músic, sinó que sóc músic i, despr·és, fa.ig de director d'orquestra, que és molt diferent. Però sóc -jixi's que no parlo de fer, sinó de ser- músic. I faig de director. -En tot cas, vostè no ha tornat en ]a linja d'Ar Musicae. E T R A T -Ah, és clar! Després, passa que hom s'ha d'especialitzar, per moltes raons. Perquè no e.~ pot abastar tot, evidentment. -Vostè va ser· nomE'nal, q uan era molt jove, directot· de rocB. .. -Sí, l'any 78. - ... i, més tard, de l'Odeó Català. Segueix de prop J'evolució d'ambdues formacions? -Sí, segueixo de prop ambdues formacions, corn a ciuta.dà, pels diaris, i com a amic d'alguns dels seus m embres . -En tot cas, vostè és convidat gairebé cada temporada a dirigir l'orquestra. Què en pensa, del procés que s ' ha produït des de la seva època? Una orquestra al cor deia Comunitat Europea -En el moment en què jo vaig agafar l'orquestra,, la sitnació era catastròfica. Totes les mesures per millorar-la artísticament que s 'hagin pres després -que s 'havien d'haver pres abans, evidentment- necessàriament havien d'haver estat en bé de l'orquestra. Aquell galimaties no podia continuar, perquè era realment impresentable, tot el que passava per allà dins. - Actualment, vostè és el dit·ector de la Limbut·gs Symp honie Orkest, de Maastricht. Com és Ja vida musical d'aquesta ciutat? - Ui, ui, això ja és sociologia ... És una ciutat, capital de la província del Limburg needandès, ideal, perquè té 100.000 habitants; és la mesura on encara poden funcionar les coses . La vida musical d'allà es concentra bàsicament en l'orquestra. lli ha un Conservatori que fu.nciona molt bé, sobreto t pel que Ja al cant: últimament n'han sortit bons canlants, que han aconseg uit premis internacionals. L'orquestr·a és molt desperta, molL àgil, molt simpàtica, molt versàtil, flexible ... En els últims anys, sola la meva direcció, ha passat de ser una orquestra mediocre a ser la millor orquestra regional dels Països Baixos . -I ac[uesta orquestra té cap aspiració europea , comunitària? Ho dic pel fet de ser a ]a ciutat del fumó s tractat ... -Bé, el que sí que hi ha des de fa alguns anys és la voluntat d'agltttinar els esforços econòmics i tmnbé culturals d'aquesta regió, l'EUREGIÓ, que agafa territori d'Alemanya, Països Baixos iBèlgica. Concretament, es tracta de lligar les ciutats d 'Aquisgrà, Maastricht i Lieja. Aquest triangle constituiria una regió que vol desenvolupar-se molt conscientment, perquè s 'han adonat que. gràcies a la seva situació, poden esdevenir un centre econòmic i de comunicacions inLportant. Les fronteres, en aquest moment, tot i que malauradament són encara al cervell, ja no hi són fr.sicament. Hi ha, doncs, gent intelligent que vol que aquest territori es consolidi com una regió que tW tingui res a veure amb l'Haia, amb Brussel·les o antb Bonn. Que sigui una regió amb vitalitat pròpia. -M'està parlant de l 'Ew·opa de les regions ... -En aquest cas seria interestatal. I això crec que és molt interessant. Hi ha projectes de treballar junts, nosaltres, els de Maastricht, a Aquisgrà i a Lieja; el que passa és que Lieja és una ciutat que sempre està en crisi econòmica, que fa fallida. I, de moment, els qui tirem més del carro som els alemanys i nosaltres. -Cr ec crue acaba de signar com a director cle l'OrquestL·a de Düsseldorf i d el Cor del Musikverein ... -Sí, efectivament. -Exercirà les seves ftmcions a partir del curs que ve. Quins plans té, per a l'orquestra? Vol ampliar la plantilla, per exemple? ... MUSI CALIA R E T R A T ... -No! 1'inc la pla11tilla més gran. 1'inc 130 músics ... -No cal , no. I vol fer-los treballar esp ecialm ent algun r epertori? -Sí, sí. Hi ha un repertor·i que uull treballar molt especi.a lment, perquè és un escc'tnclol, el que està passant actualment, amb la música simfònica ... Vull treballar a fons el classici.~me. - Perdó? - El classicisme - t·ep eteix més fm·t-. Sembla que ja està tot fet , en uquest terreny, i precisament el que més necessiten les orquestres acLnals és el conreu del classicisme. La base de tot el desenvolrtpament poster·ior, el moll de l'os de tota la nuísicct. Sí, vull treballar flaydn , Mozart i Beethoven . Haydn esp ecialment. És una vergonya el que passa amb aquest compositor ... Succeir Mendelssohn . I Schumann -Troba qu e el repertori que s'ha treballat fins ara és massa grandiloqüent? -Bé, l'orquestra, com la majoria d 'orquestres actuals, ha conrea.t més aviat un repertori de molt espetec i poca profunditat. D'altra banda, li haig cle dir que fer-me càrrec del cor del Musik vereinde Diisseldorf em fa ta.mbé una il·lusió enorme im 'omple de satisfacció. Ha de pensar només en dos del.s seus directors anteriors: Felix Mendelssoltn i Robert Schumann ... - L 'orc¡ut>stra d t>pèn t>conòmi('llln<>nt d<> l' Estat? -rl l"tllema n ya d e l No rd i lT'estfàlitr. ca pital Düsseldorf, el sos teniment de les institucions culturals , la música inclosa , és tradicio nalment municipal. 11 d 'altres llocs d'Alemanya depèn dels respectius !ander, p erò. -S uposo qu e ctnupten tambr amh CAJJÒn soa·s privat¡¡. - Evidentment, però això ja f>s una nitra cosa. A Diisseldmf, tenim lo f'oncentració de japonesos ml>s g rcut rle tot Europa , hi Ira molta indústria i molt comerç; per exemple, la Thysserr ... E·uidentment, moltes coses s 'hau de fer amb espònsors de la inclúsI ria, de caixes d 'estalui, bunes, etcètera. - Per Ct'rt : cr<>c que é-s la mateixa orq u<>stra, els músics mateix , t>ls qui l' han sol·licitat com a dirrcto•·... -Sí. Com ho sap, això? - M' ho han dü ... Això sc sap, i el fet és mol t important. Podct· dir q ue l'h an , pràcticament, vingut a buscar ... A més, això li suposa poder enceta r· la feina amb més fa cilitats, amb una confiança i una autoritat especials; sap tfUC compta , d 'entrada , amb el Stl port dels músics. - Miri, jo he procurat d 'ésser independent. I v ull continuar essent-ho. Gràcies a Déu, puc treballar prà ct icame nt se n se o gent s. A A lema ny a i aHolanda. per exemple, no hi tinc agents . Això em permet de ser més independent. Vull dir que tot el que tinc m 'ho he fet jo. Aquest contracte ha uingutfruit d'una casualitat: un director es va posar malalt i vaig haver de substituirlo i de saluar el programa amb aquesta orquestra ; un prog rama, a més, molt d~fícü i inusual. Aleshores, vull continuar amb nqu.esta independència , perquè em sembl(J, qtte és l'única manera de conúnuar essent decent en el ntón de la música. - Hom diu crue vostè és un músic dc tl'ajectòria germànica . -Això és una beneit e ria. Aquesta és una de les ximpleries que s 'han elit des del dia que he -~.. • 1: 101 ;:z i i t MUSICALIA R l = • f "¡j 101 posat el$ peus a Barcelona. -Però no em dit·à que no s'ha f•n tès sempre molt bé umh les orquestres alemanyes, pc•r c:x(•mple. - Jo m'entenc amb totes les orquestres que toquin bé. -Llavors, ralch-ia dir que el q ue vostè s'es tima són cer tes qualita ts que posseeixen, entre d 'a ltr·cs, les orqu cst r·es a lemanyes que tant h a d irigit. -És clar. Perquè la ·vida m 'ha anat per aquí. Però jo 11 0 sóc ger-· mànic . Això ho han dit des del p rimer dia certs crítics d'aquest paí.s. Aquesta ge11t que, com que 110 tenen orelles i 110 saben míí.sico, no tenen ni idea de què va, i han de refiar-se d'aspectes externs, com ara una biografia, per posar una etiqueta, viure tranquils, continuar pontificant i pensant que saben a.lguna cosa. ) o no tinc res de gen n.c'inic. Res, en absolut. Evidentment, com qualsevol persona responsable, m'agrada de viure en w1 lloc on es pugui treballar seriosa.ment. M'agrada de treballar en un ambient on hi hagi una disciplina de treball, però això no vol pas dir que sigui germ ànic . Perquè a Holanda no ho són pas, de germà nics, i també hi treballo de gust. -En tot cas, podem dir que vostè treballa més de gust en uns llocs que no pas en uns altres? -No, no, perdó. Això està mal plcmtejat. Jo treballo arreu de gust sempre que hi hagi disciplina i serietat. Si la gent d'un país determinat no vol tenir disciplina, no vol treballar a fons, evident m ent, amb mi que no hi comptin. Però no és per qüestió de germanisme o no germanisme. Això és una ximyleria com una casa de pagès. Es una "llufa" que m'han penjat aquí aBarcelonet des del primer moment. -Bé, don cs la hi despenjo ... -Sí, p er fcwo r. Vivimenelmón, dels clixés i de les banalitats. -Vostè va estudiar amb Hans Swarowsky, que va ser p t·ofessor d'una bona p art dels grans directors d'avui; però crec que no es considera pas her eu de la seva tradició interpretativa .. . E T R A T El mestratge de Swarowsky i la gran tradició vienesa -Swarowsky ens va donar un bany cult ural enorme, però la músicet ja l'hcwies de portar tu. Si no porta·ves la mú.sica, et quedaves sense res. Aprenies coses exteriors, tenies informació sobre processos compositiu.s, sobre anàlisi, sobre estil. Però mú.sica, no me 'n va ensenyar, a 1nt.. -Només la tècnica de la direcció? -No, ni fet tècnica, tampoc. Més a·v iat estilística i anàlisi. Tanmateix, això comp or ta un rerafons, no formulat, però un rerafons estètic considerable. Pensi que ell era amic de Richard Strau.ss, que havia estudiat amb Anton Webern i amb Arnold Schonberg ... Havia estudiat, d'altra banda, amb Freud, coneixia Karl Kraus, Kafka, Brecht ... Això, evidentment, pesa. Ara, ho remarco: la seva personalitat concreta es concentrava més en unes anàlisis, en una visió cultural del fet musical, que no pas en la música en si. -A vostè sempre l'ha atret Celihidache ... -Em fa l'efecte que "l'heretge" Celibiclache és atractiu per a tothom que tingui una miqueta de sensibilitat musical. És un horne que és fora dels clixés que s 'ha muntat; la gent que no sap música i volen remenar les cireres; i, a més, lluita aferrissadament per Reconèixer en Celibidache . un mus1c excepcional ; conservar també la seva independència de criteri, d'ctctuació. Evidentment, és un home polèmic; a més, un home, personalment , molt contra.dicto r i, molt difícil. 1 que encara li hctn fet l-0 vida més difícil. ]o, com a músic, no pu.c dei:t:ar de reconèixer en ell Wl l:trtista excepcional, absolutament excepcional. Excepcional. no només en el sentit que és molt bo, sinó que és únic. És únicji11s i tot pels plantejaments, perqnè és un home fora de la.fal$ct ortodòxia imperant. -Quins altres directors l'interessen? Potser no precisament Toscanini, pel qu e m'acaba de dir. -Toscanini també m 'interessa, per la seva radicalitat i, també, si vol, com a contrast amb Furtwangler, l'opositor de Toscanini. M'inte r esse n també Klemperer, el vell Kleiber, Busch .. . -Qtún és el seu repertori? -Faig des de Bach fin.s a la música contemporània. -lla música francesa? -Molt, molt. No tant com voldria, però és un dels meus febles. -De totes man er es, 110 en fn ga i·re, de música contemporània ... -Molt poca. -Per què? -Principalment, perquè el tipus d'orquestres que he hagut de dirigir no es dedicaven a la música contemporània, perquè són or questres que no són riques. I què vol dir, això? Que si toquessin m.úsica contemporània no tindrien ningú, de pú.blic, i a la llarga s 'arruïnarien. Aleshores, han de fer un repertori més assequible, per a tothom. És clar. 'o he fet gaire música contemporània per això: doncs perquè no n'he tingut ocasió, per ttn cantó, i perquè no m'he volgut especialitzar , per· un altre. I nom 'he ·volgnt especialitzar en aquest terre n y pe r dive r ses raons. Per qüestions de gust i per conviccions teòriques i estètiques. I no emfaci dir res més, que se m'enfadaran tots els compositors catctlans en actiu. MUSI CALIA R E T R A T ... t l s t e b é !- a e !- n ;. ;- o a ;, !- o t- o I, t- lr ;- o ,_ t- -Ja m'ho pem;o ... ¿Algtma vegada ha hagut de fer- concessions . dirigint obn·s que no l'intet·essaven o que no li convenien, per qiiestion de ca net· a? -No, per qüestions de carrera, descartat. Primera, perquè no hi crec, en això de fer carrera. Segona, per raons d'un cert compromís, algunes vegades he hagut de fer estrenes d'obres que eren veritables desastres , o veritables ximpleries. Així, que alguna vegada rn 'ha tocat fer això. Però poc ... 'frac tant-se de primeres audicions tampoc no m'ha semblat tan malament, perquè, al cap i a la fi, s 'hem de donar a conèixer, també, les obres que es Jan avui du1. 1 que després quedin oblidades, que és el destí de la majoria d'aquestes obres. - Vost~ pensa que els concursos versió de la Cinquena de Beethoven. És impossible, no? Miri, vivim en una època en la qual (,/[ò que realment compta és eminentment visual. Es dóna valor a coses tan ridícules com la imatge i es mira el televisor en comptes de viure. La música no hi té res a veure, amb tot això ... , o 110 hi hattria de tenir res a veure, omb aquesta progressiva cretinització general. Desgraciadament, molts directors famosos han entrat en aquest circuit , i així IJ(ttl les coses ... No es pot escolta.r res, pràcticament, qtte valgni realment la pena en el camp simfònic. són ... -Dolents. No serveixen per a res. -Si encara no li ho he dit! En parlava amb Bnmo Gelhet·, i eU em deia que , per a un p ianista, poden set· una maner·a de mostrar-se en públic com a a t·tista. Però, per a un din~c lor, és ben cüferent. .. -Bé, bé. Exactament. Doncs continttem. Per a w1 instrwnentista, poden tenir Uf! cert sentit, en la rnesura que el poden col· locar a la roda dels circuits internacionals. Ara bé, per a LLn director és impossible. De concursos de direcció jo també n'he fet, n 'he guanya t ... , i són una pura enganyifa. És un escàndol. Primer: perquè, en el jurat, hi seu gent que és ignorant de mlÍsica. Segon: si són músics, tampoc no saben de què va la direcció d'orquestra. El que sí que hi ha són especialistes en imatge i ximpleries d'aquestes, que miren la possibilitat de fer negoci amb la per·sonct que és allà fent el pallasso. Després, pa.ssa que és impossible de ju.tjar els directors d'orquestra en un concurs. Per què? Doncs, perquè un director dóna un resultat artístic després d'un temps de treballar. No és arribar, posar·-se al davant de l'orquestra i presentar una nova -Troba que la seva carre•·a ... , bé, Ja seva trajectòria artís Lica, es desenvolupa de manera satisfactòria? -És difícil de dir, perquè és clar, posats a somiar, oi, tothom hauria d'estar dirigint la Filharmònica de Berlín ... La veritat és que no em puc queixar. Per a mi allò més important, en aquesta carrera, com. en moltes altres, deu ser allò de no ha.ver-ho de fer tot, per necessita.t de menja.r. 1, en aquest cas, err: van nwlt bé les coses, és cla.r. Es més, qua.n és una orquestra qui et ve a buscar, és molt diferent d'anar a pidolar. O fer pidolar uns ugen ts, que a més després s 'embutxaquen tants per cents i tot el que poden. Pensi que aquesta orquestra que m'ha t•ingut a buscar, ha hagut de fer una ret•o lució interna. Perquè els que decideixen són els polítics, 110 l'orquestra pròpiament. I els polítics tenien, com sempre. els seus compromisos i els .~eus candidats. Entén? Els noms, les cases de di.scos ... - Eslava donat. el lloe? - És clar. I l'orquestra, de fet, per primera vegada ha dit "no, fiO passem per aguí, volem e u Salvador Mas ' 1• Es a això, qne ern refereixo, quan dic que vull ser independent i poder dir no. -Pa~sant a uns altres temes: com trc•halla w1a oba·a, com l'estudia'? - Llegint. -Sí, pc•·ò ... la Lt·eballa al piano? O només té el piano com a a·ccurs'? - Bàsicament sem.pre és així llegint, sí. Tanmateix, en alguns casos d'una certa complexita t harmònica, per exemple, puc provm· en el piano el passatge, algun acord ... - lquan llegeix, ja sa p on lai haut·à problemes, quins seran els punts con fli ctius en la feina amb l'orquestra? - Mi ri, això es va. sabent amb el tcrnps. És e·vident que si hom llegeix i sap que el passatge és dijtcil tècnicament, hi hau.rà problemes. Si eL~ violins van, per exem.ple, per la prima, en una posició molt aguda, molt de pressa, sap que allà lti haurà més di¡(LCult.ats que en la primera posició. De toUt manera, aquests passatges se solucionen d'una m.anera relativament fàcil amb les orquestres bones. O sigui, aquest no és el punt conflictiu que potser volia dir vostè. El punt conflictiu és el simfònic pròpiament dit. És a dir: el tempo ... -J us lamen t, ara volia ana~· per at¡uí. - .. .1 la. continzú.tat simfònica diferents g rups, i els balanços ... Això es fa amb els anys. I sobretot amb un òrgan que se'n diu orelles. Que ningú no t'ensenya com funciona. -Però això s'ha d e tenir. Es pot treballar, es pot polir, com un diamant en brut, però ... deL~ I. .. .;! 1: 101 MUSICALIA R : -• -~ ~= ... - ltxaclll mvnt. S 'ha de cultivar cada dia: escoltar, saber llegir ... Per u11 carttó, els directors hem de saber llegir, Irem d 'aprendre de llegir què hi ha en les partitures, cosa que és molt, molt més diflcil del que /a gent es pensa. / llegir vol dir entendre. -És clar·. Perdoni que l' intera·olllpi , JWr Ò, quan hom tt·eballa ~cunh orq uestres qu e tenen una traclirió interpretativa concr·eta , és 1110lt dillciJ podo•· dir "aquest rita rda nc/o s ' ha fet per tradició scmpa·e, però no hi és escrit". - Dit d 'tma manera gairebé ir·ònica, seria aprendre de rellegir. /l 'altra cosa seria aprendre d'escoltar. Sembla que és molt senzill, oi? Doncs és el més difícil que hi ha. -Parlant del tempo, Celihidache d eia que no és un punt de parlicla , sinó el resultat d'unes co ntingències: l'acústica d'e la sala, la qum1titat de so ... -Això que ¡;ucceeix en aquest moment, cal veure quin pes té . Per ta11t , s'ha d 'adequar el tempo a això. A aquesta massa sonora qu,e tinc en el ja, en l'ara. -Com veu, doncs, un instTumenl com el metrònom? -El metrònom és un instrument orientatiu; perquè quan un compositor ha tingut la idea d'escriure un metrònom, jo me l 'haig de prendre seriosament ... De la mateixa manera que quan m'ha escrit un Do, o m'ha escrit allegro viva ce i una indicació metronòmica, jo m'ho haig de llegir i tenir-ho en compte. Qualsevol cosa que em digués a l'orella el senyor Beethoven, me l'hauria de prendre seriosarnent. - P erò els metrònoms de Beethoven ... -Aleshores -deixi 'm acabarjo m 'ho prenc seriosament: és twa orientació més. Ara, jo, com et bon músic, no aniré a dirigir ctmb urt cronòmetre, amb un metrònom als dits ; sinó qne jo tinc nna idea del que rn 'ha demanat el compositor. }a està. Llavors, a la p ràctica, haig d'adequar aquest tempo , m.és o menys ideal, a la realitat; és a dir, quan es materialitza, aleshores em veig E T R A T obligat a adaptar-lo. El metrònom és una indicació més, una informació més, doncs. Però jo sé que no pot ser mai absoluta, que no hi ha un tempo únic, cle cada obra; perquè ai.xò, ja dic, depèn d'una sèrie de coordena des qrte no les determino jo. Sinó que les determina, per un cantó , l'acústica, i, per w1 altre, la música en si, la música mateix que està sonant a.ra. Per això dic que cal tenir orelles, que ca.l escoltar, perqnè el tempo s 'acaba tr·obrmt, gràcies a aque/Jt sent.it de l 'oi:dct. -Vostè treballa Ja pal't gestual de l'obra? Hi ha un cet·t mrnyspt·eu pel gest , però el gf"st és l'íanic que té el director per comunicar-se amb l'orquestt·a dm·an t el concet·t. .. -Durant el concert i als assaigs. - I no ho tt·eballa? - I tant, que ho treballo ! Ilo he treballat, vaja. El que passa és que jo ja tinc una tècnica feta. Ara, ja no ho treballo. Ara bé, el El gest només és un dels components de la direcció d'orquestra gest no és la direcció d'orquestra, sinó que és un dels components de la direcció. El que passa és que jo haig de tenir una tècnica, per fer-me entendre. I una tècnica com més refinada millor. Haig de tenir un gest per fer començar una orquestra alhora. en un tempo determinat. Per mantenir-la alhora. Per fer-la accelerctr, retardar. Per tocar fo rt, per tocar piano. Per toca.r lcga to o staccato, etc. Enji, hi ha, un repertori de gests que jo haig de tenir, que, sen/Je dir res, els músics puguin captar. -Hom diu q ue la tècnica de la direcció és relativament simple, r elativament assequible ... Això sembla una porta obet·ta per la q ual s'introdueixen al món de la direcció una bona quantitat d'"intrusos" ... - ]a hi som. Bé, sap què passa? Tot el món de la mrísica és molt complex. I una de les característiques de la música és que tot i ser una mena de llenguatge, aquest no és verbal. Aleshores, quan hem de verbalitzar qualsevol dels fenòmens musicals , o bé 11 0 en sabem p rou, o hem de fer servir una colla. de pa.raules complicades; ale¡;/wres, tampoc no ens entenem. Què comporta això? Doncs que una, quantitat enorme d'amateurs, de diletants, estan aquí ctl mig, agafen co nceptes d'aquíi d'allà i es fan uns embolics com una casa de pagès. Concretament, sobre el gest: que si és senzill. És clar, molts directors han dit: el gest en si, és molt simple. Es tracta de portar el compàs perquè l'orquestra vagi alhora. Ai.'l:Ò és com si digués que parlar és molt fàcil, que és dir consonants i vocals. És clar, en el moment que dic això, dic una veritat, però no dic tota la veritat. He dit una simplificació gairebé g rotesca, oi? Perquè, és clar, d'això a llegir un poema de Carner, hi ha una distància enorme. Bé, aleshores, el gest del director és molt simple, sí, és sctber marcar un, dos, tres, quatre, amb la qual cosa ja hem dit això: consonants i vocal~ . Però hi ha alguna cosa més que això. És a dir, hi ha una colla de nuances entremig, que són precisament les que fan que tant en el cas del parlar com el de la direcció, ambdues esdevinguin en determinades circwnstàncies activitats artístiques. -Llàstima que aquestes nuances, que aquests matisos, la majoria del públic no els capti. -És que el públic veu més que no sent, i sent més que no escolta. -És veritat, el públic va a sentit l'ob1·a ... I com que l'obra és tan interessant , tan bona , com que convenç de tal manet·a, born deixa de band a la qualitat interpt·etativa ... -Això ho deia sempre Swarowsky, i tenia tota l4 raó. Deia: MUSICALIA R E T R A T r t l l .t• s: 10 1 El director amb Allcla d e Larrocha a Be rlin "si en serà de bo, Beetho·ven, que rnalg rctt el.s direct.ors d 'orquestra encara s 'ugua.nta avui dia en els programes!". I és ver i tat. És la pura veritat. I el mateix passa amb tcmts i tants compositors; amb Verdi, per exemple. -Pa rlant de Ve t·di: p er què vostè, que ha LL·cballat tant amb les veus, no dirigeb: òpera? -El que passa és que la carrera va per un cantó, de vegades, que un no escull d'entrada i hi ha el perill, amb el temps, de quedar classificat en un determinat repertori. -Que té quelcom, en contra d e l'òpera? Perquè Leopold Hager em va dir que havia deixat de dirigir-ne perqnè n'estava tip , d 'aquest món. -No, en principi no tinc res en contra.. Amb la qual cosa he dit una ve1·itat a. mitges . Perquè vull dir amb això que no tinc res en contra de l 'òpera, però sí que estic en contra de com funciona normalment. Ara bé: si m'Ito demanen i em deixen triar, si em deixen temps per ass ajar i em deixen segttir la. p roducció eles del començament, si m 'entenc amb elrégisseur· i podem f er una versió que respecti l'obra., llavors sí. Però si és per a.nar en contra de l 'obra, doncs no m 'ittteressa. Per tant, no estic en contra d~ l'òpera. sinó de l'òpera tal com funciona avui dia normalment. -Crec que a vostè no li agr·ada considerar-se intèrpret. -L'intèrpret pressuposa que hi ha algú que no entén un lleng uatge. Aqu.est parla txec, vostè parla català; necessiten un int èrpret. ] o no sóc això . .lo faig música. O intento de f er música. Que poques vegades surt, és veritat. Surten notes , p erò m rísica no. La, intenció hi és, p erò, per descomptat. -Vostè ha estudiat filologia romànica. Com incideix, això, en les seves interpt·etacious? lla tingut alguna influència en la seva formació com a músic? - Potser sí, que m 'ha influït, ert la dèrilt cie cercar sempre el rigor del text. M 'interessa tnolt qu,e l'edició i el mater·ial d 'orquestra sig nin autèntics; que signin al més a prop possible de la voluntat del compositor. - És necessàt·ia , la cultura , per· a un m(rsic? Un instrumen tista , u n d irector d'escassa cultUia pod en off' t·it· i n terp t·etacious genials ptll·ament intuïtives? - La paraula genial, la reservem per als genis, p er a aqueUs que han creat quelcom , p er als compositors: els qui han robat el foc dels déus a l'Olimp i l'han baixat als homes. Aquests serien els genis, aquest és el sentit de la pa.ratLla. N osaltres només som músics. Des versions que podem f er de les obr·es d 'aqu,ells poden ser més o menys interessants, més o menys bones o encertades, es poden apropar més o menys al ge ni d el seu. creador. Parlar d'intèrprets genials és evidentment tLna manera de parlar , que, tanmateix,força el sentit de les paraules i ens allunya del sen- i• I t MUSI CALIA R E T R A T ~ -!... • ¡: 101 ;:¡ ~ l i 38 158 Salvador Mas d irig int l'OCS al Schauspie lha us de Berlin tit original. Una persona sense cultura,potfer bona música? Jo li diria que l'art és un camí eminentment paradoxal. 1 a mi em costa d'imaginar que u11 ruc ptLgui fer bona música. Ara, qui sap? Potser sí. Una persona pot ser basta de maneres, però potser té dins seu un pòsit d 'innocència i de netedat que no sap manifestar enfora, a la vida normal; que en música potser sí que rnanifestaria. En principi, 110 ho excloc. De vegades també veiem que a persones molt cultes se 'ls fa molt difícil de fer bona música. Les dues coses es poden donar , i de fet es donen, més que no sembla. -Quin grau de va1·iabilitat té el seu concepte d'una obt·a deter·mi nada, en el momcut del concert? Vostè és dels que "sOl·prenen " els músics? -Sí que ens podem sorprendre, no només jo, també els músics, quan fem música, però no voluntàriament. Pot donar-se, sí, que ens passi alguna cosa, que ens emocionern. -Com utilitza el temps, el dia del concert? Què fa? Té cap ritual? -Bé, generalment tinc assaig general; i després, miro de no parlar, de no distreure'm. M'estic per casa tranquil· lament fent coses, altres coses. Miro de no dispersar-me. I faig el meu ioga particular, que és la migdiada... -En què pensa que ha canviat el métier des de Toscanini i Furtwangler fin s ara? Hi ha una tornada al text, potser? -És difícil de dir ... Crec que bàsicament s 'ha especialitzat molt i que s 'ha tornat molt més materialista i cínic en general. Evidentment hi ha una tornada al text, però potser sense ànima. -Hom diu que el director és un "divo", però antigament Déu n'hi do ... -Sf, és veritat, sembla que això s 'acaba. Però també val a dir que abans eren més artistes, i ara són menys interessants , menys creatius. -Ara són més aviat jet-set, no? Tot el dia a l'avió ... -Sí, sí. malauradament si. Fe1· carrera i guanyar molts diners, vet aquí. ]o hi estic totalment en contra. -Ara , hom passa menys temps amb les orcruestres ... - Miri, tot porta a una superficialitat culpable, digu.em-ho així. Perquè no s 'aprofundeix res, ni es treballa amb les orquestres a fons; aquestes cada vegada exigeixen rnés d'entrada, perquè arnb un sol cop de batuta ja soni tot perfecte. Perfecte per fora, fiO per dintre ... Es a dir, tot porta a una superficialitat, a un desvergonyitnent de voler fer diners com sigui, com sigui. I d'això, se'n diu fer carrera. I a última hora, qui surt perdent amb tot això és la música i el públic. Actu.alment, el ni·uell musical crec jo que és bastant, bastant mediocre. Pertot. Fins i tot a Europa . -Ai.xò vol dir que als EUA és pitjor'? - Espantós. La vacuïtat total. Ara, això sí, brillantor per fora, la que vu.lgui. Potència sonora, no ve d 'aquí, com més millor. Els tempi ràpids, perquè s'ha cle tenir temperament; aquesta és una de les paraules d'avui dia. - I ha de cabre tot aJ djsc ... -Sí, exactament. Una de les paraules d'avui dia, que fart servir aquesta colla de gent qu.e en diuen crítics, és això que en diuen "temperament". I el temperament , segons aquesta gent, es tradueix a córrer. Com tnés r·(t]Jid, més difícil sembla, més ... temperament . Més olímpic! En fi, Lola la colla d'estupideses en voga. -La manca de temps es fa més evident, suposo, quan hi ha un solista , no? Com viu vostè aquesta col·laboració? - Jo m 'ho passo molt bé treballant amb solistes . M'a.grada. de treballar amb gent que tingui alguna cosa a dir. Ara, no sempre passa així. Moltes vegades et trobes amb soli.stes que són pura mecànica, pura superficialitat,focs d'artiftei, atletisme ires més. Però bé, el món és així i s 'ha de tirar MUSI CALIA R s s l s 1 '1 s 'I s u .- e s T enda vant. El que sempre s 'ha d'exigir d'un solista és un nivell tècnic i musical mínim per poderse entendre amb l'orquestra. -Vostè és professot· dc direcció al Con erva tori de Barcelona ... -Tinc una cà tedra especial, sí. -N'està eonten t, d e com s'lli desenvolupa la seva feina? -E.súc espercwça t p erquè veig qne malgrat el de.~ordre de la cnsa i del poís en general hi ha alguns alnnwes qne tenen molt de nas, molta intui:ció, qu.e poden ttrribar afer cdgww cosa si se'ls clonen els mitja ns. Ara, cle la manera que vénen prepa.rats .... és ben bé típic d'aquest país, també: la sabaw i l 'espardenya. Unes grans intuïcions i uns coneixements "coixos". l això fa pcrtir. - Què prova de tl·ansmett·e als seus alumnes, doncs? -Fer-los obrir els ulls i les orelles. Que pensin. Que aprenguin a anar alfons en una par·titura, en una obra. 1 que, amb el temps, siguin capaços de posar·-se al davant d 'una orqnestra amb les orelles ben obertes, ben despertes, p er poder fer mrísica. -No m 'agradaria ncabar sense comentar - i perdoni' m- el que podríem ja ga ireb é anomenar com a " a fet· Mot·cra" ... El més gre u d 'aqucs Ln his tòria és, a l meu parer, qu e les ¡·ea cc ions que s'han p1·odu.ït en certs sectors són mostra, una mos tra m és . d 'un cert p rovin da ni sme cultural ... -Total. -Vull dir q ue hem passat, aquí a Catalunya, molts a n ys sense poder man ifestar, per raons evidents, el talent qu e dèiem tenir, que n o sé si elt erúem ... -Ara ho ha dit! - 1 ara, h em passat a Ja contrària, em temo: a nn proteccionisme clesm esurn t e n vers tot aUò que és ca talà , simplement pel fe t de ser-h o. -El que passa. és que estem vivint en ww època molt estúpida. N'hi ha que s 'estan mirn.nt el melic cada elia ... I no és cti.:-cò, la cultura. Una de les proves de la madttresa cl'una socie tat , de la cultura d'una societat , és que pugui parlar del seu passat sen se E T R A T Morera, Pa hissa, Manén, Granados Pau Casals... histerismes; que cada generació pugui posar el seu pa .~s at en un orclre, sota el seu pnnt de vista, n.o? De f et, el cas de Morera és""' cas típic de tots aquests compositors de la primera meitat elet segle xx. No és pas Morera sol. lli ha Pahissa. l Manén. 1 Granados. I Pau Casals. Fins i tot el ens Pedrell. Tots aquest pateixen el mateix mal... -P er doni: p ade m de P a u Casals com a compositor, no? -Sí, és clar. Com a compositor, i simfònic. Tots aquests com positors pateixen del mateix mal. Tots pateixen cie voler fer simfonismeino en saben. No ert .~aben, vet aquí. Són gent que tenen llitS altres rnèrits en la història de la música d'aqu,est país, com pot ser el conreu cle la música popular, de la sardana, del que vnlgui. Per·ò, a la que es posen afer música pretesament simfònica , fan el ridícul. I aquest és el problema del senyor Morera. A rné.s, tant els familiars d'aquest senyor com algun crític de via estreta, volent-me atacar, m'han ving ut a donar la raó. Al final m'han hag ut de donar la raó ; sense dir·-ho , però m e l'han donada: "Oh ! el genial compositor de sardanes ... ". Exactament! ()e .~nrdanes! De sa rdanes, sí! Ara, quan es posa a fer música simfònica és un desastre. 1 e n Granados és un g ran compositor, per al piano i el ca11t, però res m és . f qnè me'n diu, de EJ Pcsse lll·e de Cctsals? Coneix nlgurw obrn més tronada que El P essebre? Ho sento , això és així. I s 'Ira de dir! Miri, de Muntaner ens ve el famós eslògan -cito de memòria-: "puix parla en català , DérL li clon glòria ", i en Joan Fuster se'n fotia, i deia: "puix parla en cata là , vegem què diu!''. No? Doncs és el mateix, aplicat a la música. Si és català.. no té per què ser bo. Si és catalcl., escoltem a veure què diu.l si ens agrada, molt bé, i si no, fora! Aquest és el criteri que hauríem de tenir. -Si no vol dir 1·es més ... -No, si d'aquest tema em pot anar estirant de la lleng ua i aniran sort.in.t coses ... (rient), i tothom se m 'enfadarà, ai la s! Però aquí ho vam d eixa 1· , per aq uesta vegada ... P el que fa a mi, i a ma nera de punt i fina] , no puc més que admirar i estimar en allò que vaJ la sinceritat i la claredat de Salvador Mas. I desitjar-li que per molts anys pugui continuar client NO. :. .. -! • ¡: 101 MUSI CALIA PRE·CR ÍTICA CATA LUNY A MÚSIC A PROP OSA ~ la mús ica iiJe roam eric ana a Bar celo na per VICTÒRIA PALMA E t ";i • f 101 40 160 lmui~dr 1929 vascr· un mes tlii]JOI"tant p e t' a Ban·t'lona i Sev illa. Ih¡u cs tcs dues ciutats en ronvertiren e n el centt·c d 'att•nrió dels continents europeu i a nwr·ic:à, gràcies a la c·elebració dc Ica seves t•espectivt•s exposicions intcr·nncionals . L'E:\ posició I beroamericana s ' innugurà a Sevilla d 9 de maig d 'aqtu•ll any. Ri estiguer en r cpt·csc' ntat s vint - i- do s països hi s pa n oamericans, a més de Portugal, Br·asil i els Esta ts Units . El dia 19 del malei..x mes s'inauhrur à a Barcelona l'Exposició Interna c io nal. Mttlgt·at q ue no hi foren presents els ¡Jaïsos americans, el compositor i violinis ta Màt·ius Mateu. nascut a Bat·eelona l'an y 1889. i que havia tingut l' ocasió, durant les seves gires per Amèt·ica Lla tina, de conèixer un bon nombre de compositot·s, pt·opo sà a l a Diputaci ó Pt·ovincial de Ba r·celona el patt·ocilti de quatre festivals simfònics dedicats a compositors iheroame t·ica n s . E l Palau Naciona l dr l'Exposició va acollir aquest cicle musical. L'octuJn·e de 1929 Joaquín Tur ina , en un a rticle publica t a la revista "Música. llustración Ibcmamei"Ícana", defensava l ' interès del movim ent musica l americà. com h o posava de manifest la celebració dels concerts als quals m ' he r eferit. El Primer F estival Iberoamericà va acollir el compositor bras ile r E nrique Oswaldo (1852-1931), que va presentar la seva obra Simfo nia en do , dirigida pel mes tre Pau Cusa ls . i els u gentins Cados Pedt·cll (1878-194 1), Pastorales, ncbot de Felip P cdt·cU; Ca1·los López Buchardo (188J -1948), Escena s arge ntinas ; M o ntse tTat Campmany, Visión Simfónica, i Albet·Lo Willia ms (1862- 1952), Poema de las campanas. Campma ny ja e t·a coneguda pel públir. c:atalà per·unn composi<· ió que uns anys abans havia r s trena t l'Orquestra Casals. Les obrrs dels a r·gentins foren dil"igides p er· Màrius Ma teu. Tots el comp ositors, les obt·es del s quals s' intcrpt·etaren e n aques ts festivals, estigue r en presents a Barcelona. AJ Segon F estival , hi assi s tiren l ' uruguaià Ednardo Fabini (1882-1950) amb l 'obra Obertura de la lsla de los Ceibos i el poema simfònic Campo, ambdues dirigides pel mestre Lamoto de Grignon; t'I prJ"Uà T eodot·o Va lca rrel (1891), Suite Incaica.; el guatema lencAlfredo Wyld , lmpresiones, i els mexicans Manuel Ponce (1882-1948), Chapultepec. i J osé Rolón (1883-1945), Elfestín de los Enanos. Aquesta part del festival va ser dirigida per l 'esmentat Màrius Mateu. La millor audició ci<' I T et·cer Festival fou el Concert per a piano i orquestrct, en ReM, del xilè E m·iquc So ro (1884-1954). E l mexicà E. Mejía, Final de la S uite mejican.a; el xilè Humbe rto Allende (18851959), Voces de la ra l/e. i els c ubans Ca dos La vin (1883-1962), Tres cantos A raucanos; AJej a ndro Gan·ía Catm·la, Tres danzas cubanas. i Enrique Scínchez dc Fuentes (187 1-1944), a mb el seu poe m a Anacaona, per a soprano , cor, piano i orqu es tra , va n presentar obr·es amb un marcat ca ràc tc t· folk loris ta i pr·imitiu. L'Orfeó de Sants, di t·igit p el seu mestre Antoni P é r ez-M oya, juntament am b e l pianista Vallrihera i la soprano Assumplu P era, va n interpre tar ln darret·a obra d e l pt·ograma. E l me tre Mateu va didgir rOrqucstra que s'hana format per a aquest Festival. La mú si ca bt·as il e t·a va ser la protagonis ta del crua t·t i daner fes- tival. Els ('Ompositors Albm·to Nepomuceno ( 1864-1920), O Garatu.ja i Suite Brasileií a ; Ósca r Lorenzo F'cm a ndcz ( 1897 -1948), S uite sinfónica, i H értor Villa-Lobos (1887-1959), Amaz onas, Tres poemas lndígenas i Choros, van servit· per pt·esentat· al públic les caracter·ístique s de l a música brasilera. ai.xí com també els elements folklori stes i les sonoi"Ïta ts dels instmments pt·imitius . Villa-Lobos, que ja er·a molt conegut cntt·e e] públic que omplia la sala, va set· el més aplaudit, sobretot en pr·esentar-se a dirigir les seves p t·òpies obres . La darre t·a va set· interpretada per la sopt·ano Me r cedes S trob el, l' Or-feó Gracien c, dirigit pel mestre J oan Balcells . i I' OrquestTa for·mada amb motiu d'aquests festivals . Mà t·ius Ma te u va tancar també aquest cicle dc concc>rts ocupant, un c·op més, la fli r ecció de l'orquestr·a. Molts d'aquests compositors. en l'actualitat i al nostre país, han quedat només com els autot·s que el1929 vingueren a Bucelona pet· presentar al públic català la seva obra. Aquest mes, dels dies J 5 al19 de mat"ç, a l'espai monogràfic de les 13.00 hem volgut preparat· un progr ama c¡uc "vagi de música Jl atinoamet"Íca na". Així, doncs, podrem escoltar m(ts ica del compositor argentí Astor Piazolla (1921 ), del brasi ler Enrique Oswa ld (1852] 931 ), d el xil è Juan Onego-Salas (1919). el veneçolà Antonio Lauro (1917-1986), i també dels compositors més co neguts a casa nostra, com H éctor Villa-Lobos, Manuel Pon ce, i Alhc t·to Ginas tcr a (1916), entre d" a ltt·es . L'objectiu de Catalunya Música és d'acostar a ls nostt·es oients uns comp ositot·s que en la sC'va major part n o acostumen a ser presents en els ambients musicals del nostre país, malgr a t la seva vàlua. , MUSICALIA PRE-CRÍTICA Anclré Watts: a la recerca el'una sonoritat diferent ~ -!... 1: 101 ;:¡ !Zt -I AndréWaHs per CARLES LOBO E n un a època l~ll què la televisió al n ostre país cstà p ci'Ci c nt f'ls azimuts ell' V(•t·tacler· ser vei SOCia( CflH' haur·ia dr rt•t· , cai<'OntCiltar que d e Lanl <'11 tant, en altres in- dt·ets dd p laneta i en altres temps. algú ha d 'agmit· a la pelita p a ntalla un gran ra vot·. Aquest és e l cas del pianis ta dc color· a mel'icà, nascut a Nur·emberg el l94 6 fill d'un m ilita r· nord-americà i d 'un a pianista hongar·esa: Andr·é Wau s. Va ser· pt·e<·ismncnt , d o ncs, per mitjà d'un pr·ograma d c televisió i de la mà d c Lconard Bcrnstein que Watts, amb 16 anys, es llançà a la fama i a la carnwa pianística . Més la rd va ser d pr·imor intèrpre t que aparegué en la J)t·imcru emissió televisiva d'un cotH;cr·t scn cct· en h ot·es tic mà xima a ud ir n'cia. Watts, que ja h a visitat Bar·celona i l'Estat esp a n yol en di ver ses ocasions, é-s un d'aquells intèrprets a pa~:~siflna ts del seu instrument que pl'f•fereix t•scoUit· progr a- m es cle concert que li assegut·in una t'àpida i eficaç comunieac·ió umh el públic, abans d'aveutut·ar-!H' a ofet·ir obres " difícils de paiJ·''. Aixi és com nquest ml's de mur\' ens visita t·à dins la te mpora da d'Jh er camera amb una pl'oposta, s i no a trevida, cm·iosa o font cid que estem habituats . A part d e l a So nata D.Bt/0 de Schubert i la Sona ta vou der Stras se, 1-10-1905 de Janaeck, la n·sta d'obres que hi sentirà t'I públic són transcripcions pet· a l piano d c c·È'lcbres com posito r·s d 'obr·<'s d ' altn•s autors n o menys ccJebt·ats. Així, el concert d e Watts s'obrirà u mb els Tres preludis corals de Bach- Bussoni i s'acabarà amh un hloe d c cinc peces d ' un d els tt·a nsedpl ot'R més importants de la his tòria d'aquest gènere: Franz Liszt. I en la varietat hi l1 a el gust. Podrem escolta r Soirée de Vieuue d c Schuhert-Liszt , My )oys d c Ch opin-Liszt , On lflings of Song d l' Mend elssohn-Liszt, R eminiscèn- cies de Ho cccwegra d e Verdi- Liszl i Rc>miuiscències de Don Giovcwni I tl<' Mmr.at·t-Liszt. Co n vin gu em qu e el pian o d c· Liszl ¡;; 'i nsc ri u pt·ccisamen t eu el gt·an \'Íl'lUOsisme. en 1' ampliaciÓd e lt•s S('VCS possibilita ts tímbriques i tÍ'cniques en r aspecte simfònic d el tnt<'ltt.mcnt dd seu Uengu algc, i t·ccordcm t'I que Watts deia en la seva visi t a a Bat·celona l 'an y 1988: '' ... la raó per la qual continuo toc· a nt el piano és r esperança d'al'l'ibur a a conseguir w1a son oritat m ~s JHIWn l i vibt·anl d el q u e e n ca •· a imugi no que pot tenir"; l'elP-cció clcl pt·ogr ama ens fa llançar la p i'C'g unta: And r é Wa tts, a ls seu s 47 anys, hu a tTibat a trobar a questa fot·ça sono1·a del piano? IX TEMPORADA lBERCAMERA Palau dc lo l\t(csica Catala na Arulc·f \l'nits, piano Dimarts 2:.¡ de mat·ç. 21 h 41 16 1 MUSI CALIA PRE·CRÍTICA Dues 11G'' contemporànies a l'OCS: Guinovart i Ginastera per C.L. L a pt·opos ta que més ens hn rridat l' nte nció dc l'o- ft•rlft fie l' Orqtwst:ra Ciul at rl c Barc:elona per a aquest nws ric nt<trç han estat les dues oht·Ps düls dos compositors del nos tre scgln l'Rmentats en el títol de l' a rtidt•. La tmrlició musica l a l'Ar gentilla durant el segle passat tt·oba el seu punt àlgid en la figm·a de J ulüí n AguirT<' ( 1869-1924). Després d' ell són molts els compositor s que han tontribuït al desenvolupament modC'm d<• la música del subcontinent amer·kà , entre els quals sobresurt Junn Cnrlos Paz (1901-1971), responsable dc la introducció del dodeca foni sme sr honbet·già a l'Arg('ntina. Però qui ha transcendit amb més efi càcia Ics fronter es locals h a esta t sens dubte Alberto Gin aster-a, nascut a Buenos Aires el 42 162 1916. Srnse abandonar· les característiques que definitien Ja música argt•n lina (profund color nacionalista, roman ticis me fot·a d 'època i una voluntat d ' apropar-se a la música dc l' Eut·opa occidental), Alb e rto Gin aster a ha aconseguit un llenguatge pc•·sonal aportant a la música del seu país clements innovador·s qu e p r ocedeixen d ' una pràctica i un p•·ofund conei..xement dodecafònics . La seva trajectòria, però. sïnicià a mb obt·es amb influència sob•·ctot dels grans clàssics (els seus contempor·anis, d'altra banda) del nostt·e segle: Stravinsky, Bartók, Schonber·g. L 'obt·a que ara ens ocupa de Ginastera és el segon Concert per a violoncel i orquestra, cataloga t a mb el núm. d'opus 50 i estrenat al Tea tro CoJón dc Buenos Aü·es amb Aurora Natola-Ginastera com a soJista, l'Orquestra Filha rmÒJÚca de Buenos Air·es i el director Stanislav \Vislocki . P er fe t·-ne el comentat·i tra nscriurem un ft·agm ent d ' una de les ci"Ítiqucs internacionals que van elo¡,ri~u· unà nimement aquesta obra del 1980, tot considerant-la un dels millot·s trebaJis del compositor. J ot·ge d'U r-bano diu aJ "Clarín" el 8 de juliol dc 1981: " .. . des del mis t<'riós so del violoncel fins al Carles Gulnovart furor dionisíac de l'ot·c¡uestra, tol és un _càntic a l 'espe rança i a l 'amor. Es, a més, una resposta vital al pessimisme. Sobre t ot als t•·es primer s ft·agments, animats p er una força abassegadora en què no se sap què és el que s' ha d'admirar més. si la magnífica funcionalitat de l'instrument. convet·tit e n eix del problema. o la presència cons.tant de l'orquestra que deixa pas, cada cop que és necessar·i, a aque t r ei que és el violoncel". Potser a les acaballes dels nostre segle podríem fer èmfasi en la r·ecup cr ació dels tres valors qui" defin eixen l'ob t·a segons e] crític: espera n ~a, amor, i lluita contra el pessimisme. L'altra "G" que ens agradari a co me n ta r de la t e mporada d e l'OCB d'aquest mes de març és el nostre compatr iota Cades Guinovart, de CfOL s'interpretarà la SCV<l Simfonict en dos moviments. El més sorprenent potser de l'existència d 'aqtrests viral núnuts dc música simfòJúea escrits entt·e els anys 1976-77 és l'origen moti vaclor. Es tracta d ' un encà1Tec particular , d ' una mena dc mecenatge r·ememorant aquells temps en qur algú, enamorat de la música, dedicava els seus diners a dinamitzar la producció contemporània. A Carles Guinovart, l'encàrrec Ji va venit· u' un grup d 'arquitectes de Barcelona. Ells eren T. Rovit·a , R. Turradas, J. M. Casanovas, J. Lluis Canosa, J. Cad es Cardm1al, P. J..limon a,X. RuiziD. Blojoti csposa . Després d e planteja •·-se com s' h a d 'escriure una simfonia en l'actualitat (de fa 17 anys!), Guinovari: arriba a la conclusió que s'ha d 'aconseguir un equilibri entre les grans possibilit ats que ha conferit r extraordinària especulació túnbrica al llarg del segle XX i que p('r tant ofereix la possibilitat d 'escollir curosament el material bàsic, i les n ecessitats de la pròpia expr('ssivítat. Així doncs ~omenta l'autor-la Simfonia no renuncia a una certa aparositat amb un primer moviment que passa per diverses fases per aconseguir un món de con trastos amb diferents tractaments de la m atèria instrumental: un prirner estadi (Lento on írico) de sonoritats subtils; una segona secció (Tempo giusto) de caràcter més rítmic i contrapuntístic, i en tercer lloc (Allegro agita to e vigo roso) el moment més abrupte, tens i agitat del moviment ... Dintre de la mateixa línia de contrastos, el segon moviment (Passacaglia tímbtico e disp e r so) és, per contraposició. completament descarnat. Es tracta d'un desplaçament de l'interès instrumental al camp subtil de la percussió.... TEMPORADA ORQUESTRA CIUTAT DEBARCELO A Palau de la Música Catalana Simfonifl en dos moviments dc Carles Guinova rt Ml'ir Miosky, clli·ecto r· Oi vendr·es 5 ne març. 21 h Oi~sabte 6 de mal"ç, 17 b Diumenge 7 de març, 11 h Concert per fl violoncel i orquestro mím. 2 op. 50 d 'Albcrto Ginastc r·a Aau·ora Nato la-Ginaslera. violonrcl Vaclav Newnann, cürcc toa· Divendres 12 de març-, 21 b Dissabte 13 de març, 17 Diumenge 14 de març. ll h MUSICALIA PRE - CRÍTICA I uè iila 'C- rie ·a, .1. :~1, ~s- en .oha .e rit ner ·o,i .. ~s la La JL- es !-S- de ·r- o- ió és er el aL u- oisó. c- ès la ~T .es Descollrir l'ollra cie Kallalevslci en família pe rC . LOBO E n Ja gran aelivilal musical sovièti<·a dtu·ant un st'gle ' ' ple d c ca nvis sòcio-polítirs, lti sob t·esurtcn d ues gn ns figures inequívoques: Prokofiev i Xostakòvitx. A gran distànciu, i basa n t-nus en el que ens ba at'l'ibul n Occident fins als nostr«~s dics (cal enca1·a ¡·ecu per al' alguns autors t [ U<' no han pogut transcendir IJurs fnmh• t'<•s), situar em noms com el del comunicatiu Kbatxat m·ia n , o l'I dt'l més gt·a n simfonis ta so vii>ti c d e l >-' Miaskovski, o Sheb alin, o el delmés politir que múbil' Kht·pnnikov, i pi' t'fi el del que avui ens ocupa, Dmilri Kahalevski. Tascut t•l 1904 u San t Petet·shurg, KabaJevski estava d estina t a r<"alitza t· una <'alTera més cie ntífica que mttsica l ( ma te mà tiques i econòmiqu«•s). Però ja d c ben petit va demostra r uns eno nnes dols artístics, que la srva família no va volet· ofegu. Kabalcvski pintava, escrivia i, sohrt>Lo t, tocava el pia no amb bon talent. Als 18 auys, i d esprés d e matJ·icular·-sc a {'Scolcs d e ciència i l'eonomia, el nolit t:e protagOiústa es d ecideix pet· la can·er a musical. Printe1· l-'I pi ano i més ta1·d la composició. Les seves prim1' 1·cs obres (per a piano), destinades a ls seu s joves alumnes, s'inscriurien (i ja mai no abandonarien) en Ja tt·adició postromàntica (com les de Glazunov, Gliet· o del seu mcstJ·e de composició Miaskovsk i) claraml'nt diferenciada de les postures més modernes (i fins í tot " futuri stes") dc Shebalin, Roslavech o P opov. Una de Jes activita ts que Kabalevski feia d c jovt• pet· gua n yar·-se la vida va st>r acompa nya r amb el piano les sessions d c pr·ojeccions d e pel-líenles mudes . Més turd , a mb L'anibaòu d el cinema sonor, l'opus dc Kahulevski (com el d e tants altres compositm·s rontcmporanis seus) s'enr iqueix dr band es sono•·es . Un gèner e, Ul(Ucst, en què l'exaltació pall·iòtica i l'evocació dels grans herois sovièt ics esdevene n les grans lllliS('S~ el resultat és una gran pr·oduceió d e cantates (cinema to¡,•Tàfiques) : r ccor·dcm a ra La nostra Cratt Pàtria (1942) del mateix Kabalevski. .•tg: 101 Dmltrl Kabale vskl Les suites instrumentals dt• hu nd es sonores p1·ecismnent, uixí com d 'òper es, ballets i dc mtrsiea d'escena esd eviogue1·enuna de lt•s fór mules p red ilectes pt:r al g(·ncrc Ol'c¡uestral cap als anys trenta a la Unió Sovi è tica. Aquest fet Hnia d onat per crite ris polítics th·l ,.¡._ gim, que con vertien l'art en una eficaç eina d c pl'Opaganda <" ultut·al i social. Com també ho va s1·r la intt·oducció de cançons en les estructUl·es simfòniques (Rèquiem en memòria de Lenin, d e l 1933. del mateix Kahalevski, per exemplt·). Si algtllls compositot·s so viè ti1·~-o van h aver de compromt·tre"s musicalment, sigui en un sen tit o <·n altre, per tal d c no t r·air lr s SC'VI'S pt·òpies convicci o n s, d 'aJn·es co m Kabalevski t r·obave n en les pos icions més neutrals la Lnwquil· lit at personal per pode r cornpond n• al seu gust. Dc toles muner es, J uhulevski no refusà les pr·et-~cll de posició públiques . P et· exemple, en els moments en què les tensions eni t'f' l'Associació de Músics Pt·oJe tai'Ïs i l'Associació d e M Ílsicu Contemporània estaven al seu p unt mé · a ll. Kahalevski escr·iu el Poema de Lluí- Iu , simpa titzant amlJ els idea ls p t·o- lctul'is 1lcls prime t·s, incorporauthi nwlodif's l'cvolucionàt-ies; i , p er a ltt·a bancla , al mateix temps, colluhontumh la publicació d 'articles al¡; pcr·iòtlics i b u tlletins de l'AMC. La eatTet·a d e Kabalevski va set· ecr·l a me nt r·ceixida , e ncara q ue u Occident ha t r anscendit m és la scvu pt·od ucc·ió instl'umental que no pas la vocal. At·a le o im una bona op ortunitat d'acosla t·-n os una mica més al p et·fil d c Dmitr·i Kabalevski gràrie~o a la ~oc•go n u sessió dedicada a la música d l'l segle~' d els nous Ilinc1·ar·is M usit·uls Fumilitu·s que ha ot·ganitzal la F undació " Ja Caixa". ITINERAUIS MUS ICALS FAMILlAHS " 1•:1Mcglc XX ( 11)" Br·euR cx posieio tlS d r l'obt·a d c Kobolcvaki .J o, e Ontuestr·n Ca ta lana Fnmt•t•st• Llonb'UN"t•s, dit·ector Conwnta ris de Jaume AmaLUer Ct•ntt·l' Cultm·o l Pundació "la Caixa,. Uib.,obte, 27 de mat·ç. 13 b. 43 16:J MUSI CALIA PRE·CRÍTI CA Jlclof f Venta s Una músic a arrela da a fa tradic ió perC.L. E g_ ... -~ •fjg: í3 101 n el ventall mé¡, o menys pt·olífic de Ja c:omposi<'iÓ actual u Catalunya s'ohliden sovint alguns autor·s qm• si bé 110 s'ins<'riul'n estrictament dins dels preceptes de Favant¡,'ltanlismem és immediat. sí que atTibcn directamen t a la sensibilitat d ' un públic no gens redu:it i. p er tant, amb prou prcsf..ncin com p er d••ixnr-rtc constància. Un d'ttquests compositors és Adolf Vt'ntas, més coner,'U t potser· pet· la se' a dedicació pedagògica al Consen atol'i Superior· d<• Música del C'at't'l'l' del Bruc de Bat'<'t•lona i la seva prt>sència dur·ant molts anys a l<•s lïlcs de la Band a Municipal de la Ciu tat Comtal. Com a compositor ha dedicat gran pat·t de la seva atenció a moden1itzar la inexistent E cola Moderna del Sa.xòfon enriquint amb nomln·osos mètodes pedagògics els estudis d'aq uest instnunent. Sense les obligacions oficials a l Conscrvator·i i a la Banda, ara, en la seva juhilació. Adolf Ventas d edica el seu dilatat temps quotidià a aqucUe ta ques musicals que més li vénen de gust. entre l es quals la composic ió. E n la sc·va lluita inter·na per comprend t·e els camins avantguardistes cle lllenguatge musical. Adolf Ventas S<' sent més a {,'llSt c·t·eant Des del / 904 al senei dtl món nwúcal. aclllalit:ttnt dia a dia el seu catàltg .,.,.. r .. K ~\)\~F. It¿. ·'t'<,<t- BOl LEAU \,.~ J'/1':'., rtOWn<J, 2~7 · Fu I Tel ZU5Jl< 08017 ·ll~RCE\.ONA {EI¡lln)'ll) Edicio ibèrica Edicions originals (Urtext) Obres cabdals de la musica Nous compositors Obres pedagogiques Musica escènica una música conservado•·a pel que fa a l tractament de la fot·ma, la melodia i l' harmonia. El seu gran ofici, unn innata i extraol'Cliniil'in intuïc:íó i soiH'etot una Pmo t ivi t at epidèt·mica confereixen a la seva mÚ¡;ica un cert cair e dat·ament romàntic. 1 com Paganini amb el violí, Adolf Vcntas se serveix d el gran virtuosis me per eixamplar l<'s possibilitats tècniques i in teqH'ctatives del seu instrument: el saxòfon. Aquest mes de març podt·em acostar-n os una mica més a la seva personal.ilat si assistim a Ja pl'imcra audició barcelonina del seu Concert d'Amposta, per a sa xo alt i Banda. El vaig escriu.re basant-me en els records que tinc de la mevct ciutat natal, Amposta ... i l'hi he dedicat, ens diu l' au tor . Jo vaig marxar d',1mposta quant tenia 13 anys i vaig estar molts anys sense anarhi. Nnturalment, en tornar-hi em vaig trobar una Amposta totalment transformada, una Amposta modernit=ada... ]o recordo quan era petit. que anàvem al riu a jugar i quan el meu pare em renyava perquè no volia que hi anéssim ... Recordo quan els pagPsos passctven per sota de casa eL la mntinada amb els seus carros cup a la feina ... En descobrir el gran canvi de la ciutat, se'm ocorregué escriure una obra que reflectís les meves sensacio n.~ actuals, xocants amb els meus recorcls d 'infantesa. Així, el primer moviment es titula " Iniciativa i decisió", en homenatge als homes emprenedors que han contribuït amb la seva feina pacient al gran canvi de la ciutat. El títol del segon movim.e nt, un andante, el vaig tituleu· ·'Meditació a la vora del riu··, perquè en trobar-me ara amb els canvis qu.e ha sofert la plaça del Riu (abans hi havia unes escales que permetien baixar al riu i ara hi ha un mirador i una barana que ho impedeixen) vaig asseure'm en un dels Adolf Ventas bancs i vaig pensar que seria bo deixar volar la imaginació i sommiar una mica en els temps perduts ajudats pel vent estiuenc que mou les fulles dels arbres i el repic de les campanes. El ter cet· temps és "Treball-repòs-treball i final" ... que reflecteix el treball del.s pagesos, que abans passaven per davant de casa amb carros i ca valls i ara ho fan amb màquines modernes, en què el virtuosisme del solista, contraposat amb fórmules rítmi{rucs insistents del gru ix orquestr a l donen una inequívot·a sensació d'infernal mecanisme tren cat només pel repòs dels pagesos a la nit. però r·etot·nant l'endemà, com qualsevol mortal "a Iu feina ". E l concct·t s'acaba amb un •·eco•·d del tema ch•l p•·imcr movinH'nt, que confet·ei:< a l'ohra un cat·àcter unitari , med itatiu i progt·amàtic. El mateu Adolf Vcntas (com a solista) n'assegurà l'estt·t•na aAmposta el Dijous Sant de l'any 1991 amb Ja banda de la Lira. BANDA MUNfCfPAL DE BJ\RCELONA Cil'll' dc cuncer·ts 1992- 1993 AdoU Ven tas. saxòfon Albt>rl \rgudo. dire<'lor Obr'I'R tl1•: Verdi, Palau, Vcntas. Groba . Chupí, Gimfnl'z, Br·etón Ccntr'l' Cívic Cotxct·cs d1' Sa niR Diunwng(• 28 d e març, 11,30 h MUSICALIA PRE·CRÍTICA La 111ort i la infantesa de Jesús en sengles oratoris per J.C. E >O ,,_ r- te ic 2- ix lS ~b :b r- ll ts n In línia d'oferir propos lt•s inus ua ls i d'un intc r·ès inco.nlcs tabJe, Gut·ocoHcert ens oferri x l'opor tunitut dc conèixe•· l'obra d c .J ohu n n C tu·ia top h Fricdric h Bach. E •·u fiiJ d<' Jo h ann Scbnslian i Maria Magdalena j va se1· el l.crrtw rucm l)l'c de Iu nissaga que es va drdieu r· a la música d esprés dc Ca ri Philip Em manuel i .l oha on Chriatian. Nascut a Le ip:~. ig l'I J732, vu mori•· l'an y 1795. Pe1·ò cirs dd 1750va servir rom a músic ri príncep Wilhelm dc Schaumburg-Lippc a Biickenhm·g i d <•s pt·és el seu SLH'ccssot·, fms a la seva mort. P er això és conegut com el Bach d e Biick enburg. La cort on va ser vi•· el pt·incipi esta va molt influïdu pe1· la ruúsira italiana, ja que n 'e•·en •·esp on sahles mu sica ls Angclo Co lonna i Giovanni Ba llis tu Sl'riru. Bach no va poder d efu gir tampoc aquesta influt•ncia cn hona pur·L d e Iu seva pt·odu('(·i6. Des cl<·ll7S9 va nssumit· la ru r ecciÚ IIIIISÏca} i Ui XÒ Jj va pet·m ctrc obr ir les po•·tes a l rep ct·tol·i germànic, amb nuto •·s com S t umiLz, llolzbatlel' , GJuck o RoUe. La relació amb .Joham1 Goufried H crcicr va •·csultur ~S ()t>Cialm t>nt e m·iquidor·a pet· a <'11 , i en van l:iOI'brtr or·a tori s com Die Kindheit }esu, Die Auferweclwng Lazctrus, Der Johann Chrlstoph Bach Fremdiling aufGolgotlw i cliwi'SC'S cantates . L ' obt·a de .J o h a nn C hds t o ph Friedl'ichBarh no ha aco nscbrtlil t'I ¡·econ eixemen t d e la histò 1·iu. Flu<·tuant pel que fa u influè-nt·ics, t•n t ot cas destaquen els or·ato•·ia, d<• concepció clàssica. forrmrlmPnl no innovado•·s pe•·ò uma•·ut~; d ' 11 nn vena dramàtica n ot a ble, t.pw justifica la seva exhumaciú més culli\ dc la simple cu1·iositat. El conc t:rl, n més, ofereix l'ul· licient d c l'nctuució d el conjunt ll Fondamenlo sola Ja direcció d e Paul Domhrl'<'ht, una de les personalitat~> més r·cllc!vanlS de la música p •·cclàssicu U<' les noves generacion s. Jla pmtago- nitzn t dive t·st•s iniciati ves d ' un t•onsid<"roble in t t>rès, t>ntr·e 1<-s quols i <'n un lloc especiaL11ent importnnt Iu C't·cació de Il F onJamc•n to. Aquesta formació inlt'gradu JWt· jovt•s entr·e 25 i 30 an ys d 'edal , ha rlt•fwnr·otllat una impo•·tun t tascu , espcwiallll(' lll eu la rcctlpt> t'Ueió i clc·seobel'tu d 'obres descon egudPs o nblidudc:s . Cic•ltJ Eu rm· u•wc·r·t Puluu dc· Iu Músic·o Catalana On1ut•st•·o i Co•· li Fo ndam t•nto Poui Dnmlln·cht, din•clo•· Ü•·nto•·is d¡• Juhunn Ch •·istoph F. lluc·h Di u2iJ ci c• man; l- Is tt aJ a Crida als col-laborado rs io ves r a a ¡- 1 Catalunya Música I Revista Musical Catalana in vita a col· lab o t·a r els estudiants, univer sitat·is, etc. de fins a 25 anys, inter essats en la temàtica musical, amb un treball de toma lliure (crítica, assaig, reportatge, etc.). Els originals, d'tma extensió de 6 a 12 falls holand esos, mecanografiats a doble espai, hauran de ser enviats, amb t1·es còpies signades, amb el nomi adreça de l'autor a CM I RMC e/ Sant Francesc de Paula 2, 08003 Barcelona , ah ans del31 de juliol. El Consell de Direcció de CMIRMC premiarà un treball amb 50.000.- ptes., el qual serà publicat en el número d'octubre. MUSICALIA PR E-CRÍTICA El Fricicle dirigeix una òpera pèr a escolar s per TERESA MARTINEZ D ~ .. ~ a !à: ¡;: 101 46 166 es d 'ut¡ucst2tlemar\ i fins ul 4 d c juny, els cscolat·s c·ntulans a partir tlc·ls 13 anys, ap •·oximadamcnt , tenen l'oportunitat de descobt·ir l'òpct·a amb El barbe r cle Sevilla , dt• Rossini, eu una versió en ca talà adaptada i dit'ibridu pel grup tea tt·al El Tl'icicle. al T(•att·e Victòria clc Bat·(·t>lona en horari de tardes. El fet d e muntat· una òpera p et· a nens t•ra un veli pt·ojcrle dels mernhres del Tricide -Cu rics Sans, Paeo Mir i Joan G t·àc:ia- dc•s que van Vl:'lu·e tm pat·ell d 'expc t·iè ncies d'aqu<"st tipus. a 1'.Argentina i Dinamarca, quan hi eren en git·a a t·tística ara fa tms anys. Aquesta versió adaptada t·edueix le;, quasi tt·es hot·cs de durada de la vet· ·ió or·iginal dc l'òpera de Rossini a una hot·a i mitja; l'ot·questra es con\ct·teix en un tt·io - flauta , piano i contt·abaix-, el text ha estat tt·aduït a l català, i s'hiha incorporat un nan·ador, que a m ~s d'introduir l'auditot·i al món opedstie, encadena les difet·eu ts escenes. Cad es Sans ens explica com s ' h a plantejat i com és aquest Barber. -Com s' ha p lanlejal aquest muntatge? Com una eina pedagògica o com un espectacle ricl:ltinat a omplit· tm espai c ultural dd públic ju venil? -És un tmtntatge dirigit a orientar l'escolarcap al món de l'òpera, per tal que descobreixi que es tracta d'un gènere no tan temible ni terrible com de vegades pensa que és. Sa bem que el noi, per naturcllesa, tendeix cap a un altre tipus de música, fantàstica tota, però que deixa o relega l'òpera com una cifició o un g ustcle quan ja s 'és u net persona madura . I en el pitjor dels casos, en el sen recorregut musical , moltes vega des molts joves se'n desinteressen completament i per sempre més, i d'altres tenen una informació o cultura operística deficient. Per tant, si creiem que el noi comença a veure òpera Albert Roman i és el director musical el' aquest muntatge eles de molt jove i en treu una impressió bona, positiva i divertida, crec que ja hi ha un primer pas per perdre el neguit respecte al gènere operístic. Així, aquesta versió s'ha fet des el 'aquest punt de 'VÍSta. Nosaltres, -Carles San s parla en 110 m del Tricicle- com a amants de l 'òpera.. uam decidir d'impulsar aquest projecte després d'haver-lo vist en pràctica estant de gira per l'estranger. -Pet· què El barber de Sevilla i no un altt·<· títol? - Perquè és una de /.es obres cobda ls de l 'òpera bufa. T é m oltes possibilitats. Nosaltres, com. a Tricicle. com a gntp professional de l'humor, hem vist tnoltes possibilitats d'aconseguir gags ... Perquè hi ha d'altres òperes mtJlt interessants però que ja són més tragicòmiques, i aquesta ens ha semblat ideal per a les rwstresfinalitats. -Això vol <;lli· que és tm muntatge en què es •·econeixerà un segell Tri cicl e~ -En principi, el que nosaltres tampoc no volem, és desfigurar en excés el que és l'estructu.ra de Beaumarchais - autor de l'obra ot·iginaJ en què es basa l'òp era de Rossini- i la música cle Rossini. Sabem que podríem transformar E l barber de Sevilla en una cosa divertida però molt allunyada, i això no ens interessa, precisament perquè som conscients qtte va enca minat a una certa educctció del noi. Ara bé, hem reforçat la pròpia romicitca de l 'obra amb gags que, fins i tot , en algun moment són d'una certa anacronia. A la fitxa tècnica d ' aquest muntatge --('{Ue és una producció aliena al Tricicle (ells hi figm· en com a contractats)- el grup teatral és el responsable de l 'adaptació i la clit·ecció artística. La dit·ecció musical corre a eàrrec d 'Albert Romaní (clavecinista i adaptador d 'òper es cn versió de cambr a com Cosi.fan tutte i Les noces de Fígaro eh• :Mozart, i ll matrimonio segreto de Cimarosa) i la traducció de l'obra a l català con e a càrrec de Miquel D<•sclol (poeta i tradu ctor, cn trr d ·altres, de La història d'un solclat qu e es va presentat· a l Tealre Lliure). E l Tricicle, però, s'ha r epartida feina. Així, Joan Gràcia és el responsable del disseny del vestuari, Paco Mir· s'encarrega de l'asve<·Lr textual, i Carles San s assumeix la dil·<•cció dels intèrprets pròpiamt•nl ilita . -La versió que heu mu11tat eh man té fidel a r original pel crue fa al vestuari i a la localització dc l'a1·ció? -Sí, mantenim l'original. Perquè, a m és, pensem qne té 1111 encant molt especial. Si haguéssim traslladot l'acció al moment acltw1 s'hauria perdut l'encant de fet . evilla del segle XVJ/1 . Per tllnt, ho conservem. Però això no vol dir que en un moment determinat surti un element que no correspongui a l'època. però sempre justificant-lo com tul gag molt concret. Però , uaja, en cap moment la Rosina i en Bartolo van amb cotxe .. . - MalgL·at tot, bavícu discutit la possibilitat de traslladar l'època? -No. Des del primer moment ho vam respectar. La fitxa artística d'aquest Barber la componen Vicenç Esteve (tiLulat·) i Àngel Òdena (substitut) en MUSICALIA PRE·CRÍTICA 1 s J ? 'I J o T :i :t o n a o L- O Almavlva sota e l balcó de Rosina el paper de Fígaro; Àngels Civit (titular ) i Te resa rle la Ton·c (substituta) en c•l pape r dc Hosina ; Enric Arquimbau (titular) (•o m a BasiHo; Ft·anccsc Bas (titular) i Lluís Vilamajot· (substitut) com a Almaviva; Jordi Ricut (tit ular) com a Butolo: i P er e Sagl'istà és el nanador·. El trio musica l, t'I form e n Albcr·t Romaní i Manuel Valdi' ieso (titular i substitut, t·cspccti vamcnt) a l piano; J oan Cad es entís, nauta: i Eduard Altaba al con t r a baix. E l quadre Li-eni<· , el completen el tècnic de lhun Joan Jor·bn i e l maquinista i r cgidm· Clar{'t Cassanyes. -A l'hor a d 'escollir·, su poso que heu valot·at c>spec·ialmentl'aspecte interpretatiu dels c·antants. -Bé, aquí hi ha 11na de les dificulta.ts més g rons , perqu.è dins el món d.e lo lírica no hi ha twa tt·adició a.ctoral mas.sn g ran. Per ta,nt, un dels treballs més intensos Ira estat el de la dramatitza ció i ln in terpretCLció, sobretot. l no twa interpretació estiindard com se sol utilitzw· a les òperes, sinó una interpretació més pròxima al món del teatre. Aquest és un dels reptes Rossln l torna a l'actualitat de la ma de El Tricicle que assumeixo jo personcdment, i els cantants també p erquè per '' ells .SLtposa una g ran oportwlitcLI d 'ctp ropCLr-se al món clelteCLtre. - L ' autol'ia de Miquel Dc•s<'lol Pn la traducció al cu talà ha estat un fitxatge expressamen t inten~ssu t ? -Sí, perquè teníem l 'a ntecedent de La h istòria d ' u n soldnl al Lliure. Ha treballat força i molt bé. -Ha utilitzat un català actual o bé un vocabulari d·èpoea? -S'ha hag ut de tenir cura d'un cert vocabulari del segle :Xliii, però al mateix temps sense CLnar-se 'n perles branques per tal que el noi entengui a la primera allò que li expliquen. - Com creieu que reaceionuà la c rítica? - No en tinc ni idea , 7'inc ttll cert recel a pensar que els tnés puristes es posin les mans al cap. Jo els recordaria en aqttest moment r¡11e el dia que s 'estTenà El bat·ber d c Sevill a els crítics es van posar les mans al cap. que el públic es va indignar i que el mateix Rossini va haver de marxar del teatre. 1os altres creiem que els puristes poden esverar-se perquè hem retullat l 'obra ... però !t an d 'en tendre que es tractlL cl'wta versió. Corn apuntàvem abans, uq uesl t~R r·<'¡H·escnlaeions de El barber de Sevilla prr a escolars tenen lloc al Teatre Victòria de Bat·celon a en hor·ar·i dc· tard a (al mateix espai on El Tr·icklc representa el seu Terrrífic). En totaL seran 50 r epresentm·ions i. d e moment, hi ha més de 15.000 cseolu s apuntats p e1· assio;tir·-hi. També s 'està p ensant en la possibilitat de fer Juncions els dium enge.~ a la tard u p erquè els pares puguin venir amb els fills, apw1ta Car les Sans. Ac·abem la conver sa am b Carles Sa ns omh una pregun ta òb via, pcr·ò q ue volem fer·. -Els membres del Tricicle són afirionut:s a l 'òpera? -SL La llèistima és que viatgem tant que sempre ens perdem les bones òperes. Alguna vega.dCL hem in tentat agafar entrades p er a la t emporrula però ens hem trobat amb actua cions . És moltfotut. .. A reL, de videoteca i discoteca operística, en tenim força! 47 16ï MUSICALIA PRE·CRÍTICA Carmen vista per Núria Esperi al liceu per JAUME COMELLAS u H't'!liÓ c¡m• s' of~t·irà al '1\ ·utn· dt>l Liceu de l'òper·n Crr rme11 t•onté tots els ingredicnts pt'r convel'tirst· '' "un clds l't>ls més t•t•llevunts, si no t•l q ut• mlts, dt• l' ul'luul lemrJot·adu Ofli'I'ÍSli!'U. I!: I pr i mer el ' Ht¡l.ICsts ingn•dients, per· desl'omptal. és l'enveq~acJn ra j cntt'goriu elf' l'obnt. El segon , la proposta de muntatge est·ènic, signat per l'arti'Íu i tlntmatúrgica catalana (u·ia Et.pt•t·t. Altn•s <·omponents són Ja int<''lll't'lut'ió. el ''e~tum·i i, Í's clor. el cÜntll'\. previ que ba ¡n·o, ocut Iu hi ~> tòria deJ munl!tl~t' d 't•n\'à dl:' lu ,c,·a estn·na lonclinenca al Covent Gat·den i el postrt·ior pas pel sevillà Tf'alro dc la Macbtnlllzn. St• n ·ha escl'Ílmoh sobt·e aq1testn òpcnt. Les anàlisis dc lots els asprrtt'S dd seu c on t in g ut han arribat pt·uctintntenl a l'cxhaustivitut. Molt probablement 1H¡ucst. í·s un dels títols d c la histilria rle l'òpt•t·a més objt•c H• d 'cstudi i també d e mitifirueió. Prop d e 120 anys rl1•sp•·és de la seva et.tt· c n a, Cflrmen e n cara ma nlé -oimés t·cferma dia a dia- una capacitat d'atenció i també de ;,edu eeió excepcionals. I això és així. bàsicament, per un fet tan t'lcmental eom que aquesta òper·a és un dels pi'Odurte" d el gènc t·e mí-s aht.olutament p ct·fe<· tt's que s' bagin creat mai. 1 polset· no caldt·ia dir ja t·es més . Carmen és la t·esultant d'una confluèm,ia inusual d' cncet"ls sohre la basc, u més, d ' un personatge d' ulla pot·l-nciu anímica única. Un prrsonatgc que va Ct'Ntr Mcdméc en ttna nat·t·aci6 Jitcràriamcnt no excepciouul cn si mau·ixa , però al cenb·e de la qual t"(•gnavu aquest tipus fascinant que sí q ue ho és, ex<·cpcional. Els llibrelistc>s, prt· la beva part. van saber exlt·t·m·c llit ma tet·ial inlcl·lisent i cfica\' amb t• l qual Georges Bizet va creat· un au t~olic montuneot de la lí- L 101 48 168 l'iea. É;, la ro nfluèrwia cl'cn<'<'t'lb a cruè aJ.ludíem. Podríem e~>lcnci t·c ' ns molt soln·e r l pet·sonatge centt·al i t.o hrc Don J osé i també EscamWo, que completen uu triangle passional poteutÍ!H>im. Ln tcmptarió de .. fi' t' litt•nttut·u ,. mús o menys genial rc,tHtltn truusi irTcprimible a L'hora tlt• trac-tur· d ' un tema tan ric com aquest. Pcr·ò l'c·xerci<'i pol r·esultat· reilentli u, ¡>t't·què t•n •·ca litat Cannen és w1 pcrsonatge que ha esdevingut pall·imoni univenHII. Hi KathJeen Kuhlmann é s Carmen (Foto: Bofill) ha tantes Cat·nwn com conE>L'\.edors del per·sonatge. Tots tenim la no¡,tra parcel·la p ct·sona l. patrimonial i sentimental d'aqursta figut·a gegantina, i tols la valorem Rego ns la nostra p t·òpia tm bjectivitul. I u ningú no deixa indife r·e nl. Aqucstn és ht !Wva grandesa. ACCirmen, Bizct va r·f'vdat·la bétise lnmwine en la st.>va infinita i tcn·ible val'iPtat, <'Ont 1ut assrnyalal molt en cer·tadamenl Henl'y Lung. P et·ò aquesta " bestialitat" dc· I p et·sonutge, tanmateix no ens n·sulto t•t.lnlnya. Hi trohem. para<loxulnwo t. un;, 'alot·s " hUIUans'' d'una !:,'l'an autcu· licitat. En això rau el f,'l·an poder de fascinació del personatge. Carmen rs un ésser de car n i os. No és cap estereotip ru cap mite literari o històric Utmyà. Ben altrament, és lma figta·a d'una plena coherència psicològica <flW act ua coh erentment -valgui la t'Cdunrlància- en funció de les circwustàncit•s i els avatars que li pertoca de vim·e i dels pet·sonatges amb qnè rs relaciona. Tampoc no és un tipus literari romàntic, sinó que com a tal més aviat es troba inserit en el món de la novella r ealista en ÜUia amb J' O· bra de Balzac i SLhendal. La seva fi tràgica no és la pròpia d'una figura romàntica dominada per la pa,;sió. Cru·men no és vençuda per la seva passió. sinó Ja <rnr desperta en els altres. So· bretot en el dissortat Don José. Ella és víctima no del seu d escontrol anímic i pa~­ sional , sinó de l'excés dc conscièn cia del seu conll:ol sohre les passions dels alt r es. Ella domina la ReYn passió d'una forma precisa i implacable, per ò no pol -i tampoc no vol- dominar la dPls altres, fet que, en úlLima ins tància , comporta també un resultat tràgic. Si Carmen és un ésser socialment marginal - una gi· tana rodamón- i en el pla moral co n ven cionalm ent suspecta, Don J osé al pt;n. cipi és una persona amb liD r ol social pdvilegiat - mililat· de carrera-. r eprese ntant de r ortodòxia moral més r otunda. qur a partil' del moment en què coneix Carmen, entr·a en un procés dc de· gt·adació -social i moral- implacable la pt·ogrcssió del q u al contemplem amb un detall ben explícit. Mentre Curmen eleva i engt;aodeix progressivament la seva figura, Don Jose s'enfonsa tot malmeten t el seu patrimom hUUlà. La •·eacció final d"assassioar la seva estimada, no deixa de terut· un cPt't caràcter de graudesa, dins la beslialital i it-racion alitat. ' o es pot t' e e e a I· 11 g d d s ll (. (" n e tl (" r r e r I· I s r L (" a MUSICALIA PRE-CRÍTICA e r e o ·I e ,¡ a parlat· cic H•njunçu s inó més uvia t dïntent últim de fe t· munifcstun alè de dignitat davant el ft·t evide nt de la total dc~•radu rió a mani' dc· Carmrn. El seu gest, malt,•rat tot, té quelcom d'aUibet·aclot·. dim, la r r pugnància que inevitaiJlcmc·nt hu d e pt·ovoca t· considl'r·ut en tc·rmes dr pm·a r·arionalitat. Els a ltres pr rsonutgeH - fin s i tot Esramillo- no ddxe n dc set· comparses i agent& sccundar·is dc la tt·aghlia. El sen mèrit , o Iu Hr va j us tific·nció, és el de la seva lò1,rica intt•rna rom a tipus hnmaJIS. Sense acpws l a conclició de " uonna litat" humana i clc contmstos tan ben cübuixa ts-Micacla de Cat·mtm i Escumi Ilo tle Don José-, la peripècia dels dos b'l'nns protagonistes centrals penlt·ia fot·ça i capacitat de convicció. Bizet va treballat· segons un llihr·et esplèndid dc 1\'lcillta<· i Ilalév), basat ro 1a novei-Ja de Meriméc. El composilot· francès ha via demostrat una clam predi&polilció pc r· t t·acta r temes exòtics. Recordem les òpcn~s La filie de Perth (1867). Dja.mileh ( 1872) i El pescador de perles (1863). A Carmen va IPnit· l'encer·t de no cscriut·e una música "espanyola" en el Sl'ntit més genuí de r expt·essió. L 'rNpan yo üs rne dl' la st>va partitm·a és molt estilitzat i d ' una còmorla compt·cns ió uni ve t·snJ. Al mateix t<'liiJlS va esta r molt atent als componc•nts pnpulm·s de la lntma argunwntnl. A la ptu:tilnt·n hi ha u11a duru ditnc.msió flf•stransecndentalitzadont. Lu lllÍlRica I l'tlllSccodent sense deixn ,. dc S<' l'mai ne tament populur. O d c Sf'r·vir els tre ts populan; amb una gTan con vicció i conseqüènC'ia. I això no solament li atorga un e ncant (•spccial, s inó que constitueix Ull enrer· t notable en la línia de fidelitat a la \'ena t·ealista que presideix l'obt·u. Tanma teix . es tracta d'una comp osi<"iÓ e n ot·mcme nt elaborada. El sru colorismc, la seva vitalitat, la seva capacitat tan exacta per transmetre l'ànima dc·ls personatges és el fruit d' un 1woeés intellectua] savi i m'Ul'lHiíssim. lli ha també una gra n in ve nti va temà tica en funció de Iu l'iquesa tle· la pe r·ipècia i de la complexi tat ps icològica dels personatges i dc• les situacions qne viuen. Ca rmen va ser tmu Òpt't'a ad miradu per Nie tzsdw -cpw valonwa els seus tt·cts passionals- i per Bnthms. l també per Txuikowski, que va pr·ouosticar· lúciuam c nt qu e assoliria una gt·an populat·itat malg¡·ut el ft·acàs de la seva estrena. Ft·acàs que va acabar de f¡•r·més tt·is tos els trrs dat·- rs ·I a L- 1- a lt 1- Jl ie u: Ie Ol s- ;e 1- la Lfl la ot 3 .. !!:. J! • ¡: Espanyolisme a dolo en e l muntatge de Núria Esport r·e rs m esos de vida que H van querlut· al seu autor. Culdrà veure fi ns u quin punt l'S compleixen les expectativcR qu e• ha Jcsvetllatla ven;ió dramatín·bril'u fJill' n ' ha fel Núria Esperl. DaHtnt d ' tul títol com aquest hom té la sl·nstwió que ja tot ha estat inven tat i , per això. el fet que es pn:tengtú domu· u11 no u pas endavant, comporta unes bones dosis d'expectació. I tothom sap que)' artista de )'llospitalt'tiiO tto t·es d'acomodatícia, sinó tot el conh·al'i. En aquest cas s' ha as:.eguntt les espatlles buscant la col·labor·ueió de gran an omenada. rom és d cas de r escenògraf Gerardo Vera, la cot·cògrafa Cristina Hoyos i la clissen yad ora de ves tuari it a liana Fran1·a Squarciapino. Fins i tot hi 8]Htrc·ix la figura inusual d'un ··director dc moviment". Com és sabut, aquest muntatg1· és una coproducció tlcl Teatre del Li<:eu i el Covent Ganlen , i l'esll·ena bun·c•lonin.a compta amb el ¡¡ uport dc•l Grupo Tahacalera. Un per sonatge com el de Carnum exigeix . pet· descomptat. una iutèt·pt·et important. En aque!!l ca& l'et·à Kathleen Kuhlmann. a qui va m tt'nir orn11ió dl' vc·tH'I' al Licru. en una noi u ble intc rpt·etnció cle Lo Cenerentolet. A part del fet intrínsec que es lJ·acla d ' una gru n n•·tista, rs fa clifícil exl ntpulut· uns possibles res ultats atesa l'¡• n vt• r·gad ur·n - no cal ins is tir- hid ' rut papet· com aquest i l'exigèn t•i<t el ' u na molt rxac ta capacitat )Jet· donar· bío el tipus. En tres de les cinc repr·esentat'ions ser·à s ubstituïda per \' ietill'iu \e q~a t· a. a c1ui vam te nir· opot·tunitut cir conèixet· amb mntiu dt· l'estre nu d e Cristóbal Colón d e Llt'o nunl Balada. Do n José serà ~ell ehirnrf. un c'X<'cJ.lcnt tenor. capaç el' ofct-ir una inteq >retació a l'altura del pcrAunatge, i el bO hn·dim en~ionat baix isluntll-s Kristinn ih'llltmd.,son, intrqH't'l com la Kuhlmann cie La Ce ne r e nt ola. in corv o ru·à -a mh ~··a n djs tan('iament a lïcleal físic- el paper d e l LOJ'rjador Esc amillo. Adt•ittnnc Piczonka i l'anglesa -excl' l·l~:nt cantant- S Ltsan Chicou comptu·tit·a n " I papee de Micaela. Uwe Mnnd s c•t·à t>l rc~onsahle global d'uqw·~:~ta Vf' rs ió. Es possible crue h agi tingttl o po r·tunitat de tt·eballar a fons i rn condicions còmodes de temps. fet que pot ajudat· decisivament a acon'-C{:.'ltit· un resultat final in1portant. 101 49 169 MUSICALIA 8 A L L E T RUDOLF NUREIEV Geni de la dansa per MONTSE G. OTZET R 101 so 170 ud o lf Nureiev ha estat en vida Lm mite dc la da nsa que creixe t·à d esprés de la sovu 111orL, comparat al que ha reprcscn ta tia Ca llas per a l'òpera. Aquest home, del crual h em pog ut veure r ecentment a l Gran 'f<·a trc d el Liceu J'(dtim treball co t·cogt·à fi c, La Bayad ère, ha insc rit e l seu nom amb lletres d'or a la història de la dansa p el ft>t d ' haver estat un cas únic en la intet·pt·etació de l'art de Terpsícore. El l9 de maig de 1961 elJ!úblic que assi tia al Teatre de l'Opera de Pat·í va p t·esenciar l' actuació d ' un jove tàt·tar, ballai·í del Ballet Kírov de Leningrad, que immediatament provocà l'admiraf•ió d els assis tents . Aquell dia Occidtmt va conèixer l'existència d ' un ésse r ex tr- aordinari que canvia t·ia el concep te d e l'home c;om a ballarí, i q ue dies més tai·d sol·licitada asil polític. Malgrat q ue la deserció tingué lloc d e m a ne ra apare ntm ent tranc¡u il ·la, N ur·eiev confessà que : "Aquell va ser el salt més llar·g i sense alè de la meva cart•et·a' '. lrt'ne Lidova, escriptora i crítica de dansa, descriu la impresió que causà a Nureiev aqueUa nit a Parí després del seu triomf en la va riació de La Bayadère: " Donava la sensació de creuar l'escena vo lant , àgil com una pantet·a. Aquesta qualitat felina er·a un dels seus atributs . Aterrava amb lentitud, després s'enlaira va d c nou amb f ogositat , animat per una exaltació contagiosa . Despr enia un magn etisme sensual , que sabia tt·ansmetre als espectad or s. "La dansa de ur·eiev no té res d e femení. Tot al contr ari, sempt·e ha e tat impregnada d'una El geni Nurelev triomfa nt vü·ilitat. En els se us ballets els personatges pre nen vida, es timen, pateixen , tota lment abandonats a l'acció.llome de teatre hàbil, N ureiev sap tenit· el seu públic sense alè, r embruixa, el subjuga. l'enlluem a" . Rudolf Nureiev ha co ntr-ibLtït a fer prendr e a la dansa una popularitat i una dimensió totalment insòlites en un at·t d e minories, alhora que va ohr·i t· nou s horitzons als ballarins, tol aUibemnt-los de la simple condició de partenaires a què es trobaven r elegats . Malgrat que la jet set se'l va rifar ,Nurciev ha estat un r ebel q ue ha amtt sol per la vida , " naixem, vivim i morim sols" confessà un elia, però c11 la seva tt·ajectòria artística e] tàrtat· tingué la sot·tde trobar una cxtt·aordinària d ona, Margot Fonteyu . La màgi.ca trobada es pt·oduí llavor s que la Fonteyn tenia 42 anys i N m·eiev només 23 . Va ser ella qui va telefonar-li a Copenhagueu per sol·licitar-li q ue acredí s a actuar gratuïtament en una ga la en benefici de la Royal A('ademy of Dancing, i també qui ideà la manera d e d espis tar la premsa londinen ca hostatj ant N ureiev a l'ambaixada panamenya i al seu propi domicili. Aqut•Lia nit N ureiev interpretà el solo que Frederick Ashton va crear per a ell , Poema Tràgic de Scl"iu· bin, i tres mesos d esprés, el febrer de 1962, la parella de ballarins va fer l a seva pl'imera aparició conjunta, i interpretà Gi.selle , amb The R oyal Ballet. D 'aquesta manera es va p roduir Ja unió professional d e dos ballarins que quedarà com un d els esdeveniments més explosius de la història de la dansa . Margot Fonteyn i Rudolf Nu· reiev van ballar junts durant mÍ's de d eu anys, i 1a co mbin ació d'ambdues personalitats d espertava l'emoció d' un públic fervo· t·ós tJHe omplia els teatt·es d'ur· reu del món per veure'ls actuar. E l públic de Bai·celona no va ser men ys, i aquella nit calorosa de juliol de 1968 ha quedat a la ment d e molts barcelonins des· prés d e veur e l'emotiva interpretació crue els dos " monstres .. de la dansa van fer de Ciselle, i del delit-i que van provocal· en r ext'cució de l'espectacular pas a do' El Corsari. Llavors que Margot Fonteyn es mantingué més apartada de l'es· cena, The Royal Ballet va donar l'esquena al ballarí, a1 geni que va romandre a la companyia en· tre el 1962 i 1976, i que cncimbe· Uà el ballet anglès a un p rimer pla intet·nacional. En aquells dies N ureiev comentà a Sydney Edward: " El Covent Garden té una muntanya de balla t·ins i ballat+ nes. I l' únic que p uc fer és seurt' i esperar " . MUSI CALIA 8 A L L E T ser en:cema .ca- qui : la a ni DIC· llC· :olo ear ria· felba- era età Iet. .uir llaC5· ~ la \!unés ., Nurelev•Fonteyn, una parella mitlca del ballet clàssic CIO tCl'- -voar· ar. va osa da !esorede del .xe· do~ HS 'es- oar :rue en· heJlla ues ~d- wa tri- rei Però aq uest des vit va ser el d etonant p erquè Nurcicv no es quedés estancat en el r·ol dc pt·íncep de ballrts de rcper tot·i, i propicià que el ballar·í es convertís en intèrpret dels millors coreògrafs de dansa modema i contemporània. "He decidit que seguit·é la coreografia de tots els coreÒb'rafs moderns que tcn<'n intet·è en el que jo faig. Tinc cul'iositat per· vew·e aUò que són ca pa~os de fer p et· a mi". D 'aq ues ta man e nt N ur·eiev interpretà obres de cor eògrafs com Glen T e tlcy, Geo q~c Balanchine, José Li món, Han s van Ma n e n , Rud y vun Dantzig, Pau l Taylor , entre d 'u ltres, i també va ser font 1l ' in !:!p ira ció j)Cr a RoJa nd P e tit , qn c va cor eografiar per a ell Pantis Perdttt i Extasi; pe t· a Martha Grah a m , que li d edi cà Lucifer , i p e r a Ma lli' ice B éj a l't , qu e el 1971 ideà l'ob t·a que h a estat la pr·efe- rida d e N ureiev, Chcw ts cl'ILII compagnon errant amh mú sica d e Gustav Mahl er. P erò els intt·a n sigenl.s de la mode rn dance li va n rc treut·c que p er ser un b on intèrpret d 'aquestmoviment calia un determin a t concepte de vida q ue ell no tenia. En resposta, Nm·eiev d eia: "Ct·ec que no hi ha dansa d 'avant guarda sen se un co n ei xem ent profund d e les tècn iqu es acadèmiques" . Al llarg de la seva vida Rudolf N u reiev s'b a d edicat a muntar versions d ' obres clàssiques p er a grans compa nyies , com El llac dels cignes, Raym.onda, La. bella dorment , La. B ayaclè re, entre d ' a ltr es, i també a corcogt·afiat· obres de creació pròpia , com Washington Square i Cendrillon que, en general, h an r ebut dures crítiques p er ca u sa d el b arr oqtúsme i dificultats gr a t uïtes que aportava Nureiev, que no dubtà a guarnir i ubt·alllar el r ol que l'li iutcqwcla\ a . El 1982 'a t•r· nomenat d ir ecLot· dt• r Òp t•ra de P ar·ís, i malgrat q ue la polèmica també va ser prtl't'nt en aquest període que dm·à fi u al 1989, lla\Ot'S que t'I va n obliga r a t·e ar el seu càtTec, N ul't'Í<'V va obrit· les portes de l'Òp<'nt u joves coreògr afs, i donà un impul s i gran p opularita t a Iu LrOttpe fru IICCSH • El direetor d c l'Òpera de París, Pi e n c Bcrgé, que ba via I ingut forl cs topad es amb l'a rtista, <·onft•ssà després dc la seva mort: " Lu Jansa l 'S divideix entt·c un aba ns i un des prés de N ureiev". De sib'llt' PeLxos, Rud olf flam clovieh Nun~i 1•v va vi ut·e la vid a al ümit. " Els Peixos són sen su als. Enamorats d e l'a mor, ll eia ls i d (•sllcials, b on i dolents, perdut ~> t•n llacs i oc-eans vet·ds. El h omes són com els p<'i.x os, es troben i S<' scpat·en", digué un dja l'home qtt <' va d emostra t· tw a gran passió p el ma r , la m úsica, els homes, Ics roses, les obres d'art, per inclt·ets com Ban;elona, que citava c·om « un a ci.utal fa scinant ", i pc·r Gaudí , essent les pa ra ules del tu a leix Nu reiev les <rue d eset·iuen la s<•nsació 11ue va •·ebre davan t de la Sagrada Família: "Em va ig senti r p etrifi cat; aquestes campa nes esquinçadores, aquest esJli'Clacl<· d<' p eth·a; vaig sentir u n dt•sig de sa lta t·, d e b a llar : qui n ballet hauria pogut fe r allà!". Quan li pt·<'gtmtaven sobre la seva exis tèm~ ia deia: "Considct·o la meva vida corn una progressió lòbrica: d' un petit poble a l'escola, d ' allà a Occident, al món sencer. I despt·és, qui sap ? Potser sigui Íca t· i voli fins al Sol" . Al là on et trobis, gt·àcies, N ureiev. Bibliografia -Nureyev. By RndolfNureyev. Edited hy AJexa ndcr Bland. Hodder and Stnughton in G1·ea t Brüain. - Rudolf Nonreev. Direcció de Gernl'Cl Ma unoni pet· Editions de Pressc Tt·duúque-l'Avant-Scene. París. - The Concise Oxford Dictioncrry of Ballet. H or·s t Koegler. 51 171 MUSICALIA QÜESTIONARI INFORMAL Txiki Begiristain: iugador del F.C. Barcelona Després d'anar als vestidors del Barça durant dos dies consecutius, i d'esperar en total unes quatre hores, vaig aconseguir parlar una estona amb el Txiki. Però he de dir que l'espera valia la pena. Em vaig trobar davant d'un Txiki amigable i molt interessat en la música, i tot i que li agrada més la música moderna, ¡·a que es declara enamorat del rock i de Bruce Sr.ringsteen especialment, la inAuència de seu germà, que és ballarí de ballet clàssic, va fer que comencés a conèixer i estimar més a fons la música clàssica. Aquest carismàtic jugador del Barça afirma que no pot viure sense música. per ME Rd CAMPS DE GISPERT !: -~ DÒ a !21: í3 101 52 172 - Relarió amb la música? - La meva •·elació amb la músic·a rs im pot·tant. Escolto molta m(tsi<·a i la música cm dóna molt. Ct·cc que c•ns compenetrem molt bé. - Pet musical més lhtn)'à en el record? - El c·oncrt·t dt> Dirc Straits ttuc va ig vcu t·e a Baiona, em sembla que• va set· el 1982, no ho sé rxuetament, però sí recot·do que cm va mat·(•tn· molt, va fer que a pa t·tir d c Uavot·s continués anant a lots els conc·crts en directe. Em va agt·achu· molt aquella experit>ncia. - l•'et m~tsica l més recent en el record? - El concct·t dc Bruce a París aquest l:'sti u. - Podríen viu re sense mÍLsica? - o, no. La nccessito. Potset· pet·què SE'mprc he viscu t lluny del camp dC' futb ol i quan anava a entrenat· o tot·nava a casa sempre tenia u na mitja h ora amh cotxe. En aquells moments sempre m 'acompanyava la música. - De quina nuísica podríeu prescindir, i de qnina no? -Pr escindiria dc l'àcid, i no ho fada del rock. - Beatles o Rolling Stones? - lle viscut més l'època dels Rolling Stoncs. Dels Beatles he esro1tat molt però no he viscut el moment, tot i que potser en cara continua. De tota manera , m 'apassionav<'n més els Rollings. Begiristaln, que afirma que no pot viure sense música, és un fervent admirador deBruce Springsteen - Rainwn, Serrat , M. del Mar Bonet, El$ Pets o Sau? -Jo ct·ec que el més cont>gu t fins i tot quan estava for·a l'ra S<'rrat. DeM. del Mar Bonet l'únic q ue conec és el que ha fet ÒC' música clàssica per a] BalJetNacional. Nacho Duato l'ha utilitzada per fet· unes coreografiE's . Jo he vist el baUet i pe1· això eonec aJgnna cosa deM. del Mar· Bonet. - Michael Jackson, Madonna, Prince, Mecano o Luz Casal? - Prince. Pel que he sentit és un dels compositors que va avançat al temps. Michael J ackson és més espectacuJar·, per·ò m' agrada més Ja música de Pr·incc. - Bach , Monteverdi o Vivaldi? - Vivaldi. Considero que potser és el més alegre . - Mozart, B eethoven , Brahms, Mahler o Bruckner? - La veritat és que la música clàssica m ' agrada però no en sór cap especialista. (Sembla que es va espantat· amb tants noms, l'Oti que abans el vaig avisar ... ). Potser· pel que h e vist al Liceu 1le Beethoven, t·ecordo més aquest compositor. - Bellini, Verdi, Wagner o Puccini? -Home, l 'òper a! (Ja torna a r·espit·ar tranquil ... ). Sí que be vist òpera im' agrada 1' òpera, en- MUSICALIA rara que no la ·egueixo moll. Potst' r t'SeoiJir ia Ver·di. - Un esdeveniment musical viscut ? - Òpera , oratori, simfonia o miÍ .~ica de cambra? -Els oratoris m ' agraden molt. - Fet musical no plaent? -El rap, amb t ots els r espec- - E.l p r imer ('Ont' t't't de Bru ce. t¡ue va ser a Montpellet· e l I Y85. Va ig anat· dc San t Sebastià a Mont-peller amb l' Agu¡,tÍ Cot·i. Ens vam fer una bona pallissa amb cotxe, però vali a la p e na pet·què el Bmcc nomé d con eix ia en disc i e n 'íd(' O; va st•t· una expe rièn cia inoblid a hlt• . tes, m' agrada ria que d esaparegués. P otser el heavy, tampoc m ' agr·ada massa p erò e nte nc qtw té els seus afeccionats, pe rò a mi no rn 'ugr·ada. -La música és per ser escoltaela amb els ulls el urs ? - Tres enregistraments que wlvarÍelL d 'tm incendi,? -Depèn de Iu m t'1 s ic a . .Jo c rec que hi h a música que s'ha d•· veun• , sen tir-la, viure-la, sobre tot E>l directe. P e t·ò tamh~ hi ha música , sobretot Ja cl àssi(•a , q ue sí és agradable escolta t·-la amb els uJl duçs . p erquè e coltlu· música t' aj uda sobt·etot a ¡w nsa r· en aJtres coses . - De B ru cc tinc un conccr·t c•u dirc•ctf' que va fer a Tod·, és un disl' pirata i m 'agrada molt. El Messies d c Handel , aquest també el guardada perquè va ser· el q ut> cm' a iniciar a la mús ica clàs!>ic a. 1 després alguna cos a de música basca ... , un cantau tor que es diu Bonito ErerbamcH. - Una experiència musical que us ag radaria 'Viure ? - Un instrnment? - La 6'ttita rra el èctrica. - Una música per morir? - El Messies de Handel , l' al·lt>luia quedaria molt " maco" . -Una música per estimar? - Qualsevol balada. Jo ct·cc que una obra ins trumen tal amb piano set·ia p erfecta . - M' agt·adaria ha ver viseut el concert d 'Amnis ti a Internacional a Barcelona . .l o j a havia fitxat p el B a t·ça, p e rò p t>r compt·omisos del futb ol no vaig pod er assistir-ro i E>m va sabe r molt greu. - Andrcas Vollenweide r. -Fet sonor 110 musical que us a.treu especialment? -El soroll dc la t•·mpesta , el - Un intèrpret? soroll d e la pluj a quan cau. - Un compositor? -Fet sonor 110 musical que re- - Bcnito Erert>rundi. butgen especialment ? -El timbre dt• lu porta qunu csti<· di'Sl' UII MIII I a ca sa o fent la migd in d u. M'rs (•nmpktam ent in~ su portable, i t ambÍ' l'l tclèfou. - / ,a miÍsi co és una sens(ICÍÓ visceral, IIIW t'i l'èn c ia sen I i meu- tal o un iii C('IItiu intel·lectual? - J o l'rt' l ' que Í'~ un incentiu a mom·c' t. a di..,ft·utar·, a ,·iut·t•. no tlida int<•l·lt•(·tu al. LamÍl!-lil' ll qu e jo tl'io m 'ajudu u vim·c () rn ' aj ud u a d is fruhll ' dt~ la vida. - l~srolt n,. 111LÍ .~ it•n . .. , sol o acompan yat ? -Si vaig at•sc·olt:ou· mús ic·a pn•fc n·ixo f<• t·- ho Rol. Perquè si !'Hl i<' a mb una ultt·u ¡w n,;ona m' agr a d u djaJogut·. E m :.cnti•·ia in<·òmodc C'scoltnn t tntlsic·a a ml1 una a ltra pe t·sonn , w nsc poder p adm·, scnst• podct· <'Otlll:ntar. l (jLHilli'Omf'nC'<:S a r onumhll' d eix es •l' ( ' !Icolt a r mt1s ka. -Una música que mai no 11s hagi alwnclonor ? - Brm•t•. ~:s un amor que m ai no es pcnlt·à . Ocsp t·Í'o de l'l'llt r e vis ta vaig an-í bar· a la C'o n r lu ~o i ó q ue e l T xiki no L'S nomÍ':; un bon j ugador eh• futbol , sin ó l JUt' f.s una pm·s ona amb qui et pod t·ics passar hon•s i bol' l'S p a rlant d e qualsevol a ltre tcma (això sí , quan ho acon segueixes ... ). CI Sant Faoccsc dc Pnuln , 2- 013003 Bm·celona Butlleta de subscripció ~omico~•om• ----------------------------------------------------------------------------­ Carrt'r - - ------ -------------------- - - - - - - - - TdHun - - -- -------------------------- ------Poblarió - -------------------------- Dte. --------------- - - -- - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - Províncio - - - - ---------------- - - - - -- -- -- - - - - Profe••ÍÍI --- - - - -------------------------- ---Faré efectiu l' intltOr( mi tjonçunt Desiljo s uhscriure'm u pnrtir d(•) n íuuero O tolú bnn•·nri ndj unt. urn b Iu •1uota a nua l d1: 3.750 ph·•· dornicilitH'U; huau-Uriu. Pern subsrripciou~ u 1 '•-~••·u n¡wr , c.·m•~ullcu ~l preu. sem~strol de 2. I00 8 8 ButlleiJl de d omiciliució buucitria Sonyurs, dsagruiré quP omh t·iln -e<· ni"'''" rornptr}llihreta atenguin els rrbuiJiquc l'ls p noscnt orà CONSOHCI DEL l'AI.o~\ U OJ,; LA MÚSI CA CATAl.ANA. pel pagament de In tneva s ub•crit>ció a "CATALUNYA MÚSJCMHEVISTA MUSICAL CATALANA, .. úm. comp(e - - - - - - - - - - - - - - - - - nnc/Caixn Titular :"'úm. Llihr~ta - - - - - - - - - - - - -- - - -\ dreça agència Ag~nria Si1~nawra Població l •s= -~ 101 eEse - -- - ~----- - ---------- ~ -- -Í ~ - --~ ~ ·- --- ----- - ----- CONCURS CONCURS Catalunya Música/ Revista Musical Catalana patrocinat per TOCS A - I.?.S~ ::et~~.~;~~ Aqm•s ta r;c' rció d e la Revis ta h a estat p ensada amb la fi na litat d t· C't' ITII r la pa t·lieipurió lúcliea d r ls nostr es lee tors. Entr e l t~s pr rso nes qu e hagi n r espost correctame nt lf' s p r egu ni e· s que Iol st•gui t f01·m ulem , s el·à sortt•jat mensua lme nt un lo t dc discos compactes. PREGUNTES: l. Am b q tú na o b ra lí ricu debutà Emili Ve ndrell? A) E l git·a volt d c maig B ) Don J oan d e Serrallonga C) Cunçó d ' a mm· i d e gue r r a 2. L'última t·epresen tació d e La gazza ladra amb a nte t.·io r itat a les du r rt' t'<'S sest>ions a l Liceu fou la te mp o rada A) 1856-57 B) 1866-67 C) 1902-03 3. En quina òp e ra de Mozart se citen te mes d e l'òpc t·a dc Vicc•n t Marl in i Solc•r Umt cosa retra ? A) Cos) fan tutte B) L ucio Silla C) Do n Giovan ni 4. D'a ques ts q uatt·e d it·ccto rs, un és titular d ' una o r qucstt·a est ra ngc•t·a . Qu i Í's? A) Víc to t· Pa blo Phez B) López Co bos C) E dmo u Colo mc•t· O) Ros-Marbà -~ Qui n (•s l' au tè nti(· no m d e la ca n tant de m ck T in a Tunw t·? A) Linda S tu· Ja ckson B) Lea Tumc r C) A nnic Ma l' Bu lloc·k JO/ 5. O) C hristína Davis :: • ¡: Emplene u la butiJe ta in fel'io r i en vieu -la a : Catalun ya Mús ica/Ht'visl a .M usir ul Ca ta la n a (Concu rs) . aba n ~> de l cli u 15 el(• (•tui a mes. CI Sa n t Fra n rt• sc ~ d c Puni a, 2 . 08003 Barcelo n a . Ca l fet·-ho Solucions al Concurs de febrer 1 993. l. 2. 3. <t . 5. B) 1970. B) B) C) B) 1968. Acapulco. Barcelona. Los Sit·ex. Han esta t gua nyadot·s : Josep Castanyer i Bachs (Girona) i Josep Maria Grosso i García (Ba rcelona) ~--- -- -------------------------- - ----- -- - ----- --- -- - - - -- - - - - ------------------------------------------BUTLLETA DE RESPOSTA (mar, 1993) 123 4 5 - A)D A)O A) O A) O A) 0 B) D B) O B) O B)D B) D C) O C) O C) O C) O C) D 0) 0 O) O Nont i <lognonls: ................................................................................................................................................. Ed at: ............................................................................................................................................................................ Adt·eçu: T e lèfon : Cod i post nl i p oblació: ................................................................................................................................. 55 liS DISCOS ' L 101 56 l-poca en què Mozart ,·a t•sct·iureETrapte en el sPt'I'Cttl fou, potser·, ln més feliç d c la seva vici a. que en uquesl moment l'l'U plena de pr esagis favo•·a blcs. Acabava d'alliberarse del jou del ~oeu protector episcopal salzburguès. qm' ell consider ava un tirà, pe•· esdevenir, a Viena, un artista lliu•·c i l'únic artífe:\ dc la s c·n1 fc·licitat. Mozat·L et·a. als seus Yint-i-sis a n~ s. un pl'omè·s ventul'ÓS que. :,i no havia pogut unir-se a Aloysiu Weber, la sev a ¡,'l·an passió clc Mannheim , obllduvu. en els braços dc Conslancc - la germana d'Alo)sa- que el seu pare n o ap•·oHn a el matrimoni ni bavin n:•accionat am b vi olència da vant de la decisió preópilada dd seu fill. La j oia d c Iu jove parella allun yà momentàniament el p•·c>sagi dP les decep cions que Vit>na i la seva cort pt·epa•·avcn a l'infant procligid ' altn~s temps. descrue esdevin<h·ia un home madur fins u la data de la seva mort, c•l 5 de desembre de 1791, dt'Hprés d e Uarb'Ucs lhútcs rontra la malaltia i la mjsèi'Ïa. Ara. ell782 . c1jovesalzbuq~uès acabat d'arribat· a la cu pita l assoleix g•·an èxi ts amb els seu s Concerts, però la seva inclina- ció profunda, dt'hJH'és dels t1·iomfs de Mili!, e l mena cap a l teatt·e. Tumhé en nq nest tel'l'eny li somt·iu la so•· t i el se u "S ings piel" alt'many. U11 rapte P ll el serrall, estrenat t'I 16 dc juliol d'aq uest any a Burgtheater, mereix elsupo•·t inconc)jcional del p(,hlir vienès. ¿1-1em de conAidcra •· Iu proL'nuditat cll'l s se ntim ents que anima la 111 (•si ea cl 'aquesta òpe•·a com una conseqüència de ll•s c·ir·cumst ànc~ics personals propícies del romposilor en aqu est moment o hr, d'una ma nel 'O m és general, l'lwm d ' all'ibuir al t e mpe•·ament apassionat d 'u n jove Wct·ther d e l' èp oca d el ·'Stnrm lmd Dt·ang' '? Les ducs coses són <'t't'les. ja que el jove compositor , q ue bavia trob a t nns acc·ents tan el o qü ents pel· plasmar l ' amo r d c B elmonte i Consttulce, i, fins i lot. r acceptació de la mot·t per part d'aquesta, hauria pogut dir. com el Wcrther de Goethe: "El nwu cor és la font de tola fot·ça, dc tota benedicció i de tota misèJ·ia ". P oqu es vegades Mozart ha eaotat l'rsponlaocïtat de la seva capacitat amorosa com t•n a questa òp era "lui'C:a" . d'altra banda ja tenyida d'una filosofia humana. esst·ncialmentfeta de bondat i saviesa, qu e reprendrà, nou anys més tanl, t• n c-1 sublim conte de Laflcmta nu'igica. John E)jot Garclinc•· i els srus grups estables. instrumentals i co•·al;,, t' ns presenten una vc 1·sió exf'ellenl que equilibra , com és habitual en les seves ver·sions del r epertori clàssic, la fidelitat rustòl'iea (perreptihle en les p cculiat·itats tímbriques i en el perfecte balanç dels divet·sos grups instnuucntuls) umb una vivacdtal •·ema¡·cable, nn pus gntlnïla sinó rc'gitla pc·t· una musicalitat natural uh¡;olul u. més propen1 a Iu elu•·Niat que al patftos ahn~iu. Stanfonl Olscn dóna vida a un Belmonte d'una línia vocal tle gt·an nitidesa i pe rfecció, pols c>r massn química ment ¡nu·u f'll I' as pt:cle expressin ; Cl ll canvi , Iu C on s tan cc d c Lub a Orgonasova n o (.s menys prl'fecta tècn icament, pr•·ò manifesta un major cngatjmnenl pe•·sonaJ nmh f' I personatge. sc·nse JH!I'judi ci de la nitidc•sa absoluta en els passatges dc colorutura: l' adeqiiat~ió al tantnnà del personatge tamué és con vincent en la Blomlc de Cyndia Sicdcn i en els papers de caràf•lel·, m és convencionals, dc Prddllo (Uwe P ep er ) i Osmin (Co nH·Iiu R Haupmann). Finalnwnt, tm a menció a In ÜHJH't'able i brillant intc>t'vc u t ió Jds instrument s COilCI'l'llllllS en l' à ria tan sin gula•·· "J\Iarte•·n a lie•· Artpn ". En dcfinith·a. una versió molt acutali absolutan!l'n l recomanable! e Lluí~; MiUet e la udio Arrau ha c11Lat un d els pt·ocUb..¡osos pianis tes d el n os tre segle qui' h a estat t' n actiu durant més dl' sc>tanla anys i que I'Cccntm Pnt en s ha d eix at sense mostra,. la menor df. fa Uença fi ns n ls da t'l't'l'~ instm11s. Ba ckhans, Horo. wilz. Git>seking, Kempff i Rnbio s tein fo•·cn amb A nau els duJ'I'!'l'S r epre. sentants d'u11u gt•ncració cl 'escola hà sica mrnt ger. mànica i per això aqucst~s ú] times i.nte r¡)I'Clacio ns del xiJè pertanF" a la r·egió del mite, de Iu llegenda. ¿Com tocava Al'l'au gair~­ bé als seus not·anla anys en aquestes da rl'l'l't'S actuacions públitJLIE'S, el 1990 i 1991? E l volum cle Scbn. bcrt s 'enregi!iL•·à el novembre de 1990 i el el t' Debussy el gener i març d c 1991. Es Lt·acta, pet· tant, de testimonis de Vt' t·sions histÒri· ques i i n ·epeti blcs, soLre· tot pel sentit gene•·acional que hem esmen la t. P el qur pct·toca al volum dc Schubert. es tracta de les ver· s ions serio!>Cl'l. nOJ·d-aleruanyes , que •·ecor·den l'I, grans inttoq>rrts com Kempff o B ackhaus. Pol· se t· no es tracta pr·ccisa· ment de les inte•·pretacions actualment vigents en d marc internaci onal. qur prefereixen un Schubt>rl més vienès. més sofisticat. en el bon sentit del terme. L es ver sions d ' Arrau són profundes, bccthoverua· ncs, gairebé, que cerquen la dimensió ml-s transcen· dent. Siaqui no dubtem sobre una qualificació míni· ma absoluta d!' 8 , respectf del vohun dc Debussy cal aplicar el lO més r esolt. Val a dir q1.1e el r epertori concret que indou aquesta edició fa r eferència a obres del període mi's romàntir i tradicional del composi· tor, és a di•· me nys "im· pressionis ta " pur , amb menys a ra hesros i a t·pegis. Es tracta, doncs . del De· bussy del fraseig lent j repo s at només a l'aba,l d 'uns p ocs p•;vilegiats. Els qui vulguin gaudit· d'una versió clefiniti va de la Suite B e rgarnasque es podeu confiar sen se •·esct·vcs a aquesta, que podri a ésser el paradigma p erfecte del que represl'nla històrirament ]a partitura amb tota exactitud. • Josep Casa- novas J p p ti e d q d 11 ç (' 11 s )' r 11 de- 1'1'- ció er- te, tlel gió la. reen 18 - 0i IU· 111· 55)' Es .li. ri- rfl- Jal Uf LU· Ieeh Jt· .ans el ue :ri ll, re. ón 3· en n· •O· li:te :al lt. m ta e; ci ¡j. D- rD i• ta l· ecdició rn <·oru paclr d e l ·'c·lii ssic" que s't•dità per· pl'imcra vcguda rll958 pet· ucrues ts dos ge-uns ut·tistes, l'U 8CfUClllf'rlljlS l'll ('] punt màxim d<· facultat~:~ i hits. Dos canlants l)lll' fu ja més de lt·t·nta rmys t'siaven en un instant de SUJJl'l'ba joventut i cn•11 conrixrdor·s absoluts dt• la produ cció d ·nugo Wolf. La eefr-ird ga ud e ix dc l ' u companya ment del seu fi del Edk '\Vcr·bu, IIH' ntrt> que Fisch er· Oirskau té d dc J <il·g Dem us . E l c aràtl e r· no ' ·sedat'' cl'aqurst cnnçoner, sinó r i d<· simple t·ccuH sense nexe e o nd t!C'Lor interiOL· com un drls drlc·s schnbrrlians, fa quP Lunt l'ordr·c dc les cançons t·om l'atribució u enntunt femení o masctrlí signi 111111 qUeRtió opinable, en r sprrin I quan en el rceital <·ompll't es cerca preci s ament e l contt·ast dc 1ímlll·iqurs. En aquesta edició concr·et u rs deixà a l'cspeciaJitzat'ió dr Wet·ba r elecrió dc r OI'Cll'l:' i l'atdhució e n t• l <·as <l c dubte o inclife t·è rwia. P<·r a molts afecciona ts. la pr·esènria clt>ls dos ('Ulltants 1lavon; j O\' CS e ls t't'l!·otmm·à tamb\> a uns any~> e u e ls quals fc r·cn ro n e ixe nça amb ris nt·tistt•s tl1• l'escola austr·íaca . malgr·at. els se us m·ígens alemanys, eu aques t ras. Solwc lot en la Scefl'iecl, r·esii.lil•n uqucUes des treses inlt'I'JII't'lutives dc coq ueteria vienesa , d e feminitat qu<' durant molts anys la fl'r't•n ('Slnr al nivell d'u n a Srbwur·zkopf , una Stieh-Randall o d 'una Evelyn Lc ur·. El mateix Fisch e r· Dieskau apar·rix en aquesta gr avació r•om u pol'- R tudor d ' un estil masculí que n•.-pon ib'tralmeut a una èpoc·a d 'or. quan enre:;isll·a,•a Alhun Bcr·g sota la dit·ecció dr• Karl Bolun i es tava tan llun) t>nt·m·a dc les darrer es V<·r·t.íons dc -cligucm-ne- maduresa, immerb'Ídes en un e" ct'ssiu narcisis me. Aquella sana mane m de fer· reeitals amb !"encís \'Íenès per a Wolf i Scllllber·t és en cara so r·t osament en uyucsta eertHrió tlocuwental. Els acornpunymr ts pianísties, morlèlir:a i rJjgncs d'estudi per tl J. les joves generacions . C.P. e pontarwïtnl dl'l ~t-m·r·t·, ui la p11ntunltr·nhnlla t''-PI't':. siYa , jn t an hnhitnnl a lt•-, sona tes JH'imcs·cmt lli'l' (pt•t' e~ e 111 p I t' • a I ' i ne f u h lt• ' ·Adugio"' en r·itnw :-it·ilià d<' la 'o11llla PI/ Ja mujnr. K. 280) rom t' li lt•;, mÍ':l tlur·r <' r·es somrl Cb. La pia nis tn JHH'lllh'lu·su Mul'iu Joiio Pin•¡,. lwn c·oneguda i npn·c·iuclu pl'lum;tt·e púhlit· , hn nc·r·t• ditnt un n j 11 s I i fi e· o du f u n111 d e• pinniAtll IIIOZIII'Iilllltl, Hi he\ òbviament , lli sc•11 n 1pcr·1ol'i no c·s limitn ni lf'l'l't•n y lliOZili'Lià i, en uq UC!i l domiui , tumpoe no {•¡; 1111u t•stilista, en ri f't•ntit mÍ's pr·oft• ssond i t'l'!ilr·ietill tlt•l t<'t'lllt', s inó fJIW ~\·rwur·n u l'olH·a mozur·tiunn. sohr'l' <'I piano m odern , umh um· ~ pt't'lll iSRt'S i 11 lt•J'}II't•lu ti \'t'S genèriC'umen l rnns ieal s i des d'un ha~algt· piuiiÍ!'t it· essencinlnwnl JH' I't!O ntll. La nitidesa d el se u touché. qur r·r~> ¡>rl'la lrs JII'OJHH'cions sonon·¡, pr·òpi t·~ dc l'èpoc·a. "''ac! iu pPI'ff't•tumcnl amb lrt. eur·uc·lt- I'Íiltiqu rs clc lulil cnrlunr per· al teclat del divuit, i Iu vivor d els SCU!I l't'('li i'SOK t'X}H't'Hs ius, que r·c urtll'<JIIt'll Iu pt•tita dini\miru cie Iu fnl Sl' mu!!if'al , dPixu intac:tu Iu unilnl de l diseun¡ l!t'llllC' pn·jutlici de la mrs dir·t·c·lu ('0LI. M. municahilital. e na mos tra perfectame nt repeescn tativa d e Ja literatura mozartiana per a piano soL que clei.xa veure l'intima i utiruculosa compenetració del compositot· amb lïns trument de t el'lat, en un pt·océs que va dels dinou anys (K. 279, eu cio major·) al penúltim any d e ln vida del c ompositor (K. 576, e n r·e major) i que 110 rept·esenta canvis estiHs ties subs tancials, llevat d e la madu r esa el ' un equilibri cstnrc ttu·al m és experimentnt, d ' una majorardid esa e n els JJrocessos modu latot·is o e n els l'eeursos tècnics cle les seccions rl e rl eAenvolupamenL, qualitats que mai no deixen de banda la cara ct erística es- U L • a Nmfluè rwi u dc dos factor·s - l'ucti v ital dels mlls if'Òlegs i in ves tigudol's i Iu necessitat d 'ampliac ió del l'l'Jll'l'IOI'Í JICI' nls ('0l1Ct'l'l:' i pt'tHlut·eions di scogt·àfi (}Ut'"- hu obt•r·tuous hor·itzon:- al:, m t> lònHln .,, als quul,.. >- ·oft•r·ei" en Pis dllt·t'l't':> tt•mps un H' ntalJ con~> idt>ntblr er o¡wion s, ;;oht•t• un c•tmjunt tl"obees a lu111s rt•lutÍ\ U !lli' lli l'UI'CS, )('¡.¡ c¡uul¡,. ,ón ut·u fudlrur•ut n r u hn;;t dt• Iu ~eva c·on!-itler·ució. El panot·ama, tnn tl ivers l'O lli in I Prr~sa n t , tlc•l sc,glc "\ 111 - que t•onfiguru un t·sglnó molt il·lns tr·nli u ¡wr· r ornpr·t' nclr·e el pas dt.'l hun·ol' tunlu ui tlassicismc• ell' ll nydn i Mozar·t - hu t'S ial pur·tinrlnr•mt·nt bt>nt'fit'int prr uquc•st procés, r n t'I c1uul d s rlc·sc·l·ndcmts imm t'diuts ciri vt·ll J oan Sebastiu Budt (esp ecia iJllt'lll Cad Philip Emonuc>l i Juhaun C hris tian ) compar·lt'i"t>n. des dC' lt>s sc·vt·l' parti eulun estètiques. 11n papt>t' ¡,ignifit·atin. L 'estil tlt• .1 ohann C hrístiull , el Barh tic Loncln•s, innuencià tleci¡.¡ivame nt t'I juvc· Mozur·t i lu qualitat dc l«'s t!f'ves simfonies dc l'op. 18 ( ties del pr·is m a dc la srva c·onfigurnf'iÓ for·mul, dt•l S\'ll ntr·artiu meloclism e c·u11tahlu i dl' la seva eo nfigtu'al'ió in¡¡tr·u me nl al) avuIa l' opur·tunilnl tl'uqtws lu !! e. -2 ... • ¡: 100 inflru~ndu. La qualitat clfi ssica d e I 'r n r· e gi s t r· a m en t , d e I 1972, d e Karl Münchingc r umh Iu srva Orqu(•stra de Cumh r u cic Slutt garl ( un tonjunt que ma rei\ 1'estil d ' una època i qu e avui e n s !Wmhln ml-s vigc ntt·n r i reJ.H'l'lo t·i dàssic i pr·e-clàssic <1u e l'li el :¡eu con ce pte del hal'l'oe) l'IIC'Iu·a en s aporta un mode l qu e s ' esc olta umh inter·ès i qu<' r efler·teix la nuulm·esa d'aquest vt•terà direc tor a l emany ja dt•supa r·eh'11l. qu e e ns propos a el pat·adigma d ' una concepció clàssica que defuig els exLt·ems i manté un bul!111~· impecable d e ls valors expressius i in s trumcHtals d'aqu esta mús ica . L'cnrcgis tt'aJnent conserva una qualitat absolutament suficient, a l'aJtura d c l' intcr·ès, no meramenl històr·ic, d ·aques t reperton. e A. M . 57 lï7 e e. . -~ •~= ... 101 58 178 omencen u a t'L'ibm· les grans produccions d e SinopoU, director datTerament ufavorit per les importants editorials i al qual s 'albira un n otable futur im mediat. Teníem Sinop oH per un conductor bàsica nwnt espectacular, rle rema reable ofici pE·rò potser· més "conductor., que director· de gran p et·sonalitat creadora, pe r ò aquesta r·ara s im fonia -ora tori-pot•ma simfònic ens h a semblat prou interessant per re,;sar aquella creença inicial. Pt·obablement es tracta en reaütat d'una meni entr lèquia que ha ar-ribat a l t~s sales de con cet·t més per· la seva anècdota multitudinària quant a intèl-pr·ets, els " mil", que per un intet·ès excessivament real; per·ò el segell Ma hl er hi és present. Afinitats oper-ístiq ues que es contraposen. per a ltra banda, amb un tractament de les veus solistes que no és est.-ictament escènic ni ta mpoc p oemàti co-simf ònic c:om podien se r les prinwr·es simfonies amb veu del compositor. Més aviat es tracta el' un trac tament. segon s comentaristes autoritzats. n et ament ins t rumental. Sinopoli no ho tenia per tant gens fàcil ni ch11· pt>r bastir una producció bàsica per a una editorial com ]a que és autora dc la versió que comentem. Diríem que les dues p at·ts d t' la "simfonia" en qüestió han t'Slat enfocadt>s pel director sota dues òptiqut>s que ens semblen distintes. La primera part, la d el Yt>ni Cr catot· Spil'itus, ¡.h Rl'n s du bte de caire simfònit· i la ct·eació d«> Sinopoli (.¡; esp ectacular·, wogm·r iu nn i sonora . La segona par·t, la que és bastida sohn~ L1·x tos dc la segona part del Fuust de Goethe, em, ha st>mhlot en canvi obet·tament operística, tal com ahntnwnt semblen indicar Je¡, contínucs referències d t> lmul t' i~ compositor, que t·edamaria rm mínim de sentit t'scènie . .Eu tot cas, en aq ursta nova versió ens sembla tcnir·-la present e n uns prr·son a tges qu e bi cntt·cn i surten i que actuen en diverses p t·ofunditat s. L't'le n c actuant és jove e n quasi la seva totalitat i pcr·tany a una genct·ació artual de primeres figu r·cs. Tres sopranos b en conegudes t·esolen dificultats extn:mes en la r egió ag uda: Ch erly Studer·, Angrla Maria Blasi (atenció a uqurstes dues) i Sumi J o. De les contralts no calf'n Psprcials referències perquè lt>s e n capça l a Wa ltt·aud )feier, seguida dE> Kazuko Nagai. Un baix b en cone!,'llt com Hans Sotin sembla avalar la tesi operística enfront d els dos oratol'istes del moment, el tenor· Kf'ith Lewis i el badton Tbcmaas Alien. • J.C.P. e al considerar· l'ar·quetípica dimensió gegan ti na de les millor s s imfoni es d c Haydn (com és el cas dc lt:s dues que omp le n aqu est disc compacte), injus tament relegades en l'escala de la popularitat per la s u ggestió d e l fe n omt'n mozartià. E n aquest cas, la reaHtzació de Frans Brüg- gen amb la se\a On1uestm d el Se-gle >..V lll (un l'onjunt d ' autèntica eHt entre els dc Ics seves camctt>rístiqucs i en el quall'es¡Jeciaützució no és sinònim de nrtiua), és u l'alturn d e la repn~s¡·nta­ tivitat d'aquest r·t'pea·tor·i i aconsegueix IJJl punt àlgid d 'equilibri entt·e l'objectivita t dissecada d'algun<'s versions anomenades histò riques i aqu e ll tr·ern p personal que confc•·ei.x un h àlit de superior cnll'gor·ia a les versions que podem considerar auti-utica mcnt transccnden ts. La musi calitul q u e Bt·üggen transmet al seu conjunt possl'eix, re rlame nt. un a lleu ma r ca d'austeritat (més patent en els enregistraments que en tma audició en viu), no pas fr·uit d ' una sequedat inter-ior sinó del rigor i Ja serenitat d ' una coucepc i 6 interioritzada no pas mancada deflamn, substància, vitalitat i pr ofunditat. Tot això sense comptar· aqueU equilibri col·lcctiu dc les fa mílies ins t rumentals propi dc les E>xerucions amb instruments històt·irs, els quals, en atruest eas, exhibeixen també una pet·fecta entonació i una pr·ecisió superior en els a tacs dels instruments d 'ali• i en el fraseig de la cor·da. En suma, nna versió de referència, absolutament r ecomanable . e LI. M. A quest ent·egistt·ament form Eit per obres d el voltant del p eríode de la reina [sabel I d 'Anglaten ·a (J558] 603) s 'inclou dins de la r·eedició de vells títols en formats nous. La gravació dd disc s'esdevingué el 1978 i encara que Ja música enregistrada és molt més unti- ga , els quinze anys d 'antiguitat se'n s f an mé!i quc• evidents . En esC'() (tar-lo ens adonem que Iu intcr- pretació de la mírsicu unliga h a evolucionut lla r¡;ument pel que fa a aspectes estètics, i això bo p odt'm intet·pt·e tar d es d c do> punts de vista: el pi'Ímcr· é> que el revival dc la mú ~icn antiga és encara tan relati· vament jove que ('n qiiE>stió d' uns quants anys la moda canvi a, i el qu e es cT11ia com a ho passa a ser· antiquat. E l vessant p ositi u serà , doncs, que amlJ nt[Ut'SIR canvis cada cop gautlim rlr ver sions més a eu nrdr.s i pro fessionals que s'allun yen de l' amateurismf' dels primers an ys. La veritat és qut> en el~ primers anys i pet· compa· ració amb la mÚRica clàssi· ca i 1·omànlica, la mírsica han·oca s 'intet·preta va sovint amb IJJl cert aire mt'if, que la feia més simple i ussequihle, per·ò que al mateix temps donava una imatge falsa al <~l'Dl prr cent. És la posició en què sembla trobar-se Hogwood el 1978. Les obr es instrn· mentals són excessivamcnl conser vadores a ni vell ex])t·essiui la maneu de vadetat les col-loca molt llnny de les possibles millors in· terpretacions. Pel que fa a les obres vocals, l'elecció d ' un r·rpertori mi.xt format tant per obres cultes com popular . fa que la clar edat estilística no estigui sempr·t> ussegn· rada. Hogwood o pta en moltes d e les ohres populns per les típiqLH'!-1 versions de taverna , les quals converteixen la música en un mitjà e>.'}lressiu dP cairr més aviat folklòric enrara que molt entroncat amb la tradició mUBical anglesa de l'època tractad a. P er finnlilza r, sols rul afegir que criticar una ver·· sió de l'any 78 ('tn semllln a vui dia un xic buil ric con· tingut i sentit. En Iol cus hauríem de p rt'guntar·-nos sobt·e Ja utilitat de les t•cedicions d 'inter·pn·tacion• antigues sota una aparen· ça d e novetat. e josep l\f. Sa peras ie o e Cultura LA FADA i- I• Enric Morera n ~---- 1111 CATALUNYA OPERA A. ,,,, - :s AMICS DE L ' OPER~••HE SABADELL a 1111. l· ó 1993. Vè. Cicle a a :- r Primera part Música simfònica, coral i dansa d'Enric Morera ~~~IIIIJ 0 ........- - .......... Segona part La fada Òpera en un Acte Música d'Enric Morera Lletra de Jaume Massó i Torrents Rosa Nonell, Conrad Gaspà, Rosa Mateu, Àngel Òdena, josep Pieres, Joan Ribalta i Ramon Pujol Director d'escena Miquel Górriz Escenografia i vestuari jordi B. Uahi Coreografia joan Tena ORQUESTRA SIMFÒNICA DEL VALLÈS• COR DELS AMICS DE L'ÒPERA DE SABADELL Director Josep Ferré Producció Amics de l'Òpera d e Sabadell Direcció General Mima I.acambra lloc SITGES, Teatre Prado- 30 de gener SABADEll, Teatre La Faràndula - 3 i 5 de febrer REUS, Teatre Fortuny - 9 de febrer LLEIDA, Teatre Principal - 11 de febrer MATARÓ, Teatre Monumental - 6 de març Amb el patrocini de IRII IUUI Generalitat de Catalunya Departament de Cultura @ Banc ~~badell Ajuntament 1~1 de Sabadell MuSICa Per fi, com el prim~r dia e::: I ~ q I l I . I I d t I ~ L'any 191 Oes va acabar de construir un dels edificis més singulars de Barcelona: la casa Milà o, com se la coneix popularment, La Pedrera, obra de l'arquitecte Antoni Gaudí. Des d'aleshores han passat vuitanta anys. Ara, gràcies al patrocini de CAIXA DE CATALUNYA, en col·laboració amb altres organismes públics, se n'ha fet una fidel i acurada restauració, amb la qual cosa ha recuperat totalment el seu aspecte i bellesa inicials. I ens ha quedat, per fi, com el primer dia. Perquè la Pedrera s'ho mereixia: perquè és un dels edificis ·més significatius del modernisme a Catalunya i de l'arquitectura mundial; i perquè ha estat declarat recentment Patrimoni de la Humanitat per.la UNESCO. Felicitats. ~ • ~ 111111111 l 1 J 1 1 .._~ ~ ~