Revista Musical Catalana. Núm. 102 Abril 1993
Editorial: Comportaments culturals / PANORAMA Joan Comellas. Una vida consagrda a l'art. Jaume Carbonell i Guberna / Xavier Turull. Un tot terreny progressiu de la música. Jaume Comellas / Mikrokosmos: Son. Pere Artís / Del se affm. Sr. Raimon Pelegero Raimon. Jaume Comellas / Manel Camp estrena la cantata Ressorgir. Oriol Pérez i Treviño / Colomer amb l'Orquestra del Palau. Xavier Casanovas-Danés / Pianistes. Francesc Taverna-Bech / TEMA Himnes: música i sentiments abstractes / Els himnes nacionals coma asímbols d'identitat. Josefina Roma / La música dels himnes. Albert Argudo / Els himnes com a gènere literari. Ignasi Riera / Els Segadors, himne nacional de Catalunya. Oriol Martorell / MUSICALIA Joaquim Nin-Culmell, rodamón cosmopolita de la música. Jaume Comellas / Messiaen i la curiositat espiritual. Carles Lobo / XVI Festival de Música Antiga. El cicle de música antiga retorna al seu auditori habitual. Joan Vives / Il trovatore: belles melodies entre passions increïbles. Jaume Comellas / Mompou i la dansa. Montse G. Otzet / Qüestionari informal. Àngels Gonyalons. Mercè Camps de Gispert / SCHERZANDO Cesc / CONCURS / DISCOS / LLIBRES
Centre de documentació de l'Orfeó Català
Còpia permesa amb finalitat d'estudi o recerca, citant la font "Centre de Documentació de l’Orfeó Català". Per a qualsevol altre ús cal demanar autorització.
~:i ~ ~ t.~ )~ ~ Ib HIMNES, MUSI~CA I SENTIMENT PATRIÒTIC NIN CU LM ELL Cosmopolita i català afectiu ~ JOAN COMELLAS, L'ULTIM ROMÀNTIC DE L'ART ~""'"'"' ~l~~<lltilhmn/-S...R•'IIoo Història de l'òpera italiana GIUSEPPE VERDI PIETRO M¡\SCAGNJ Il Trovatore Cavalleria Rusticana EMPÚRIES I MÚSICA La col.lecció més completa de llibres i llibrets en català. En preparació: carmen • Madamme Buttertly Lucia di Lammermoor • H!! de l'Opera alemanya Diccionari discogràfic de Cantants i Directors SUMARI revista musieal eatalana EDITORIAL PANORAMA TEMA • •CD •• •• •• • •• CD Comportonwnts culturals Joan Com(•l/ns. Uun 11idn r.orrslrl(nlllrr a l'ort per Jaume Carbonell i Gubema Xat•ier 1'urull. Lrr tot terreny progrt>s~iu de lo mrísiw perJ.C.C. Mikrolwsmo.~: Son per Pere Artis Del serL affm. r. Raimon i>l'il'ge ro ''Raimon" per Jaume Comella s M(wel Camp Ntrmw la catrtnw Ht•R8u l'brir· per Oriol Pérez i Treviño Colomer amb I'Orc¡ uestr·a de f/Jn fuu perX.C.-0 . Pianistes perF.T.-8 . Himnes: rruí.,icu i scntimenu rrlMtrncte.• Els /r im ne., nacionals com et símbols d'identitat per Josefina Roma La mtÍ.&ira dc•ls lrimnes per Albert Argudo Els lr imrws com a. gènere liternri per Ignasi Riera Els Scgudot·s. llim ne nacional de Catalunya per Oriol Martorell MUSICALIA SCHERZANDO CONCURS DISCOS LLIBRES •• • •• •• •• J oaquim Nin-Culmell. rodamón cosmopolitn de la música per Jaume Comellas Messiaen i la ruriositat espiritun l per Carles Lobo XVI Festival de Música ;lntiga. El C'ÍI'Ie de música antigct retorna al seu auditori habi11wl per Joan Vives U u·ovnlo r·r•: belws melodies entre pn,,,,;ons increïbles perJ.C. Jlfompott i la dansa per Montse G. Ot:a:et Qüestionari informal. Àngels Conyalons per M ercè Camps de Gispert per Cesc mm - GENERALITAT DE CATALUNYA Sl NO DIEM RES VOLEM DIR QUE ,rSÍ,.. Aquesta és la llista de coses en què, si l'administració de la Generalitat no li respon en el termini establert, vostè pot en· tendre que li ha dit que sí. D'això se'n diu silenci administratiu positiu. La Generalitat de Catalunya va determinar, ja l'any 1991, més de cent supòsits en els quals la petició quedava aprovada si no obtenia resposta en el termini establert Aquests terminis seran modificats en breu per adequarlos a la llei 30/92, que regula el procediment administratiu. Decret 100/1991 i normes subsegüentB Acod~ml•s Contrac~ t:Siatulll (3 mesos) Admlnlstrltló 10011 O¡¡trlrlons d'tndeutameqt dels ens locals (G mesos) Atoll!ament d'a•'lls per part do les en Utats loc:nls (8 me.os) ~padons de Derensa Vegetal IÀ!Ituts llmcripd6 (6 m<505) Allmenlld6 llielene I eontrolabmentaris (S,_¡ AIOflllntntllmcripd6 deia.....,. Q (6 m.-) Uult1Dd6 d• la nwca Q ( 6 mtSOO) Empresa 1111-.al alimenli.ria (G .....,¡ ln!IC'ripd6 dtls merat3 en origon (6 mC'liOS) Alml.wm (6 m.sos) AlumnH RCJI.slrll d'a>soclodons d'alumnes (2 nt<!IOS) Rtgi.We d'assocladons de p3rell d'alumnes (2 mew) Alllt.RC$ coHCCÜ\'e.9 l'l'll.ier"" (6 mesos) Apronlilments rorestals A~~:!:;~:~~n~~:stals I tallades amu (8 meso.•) Reglslrllos¡¡tdal (6 mesos) Aousanla Emp,... artesano (6 m<505) Co<a ~de COOllpllbilltal Autori!ZIIdó tml$(erindes entre capítols ( 15 dies) Af)I'OI'Idó pressupostos onlinaru I ertroordlnlrls (I mes) Ap rondó llquldadons pressupostoS ordlnaru (3 mt'$05) Ctonttet d'ensenyament. Activllall complementàries en centres privota d'en.!l<l\)'lment a dlstànda (15 dies) Cinema I maltrial Audio-visual Registre d'empreses dnematogniJiques (6 mesos) Clas.~l ncacl6 de Sllla d'art 1assaig (6 mesos) Clwlneacl6 de saJos X (6 mesos) Impressió de b!Oie¡, d'entrada (6 mesos) Ul~ncies de doblatg• (6 mesos) Re&JJm oDdal de dne·dubs (6 mesos) Clu\incacló de peHicules dntnlliOiriflques I mattrlal iudJo.vlsual (30 dies) Visa1 dt produccl6, dlsltlbud61 dlfusl6 de maltrial iudlo->15ull (I mes) Col·~ prof..slo¡tals EMa1Ull(3 Cooperatil'l!S Ratific:tcló d'alts cAtrtcs de coo¡¡troti>'l'S dc c:n'ditl CIÜxcs rurnls (2m.-) Auditories anuals de les coo¡¡trnti•u amb !I«Ció dt <ridit (2DI<IIOS) Auton!Zadons rtlatil'eS I COO¡¡traUI'es de cri<fltl cai.us nuaJs (6m...,.) Quollllcoclons de les ln•..rslons de eon¡¡traUI'tS de crêdltl cai.us nuals (8 ....,.,.) Autorització per suptr~r el llmit d'm•..rsl6 de rtCWSOS deia secdo de crM U a lo COOIJ<roti111 (6 mesos) Au1Dril>ad6 per sopem tllímil d'ln1~16 de l'l'CW'!IOS de ta secció de crtdlt en lmmobllltv.t del• ooo¡¡trativa (6 mesos) Qualilicaclons llnSt'Tipdons (6 mesos) Empreses èudlo-v!suals Registre (6 mesos) Empreses editorials Registre (6 mi'S<>S) Empreses ramillnrs agriries Regislrll (6 me110s) Empreses ronognlliques Regislrll (6 mosos) Empreses period!sliques I ~ndalnrormau•... Regi5tte (6 mesell) Declaractól ~t d'àm:s dt caça (8 . . - ) XlnH amb linalilats dentítlques. pmñoln ala Ud dt pntlec:d6 ddsanllllals(6mesos) C.Ues d'eslal•is Autori1Dd6 de d~ ln•..,llllons amb alta cima (16dies) l'loji'CitS I pressupostos de publldlat (6 m.-) lleltrmlnaó<l I dlsltlbudó de l'extedtnt Uquld I prt55Upost d'obro social (6 mesos) Obtrtúra de n<mS oDdnes per les caixes ooun!'tiC!J 1 r~gl m d'autorltxadó (6 meses) Aprovació M la fundació d'una caixa d't'SIIIvls (6 mesos) Absorcions I ruslons deies caixes d'estalvi! (6 mCS08) Dissolució I liquidació voluntària (6 m~s ) Estaru¡, I l'tglamenLS regula¡lors delslswma d'eleccion.!l (Gmeoos) Eslatuta de la ~erodó Catalana de c.llces d'ettalvls (&mesos) Enti1a1a de aricler culllll'll, denlillc, btMilc, econ6tnlc o profeMional ~resenlades al'....,..bleo e<nerll (6 ...-) Canvi de domlall cen!DI (6 .....,., Carobm Ofid.ili Come~ d'lnwgrocló Registro (I nieS) -> Vendes Espedals en Uquldad6 (I mes) Sol·licitud d'horaris eomuclals mepdonals (3 m601) Comerc!on¡, Resillrll d'associacions! organluacloM (6 metOl) Comerdani.!J de llavors Registre (6 mesos) Conreu ogñoola Rompuda de ll!mll)'l (6 mesos) CoMumldoJSI usuaru Rtglslrll d'orpnltmdons de coMumldoral UIIUaru (6 mHOO). EntitiU d~ Ul11rt d'...,~ntts mfdlca.ranna<èUIKa Creació, supressió I d'litres modll\cxlons (6 mesos) ~ d'endlats d'~ lliure (3 mesos) F.qulpame~~¡, c:omuclals (n(ormos deies c:omi5slt•M U'mtorials (2m...,.) Pròrroga deia vlgéndo dels Informes (2 meoos) EslabUmtnLs sanlllris ~ndal.'l Au10rittadó Dnal d'oberturo I rundontment (6 mesos) Fires Registre (6 mesos) Estaq¡ts (6 metlOll) Pressupostos I plnns dc promoció (2 me.108) J'\¡ndó Pública Exeedênda automlUca Obtendó( l mes) Excedència I'OiunWia Ptt tenir cura d'un nu (I mes) Uidndes Ptt r1l6 dt liiiiiUIIOnl o tmberils (I mes) Ptr1llisos 1l"asllal domicili (6 dlf!l) Elimens llJials (6 dlel) Deu.... inw:usables (6 dies) Matrimoni d'un fill o tamUiat dins tl stg<>n gDu (6 dies) ~ d'una hora dllria de trebol! per aiendre un fill de meii)'S de 9 meoos (I mes) Prr raó de guarda legal {I mes) ServeU es¡¡tdala l'llndonari al .. rwl d1lrganltzaclnn.!llnwmadonala o supranacionals {I mes) Càmcs polides ala <krtCI'BIIIAt dc Catalunya, al Go•oem de l'Estat o en altres Comunll415 Autònomes (I mes) Orgaru¡ c:oi\Silruclonals o d'altres clr¡ans l'elecdó dels quala correspon a les cambres (I mel) Dlpubll.!, .!elllldoc:s o membres dl'l Parlament de c.ta~un¡... (I mes) Corpota(Í()ns locals, pblnei.!J de la l'relidência del Goi'UII, dds lllinlstns I dels ~!aris d'l!sut o Uoc:a clossiticata eom a Mnwalsen la rt1ac1ó de lloCI dt tteb&U de la GeAerllilal (I mes) s.n,i militar o una pmlld6 subsUtuthi equivalent O !DIS) 'llibunal Constibldonal o dtl Dtren.!Ot' del Pnble (I mf!l) l'ar!.t.ment o SlndJc de GrtU&eS (I .-) lllhltatees cedula d'habilabilllal (I mes) Joo...,.wt lnsoripdó d'~na juvenils I enti1a¡, de RMls a ta jol'enrut (6me8011) Obtrturode cascs decolclnles I al bup d~joventut(6 mesos) Laboratoris agroallmenlaris • Re¡istre (6 mc.Os) ldaqulnària.ll8ricola Regislnl de maquinlrla ogrleola (6 mesos) "'lneria AutoriJzadons tknlques (6 mesos) Muluolltats Registre (0 meoos) Nelotia d• cereals P<rmllos (6 m"""") v..ca Ul~ndes I pcrmllos ¡¡tr a la pesca Duvlal (6 mesos) Extracd6 de oorall (6 mesos) de matlsndor (6 mesos) Ui~ncles Pla&~~lddes - Reg¡stno (30 dies natorals) Pit-us Sub~ a ~glm de pm¡s olllOniDLs (3 mesos) Su~ a ~&im d• oomunicaci6 (I mes) Producws zoouni1aris Regbtre del! C.<labliments que en dlsUibueixen o en comerclall11en (6 me$05) l'roteccl6 drls nnlm&ls O~acl6 d'nnlmnls morts o reriiS (6 mesos) Registre de nuclis :wQiòglcs (6 mesos) Mso<:laclons de proltccló I derensa dels animals (G meso•) Relli•tl't de tallcl'8 taxidermistes (6 mesos) Competicions de tir al <'Oiom (6 mesos) Pro1ted6 civil Pllll!l municipal• (3m"""") l'rol'ts automoblll<Uques i motodclisleS Autonll1Ct6 per la realil23Ció de ¡t\'0\..S (6 mesos) Publlolat ~d'em~ I actiVIIats poblidlàries (6 tne>OS) Ram..dtril Regislrt d'uplOlldons ramadms (6 mesos) Quollrtc:adó ~&~~IWio d'explollldons porcines (& m60S) C.nàmens ramadei'S (6 mesos) Strvels aplleatius d'Inseminació artlf.ciol i dipósiu. de rtttpdó dt dosls semlnol• (G mesos) Strveiuoclols Inscripció d'cntltai.!J de promodó d'actlvltata, no titulant de sen'els o 4'S111bllmenls (6 mesos) llomologaclcl d'Inscripcions practicades en al IreS registreS púbiii'S (6me;,os) lllliCrlpdó al l'tgiStl't d'enUIIts, servt!is i eslablin1ents scxlals (6mtsOS) · Acllvllai.!J de recap1adó (30 dies) ~·'"' Rea!stte (6 mesos) Tofonaires Uidndes (& ...-) 'l'rlnsport d'alcuo Conll'nidors, lanCS I rur..rnes mòbils destlnaL• al tnnsport d'al¡ua(6m.-) 'l'rln.•pon de vla11tr1 Cukter llnlal Millori dels horaris (30 dies) MillOri dels ~ecú's (30 dies) l'ehlcles adscrita all ser~·eis regulars (30 dies) Can\cwr zonal Nou recon"eguL o Ja substitució total o pardal dc l'existent (30 dies). MO<IIneacl6 de l'homrl, dlés de circulació, nombre d'expedicions I noves expedicions parcials (30 dl.,.) 'l'rlnspon.o turistlcs ( I mes) Transport maritim Prtstacl6 de sentis (2 mesos) 1\Jrtsme RtalJm de ctntm d'lnlclaúm turistlques (6 ......,.) RtalJm d'empreses I activltata turlstlques (6 lntSOS) Registre especial de ConLr~Ctes de Restna d'AIIo4jamtnl! 1\ufsllc:a (Immediat o 1!0 dies, sogons els ClliOS) Urbanlsme ~ d'Entilala urbanlsliques ooHaboradores (6 mHOS) Pl~ament Ge~. PrQJtcte de delirniladó de,.;¡ urbi, Programa di\CIUIÓÓ Urbanística I Normes I Ordenances I CaiAICJS (6 mesos) Aprovació definitiva del! plans es¡¡tdals, plano pardals, pi'Q)ectes d'urbanització I altres (SI!UlSOS) 111Ar1111'11rclllls, Pltms Espedals en desenvolupam<1JLd el l~a Genenli (4 mem) Junta dc Compensació (30 dies) Venda domlcllllrla Resistte d'empreses (6 mesos) .. EDITORIAL - na de les característiques mé remarcables del no. tres dic és la mutació de compot·taments concret , d ' una radicalitat -en ocasions- que afecta fms i tot els hàbit mé arrelats. Les causes d ' aquest fenomen són, en gran part, de signe tecnològic, immergits com estem en un entorn en què les repercussions dels avenços rientífico-pràctic esdevenen omnipresents en el viure quotidià. Fóra il·lús de pensar que aquelles mutacions afecten, però, només aspectes de tipus pràctic, i que l'àmbit cultural n'és exclòs . Tot al contrari . El món cultural és un dels qui més experimenta els canvis derivats de les causes apuntades, influït tamhé, òbviament, p er cada situació real, econòmicament i socialment. Ací voldríem fer-nos eco d ' aquests canvis de comportamC'nl en allò que es r efer eix a alguns aspectes de la difusió del fet musical, basant-nos en tm estudi publicat pel Departament de Cultura de la Generalitat de Catalunya. Concretament, fem èmfasi en l'augment espectacular, en relació a un treball parallei de 1985, d els equipaments de caràcter àudio-visual a les llars; un increment afavorit per una competitivitat imparable entre marques a I 'hora d'abaratir productes i d'oferir facilitats de pagament. Retinguem, només, unes breus dades percentuals obtingudes en la consulta a la pob1ació enquestada, referides, respectivament, als anys 1985 i 1991. Possessió de: TV color: 75% i 97 .2%; Aparell de ràdio: 87% i 91.8%; Ràdio-cassette portàtil: 63o/o i 69.3o/o; Vídeo: 15% i 56.5%; Cadena estèreo/HI-FI: 25% i 49.2%. Si, a això, hi afegim la categorització del temps no laboral com aquell en què sovint hom consum passivament allò que li és ofert, s' arriha a consta tar la importància extraorclinària dels mitjans àudio-visuals en ordre al fet musical. Perquè, arran d'aquesta situació "de facto", no és una alternativa banal que, allò que arribi al consumidor, sigui un subproducte cultural o una obra digna. No és pas el mateix planificar una programació radiofònica o televisiva, per exemple, amb criteris purament d'audiència o (sense oblid~u aquest factor, evidentment) emmar carla en una coherència de tot ordre (estètica, educativa, etc.). Com no és tampoc banal la necessitat (ho repetim: necessitat) d'orientar l'ús de tots aquells recursos tecnològics perquè, privadament i públicament, els sectors infantils i juvenils puguin fer l'opció d'un lleure musical sonor o visual a partir d 'uns mínims de dignitat generalitzada. El tema és d'una transcendència prou gran perquè s ' hi sentin implicats diversos sectors: dels polítics als industrials, dels docents als legislatius. Des d'ací en remarquem la importància, tot advocant per l'atenció urgent a una problemàtica de repercussions ingents . Comportamen ts culturals ... 102 .=.. s __ 185 PANORAMA JOAN COMELLAS Joan Comella s va néixer a la vila marinera del Masnou ell913, pràcticament mentre ressonaven llunyans els compassos del Parsifal estrenÇJt al liceu el 31 de desembre d'aquell any. Es a dir, mentre una generació marcada fortament pel wagnerisme s'esllanguia i deixava pas a una nova fornada de músics que prendrien el mestratge de models renovats més a l'abast de la mateixa essència mediterrània. Joan Cornellas va créixer "tot tecleLant", com diria ell, imbuït del pianisme de Chopin i Mompou, i formant-se de manera autodidàctica. Aquest esdevindrà un fet importantíssim i absolutament definitori de la seva personalitat artística i de la seva actitud davant l'art i la vida. La música de Joan Comella s és in- tuïtiva, ~o.lgudament simple, rebutj._ant tot academ1c1sme de qualsevol ordre. Es aquí on rau el caràcter provocador de Comelles, en la seva manera de fer, sense motlles ni receptes de cap mena. Aquesta presa de posició compromesa respecte a la música, no és més que una traducció de la seva actitud personal envers la vida. Joan Comelles no admet escoles. De fet, als grups en què va particiP,ar, hi va ser perquè les circumstàncies del moment ho exi91en, però ell no s'ha adscrit mai a cap mov1ment estètic determinat. Ha duta terme la seva pròpia lluita en solitari. El caràcter no gens especulatiu de la seva obra respon a una voluntat de deixar-se portar per la seva música, sense lligams de cap mena, tal com ell s'ha deixat Una vida consagrada a l'art 102 per JAUME CARBONELL I GUBERNA oun Comdlas és tm hom<· afortunat perquè ha sa but co mhinar dos àmbits c r·eatius amb un t certament fot·ça d estacable. F'r·uit de les avantguardes de la nwitat del nostt·e segle. ha conr·caL una obra pictòrica de formes profundament sentides. en què la puresa i la lír·ica màgia de Ja f\,our·ació ¡;'amar·c n d ' una expressivitat JH"Òpia . J oan Comella ha sah ut tr e ballar degudament la pal<~ ta t.lcls sons per produir una obra musica l basada en la riquesa d c la s implicitat, volguda i intencionada , i q ue ha donat Uoc a vi<~s comun icatives riquíssimes, qu e fcrc i xt~ n agradablement els sent i Ls d c l'espectador·. És aquest t·csul t al, aconseguit amb el seu llenguatge dircctt' i p laner sobre el teclat d ' un piano , que es fa més alt i rnfs admirable, precisament per· la seva immetüatcsa. Música i pintm·a van plegades dins el sahE"r d'aquest mestre, sense que l 6 186 - puguem ente ndre l ' una se nse l 'altra. Ambdues fo•·men part d'un tot indes triable dins el procés creatiu de ]' artista. - Senyo r Comellas, vostè és un artista polifacètic. - No, bifacètic: pintura i nuísica. - Bé, pet·ò vostè també ha fet ceràmica. - He pintat ceràmica. La ceràmica és pintura pintada alfoc. ]o poso els colors, me 'ls preparen allà a la fàbrica de la Bisbal, ""' jo pinto i ratllo i ells ho posen al forn. Això és pintura, pintura al foc. La ceràmica no existeix. Són ceràmica els totxos per a la construcció; però la ceràmica-ceràmica, l.a que fa en Llorenç A rtigas o l'Antoni Comella de Granollers, en el fons és pintura, pintura feta al foc. Són pintors que han triat elfoc com a mitjà d'expressió. Solament varia la base on es plasma la pintura. - I sempre ha co mpaginat acruestes dues activitats, la música i la piu tur a? ...., - Sí, no he deixat mai de treballar, i quan he volgut pintar al foc he anat a la Bisbal. - Cal set· UJla uúca geni per portar a terme dues pràctiques artístiques i fer-les així de bé? - De geni, jo no en tinc res. Ep Joan Brossa sí que és w1 geni. Es moltes coses, en Brossa. l en Carles Santos també. Són genis per- PANORA MA ·ot I IUI IS, n1 ::le a, ti· ::lS Je' ts· 10 e· Jl· :::J· - ~e se ot portar p~r la vida. Joan Com~llas és un artista ahp1c, un darrer bohemi que es troba desplaçat en un món de competitivitat que no es el seu. Joan Comelles no s'ha preocupat mai de premis ni medalles ni mencions honorífiques oficials. S'ha preocupat de viure la v1da i la música com una aventura renovable diàriament dins una mena d'aurèola mística més pròpia d'artistes d'altre temps. La seva vida ha estat una aventura heretada directament d'aquells avantP,assats seus que, tant al Masnou com a altres pobles costaners, anaven a les Amèriques a fer fortuna. La gran contradicció que separa el seu idealisme i el caràcter pragmàtic de la societat actual l'ha portat a un autoaïllament volgut i autodefens iu de les possibles agressions del món exterior al seu. Joan Comelles continua vivint al Masnou de manera quasi retirada. Continua fent la seva música i la seva pintura, i ha accedit a aquesta entrevista realitzada a la casa de la cantant Anna Ricci, musa de tota una generació de músics, la qual amablementens ha cedit el marc idoni perquè Joan Comelles es trobés còmode. Era una tarda de febrer, i just arribar Joan Comella s es va asseure al piano des d'on va anar contestant, condescendentment, totes les nostres inguisicions, servant en tot moment el més ínt1m de la seva personalitat , tenyint d'acords eloqüents els possibles contactes no desitiats amb el món que no accepta com a prop1. ! .e.. • ¡: 102 :e- lC. ali, al al ... 9n IS- à- tiie a, rs jà La at ;i- ·e· al er es ~n ~s rr- .... què són provocadors. Però jo no. - Co m e va introduir en el com·cu dc les arts? Ui va havet· un procés determinat , o primer va aborar-se a una ? - No ho sé, em van venir de cop i volta les ganes de fer mtísica. Anàvem al Palau a escoltar concert s, i en veure qr.te jo tn 'interessava perla mítsica, el meu pare em va comprar un piano; lla- ¡;ors vaig començar a teclejar, i la cosa va venir ai:-cí, tot teclejcmt. No vaig aprendre ni harnwnia, nijitga, ni contru¡Jwtt, ni composició ni res de tot això. Vaig anar descobrint les tecles jo sol. I va ser aleshores. quo n. ja grandet, vaig conèixer en Cristòfor Taltabull, que era deixeble de Max Reger. Cristòfor Taltabull va venir a Barcelona amb la se l'a esposa. que era francesa, per quedar-se a 11i11re aquí. En 'l'altobull em va voler ensenyor, però no vaig aprendre res. Ell va venir a viure aquí i va voler muntar ww petita escola amb els seus deixebles. Jo hi va ig anar però ell va arribar a ln conclusió que jo fiO podria aprendre res. No sé a prendre, no 11 'he sabut mai. I ell em va dir, "mira, tu porta 'm co- 7 187 PANORAMA 8 188 ses que hagis fet i fes analitzarem , les posnrem al piano, i jo et diré, això Pstà bé, això no està bé ... ". I ja ho jèiem, però no hi hauia res a fer. Jo li portava el que esta ua escrit i ell ho tocava, però uam arribar a la conclusió que no hi havia res afer. Ell em vtt dir: "mira, ués fent i portantm'ho, i no digui.~ a ninglÍ que no has après ras amb mi". I encara no sf> res ni de contrapunt ni cle fugct, ni d 'orql.t.elitrució. - Pedi r ea lm ent no li ha fet cu p falta At1 h c r rcH d'això. - No, però abuns de l'Impressionisme, els ensenyaments rmLSicals eren estrictes, i ara també, als ro n se rvettoris ensenyen aquestes matèries perquè a partir d 'elles els alumnes pttguin aprender a anar, després, per ells mateixos. Jo vaig voler anar per mi mateix sense passar per tol això , directament des del principi. La resta no m'ha interessat. - La seva relació amb Ja música ha estat totalment instintiva i d'autod idacta, doncs? - Sí, completament, m'he deixat guiar per la intuïció. - P erò això no vol pas dir que vostè no hagi estat atent als esdevenimen ts musicals d el nostre segle, i hagi 1ingu t els seus mestres: la iníluència de músics com Erik Satit•. - Sí, molta. No hi ha cap músic després d'Erik Satie que hagi fet el que ell ha fet, i el qtw jo nútjanament he f et, a molta distància, naturalment, a partir de la intuïció. óc un gran admirador d'Oiivier Messiaen, tot i que és complicadÍ$Sim, té tant de geni i de temp erament, que és admirable. I alli'i no hi veus ni contrapunt nifuga ni res de tot això, però es veu el Messiaen, perquè no és academicista. Passa exactament ig ual amb Schonberg i l'escolet de Viena,. Schonberg és l'acadèmia dodecafònica, en canvi Webern és encara més genial que Schonberg, el traspassa perquè va més enllà de l'acadèmia. - Quins altre eompositors varen contribuit· a la seva formació? PANORAMA La me&J:O•IOprano Anna Ricci (gràcies a la qual foupc'entrevlata) cantant una pe~a acompanyada per Comella• John Cage sí que era unn personalitat; m'hauria agradat conèixer-lo. Vaig conèi:t:er en Francis Poulenc. Era estupend. El vaig conèixer al Palau amb el mestre Lluís M. Mil/et, que el va convidar a una audició del Cant ~spjrit u a1, de Montsalvatge. Erem en una llotja. jo coneixia molt el mestre Millet perquè érem del Masnou, i érem com de familia. Es veu que a Poulenc no li agradava l'obra i el pobre s 'adormia. - Ell946 vostè va formar pat·t del Grup dels 8 . - .lo era l't'mic músic; hi havia l'escultor Rius, el poeta } ordi Sarsanedas, i els cinc pintorli, qtw eren la Maria Girona , l'Albert Ràfol$ Casam.udn, J<icardo Lorenzo, Jo an Palart i Vicenç Rossell, que sempre ens visitava, també al Cercle Manuel de Falla, i ens animava molt. - El 1946 tam.hé va set· l'any del seu pt·imer concert? - Sí, va ser amb la Sonatina, en homena.tge a Ravel. I el ma- "' teix any 46 em varen publicar a la revista "Ariel" L'Oració 46, en homenatge a Manuel de Falla. - Va continuar escrivint articles? - No, no nw,ssa, de tant en tant algun article, però 110 massa. - I ell94 7 va ser un dels membres fundadors del Cercle Manuel de Falla. - Sí, el Cercle Manuel de Falla va ser impulsat per Pierre Deffontaines. Ungntp de mt'tsics vàrem ser ajud.ats pel poc acolliment que teníem aquí, per poder anar a París. Uns varen estltdiar al conservatori, altres van fer la seva vida ... En torneu· de París, Pien·e Deffontaines va creure convenient de fer un cercle de música aquí. Jo vaig creure que seria unfracà.s, que notindríem públic i que la cosa no podria tirar endavant. Però Monsieur Deffontaines va ser tan tenaç, que va fer possible que nosa.ltres poguéssim organitzar ttn Cercle Manuel de Falla, i que pogué:ssim fer un cicle de concerts. La gent que venia era propera a l 'a mbient de l'Institut Francès. Aquella sala s 'omplia, i hi feia venir artistes bons de França, com ara el mateix ll lessiaen, o solistes molt bons, que tocauen obres no precisament nostres, perquè teníem timidesa perqnè les coneguessin, però sí que feien sentir obres de MomJlOtL, de Satie, i sobretot dels compositors francesos impressioni.stes, i els més moderns. Tot això era impensable fora de l'Institut Francès en aquella. època tan pobra des del punt cle vista cultural. Solament podia fer-se allà, pen¡uè era l'únic lloc on es podienfer coses com aquestes. - Qui formava el Cercle Manu~l dc Falla? - Hi havict Manuel VaUs, Albert Blancafort, Josep Cercós, Àngel Cenlà, Puul Cuina rd, que ens ajudm;a rnolt ... Més tard s 'hi van afegir ]o.~ep Casanovas, ]ordi Giró, Josep Mestres-Quadreny i l 'Anna Ricci, que com que no és compositora no consta en cap llibre. L'Anna va ser la mma de tots nosaltres, ella ens ho cantava Lot. També hi hauia Juan Edrwrdo Cirlot, Antonio Ruiz Pipó, que era pianista; Josep Roca, que era crític, i Jaume Padrós Montu1'iol. I Josep Pascual, que va ser una mena d 'ànima de l'activitat musical del Cercle i fo ra del Cercle . Ens 1J(L ajudar molt. - Vareu fer alguna mena de manifest o proclama? - No, en aquell moment del franquisme no convenia fer manifestos de cap mena. La situació difícil va ser una de les causes que ua venir quasi casualment, perla qual ens reuníem a l'Insti- tut Francès. LPs reunions estaven prohibides, i solament ho podíem fer allà. De fet. però. ww cosa així solament es podia fer e t1 una institució com aquellu. Nosaltres volíem fer 1111 grup de tiiiÍ sics patrocinats pel Cercle Art ístic, però le.'l circumstàncies 110 ens Ito van permetre. Aleshores uarn a nar a Monsieur Or'.f]'otltrtines. Ell ens va dir: "Qnè Tuwessiteu, lloc per reunir-vos i 1m pio 110 de cua?" I al cap d 'ww Sl•tmanfl ja tenfent el piano portat,¡,.. P(lrís, que encara és el mateix que lti ha ara. - És per això r¡ue c r·u u n gr·up heterodox i solamr nl colwsionnl per la voluntat i Ja ncccsRilnl de fer música no~a '? - Això mateix, però teníem coses en comú. Per exemple el cas de J. E. Cirlot. Ell no combregava massa amb l ' fnstitnt Francès, perquè tenia IU/ caràcteri Ltna manera de ser molt germànica i especialmeut wagneriana. Nos alt res sí, tot e l qne fos antiwagnerià ¡,o nplcwclíern. VeníemdeChopinideFauré, i de Fauré anàvem a TJelms sy, Ravel i els impressionistes, i d'aquests (J.l.s politonal.~, Strnvinsky, Messiaen, etc . Nosal tres veníem de Frnnçn i a trnvés seu descobríem Espanya, Falla, Turina,Albéniz. En Cirlot tenia Schonberg uquí (senyala el cap). El tenia dins el cap . Ell pensava qne si havia d 'escriure mlÍ.sica, ho havia de fer tal com escrivia Schonberg, i no és això. - I ja q1.re parlem dt~ Juan Eduardo Cirlot, l'activitat d'aquest com a teòric i críti<' d'a•·t va influir sobr·e la seva pr·odtt<~r·ió pictòrica? - No ·va influir en ln mevn producció pictòrica, perqnè jo en aquea moment encara 110 pintava. Era lm personntge especialíssirn, no se li podia dir res que no li agrctdés, però era, w1 gran xicot, rnolt bon noi. Estava vinculat a.l món. artístic en ge, eral, no solament al Cercle. TeLmbé va escriure algunes obres, però tenia més activitat teòrica que no pas mmical. l ..¡: .! 102 i l t 9 189 PANORAMA Joan Comellas "tecleiant" e l piano 102 ¡... E!l fà. é!. .:: ... = 10 190 Quines cr·en les activitats del Cercle? - La primera cosa bona que vàrem fer va ser la presentació del Retablo de Maese Pedro, i el Concer t per a clave, que és molt bo, de Falla. El Retahlo, el vàrem fer amb decorats dels pintors del moment, en Ràfol,s Casamada, i tota aquella gent . El vàrem portar per diferents ciutats. Vamfer una revista del Cercle, "Contrapunto", de la qual van sortir ttn o clos números; cicles de concerts a l'Institut Francès, cot~{erèncíes ... - Com els tractava la crítica? - Per a /,a premsa musical del moment nosaltres 110 existíem, i qu.an deia alguna cosa era divert idíssima, cle tant destructiva que arribava a ser. Molts que dominaven la crítica mwical de l'època eren falangistes o propers al règim, i és clar, nosaltres érem com dimonis per a ells, i només jèiem soroll. - I tot això fins quan va dur ar·? - El Cercle va funcionar molt bé mentre anàvem a l'Institut Francès. Ens hi reu.níem cada dissabte. l quan ens ·van posar al local del carrer del Mestre Nico lmt r·epresenta·va un gran sacrifici anarfi ns allà. De mica en mica es va anar disgregant. Um cinc anys. - No ha deixat mai de compondre, ni per descan sar i replan tejar-se idees? - No, mai, sempre he estat component. - Com es planteja J oan Cornellas elfenomen compositiu? - La músicaquejofaig, no me l'explico. Queda apuntada en tm paperet i prou. Si algú la vol tocar, que la toqui, i si m'agrada li diré que m'agrada i si tlO m'agrada, li diré que no m'agrada. Però jo no intento explicar-me la meva música. No m'embolico, la faig i prou. - I el fet comunkatiu amb el públic? - H i ha un home qu,e m 'apassiona que és Glenn Gould. El concepte que té aqnest home del que és la música i el que és el pú.blic, és tan impactant, que caic desmaiat de gwt. Jo volia ser així. De fet sóc com sóc perquè existeix aquest senyor. Jo volia ser com ell. Desprecio el públic profundament, l'ignoro, no m'agrada el públic. M'agrada molt ctnar a concerts, però no m'ha agradat més per culpa del públic. M'he quedat només amb la interpretació en di,sc i per la ràdio. A qui li agrada la mílsica i vol comprendre la música, l'ha de sentir en un aparell. El concert públic ha quedat desfasat i superat. Igual qu.e l'òpera. He assistit a representacions operístiques tnolt bones, però he arribat a la conclu.sió que l'òpera s 'ha acabat, ha quedat superada com a creació. - Però tot i així avui es fao òperes i s'estrenen als teatr es convencionals del repertori operístic, com ara l'Èdip i Joca,sta de J osep Soler que es va fer fa uns anys al Liceu. - Això pot ser molt bo, però no interessa el públic del Liceu. Dins la partitura d'Èdip i J oc asta hi ha coses molt bones, segur, però el públic del Liceu, mal acostumat i mal predisposat com està, com vols que entenguin res d'Èdip i Jocasta? T Josep Soler té coses rnolt bones . - I amb el p tiblic de concert passa igual? - Igual . .To ja fa molt temps que no hi vaig mai, alPalau. Per a mi l'auditori ha de ser la ràdw. ... - I q uè està fent en aquests momen ts el senyor Joan Cornellas? - Ara estic posant en solfa una col·lecció de cançons que portarà un títol general. Un recull de poemes, en què sortiran moltes cançons, des de Slwkespeare fins ara, i això es dirà El cant dels poet es, és a dir, com si jo hi posés música, a la Uetra de la mú.sica dels poetes. La poesia té com una música invisible que no s 'identifica per lògica., sinó per la mtísica que tenen. les paraules. Aqnesta música, jo la poso en solfa , però és la mú.sica que es desprèn de la. mú.sica de la mate ixa poesia . ) o solament "" acompanyo la cançó aquella, i faig una música pròpia. M'agrada molt fer-ho així. La meva mrísica és simple volgudament . - Quins són els seus poetes preferits? - M'agraden molt els poetes medievals, com Guillem de Ber· guedà; o els poetes moderns com ara Machado, que en tenim un homenatge cantat, i també la cançó popular i les cançons dels trobadors . - Per a vostè el piano ha estai un vehicle idoni per expressar-se musicalment? - Sí, Xavier Benguerel, Mestres-Quadreny, en Sardà, tot.s aquests fan música electrònica. Jo no. Jo treballo amb les mans sobre el piano, i escric el que surt de les meves mans sobre el piano. - Senyor J oan Comell as, ha estat un veritable plaer. Moltes gràcies. - PANORAMA ns .. no u. l S· . Ensenyar a ser mus• e JOVENTUTS MUSICALS DE BARCELONA ~ tr, professiona l al •m ·es té :rt ps 'er lO . ... >ts te- fa ue ·e- an ~s- El .si de •ia ue nó es la ca la nt 'i perRRMC ·a- :Ú- J .es :es ~ r- mt un la els tat -se gs- JtS :a. ./lS trl w. ha tes Sala d'actes de la seu del Consell del Districte Horta-Gulnardó. (Foto: Norbert) "' - ovc ntut s Mu s i c a l s d e Baecclona (JMB) és l'en tita t or ga nitzadoea d els cicles musicals pet· a joves intèrpr·ets que es d esen volupen dueant la temporada musical a diferents ban·is dc Barcelona. E ls concerts, plataforma promociona] d c j oves músics, aC'ostumen a ser vis tos com una oferta musica l més i sovint es desconei.x què hi ha a l d a n ·cra d 'aquests cicles m usicals. D'cntt·ada , cal dir q~ue JMB no fu nciona com s i fos una agència dc COJ1tnrctació, idea fot'ça generalitzada i t ota lment equ ivocada, sinó que la seva tasca va molt més enllà dc Ja simple or ganització d e conccr·ts. E ls cicles mus icals són el resultat d ' una feina dc promoció de base i suport m olt important en la qual també són implicats el Con sell MtUucipal de Dis trictes i la G<'n<'ralitat d e Catalw1ya - d s prim<'t"S cedeixen els Joc als i een tr·cs eí vies i promouen la informació pel barri; i la segon a aporta ajut econòmic) . El descon eixement abans esmentat es produei.x a diferents nivells: mitjans de comuniració , públic, ctitics, managers, professors de música , conse t'Va toriR i escoles de música, i t' ls mateixos joves músics. Les activitats dc .1 MB, pel que fa als ci cles mu sical s, eÏJ·cu lc n bàsicament en dues rlireccions . E n primer lloc, abans dc confcr.cionarun concert, JMB in vestiga qui és el j ove músic, estud ia Ics possibilitats d ' oferir-li un concert i uo programa adien t a ~11 , i intenta d ' inclon r e'l en un cicle. Un cop que el jove mírsic ha par- ticipa t en un cicle, JMB en fa el s<'guimcnt interpre t a tiu pos terior. En segon lloc, aquesta tasca es completa amh una funció logistica d ' informació, que cons is teix en el r·ep arLimenL d e progr ames a ls mitj ans d e comunicació, r e <"er ra d 'emissores d e r à dio per «>nregis trar· els concerts. i rcpar·timent d ' informació d e les acti,•itats dc JMB (convocat òries, programes ... ) als conserva t o ris i escoles d e música. Tot aques t s is tem a d e tre ball r e bntj a la idea d ' agèn cia d e contr actaci ó que esmentà ve m aba11s . Així h o corroboren dos de ls o t·ganitzadors d el s ci cl es musicals de JMB, Carlota Jardí i No t'be r·t Tom às, quan diuen que cal que aque.sta jei11a sigui va lorada no només pel públic i els mitjans de comunicació pel PANORAMA ii.l E = -~ u !I ~;os- ... 102 <I ... ~ Iii 12L ét -... *3 e: 1:::1 qu.e fa al concert uist, sinó que la tm/orin els mateixos joues músic.~, les esroles de música i cottSl'ruatoris i el món profes ~ sionnl, començant pels profes~ sors, que han d'aduertir els alumnes que compten amb una plataforma on començar i donnr-se u conèixer. Nosaltres constatem que al Conservatori Municipal de Barcelona pocs alumnes saben què els espera el elia de de mel en el món professiona/ i truqnen a } M B corn si fos una agència de cont.ractació. Ningt't. no els Ir a explicat quin és el ccwrí per arribar a ser músics professionals. Pet· això, i al malc.'Ïx temps, J MB mostt·a als joves inthprt'ts que h an contactat amb l' entilal el r et·afons de la profess ió fent -los coneixedors d e les tècniques de la seva pt·òpia pt·omoció , en qu(> tenen cabuda cJs compo itors i els crítics . flixí ueuen que al darrera d 'un concert hi ha molt més que l'actua.ció. Veuen si tot es paga amb diners o no. Són ells mateixos els que s 'han de vendre i fer el sen propi tnanagement. A més, JMB els paga un petit caixet,fruit cle l'ajut econòmic oficial, cosa qne eL~ potencia vers la seua pròpia prom.oció. D'aquesta mauer·a JMB desenvolupa un a tasca d'assessorament força important, que té com a finalitat mostrar aquells aspectes a tenir en compte a l' hot·a de confeccionar un concct·t: escollir pr·ogt·ames coherents. atractius i nous, valorar els gustos del púbUc a qw va cÜ•·igit el concert, estudiar la pos ibilitat que el mateix composito•· adapti la seva obra a una formació concreta o que esct·igw una obra especialment per a la fot·mació , i potenciar Ja mú s ica de ca mbra. Es tracta cle donar tma visió realista, de l'oferta i la demanda del mercat musical et l'hora de crear ttn pú.blic concret. Si això no ho fem, d'alguna manera es repeteixen esquemes que no tenen sortida. Fa falta una reflexió profunda cle lct realitat professional, diuen Ca rl ota Jardí i Norbert Tomàs . Tota aquesta tasca d ' informa~ ció i d 'assessorament, però, hau ~ ria de ser present al mateix con~ servatori o centt·e d 'es tudi s musicals. En aquests moments és important cl'introduir~nos més als conservatoris, expliquen Jat·dí i Tomàs, encara que, auui dia, el nivell d'infomwció entre .1MB i els professors és prou sòlid. Però voldríem que hi hagués un nexe més directe entre l'ensenyament i el món professional. I nosaltres, que som al mig omplint aquest buit, hauríem de tenir una línia més directa amb els conseruatoris per informar els alumnes de les nostres actiuitats. I no amb l'objectiu de vendre res en concret, sinó perquè sàpiguen que existim, que podem orientarlos i donar-los nocions objectives, que poden contactar amb nosaltres en acabar la carrera. Fa falta aquesta connexió i que la feina quefem incideixi més e11 el món professional i en el món dels managers. D'altra banda, cada Distt·icte de la ciutat té un interès, unes sensibilitats i Lmes tradicions diferents pel que fa al St!U públic a l 'hora d'acollir lm cicle musical. JMB és conscient que, en aquest aspecte, està a mercè de la política cultural i la demanda social al carrer del moment, així com de les infrastru ctures ex istents a cada barri. Per això s' han d 'equilibrar diferents aspectes q ue, a la fi, resultin profitosos per a les dues bandes sense oblid ar que s'està beneficiant el jove intèrpret que es promociona i que sense l'oportunitat d 'actuat· als barris diñcilment es podria donar a conèixer. Actualment JMB té en funcionament sis cicles musicals dc joves intèrprets a Barcelona: Les Corts (Can Deu), Horta-C uin at·dó (seu del Districte), Eixample (Casa Elizalde i Col·le¡;i Major Ramon Llull), Gràcia (Orfeó Gracienc) i ValJcarca (Alberg dc la Joventut) -aquests dos dat·rers de nova creació. També ha estat creat un cicle per als alumnes de la U niversitat Pompeu Fabra. Pel que fa a les actuacions de joves músics fora de Barcelona, JMB organitza concerts allà on no hi ha competència amb altres Joventuts Musicals o, en tot cas, col·laborem i treballem conjun~ lament amb Associacions de Jo~ uentuts Musicals, assenyalen Carlota Jardí i Norbert Tomàs. Així, i per tercer any consecutiu, continuen els concet·ts-cOJÚerència a 1'illa de Menorca, en col·laboració amb l'Associació de J ovcntuts Musicals de Menorca, que consisteixen en vuit gires dc q na tre concerts a cada una de les poblacions de Maó, Ferreries , Alaior i Ciutade lla. També aquest any estan programats quatre concerts de música clàssica i tres de jazz a l'Auditori Pau Casals del Vendrell. La feina fora de Barcelona és més complicada, comenten Jardl i Tomàs. Els plantejaments són diferents i sovint existeix el desconeixement de com dur a terme una política d'aquesta me11a. Això fa que al mateix temps hàgim de desenvolupar una tasca orientativa d'organització pel que fa, entre d'altres aspectes, a la infrastructura i la promoció. Fora de l'àmbit català , són molts els joves músics de Ja resta de l' Estat que volen toca1· a Barcelona. En ocasions es produeixen intercanvis i normalment els guanyadors del Concurs P ermanent d e Joventuts Musicals tenen cabuda als cicles barcelonins. n· altra banda , existeixen in tercanvis amb joves músics de Moscou i Praga -encara que amb aquesta darrera ciutat 1'intercanvi s'ha aturat a causa de la situació sòcio-politica de l 'antic Estat txecoslovac. Aquest intercanvi internacional nasqué an·a n de contactes personals i oficials, r espectivament, per part d ' aquestes dues ciutats, cosa que permet que molts jo ves músics catalans hagin pogut actuar a aquestes ciutats i qucjoves de Moscou i Praga siguin presents a Barcelona. I també s'han comença t contactes amb dife~ rents associacions musicals de França i Itàlia. '"' PANORA MA XAVIE R TURULL .t• u s: 102 Un Iol terr eny pro gre ssiu de la mús ica perJ.c.c. x avier Turull, al llindar dels setanta anys d'existència, manté immacu.lad.am ent viva la seva il·lusió per fer música. La seva. ha estat una trajectòt·ia en la qual s'han succeït tres tipus d'activitats: pt·imer la concertística, després la ¡.¡cdagògica i finalment la creativa, amb el matís que la pedagògica ha planat sempt·c, amb més o menys intensitat, a la seva existènci.a, encar·a crue hi va haver una època en què va ocupar un protagonisme central. En el t·ecorregut pet· la seva vida musical, Ja lògica c r·onològica comença per l'apartat interpretatiu, com a destacat virtuós del violí que va ser. Enmig d ' una con vet·sa més informal i entre amics m és t¡ue no pas rigot·osament professional, Tm·ull recorda la dedicatòria de Francis Poulenc després de la inter-pretació de la seva So nata, amh aquest text: "Amh agt·aïment per haver tocat la Sonata arnh tot cor". - Jo he donat a conèixer el Concert de Gerhard arreLL ci'Espanya,. El v aig interpretar amb l'Orquestra Municipal dirigula per Rafael Ferrer amb un èxit considerable. Però la crítica va ser ferotgement adversa. L 'últim moviment comença amb La Marsellesa i això, en aq¡¿ells temps, cap al 1958 o 59, encaixava malament. El públic va reaccionar força bé, però. És un concert difícil d 'entendre. El darrer moviment està escrit pensant molt en Espanya. Hi ha La Ma1·- scllesa però també tuu.t Jotu i ww Sunlana. Els crítics, excepte nn parell, es vanjirar molt amb l'obra. Un dels que la va defensar va ser l'Enric Gispert. Xavier Tnrull rem~11·<·a que quan mira nmh pc•·spcc-Livu la seva història, fl'a dona que hi ha coses que h a n tingut un mt- rit con<' ret. - 1/e rec LLpera( e l Co n c(• J·t de Garreta. El vaig interpretara Lu Porta Ferrada amb l'OCR dirigidCL per Ros-Marbc'i. Va ser w1 èxit tangra11 , que em van en carregar l'edició. L 'Oltra va fer la reducció p er a piano. Fins aleshores no havia estat editada. Després s'ha tocat molt poc i és una obra estupenda. El violinista Srlmeicler, aquell a.mic d'en Pau Casals, em ·v o dir: "Vostès tenen coses fantàstiques que no en fan 13 193 PANORAMA <11ní•s les ('OtH'C jo". l va esmentar aqur•st concert i li vaig ras. dir qll(' jo l'havia interpretat. Si hagués e.~tat escrit per lHctx Bruch o Wieniawski seria molt NJm>gu t. Xuvil't' Tul'ull vu dest>nrotUar hom• pari de la S('Va <'Unet·a violinísli<·a a111 h un i11sl rument pl'ivilegiul, un Guadun ini de Parma d <·l 1767. 102 14 19.J. - lis importantíssim comptar amb rtn bon instrnment , r e rnarc:a. La l'l'ge ix: - A uui elia s 'estan fent còpies molt ben re"litza.des , no la còpia .superficial només de les mides extenws. Són còpies en què pràcticwnent es desmunta wr Stradivorius, es respecten les formes d 'enrolar originals, es prescindeix del per per de vidre, que aleshores 110 n'hi havia, s 'empra la mateixa veta de fusta ... Ruggero Ricci es un fer cons fruir li na rèplica del seu Guarnerio per tenir un segon violí bo. Estan fets per LLns luth iet·s d'un gran refinament. I~L~ violins que auui estan desprestigiats són els antics de fàbrica però de qualitat baixa. Un ·violí rlolent, amb els anys enca.rn s'hi rorna més. L'existt•neia de Xaviet· Tuntll compta amb moltes bores u·ans<'OtT('gudcs u la cnülla Bruc-València , a l Consel'Vatori Municipal. Entre aqu estes hores destaqu(•Jl Ics que va viure com a dir·ector, en a llò que va ser una t asca fructífc t·a i de La qua l se s1•nt tkita mcnt satisfet. - Vaig ser l 'ú nic dels directors que ha estat elegit democràticament. Van ser cinc anys molt intensos. Jo hauia abandonat la tasca de concertista, hauia tingllt problemes de salut. Vaig fer el darrer concert a la Generalitat en memòria de Manuel Valls, que acaba,va de morir. Vaig interpretar les sevès Tr·es in ven cion s. A rnig concert vaig tenir tuta, crisi cardíaca que hauria pogut tenir conseqüènciesfatal,s . Després d 'això e/,s metges em van prohibir radicalment de toccLr. De .la seva tasca com a màxim r·csponsab le dE' l Con servatori destaca acrues tes realitzacions. - Vaig crear l'Auditori Eduard Toldrà , vam trasllcular el Museu de la MtÍsica, fet que ens ua p ermetre disposar el 'una ui ntena d'aules més i es va crear ww orquestra de cambra amb els alumnes. En realitat, uaig complir amb tot allò que hauia promès. Pel que fa a l'auditori, crec que una clínica no pot funcionrtr sense quiròfan, i per tnnt tampoc no ho pot fer un conserua,tori sPnse una. sala de concerts. Si rro ha gués pogut f er la sa.la, luw.r ia plegat. -¿És dur dirit,ri r un cons~r·va te~~ ri? - El problema rau en el Jet que no pots prendre decisions. No tens autonomia per a de.~peses ni per a res. ]o crec en l 'economia de mercat. Allò de si no compleixes no et renovaré. Si les coses no es poden plantejar així no es pot fer res. Tothom defensa els drets adquirits i jo crec que, per exemple, els catedràtics s 'lr an el 'imposar per la vàlua, no per s taff. Però t'estrelles davant la faramalla burocràtiC(t. Mira, Szeryng es 'Va oferir per venir a clonar classes. No vaig aconseguir mai que l 'Ajuntam ent em donés pressupost. La c r eació d 'u n a o rq uestra constitueix una fita de la qual li agrada padat·, atesa la Sl'va importància. - Volíem fer una orquestra de cambra mnb els alumnes. 1 se'm va ocórrer la idea de les beques. Força dels que hi tocaven eren de fora de Barcelona i això creava problemes. Per altra part, ILO volíem funcionar només amb WL assaig setma rral. Doncs no es ua voler CLcceptar la fórmula de beques per a pràctiques instrumentals. Ni tan sols es un admetre nomenar un director titular. Tot això e r en il·lusions que m'haviafet. Com va podcl' , va aconseguir uns fons que va set· impossible l'enovar i a l a fi ]a inicia tiva , que va comptar amb la direcció d 'Edmon Colomer, no va tcni•· continuïtat. Turull no ha deixat mai dc donar cl asses de violí i això li ha manifesta satisfet de to t c•¡; h·s ohres que ha I'S<'ril i t'\.J>OSa unn Yisió molt suggesti' a sohn• l'I~ lligams cntt·e 'eu lmmana i 'iolí. Xavlr l mostra els discos de cilindre i el gramòfon Edison atorgat una autoritat que explicita en uns criteris d'una absoluta conseqü ènci a. - Crec que la base de la interpretació de violí rau a aconseguir una coordinació harmònica dels moviments . la mà esquerra aguanta el violí i al mateix temps fa música. La posició del violí no és perfecta. Pot arribar a perJudicar la columna vertebral. A mi des de sempre m'ha interessat la mecànica. Aconseguir que es pnguï interpretar una obra difícil cle forma fluida i còmoda. Abans, quan vaig començctr, els v iolinistes havien de descompondre la.frgu,ra. Ara això no passct. Resten i acttten deforma relaxada. No fan teatre, però en canvi van al nus de la qiiestió. Aquests violinistes que es barallen amb l'instrument semblen els nens que comen cen a aprendre a anar arnb bicicleta. Alu mnes des ta ca ts seus han cshtt els enca ra joves i prometedo r·s Olvido Lanza i Eva L eón , Jmu~ Llin ares, Agustí Coma, Jesús Angel. Tw·ull creu que ... - Cada alumne s'ha de tractar de manera diferent. Cada persona té una complexió fi.sica peculiar, uns reflexos diferents. No es poden imposar a tothom els mateixos criteri.s ... El conl'crtista que va ser i el pedagog que contin ua essent rada dia deixen més espai llim·e pet· a l compositor, una tasca a la qual està de(licant darrerament molta atenció i a més amh uns resultats dels quals també se sent satisfet. - No m'agrada estar inactiu ... - mig j ustifica d' entrada-. Jo ja havia escrit coses quan tenia catorze anys d'edat. Una obra cle la qual em sento especialment satisfet és Tt·ama 12 x 12, que va serfln.alista al Premi Wieniawslú a Potsdam. Posteriorment, I 'any 1988 va ser obm obligada al Concurs d'Amsterdwn i l.a seva interpretarió comportava un premi especial. Turull confessa que va C'Omençar a pt·cndr·c's seriosamf'nt la tasca de compondre una mica per esbargir-sc dels JH·ohlemes que ü ocasionava el conservatori. - Jo no tenia cap culpa dels increments dels imports de les matrícules ... -posa un exemple c•le~­ qüen t. Sigu i com sigui , va anar intensificant la seva d ed i cució a Iu co.rnposició i a ixí van sorgir obres com el oic]c do cançons L 'amor incert sobre versos de Hosa Leveroni, o Poemes desolats , quartet de corda sobre un poema de Rosa Leveroni, que va aconseguir el Premi Eduar·d Toldrà de Ja Generalitat l'an y 1983. Turull es - El timbre de la t'eu tlcom¡w nyat de la cordo forma 1111 material molt bo per· a t'otrcert. Pots petrsar en una cosa crmrertant. Ara estic esrrivint un ¡mt•mn roncertant p er a. r•iolí i orr¡uest ra rle corda. M'he posat unn fita molt diflcil. El timbre de l 'orr¡uPstm de cnmbm és .for~·u semblan t al rlel violí. 1 vull euif(lr cie ser monòton. ÜRtTe t·amcn t Turull hu Pslrclnat el Quartet per a clarinet i corda i Diuertimento per c1 violí sol. Xavier Tm·ull d1•i>.a c·lm· quc• compon atenent a una IH'I't'¡;sital moll person al, n o JH·r· ohjct· tiu¡.; p rofessionals espuris. - Podria passar el temps fent mots e11 creuats. Eu el moment d·escriure buSCO Cjlle fa mrÍ.sÍ('o obeeixi a una necessitat emotiva. Si no és així, no escric. Darrerament ha estat protagonis t a d ' un af('t' r·m·iús. S'ueu hu d'editar a ls Eslats Units un dis1· compacte que inclon int erpretacions a l piano dc, noge n¡;menys, Albéniz, CranadoH, Mulut H, Mushall i Alícia dt• Ltll' t'OI' h u quan tenia n o u a n ys cl 'ecl a t . Aq uest enregis tl'anwnl hu t•stul possible gràcie¡¡ a una l'ol· lecTió de discos d e cilindre mo lt important que posseeix i en la q u ui, i entre d'altre materia l sonor· molt valuós, hi ha el que h a f1•t possible aques t singula t· i ,·aluosíssim aplec d'intcr·pretacions. - Algú va saber que posseïa nixò ifa uns sis o set anys v an vr•nir eles dels Estats Units a en registrar-ho amb gramòfon - un Eclis e~n ol'igi:nal-. I es ueu quP r/ps d'aleshores han esta t treb(Llla n t i millorant la..fidelitnt del so fins n arribar a confegir ru¡uest disc. Turull m'ha mos tra t el f'nncionarnent d 'aquests a pa reiJs hiRtÒrics inc t·e'íhles i m ' ha m oAtra l el tresor d'una coJ.lecrió dc 6 Ji ndres que va adquirir d'u n colLeccionista en una operaciú e n Ja q ual també va intervenir· Manuel Valls . Tot un pdvilegi. .., e:. ·~ 11 ~: 102 PANORAMA manifesta sa tisfet de tot<'s lt·s obre:. qnc ha escrit i exposa una 'isió molt s uggc:.ti,·a sobre· t'ls lliganv.. t' ni re' t' li humana i ' iolí. - El timbre de la reu acompa nyat de la cordafornw un male- rinlmolt bo per a concert. Pots pt>nsor Pn una cosa concertant. Ara estic escri1•int m1 poema concertant per a v iolí i orqnestra dl' corda. M '/re posat una fita molt difícil. ¡.;¡timbre de l'orquestrr1 de crLmbm és .for~·a semblant nl rlel oiolí. / vull eviteu· de ser monòton. Oarrernmcnt Tnntll ha t'Sl l'lin ul <·I Quart.et per n clarinet i corda i Oi vertimento per a violí sol. '{a vie1· T ur u l i deixa dar q ue t'Ompon atenent a una n eec~s i tat molt per·sonal. no per obj ect ius ¡woft•s!lionah, t.'spm·is. - Podria passar el temps fent mot s encreuats. En el mome nt d 'escriure busco que la músictL obeeixi a ww necessitat em oti va. i no és així, no escric. Da•·t·cramen t ha estat protagonis ta d ' un afer cu r iós. S'ucalJa d 'editar a ls Esta ts Units un disc c·ompactc que inclou in tet'J)I'Cta eiona al piano de , nogensmenys, A I b é n i z, C 1· a nado s, Ma I a t s , Alumnes des tacau; seu s h an estat els encat·a joves i prometedors Olvido Lanza i Eva León , Joa~ Lünares, Agustí Coma, Jesús Angel. Tu rull creu que ... 1- :a !!- ir ls a JS :o l- 1L :a l- il l. ls l- t. L- ?t !S b ·e r r - Cada alumne s'ha de tractar de manera diferent. Cada persona té una complexió fl_sica peculiar, uns reflexos diferents. No es poden imposar a tothom els meLteixos criteris ... El concertis ta que va ser i el pedagog qu e co ntinua essent cada dia deixen més espai lliure pet· al composito1· , una tasca a la q ual està d edicant darrer amen t molta atenció i a més amb u ns resultats dels q uals també sc sent satisfet. - No m'ag rada estar inactiu ... - mig jus t ifica d 'entrada-. lo ja hnvia escrit coses quan tenia ca torze an ys d'edat. Una obra de lct qual em sento especialment satisfet és Trama 12 x 12, qne va serfinalista al Premi Wieniawski a Potsdarn. Posteriorment, l'any 1988 v a ser obro obliga.da al Concurs d i lmsterclwn i la seva interpretació c:omportnva un premi esp ecial. Turuli confessa que va comf' nçar a prendre · s seriosa mcn l Ia tasca d e compond rc una mica prr esbargir-se d els problemes q ut' li ocasionava el consf'natori. - ]o no tenia cap culpa del.s increments del.s imports de les matrícules .. . -posa un exemple eloqüent. Sigui com sigui, va a na1· intt' nsiHcant la seva d ed i ca ció a la composició i així van sorgir obres com el cicle d e ca nçons L'amor incert sob re versos de Rosa Levt'roni, o Poemes desolats, quartet de corda sobre un poema de Rosa L everoni, que va aconseguir el Premi Eduard Toldrà d e la Generalitat l'an y 1983. Tt~~·ull es Mm·shall i Alícia d e Lan-och a quan t e nia non a n ys d 'e d at. Aquest Clll'cgis lt'aJncnt ha t•sla l possiblt' gràcies a una col· lecció de discos elc cilindre molt impot·ta nt q ue posseeix i en la q ual , i en tre d 'altre material sonor molt valuós, hi ha el que ha ff't possible aquest s ingular i valuosí ssim a pil'e el 'in lct·pretacions. - 4/gú va saber que posseïa això i fa uns sis o set anys van venir des dels Estats Units a enregistrar-ho amb g ramòfon -un Edison original-. I es veu qne des d 'aleshores han estat treballant i millorant la.fi.delitat del so .fins a arribar a, confegir aqnest. disc . T u rull m ' ha mos t rat el funcionamen t cPaques ts aparells lris tòl'ics inrrcïbles i m' ha mos tr·at el trcso1· d'una col·lecció de cilind r es q ue va adqui1·ir d'uJl colleccionista en una operació en la qual també va inter venir Manuel Valls. Tot un privilegi. ...•i s: 102 PANORAMA MIKROKOSMOS L Son 102 16 196 "Músiques Submergides" o l'acceptació del present El neguit de lo vida hodierna com· porto, per o molta gent, un cansament físic i mentol notable; o vegades, ~ns o límits preocupants (allò que en diuen esfrès...). Uno situació ols antípodes de lo que escau quan un vol enriquir-se amb qualsevol manifestació cultural. I, els engranatges socials generals ajudant· hi, mosso vegades dcudim o actes sen· se la disposició idònia per participar· hi plenament. Jo no dubto que, posats en aquest des· tret, hom procuro fer el cor fort; però molt sovint lo naturalesa venç lo voluntat i oquesto viclòrio pol provocar espectacles po!ètics. Com oro el de veure com el vostre veí de butaca capcinejo ostensible· ment o mig concert o o mi~o represen· loció operística; o vegades, fins i tot, amb sacsejades corporals que dena· Ien amb quina placidesa s'ho lliurat als braços de Morfeu. I això no ho dic perquè sí, sinó perquè darreromenl-omb uno freqüència inusi· toda- he experimentat lo incomoditat d'aquestes situacions. Qui sap si això també és conseqüèn· cio de lo crisi, que ens obliga o tots a un sobrepuig d'esforç en les nostres res· ponsobilitots, el quol-derivadomentens resto sensibilitat així que ens dei· xem anar... I és clor, s'hi està ton bé, en una butaca del liceu o del Palau, agombolats per lo música i envoltats per una penombra còmplice del nostre cansament... Col dir que la situació provoca, d'entrada, uno irritació notable; i que augmento en comprovar com en són, d'inútils, els advertiments discrets de què és objecte el vostre veí per port de lo seva acompanyant: l'home es refà momentàniament, però no tarda gaire o tornar o lo respiració compassada (que fo témer un estrèpit sonor en for· ma de ronc ... ) Aviat, però, lo irritació deixa pos o un altre sentiment. I, si no fos perquè lo bono educació imposo un capteniment correcte, en més d'uno ocasió hauria dit a algun d'aquests e~mers veïns: "En nom de Déu, home!, oneu·vos·en o cosa, que avui per lo tele Fon uno peli molt bono, i ol vostre sofà dormireu més bé que no pas aquí. .. ". Però em temo que s'hauria ofès pel to de com· miseració del meu consell. Uno commiseració que deixo pes o lo pietat quan el protagonista és algú de qui dos dies després (o un mes més tord) llegirem uno recensió critico de l'espectacle ols mitjons de comunico· ció... Un es fo, llavors, uno reAexi6 amargo: " Realment, lo vida és molt duro; i, les garrofes, costen molt de guanyar". PereArtís 11 p.-imt>ra •wlmuna eh· fdwt·r· t•s 'a pre~cnlar a Bun·t·lona t•l rit·lt• de música ront<'mpor·àniu ''\lú,i<JIII'S Submt•rgidt•s· •. i\qtwst rit•lt• vn st•r organitzat pd "-llTL (CuJturn. ll<'err·cn, Tecnologia, Loher·~al~). t•t•ntn· intt•r·disriplinal'i d<'p<'ndt·nl tl<'l Dc•pur·tnmenl dc Culturu tir Iu Gt•rwrnlital, i comptà amb uu pn:~hupowt ¡.:lohul dt• ó mmons dc pesst•ll•s pt•r clonar· supor·l al pr·ojt>el~ mullidisdplinuri ¡woposut i coor·d inal ¡wt· Iu flnutistn Ba r·hat·n lll'ld. Els objecúus d'uqucstl'ic·lt• t•t·<·n umhiciosos pet• Iu c¡uulitnt dc·ls c·ont·¡·r·ts que s'oft·1·l!•n. fH'I'Ò s im¡)lcs <•n Iu Rt'VH inletwionalital: "El hR1'U vol tlomu· el màxim dc su¡10rl u Iu m(tsit·u d'nvnntguarrlu quc.lumt•otnblt•mt•rtl, nn Ol' upa el mateix Ilo<' qui' l!'s a .. unlguanlrs plàstiquc•s o lileràr-it·K, ju qm·lu r·rlul'iÍI creació i eH fusió d'uqtl('bltipus dc música pateix una t'srissió IN-rihlt•' ', tu·gumentn \ it·ent; \ltai6. din•ctor dc• I c·cnlrc. En aqu<'st t~as c·oncr·¡•L. ha c~tal molt important l'cmpluçunwnt dt•ls concet·ts. la sala \fc•trònom. r¡tH' durant molts IlO) s'u !>er· t·au dc c·ultiu pc•r· a J' a' antguanJo at·LÍStil'!l hun•elonina i nn punt de connui>nt•iu cJ' orti~t¡•s !lc lots els àmbit~. dc divct·-.cs nneionolitats i lendèncil's. Duranl t'ls dnr eonr<' t'U. 'Òt't•m poder di!"frulnt· d'una ,¡._¡ó punonlmit·a cie les músiques d'avui: "lli ha gnms tn:ts de compücital en ut¡lH'blcb músiques. totes <'Ston en deutt• amb It-s propostes filosòfiques qm• .J nhn Cage vu inco r·p ot·at· al pensament musiral del noslt·e segle; loteR l'esporwu, d'altra banda, a les JH>ssibilit:Jt.s que oft.!l't'i" la tecnologia atluul mub uu f,;t'Slttm• allibera Ja música dc f<"ixugues n•slril'cions" . 1 L'eix <'OniÍt Pntrt~ t•l so i Iu llum, el ~ilenci i l'orubt·a. el col ot· vi:.ual i l'¡~s­ tr·eUat harmònic. r·om'Ïda' a rom positors i inlèl'pt·et~> d'aquí i d 'ur..-ru i ar·tistes plàstics a crear· tliàle~s i confluir·. rn definitiva. en l't·spcctarlt··e'\prr·inwnt,·ivència. Cadas<·una de le¡; pt·opostl'~ Lenin se¡;<'11 pr·opi. La instal-lació sonot·a intcrurliva i el saxo de Miquel J orJà obr·í l'I Cicle, juntament amb les obres p<'t' u pianu pr·epat·al i el fabulós especturle visual d'altaveus en moviment de Cor·don Monahan. La fluïdesa del piano de ·'Biue'' Gene Tyrany amb els ordinudor·s cic Da' id Berhman i la col·lnbor·adó de la 1laulisla Barbura H eld. El control de sons electrònics miljun~anl el movimt'lll J e les mans dins el t•amp magnètic de Mkhcl \Veismeg i I'emiRsió dt• ròdio controlats pet· trombó Midi d!' Nicolas Colüs ens conduj't·cn tap als darl'l'l'S tlos concerts: la pt·oposta amh m¡;s t·uir·r· petformance de Fas L Forwud (steel drum) i Takt>hjsa Kosugui (violí) quedà unodonida amb la perfecrió, pu n'sa i lnunor de la cantanlt•spanyolu Fàtima .Mi randa. T el Jnrr·tw dia vam ~>trhmc•·gir-nos en clmagma son ot· eutn• Miquel Gaspar (clarinet) i J .M. Ber·engucr (música pregravada i imatge). per· arribar a l'escolta prof1.mdu i ''hnnllÒnica'' dc l'acordió de Pnuüua OliHiros. Tot plegat. amb la rol·l¡¡horació estèlica i ronceptual d'artil!tcs com Jorg<' Ribalta. ~Iarcel Pey, Pt>re NoguHa i .Jordi Benito, i la so•·pt·encnt scn~iLilital i pulct·itud (raramen t con· nucut) dels professionals tècnic;; de so i Uum. Com era d'espera•·· pet·ò no dc pr·r· vrur·e. l'experiència ha estat un rxit dc públie, r assistència massiva de gent inlet·essada l'O aquest tipus d'oferta t·nllut·al pensar en la necessitat de més pr·opostcs, dc més expeeimenls multidiscipJinnl'is. P e r·ò, i mentr·cstant. .. q11è en queda, d'aquciJa sei.Inanu? A mÍ'H del n·cord selectiu deJ que mÍ>s rns va ugrudar ... , queda la constunt'ia d'nn disc compattc editat amh peces Jc lots els par·Lit'ipants, an1b una signifieaLiva fotografia de Marcel Pey i l'ct.pe· rnn~a que en un futur puguem seguir sent lanls o més els eudosos i inl!'rcs· sal~ a pnr·ticipar en mani festacioni! c:om aquesla.el\tarionn Sagarra rn (l) Clara Garí/Jo&ep Manu!'l Bt•ren- ¡nwr. Rc\i;,ta '·Cultura". Fcbrcr·1993. Resposta a Jordi Masó Scnyot·í\fasó: En pr·imer lloc. em r·t•afirmo absolutament e tl tot!'S Je~ lllt'Vt.'S ap1't'ciaCÍOJ1S sobre el senyor· Kit.sin qm•, malauradru11<'nl. vos tè no f'ntt>n o no vol entendre en la seva jusln dim<·nsió. Segona: m'agr·aduria molL que vostè rcspt>ctés la mt•va opi nió (fonamentada i crec que ben t•aolludu t•n el meu artirle) com jo r·espE't'lO la st•vn; tot i que t>m sembla, m{•s qur no la seva. la d'alb'l.l ns se11yor·s tTÍlies cie Nova York i Londres. En tol cus, vostè no C}.']lOSa ( ni aq;umcnta) urta sola opinió personal t'u tol t•l st'u escr-it. l tercet·a: no senyor·. jo no cm drixo "eru·cdar·'' per les opinions dc ningú. siguil1 bdtànícs o nord-amct·ieans; els quals, pet· cert, no eonsidcJ·o en absolut inca u ls ni ignorants. Simple ment, crec que, comn pr·ofessiona l dc la música, tinc el dret i l 'obligació d'exposar aquí les mevl's impt·cssions personals dc la mum· t·a més independent i honesta p ossible . Atentament. Carme ~larlÚtez p ia nis ta PANORAMA - ' de l'estrena de Exit Yerma a Colònia I dia 23 de gener va tenir lloc l'estreno o Colònia del ballet E Yermasobre lo f?Ortituro del composi- •1 e I· 1- :s tor barceloní Salvador Pueyo i coreografia de Jochen Ulrich. Com és sabut, es tracto d'uno coproducció deiJeatre del Liceu i el Tonz-Forum de l'Opera de l'Estat de Colònia, l'estreno mundialde la 9uol havia tingut lloc ol mateix liceu el d1o, 9 d'octubre. Els responsables de l'Opero de Colònia van atorgar un relleu especial o aquest esdeveniment, com ho demostro el Fet que el pro~ roma de la sessió, que incloïa tombe les coreografies Concerto i El mandarí meravelfós, era presidit ~r uno fot~ rafi o de l'esmentada pròducció. A l' mterior hom atorgava una importància especial a lo significació de l'obro de GOrcío Lorco ç¡ue inspirà lo partitura de Pueyo i tombé aquesta i el compositor barceloní. Yerma va tenir un excel-lent acolliment per part del P,úblic alemanY,, fet que ha motivat que lo companyia hagi ampliat el nombre de sessions previstes per a aquesta temP,Orodo i se'n preveu la representació o l'inici de la vinent. El Tonz-Forum també portarà la coreografia o les seves g1res. l¡;¡uolment, lo crítica alemanya ho elog1ot l'obro de Pueyo i lo creació de Jochen Ulrich. Lo P,Ortituro de Yerma va ser composta fo 27 anys i va néixer originàriament concebuda com un ballet. • i- IS a .e I· r l- D ·- e a ·I s a a Premi Puccini pera Virginia .Zeani L a soprano •·omancsa Vit·ginia Zeani ha estat guardonada amb el22è. Prenú Puccini 1992, que és organitzat anuulm('nl per Iu Fundació Festival Puc<'iniano a la ciutat de Vurcggio, ciutat on el compositor visqué, treballà i morí. El Premi, que fou <'Oncedit el passat20 de desembre, ;¡'at01·gu a u na soprano que destaca per Ics seves interpretacions puf'f'iniunt>s. Així, han r ebut aquest guarcló sopt·anos com Gilda Dalla Rizzu, Rosella Prunpanini, Magda Olivet·o, l\-fau ·ia Callru;, Renata Scotto, Mire lla Ft·etú, Montsm-rat Caballé, Bit·git Nilson i Ghcna Dimill·ova. Vir·giuia Zcmri, q ue po r·ta 32 anys de cut..-cJ·a intcn mdonul, ha intel'pt·ctnt amb gnm èxit f"ls p•·iucipals pape¡·s fcml'nins d c Ics òpet·es de P uccini i ha cautat als principals !entres oper·ístics del m ón , com la Scula dc Milu, e l "Met" dc Nova York, el Bolsltoi de i\foscou, el Covcnt Carden d e Londres i el Liceu dc Barcelona. • Nou violi de fibra de grafit E 1luthier j. HarolcJ Stl'pht•n.;.. de Somerset (al ¡;ud-e!lt d 'Anglaterra) ha fet sonar Wla nota rt'vOlucionària en el món dc la mÚ>"i<'n t'll produir violins de fibra dc ~··nfil amb un so característic 110 dift' rc'nt al que s'obté dels models Stt·uclharius . Ste phens h n manift'slnl qut' aquesta nova tcc u olo~in hn t•t~lu t pt·mrada i ap•·ovada p el mati' iX \'Íoliuista Sit· Yebudi Mcuuhiu. Sc•gom¡ Meuultin , aquest insh·unu'nl 16 uu n res posta uniforme, ~s l'ltcil íiC' IOt' Ol' i té una ressonància l't'mnt·cublt•. Per la t!Cva b a nda, Stcphcwo c·rc u que els insll,nncn ts d c c01·cln cic' fibra de grafit tenen un grnn poll'ncial comet·cial i que anh·an l'l Uhl-ltiLuint gradu a lm e nt le s scvt'll rè pliques de fmtu. Explicant les qualitats del l'li'U ¡>rim e r violí d 'alta tecnolog-iu, t•l luthier anglès diu que podl'ia t~cr fnb•·icat en sèrie i ser venut n preu11 assequibles; i tamb¿; afirma qut• pot aplicar-se aquesta tecnologia u Iu viola, al violoncel i al co111r·ahnix. Als anllllalgt•¡, t;.cruct! i com er cials dt> In fibra cie ~rnfit també s'nfcgci~c·n d'ultreH, t•om la pre!:!er vudó d t' l'in!:!lrtuueut dc In hwnitnt i d ' ah•·~'s t•ft'<'IE'S ruubieotals. • El Fons Copland en marxa a la Múa nova entilal Fons sica Aat·on Copland , CJ"cncln l'aL ny passat, ha estat f'ngegadn arnh In Jlf'l' finalitat de donat· suport a tH'Ittn!·ious i millorar el coneixement del púhlie vers la música contemporàniu nordamericana. Així, el Fons ju ha ommciat les dues linies hàsiqu<"s del h<'U programa: suport als promoturs musicals i suport als projf"ctes di!wog•·iifics. El Fons , creat d'ac01·d mnh la voluntat del traspassat Aur·on Cop land, espera poder dist.-ihuir uns 800.000 dòlat·s cada any en aju11.. L 'Arnerican Music Centre. fundat pet· Copland i altres cinc t·omposilor¡, l • 1: .. -S 102 d 1939, és l'entitat encarregudn rl'atlminisll·ur· els ajuts de lc>s aetunr·ious clr.l Fons. EL Fom¡ ba assignul pt't'll nqul'sl any 500.000 dòhm.¡ per u nous tmr·•·gis ll·amcnls i reedirions d r. m(rsic·u tonlcmporàuiu Hmeritann, fh•L!i IJUnls ell podf'n b en eficia r to ni inLi'• r·pn•ts i rompanyies pr ofessional!' com entituts no Jueralives. T!lmbé aqucl'ta Lcmpot·ad a s ' han des tinat 300.000 dòhHs pern aquellf's entitot11 d 'iuLè.-¡m~ls professionals que lrcbaLlc·n bcnse ànim de lucr e> i que tenen un c·ompt·ouús de pes en la divulgació dt' la mú;.it·a contemporània dC'll! Est ats nits. • Obra guanyadora del VII Premi Ciutat d'Alcoi L 'obra Tramas del compositor Emilio Caladín ha estat la gua· nxadora del VIII Premi de Composictó Ciutat d'Alcoi per a Música de Cambra 1992; l'obra finali sta ha estat Anihila de Jaime Botella. L'obra guanyadora serà estrenada en el IX Festival Internacional de Música Contemporània del CDMC i retransmesa en directe per Ràdio Nocional d'Espanya (R2), el setembre d'enguany, pel grur, de cambra holan· dès Xenakis, d Amsterdam. El jurat d'aquesta edició del Premi de Com- posició Ciutat d'Alcoi, el formaren el Clirector d'orquestra Ovidiu Balan, els compositors Antón Garcia Abril, Juan Hiaalgo i Tomés Marco, i el musicòleg Josep Ruvira. Les obres ~uanyadores de les anteriors edie~ons ael Premi foren: Sexteto de Estío de José Garcia Romón {1986}, Wagadu de Francisco Luque (1987}, Chakra de José Manuel López (1988}, Necesidad y Azar d'Albert Llana s (1989}, Tiamat de Carlos Sotu e (1990) i Vitae de Jovier Santacreu (1991}. • 17 197 PANORAMA Música catalana per a flauta i guitarra a l'estranger M Olltí!t't'l'llt Gns ró n i XnYicr Coll, rhwt cir Onu tn travessel'li i ¡,•uitut'I'U di'tsl!icu, i11icia1'Cn el p118811t fdu·t•l' 111111 i11t emm activitat <'OIII'C't·tÍí!ti rn JH'I' l'esll·angcr· e n la S t' '' ll Jll'iiiiN'II ~h·n d 'nctut•st uny. E ls di et~ 22, 2 J. i 25 dc• febr·cr· ofel'it·cn COIH'l'l'tH U lt~H ciulntl! egÍpcies del Cuin· i Alcxuncll'in nmh o bres d e Soc·s, Llulwt , lloms, Pinzzoln i ViJln-Loho¡,¡. Pllt·ulcl·lumc.llll, Xaviet· Cc1LI impm·tf flin•I'Hl'B c·lnsscs mngistncl¡; dt> gnit111'r·n ni Cnir·c. EI¡Jlll'!!!UL 15 cic mm·ç el duel iuiciit Ullll !!c•gonn gir·n pt•r· puït~os dC' Centt·um(•l'ic•u i Sud-luuè·l'i ra, concr·c tam r nt a Gu utr m nln, Houdur·cs, Nicarugu n, Cosiu Rieu, Panamà, Colòmbiu i Xile·. En IUJttcs ta gira, orgallil7:nclu¡u•r·l' lnslitnl de Coopet·ació lhct·ou m f'ricunu (JCI), Gas cón i 3 CONVOCATÒRIES ¡o .. Montse rrat Gascón I Xavier Coll Coll ofel'iren o bres d e Guinjoan, Piazzola, Rodrigo, Vill a-Lobos, i una estrena, encàrrec d e I'ICI, tlel com positor Tomas l\tarco ti tulada Luciémaga furiosa . Oespr·és d ' un mes de gir·a per terl'es americanes, durant aqu es t abril e ls dos intèr[>rels catalans [>nrlidparan en el Vll Festival lnternacionnl d c Música Contempor ània Bacau 93, a Romania, on divulgat·rur olu·cs d e Guinjoan , Roddguez-Picó, Uoms, Tom:ís Mar co, i esll·enur·un l'obr·a S troph ae d e Ft·ancesr Tnvct·ua-Bech. Finalment, pet• altn·opet· m es dc maig Montse r·t·at Gascón i Xavier· Coll dul'lln a tet·me dos concerts de Jll'esenlació, a Pal'Ís i Zm·ic, inlf't'· pr·ctant o b1·es de Montsalvatge , Rodi'Íguez-Picó, Get·hard, Roms, Guinj oru1, Taverna-Bech, Rodrigo i P iazzola. Aquests concerts són or·ganilzats per l'agència Música Gyr amb In coH aboració del Consot·ci de Pr·omoció Exterior de la Cultura Cntalana (COPEC). • c= -5! a ~­ ¡¡· 102 I ENCONTRE TOI\1¡\S LUIS DE VICTORIA I LA MUSICA ESPANYOitA D EL SEGLE XVI. A la ciutuL t.I 'Avila, els dics 14, 1 5 i 16 de maig. Sessions d edicades als instrum ents J.lllll!ic·als del sc•lge XVI des de tr·es vf•ssu nts difc r·enls: anàlisi de la rm);;icu i lntNIItS lllliSirals; apo r·LaciÓ dc Ics fo nts Litc r·àr·ies i iconogr·àliqul's; j estudi clcl putrimoni insh·unwntul l'onr a document ol'i!,rin nl i i11su hst ituïhle. La clir·ccció cientificu d'uqtu•sttwitnrr· c nc~on tr·c, a càrr·et• d e Cl'istinn Bonlus, i la coorclinacicí u du·r·cc d'Alfonso de Vic<'nlc. Dntn límit d ' insc•·ipció: 8 Je muig. lnfOI'!IIal'iÓ: Ccntt·o Asociado lJNEO-A,iJa. Apdo. 144. 05080 AviJn. CI Los Canteros s/n. Tel: (920) 22 50 00/04. Fax: (920) 25 Ol 64. I ,CUR INTER ACIONAL DE MUSICA DE CAMBRA A CAPELLADES. Or·ganitzat pet· Paper de ¡\I(rsicu, sc celcbr·at·ñ clr I' ] u 1'11 d ·aIJI'il. Sotu In clir·N·rió dc Gonçal Comellas (l'I t¡uul , ulhor·a. impa rlit·à les cJa¡;s~s cl(• violí), t'I claus tre cie professot·s Í's intc•grul per· Claudi Ariman y (fluutu), Nod u!rt B lumo (viola) i Marçal Cci'Vem ( violoncel). lnfornutc·ió: Sula Pape•· de M'Ítsica , tel. 801 20 1l(clc l2a L4hide 16a18h). 18 198 lV ÇONCURS PER~ LA PROMOCIO DE J OVES LNTERPR ETS. P apet· dl• M(u; iea dc Capl'lladr:. convoca una nova Nlició ciri Concur&pet· a la PI'Omoció de J oves Intèrprets . El certamen és a<lt·eçat a solis trs d<· piano. solistes cl' ins tnuucnts o vor als, amb acompan yumt' nt; i gr·ups de cambra, ins trwnentals o vot·als (en aquesta edició, queden excloses Ics modalitats de tr·io de violí- violonrrlpiano. i solis ta de guitaiTH). GJ¡; solistes no poden soh•·c¡Hrssur t·I A25 un ys (els cantants, els 27); per.· uls grups dt! cambra , la mitjana d 'edul no potlnl s uperar els 30 an ys. Poper dt• M(•sit·a gamntei....: al guan yador· del crr·tumrn Ull mínim dt> 10 COIH'I:'rl¡;, a ti'UVÍ•S dels orgnnilzado•·s dels f••stivals musicals del nostt·t> pa1s. a mrs dl' Iu pa•·ticipació als Cotwerlb dt• Primave ra 1994 a la Sala P apet· dt> M(rsicu dc Capellades. El junrt •~s hu·à f(JI·mut per Antoni Ros-Mar·hà . Claudi Al'imany. Benet Casahlancas, 1\Im·çal Cer ver a . Xavít•r Joaquí:n . Joan ) f oH i Em;queta T arTÍ'.-. Data límit d'inscripció: 23 d 'abr·il. JnfornuH'iÓ: Pap er dc Música . CI dl'i Fo¡,sa~·, 2, 08ï86 Capellade:., teiH on 80 I 20 11 (de 12 a 14 hi dc 16 a 18 h). IV CICLE "COM ESCOLTAR MÚSICA?" Edmon E lgstr·üm , obois LH i pedagog, tindru al seu ('tttTt'r lrs sessions del 1V Cic·le "Com Pseoltu•·m6sica?" de Capellades . Les ijcssit>nt:l tindran lloc a Papct· de Música els dies 17 d ' abril (" El so i I<·Hsrvrs lJIIU litats' ' ), 22 de maig(" Elements conatitutius dc la música") i 5 dt~ juny ("El poder dc la músil'a ") . Pt·r ll ciri Cors : 3.000 pies. ln fonna<·iél: Papt·r· de Música , Cap ciJ a dc~:>, tdHnn 801 20 11. CURS EUROPEU DE MÚSI CA DE CAMBRA , STAGE 93. Organitzat pel Scr·vei de Música d e la F tm dació " la Caixa " a Tonehonica (V nllès Occiden taJ) d el23 d ' agos t alS d e sett•mbrt'. EI pt·ograma inclou: pràctica dc música d e carnhnr; tècniques d 'interpretació comunicació ; classes de repertori; opor·tunita ls el '.in terpr elació ; coucet·ta; tècniques d ' assaig; es til i anà lisi; tècniques creatives i dc tealJ·c; classes ma¡;,ris tt·als d' ins trument ; tècniques d e b-ravac·ió; tècnicu AJexande r; i lH·àcliques pedagògiques . El quadre d e pl'Ofcsso r·s el for·men: Volket· Banfield ( pia no): Dr. Thomas Gallia ( tècniques d e gravació); ' ika Gimeno i Bubat·a Ilamilton ( tècnica Alexand er·) : Bal'l'y Green (contr·abaix): .}cssc Lcvine (viola); J osep Pons (dir. Ot·questra de Cambra T eatre Llim·<'): R oman Revu eltas (violí): P awel Rouba ( mim); Chadcs Tunncll (violoncel): el Trio Fontcoay: l' Endelli on Str;ng Quartet; i la NcthcrlaJlds Wind Ensemhle . Les confc• t·~ nci es aniran a càn·ec dc GabJ·it'l Jack son, Delfí Colomr.. Miquel Df'sclot, Cades Rict·a i Erk Bollis . La data ümit d e p r esentari6 òe documenta eió és el dia 21 dc m~;~ig. Per a més informació: Ce o tre Cultural Fundació ' ' la Caixa " . Passeig d e Sant Joan , 108. 08037 Bat'celona. Tel: 458 89 07 (de dimarts a dissabte , d ' li a 20 h ). O bé: Scl'vt>i d ' Informació de la Funflació " la Caix a". Via Laic tu na , 56. 08003 Barcelona. T el: 317 57 57 (d e clilluns a divendres. d e lO a L4 h idc>1 6 a20h) . PANORAMA Destituïda la direcció del Teatre de l'Òpera de Roma I, i ~1 a L jJ i- )- 1- J1 i- 1- e e :1: e ·- )• ;, ,¡ ·- T !i 11 ... a jw1tu directiva del Teatre de l'Opera de Roma fou destitwda el passat gt·nrt· ¡wr la ministra italiana de lleure i lllrisme, Margeri ta Boni ver, arran df' Ics inv<·stigacions que s'havien vingut efectuant soht·e les finances Jet Tratt·r. L 'a lcalde de Roma, Franccscu Can·aro, ha estat nom ena! administn11lo•· tt•mporal del Trutn·, i Pietro Salvo, memht·c de l'Pxtingidu junta direl'tiva, ha estat desib'llnt p•·csident cxcrutiu pel mateix CatTnro. Segons la vct·sió oficial, Pls motius dr la drstituci6 han es tal el~; 30 milions dc dòlars o què ascendeix el cJHif·it del TPutr·t·. D'altra banda, els si ncliruls sospiten que hi ha motius polítl!·s mí~s qur no pas econòmics i t·rlacioncn la d estitució amb els canvis pa•·tidi¡,tes de djferents càrrc<·s dins l'Ajuntament. Mentre les in vcstigacions governa- mental continuen donant la t•ulpa o la crisi i al deutt', rl gen•nt del T~u ­ Lre, Gian Paolo Cr~H·i, no ha t'::.lut destituït. Acusat de mnlhat'nhn· t•ls recursos del Teatn· , C re~ci ha udmh que la vetllada t'stitwnra OJWI'Ílil it·u u les Ruïnes dr Cat'IH'alla fH mn "~> n cara i això explica unu pnrl dPI dHicit. Pct·ò malgra t lot , Ct•t•!ll'Í t•oulinua gaudint del Sll JJfH'I polílic. El ministre de comor·ç extrriul', Clnudio Vitalonc, hu man.ifcstut l't'rt·ntuwnl que w1a ciutat com Roma no pol nrceptar qnedar-se seus e te ut t'e o¡)('rÍHtic i que particulanncnt no pol t'('· mmciar a unes vetlladt·H t'Olll Ics dr Caracalla. Per la seva banda, Cr·t~Nri hu tor·nnt a afhúxar la but~tH'U nonH•nunl el passat20 de gener Giancarlo Mt•notli com a directot· at·tístic du•·anl dm; anys. • Ctu, d'Interpretació Frederic Mompou D 1'l al ó dl• febrt•t· vu tcnit· Utw n l' \rndl'miu 'lnr-.hull (•I Cn t·~ 11'1 nll·r¡•rrtució FreÒi'l'ir \lompou impnrtit pt•r Curml' Bnno. dc~Linal u nlnmnt·~ tir nh rU ~u¡writll' i ,•n lf"JS hrant¡ttt'H tlt• piano i l'un t.\ o'~''' un cnr.,d'unu gt·an in lt·n~itnl i d'un nutublr nivell pd qm· fn 11 t' pnt·tit•i¡Hwió. Cnm o l'bnmnl, t'S \ ' 11 l'l'l'lli' t•un•·ur~ pnti'Orinnt pt•t·lu Gt•twr·nlitut nmh un pt·inwt· pt·l'mi clt• 300.0()0 ¡w~lwH·~ i un no'gon dc· 200.000 JWI' a c·nclu;,c•mtu do l tl~ dut•s ht'UJ'lljlWS I'Stnl'rttodcs. Elpdm~r promi oio· piuuo vu ~~··· pet• al pinnis tn 1111'· mwquí Andn•tt Rt•t·n i •·I segon t•l vu t•otuput·tit·rx-ftl'quo cl,:r~t· Putr·i~k Ilo pp i o•l 8('' illlt llit•twdo l\1m·tíncz. Pd qtu• fn n t•u nt, o·~ vu declnt·ur d c8crl t•l pi'ÏIIIf't' pt·o•mi i 11'utor~Ò r i sego n u Iu mullorr[ui- un 1111 Jnono Murin pt·c~itlit Lhthrl-~. El juroI vn t• n formnH'II(lOrt t\Turio VilnrdcU, t\loull!e t·rut Aparici. Xu,;cr MonL~uh ot¡:c i Xo' it•r T u rull . • Del seu affut. -1• St·. Rabnon Peleget•o, "ltaitnon" E tt Cantautor senyer J= ó ·s Estimnt amic: t- V 1- i~ 1- l- I- :s ;- d ·- L· I; .s e I; .., r·-·- 1- ., e ó e e rl t- ..ó 7 h aja u u enrenou f] Hf' està prt'parant per a aquest diu rlP Sanl Jm·di. Amb el pretext de rommellloraJ· els 30 unys de l'ctlioió discogràfica de la cançó Al vent, peomuu una grnn festa en la qual es trobarà amb amics dals seus primers moments a •·tistics -Jonn 1\1unud Sr n'li t, Ovidi Mon llor. Paro Jhiíñez, Pi de la Serra ... - i amb aqueA ta figura, por a mi gegantina i suposo quL· ja ventll'ablc, Peter Seege1-, que em porta rccot·ds t'XC'I'prionals. Veurà, jo sóc terrassenc i valg te nit· el privilc·gi d!' viure aquell recital que aquest artista Jlc)t'd·umericà va uferit· a r atrotinat, voluntariós i ins ufidentíssim pnvelló e~portiu del barri de Ca n'Aureli dc la meva ciutat. no recordo si l'anv 1970 o 1971. Va &et· un rbdewniment literalment impressionant -crec que Pstarà d'acord amb mi- que vostè va ajudar a fe¡· pos,.ible. Aleshores Tcn·assa tenia fama de set· "la ciutat mée roja d'Espanya" i r ambient. amb una munió fie fot·ça pública provocadorament a l'aguait. et·a d ' una espeiisor anúniea només comprensible JH't' als IJUi ho ':un viure. Reconr<· que no sf ben hé què pretén vostè amb aqut'sta festa que tindrà lloc ara en un altre pavelló esportiu, aquest de característiques tan i tan diferents del citat, que és nogensmenys que el soperolímpic Palau Sant J ordi de Montjtüc. Ni sé tampoc q_uè en sOt·gi•·à. Per altt·a par t, estic segur que la capactta l tle I'Onvocatòria que ha estat capaç de mantenir sempre, i la 1wva habilitat com n engrescador social, una V(•gad a més c·o•wm·tiran en un gran èxit un acte presidit per vostè. Tanmateix aquc•sL ti p us cie d isquisicions no empreocupen maasn. Por nm.i , estimat senyor Raimon, hi h a unn cosa que cm ct·ida Pspecialment l'atenció d'aquesta inil'ialiva. Els meus fills, crue no saben res d'at[U~lls anys de la Cançó. q ue no havien nascut quan va tcnn·lloc el rcl'ital U!' Serger a la meva - i seva- ciutat natal, volPn sc•r pt·l!sents aquest dia al PalauSantJ or- M'r pt'r Alíeiu de Lurrodm i t mu b t- 102 ui. MPmhrc•H UI' In {l;l'll('J'tiCiÓ seguitlorn atenta dt• Els Pt'l!!, Sau, Sunhrtr·nït i Sopn dn Cuhra i dels grups Òt' •·ock unglosaxonH dominants els noms dels quals no disti ngdxo, i In músira dels quals ho de suportat·, cm manifc·st1·n ri SC'll dt•sigdt' vi ut·c la f~s ta del fÜa tlc Snut .J onli. 1 nnel'(·gui , no ét. una f!Ü !'!Ilió de foguPrada c·irrumslntwial. El !lf'U UJIUI'I'II dt· ··ept'orlucció musicu1 ru trmps fill!' ti('UII snvintejudamt•nl l'l'tn~ons d!' vostÈ>, Sf' ¡¡uh!'n dt> mt>mòriu leslletr't'S d!' m ulte~> -els atrau t'!!pecialmrnt lrtclP.~Íil~nter-i valort•n, com no podia ser altrament. aqm•ota t•mbll'màlica Al vent , només p<'r la ![Ual vostè- ju lutuda p aRsat a la història. Vull er·em·e, n'estic sl'gtlt'. "aja. que ttón uns nois musicalment d'allò menys t•xc·c·pt•ionals. En Lot rall potse1· només són exc·t·peiunul~ pd fl'I d'ha' t•r t'M'O!tat les se.vrs rançons de forma ~implt'ntt•nt nonuulitzado a l'amLient familiat·. [ f'r!'l'f!Ut' ui'\.ii U VOstè, i uls amics coJ·Iegue& que[' a('OIDJlall)Uran i a d'altt·rs que han quedat també marginats dt'l;. nom lt'mp~> mn!'it•als, t'L'i hunria de resultat· íntimament ~;a ti sfuctori. I per a ls qui va o voler . i acon~>e¡,ruir , mat·ginat·-los. adduint que la seva aportat•ió artística n o Lenin valor intrínsec com a tal i que tot r l Rt'U pt·otugonisnw nomé~ et.tava b asal en l'cngatj amt' nt l'nntf•lltalari, pnlitic, !~l C'. és un autèntir f'O J> dc puny .. . dis~url ada rnt·nl nom{·s moral. Amh uqnt>Hta t'X('Utill, i d'això vostè i jo n ' hem parlat més d'unu vt•gudu, s'hu juslifil'al la invasió excloent de produet1~s music· ols olirns a la nostra cultw·a. I l'anorreament drls a fin s. l~xc usa no gen s desinteressada que ho ajudnl , i dc q uina manera, a clesenrotUur tm procés clc nolorútzació cultw·al d'aJiò més lamentable, a més !'Onsrntit polilicamcnt i justificat ideològicament dP fot·ma IJatTO<'t·a. I aro a Vl'ure qui és capaç de capgimr t'I dc•Mu·i. O lan !iols matisar-lo. Un d esori que té uns r·esponsahles ro ncrt'ls amb noms i cognoms. El tem u. ja ho veu i ho sap prou bé, és profundament important. Del seu affm. Jaume Comellas e Pere Artís i Benach lluís MilletiL oras - LUBRE DEL CENTENARI Articles introductoris: Montserrat Albet, Joan lluís Marfany, Enric Jardí, Josep Ma. Ainaud de Lasarte i Josep Benet FUNDACIÓ ORFEÓ CATAl À - PALAU DE LA MÚSICA CATAlANA EOITORL-\L BARCINO lknlalll'U-Io .t 1.1 'mU~I llibreria o a Editorial gar tino (.\ lolll'l'tl\. 9- Tel. 21 H liH HH) Xè. CURS INTERNA CIONAL D'INTER PRETACI Ó MUSICAL Girona, juliol de 1993 n A'JUntament ·=~deG' trona ,., Piano 19 al31/7 Luiz dc Moura Castro L9al31/7 Ma. Cannc Poch Aquilcs Delle \ligne (Prof im•ital) 17 al 20/7 12 al17/7 Almudtma Cano (monogràfic: xhum:mn) 12 .tl ,-/7 Alrr.:d Hcrzog (acompanyamem i improvisació al piano) Violi V:trlltn Manoogian Manuel Guillén E\dio Ticles (Pro/ illl'itat) 19 al31/7 19 al 31/7 22 i 13/7 Violoncel Elí;ts Arizcurcn jo.'>ep Bassal Anncr Bijlsma (Suítesde Bach i Riccrcares) l9¡tl3l/ 19:tl31/7 27 ~t l 30/7 Cant ,\la rimí del Pozo (sopr:tno) 19 al3117 Guitarra Hul~rt Kiippel 19al27/7 Orgue Andrcas Arand 12al17/7 Flauta Piern.:-Yves Artaud l9ai3I/7 ATpa Ma. Rosa Calvo-t\ilan~.ano 12al 17/7 _j>,l _ Cenlte CUltural UI Mercè Anàlisi musical Ca ri Sch:11:hter lmroducció a Schcnkcr Don Glol'wmi de l\107A1n 12 ni 17/7 19 :~131/7 Composició Carles Guinovart 12 :tll7 7 Pedagogia musica l (MI?tode ·Willcm~·> Jacques Chapuis Cu rs d'iniciació (matins) El solrl'ig vivent (rardcs) 26 :tl 31/7 26 a l 31/7 Tècnica bàsica d e piano David We5úall (grau elemental) 12:.11-/7 Curset de tècnica bàsica de piano pe r a professors 12 :tl 17/ 7 Luiz dc Moura Castro Têcnica bàsica d e violi V:tnan Manoogian 12 al 17/7 Profe.....~or assistelll: Agustí Coma Tècnica bàsica d e violoncel Elias Arizcuren Lcnian Benjamins 12 :tl 17/7 12 :tll 7/7 l'organuzadó ofereix aquest any ab particip:tnl' d.:! curs de piano, ''iolí i vjoJoncel la po~'ibilitat d'assaig i concert amb I'Orquc!>lrJ de Cambra dt: rEmpordà Premis Musicals • Premi Xavlt!r Monts:.tlvatge d 'Interpretació Pianística de M(lsíca del Segle XX • Premi Francesc Civil dc Composició Musica l (Lo: s pei'M)nes inlc:rcss.tdc.\ podran sol·licuar lc.\ bases a 1:! •<.:cr<:t:Jria) Informació general Centre Culturnlla Mercè; Pujada de la Mercè, 12-17004 GIROt\A. Tel. (972) ..¡J 94 22, de 9 a l-1 h. i de 17 a 19 h. e PANORAMA R e A T Manel Ca111p estrena la cantata Ressorgir ' per ORIOL Pi RE% I TREVIÑ O ~le ~ra n importancla per u la p ostct·it.at pot ser ti t Uada L'cAIrcnu de la can tata Res~> orgir de Mauel Camp. L'esLJ·cna tingué• lloe a Ja c iutat natal dc Cu mp , D acte Manresa, la mateixa ciuta t q ut> fa poc més de 100 anys proclamà lt•s Bas('s. de gmn importància pet· a l ct·cixcmc nt i a uge d el nac•ionalismc ca talà. L'estrena, e vide ntme nt, va fcr omplir el Teatre Conser·vatot·i dc Manresa. No tan sols hi havia e ls melòmans i segu idors dt·l m(t sic· man r esà , sinó p e r·so natgc-s d c gnm importància en la v ida c-ultural ca talana, com ar·a el por ta Mic¡ue l Martí i Pol. feliç pels 3 por mes als quals Camp havia do nat 'ida musical. Abans, per·ò, d e l'estl'irta cslrr ua de l'obra R essorgir , una pt·im e ra part anomenada Cinc remçons per a tuL país havia fet dc• pr('àmbul de la m àf,rica cst t·c·na . Cinc cançons p ern un pnís; a més d r Manel Camp, al pian o, hi havia la col·laboració d e 4 m(tsks vill(•ula ts a l 'Orquestra d c Ca mlmt clel Palau de la Música Catalana. la matt>ixa orquestnt encarr egada d 'es trenal· l'esm entad a ohra: la violinista Maria Victòt·ia Pet·nandez, l'oboista FetTan Tot·rcns, el fla u tista Davi d R iba i e l violonccl·lista Sergi BoadC'Il a. El plat fon, p er·ò, era Ressorgit-, obra cr eada amb un objectiu r lar: la comme moració dc-I C<' nll'nari d e la proclamac ió dC> les Bascs de Manresa. Camp, a més dr La força cr eadora, h a C'omptat amb el guiatge histò ric de Josep ~e net, i també el de Miq u t' IM artí 1 Pol que, com hem dit , ha esc1·it 3 poemes que Camp h a incorp ontt a l'estructura global dc l'obra. Ressorgir s'ar ticu la en 3 gn1 ns pat·ts. La primera pa r·t s'anomen a " el ressorrrunent naciona l" ' o Ia ego na ' ·de l'autonomia a la r·cs! stt'>ncia· · i Ja tercera " l'avu i". E,n cadascuna hi h a la presència d un dels poe mes de Martí i Pol , que són cantats. c•xc·c·l·ll·nt me nt i amb un gr a n gm.l i t>slil. pcr la mezzo-soprano J\nna Ricci. Tot el que no són e ls ptH' rnc·s, Mancomunitat, Guerra civil i tl ra i futur és música SC' IIIW te• xl ttuc• és interpretada am b l'aj ut dcl nw te·ix Manel Camp al piano, que també diJ·igeix l'esnwn tadn Orques tt·a de Cambra del Palau dc la Música Catalana. Dit això, no hem dt• t•t·cure p as que l'obra Ressorgir sigui plenament una obra dt'snipli' a. No. en absolu t. S i bf t-s n•rt qm· la pod em considera t· com lwog ramà tica, en la m es m·H que: l' obra respon a un guion atgc: histt'wic, ahò tan sols és 1'cxcwm 1w•· a la c t·eaeió d 'u n es pàgines ec·lt·<·tiqut>s tle Camp: m{Jsiea per al cinema , música Íntima. innut- n t'ics jazzístiques ... Tot un cdc•c·tic·ismc que es posa en funeio namc•nt m e t·cl-s a una podet·osa i h r illant orquestració que inclou t•t>fe t·t'> ncies i connotacions sirniJ<)Iiqut>s amb la incorporació el ' una tl•not·a, potser· ]' i nstru nwn 1 ep LC mí·s dt·fi neix el caràcter català. S i I'orquestt·ació és brillant, la forma n~spo n a microesqul'me~;. claram en t vingu ts d e r esm e ntada música del cinema. Amb un llcnf,rtl<ltgc que, r·arament s'escapa d e l sistema tona l. una diver sitat I'Ítmic·a i , sobretot, la vivacitat que Ca mp dóna a la part pianística c' n cadascuna de les ver·sions, Ressorg ir pot se1· consider ad a u na ohnt qne va més enllà de la simple f·ommc moració i que dóna pas a u na obra e n què se'n s mos tra, dc non . C'l món íntim, ulterior i intrJ.Iectual tnn sforrnat arnh un llt•nguatge sensib le , transpat·ent i , npat·en tment, simple que fa que e l púhlic -almenys aquesta vegada- ('Jttenh'llÍ la proposta d ' u n aa·tisla con tem- pot·aJÚ. P er a l'assoliment tll' Lot això no caldrà , doncs, oblidar Ja proposta de Camp i la con eeta verió de rOrquest ra dc Cambra del Palau que, dc mi ea <' 11 mica. ha anat comprenent e l '· què .. del manresà Manel Camp. Va fallar el Quintet cie Mozart p e r X. CASANOYAS·DANis E III'O t'OIIC 'l' l't VIl p r P.!lC'Iltlll' 11 mi¡.( fc·l..-er umt fu rm twic't tun Jll't'Ntigiadu c·om I' OPtc·t dt> Sulz huq; qllt' inlt':tt'l' ll nwnrh n·s dc· Iu Canwnttu \nr demiea i clt•l Mozurlt'tun, umh 1111 11 filiació cl'm·igl'll qu t> rw r·mc tiu , dom·~. t'~<JWnt r vc•n.ions m oza rlianc·., dc· la més put·u orwdòxia. Pt•n'tllo va st·t· ai,í: Iu pt·imt'nt ohnl era, pt·l'eisanwnt , c·l Quintet per ( I clarinet k . 581, i va sc•r , pt·ecisamcut, on Iu lec·l n nt Vtt t·esult a t• mc·n ys utntcti vu, pPt' Iu ~;eva clitw tu·¡,ivitut ¡.¡pn se cup illlt•Jld6 ¡wt·tieulut·, l'Om Ri es LnwL{·¡;; cic· pus~;ut· l'olwn ¡wr n·frcs!•at·-In de¡;prrs d ' un temps dt· no havet·-la tuc·ucla . 1\mh 1111 so Ul' nt·a t i 11na h on a hmw tè·rnieu, t•up ft·ust·, c:ap ciet all n o vun ani m u runu lc't•lurutan tèbia qut> ft·f'gnva la mo nuto nia. A mh I'OctPt cic> Sc-hube t·t el punot·ant u vu f•a n vitH' r·aclicaJment , 1'0111 si haguí'•¡;; MIH'lit l'i sol l'n un dia gt•is. Amh lt'li línies cie força ben tt·açudc•H (i unn cmrll·nhaixi:>ta que renuuc:iuvn a jugar un paper subsidiat·i), Iu inlcrpt·c·t ut·i ó cl' nquNll tribut u 13Pcllw vc>n qtw vu n fp¡· PI!:! sulzbut'f,'Ut'!los vu l'er mu gnific·uclo•·u j t>ujoguHsnda. Lu recep t i v ita t ell'! pú.hlic va anur· ;, crescent/o i vu n n~ br·c· molt culicl ~o a p la udinwnt¡; 1wr cer·Lilic·ar-ho. P t• t·ò, tul wgacln. el núllor d<' la' rtllncln H I Sl'!' Iu rn·opioa. un fruf,'llll'lll a mb rilwts de rag-time de I'OctPt dc•l rom¡.wsilo t· fntnc:t-s .Tcan Fran!,'a~, una ohnt mt•not· dd seu ca tàleg, p1·r·ò ft·csc·n i cnl·omtutmlissa corn ella sola. No rrsultu t•s truny que Ja millor Vt'l'sió d ' uns m(tsi!'s c:onciutadans de Mozut·t fos la d'una obt·a eontempor·ània. La fu~rin ac· i ó d" aquests penlagramt's St'nSt' IH"Ptt'nl'ioru. va lluir amb tant fulgor JWrquè aqu ells sona ven emprlta t~> d t' I'Psp cdt aristocràtie i, alhora, planet·. de l"anúc Wolfgang Amadeu;,, put·ado,alment eseatimuts a la St'VH ¡wòpia obra. 21 201 PANORAMA e R T e A El frio111f cie Declcer per F. TAVERNA·BICH U 102 22 202 n dt•ls cout·er·ts més esper·nts do In pr·esenl tcmponl!l a d'u bonament d t> l 'Or·q ne s trn Ciutat de Utu·t·ultmu t'l'U el que cons littüa la t·eupur·ic·ió cic• Fr·unz Punl Decker·. El r·et·urcl de lc¡¡ lH'Vcs me morables i C'M'mplan! vt·rsio n!' dc la música de Muhh•r· i el ni w llt.l-rnic! que havia assolit.l ' cll'!Jlii'Str·a hureclonina durant Iu St' \ ' U gest ió s ubeitn' en pUI'ticuJar il·lus ió, ja qm• l'I pr·ogr·ama venia a s imholitzur· acJuell <'l'iteri que Decke r uplirà durant la SC \ n gestió quan n'er·a t•l mestt·t· titular·. Ai~ . es dedicava, pe r· una bundn.l'nte nció a la mús ica ac tual ca talana , i per l' altra s'oft•r ia una JHll'tiLm·a no CXCCSSi\'aIIIC11l <lh ulgnda c·om t•l Concert per a l'ioloncPI i orquestra cle Saint Saens i com u J>lllll l'lllminnnt , amb r audició d1· la Simfonia domèstica de Ric hard lrauss, In vcl'ituhle rspecialitat d e Dt.'cker·, el simfonümw pos lromàntic get·mànit•. Com tan te¡¡ nltr·e¡, vegades, Occker 1'118 e mocionà amb una d e les vers ions més lúeicies i rmoriouaots d'aquests complexos i multicolors pentugramPs de Strnuss. Vel'itablement, so tu t'I gt•st <• ntn rn yn hll', inspirat i espontani, Iu pa t·titur·a d e l'imaginatiu poe ma s imfèmic· dr S tra uss adquirí bl'iiJanls uccc·n ts dc vitalis me. Amb lot, ju nlwns Del' ke t· e ns n'havia fet lamentar l'ubsènciu a mb una lerLura JH'ecisu i diàfana d els Tres moviments simfonies de Miquel Roger. molt notahlr!. ¡H' r Iu ¡,e, a sin cera vol ad o rxp r p¡,sionista -es podr-ia parlar d'influ?nC"ies ben assumides del llenguatge schiinbe r·guià- així com també d ' un plantcjamt•nl forma] molt cqui lih t·at i clesc•n volupot amb ve ritable cohcr·~ncia. Per· complrta r aquest concert , ¡,egurament un drls m ~s brillants de l'a c tua l lcmp o r·uda, r orquestra i Dcckct· va n urompun ynr· i donar autèntica r·(·pli<·a , a mb e] que això signifit• a dtHTeur· cllàlegi " frr· música", al violoncel·lis ta Lluís Claret en el vj r tuos íijti c i tnnm ateix no gens banal Concert per a violoncel i orquestra d e Saint Sai>ns. D'alguna mane r a. Lluís Cla r·ct no s'aconte ntà a lluir la seva pr·odibrioau qunlital tècnica. sinó que, be n a l conl!·ar·i, s'a partà d e qunls(•vol actitud d e lluïment, per npr·ofundü· uo text d 'emo tiu contingut líri<· i humanístic. Edmon Colomar dirigint l'Orquestra de Cambra del Palau (Foto: Poch) Colomer amiJ l'Orquestra elel Palau perX.C.•D. A mh tres c·on voen tÒI'Ïcs n ' hi ha hn¡,'llt pt·ou pE-t· compt·ova r· que el cidc "Els diume nges al Palau" és tot un e ncer·t. I no f¡, que Iu tf'r(•cr·a of<·rís un progr·ama de con~;um furil, a mb sengles obr·e¡; de Jordi Cenell6 i 1\.rnold Schoobe t·gemmnn·a ntla Simfonia núm. 29 K. 201 de )[ozar·t. P e r· començar. Dos mol'Ïmientos, composició primenmca (de 1965) de Cervelló. admirabiPment ro n~:~ tr·uïda i amh una corTesp ondènciu equilibrada entre tímbrica i csh·uc·tunl .. ota la direcció d'Edmon Colome r·, l 'O r·~ questra de Camhr·a dd PuJau la va interpretar de forma molt acurada , en una vE-r·sió CFte no va ser· a lie nn u la bona acollida que el públie li va de])al·ar. P oc dcspr·~s, lu simfo nia m oza r·ti una sonavn amil corTectió (és t•vidc·nt que Colomer· garanteix st·mpr·c uuclicions per sobr i' dt' Ja líniu clt• flota- e ió), però tto xic freda i com mancada d ' idees (massa tributàl'ia dc Huydn ), pt·ohable ment (comprensiblement) men ys treballada e n fe r· costat u obr·e's tnn complexes com les altl·es que configuraven el prog¡·ama. L'opus 4 de Schonberg. La Nit Transfigurada integrava Ja segona part i és aCFÚ on l'Orquestr·a de Cambra del PaJau ,-a demostrar fins on pol UtTibar. que és molt més lluny cl'<m molts estaven {estàvem ) dispo· sals a concedir. Va sonar· amb soltesa, amb con vencime nt, càlida en tma lcctur·a or·ientada palesament cap a ll's fonts wagnerianes més conspíc· ucs. D ' altra banda , i a despit d'una pasta sonora poc densa, tamJJé er a la millor ver sió que l 'Orquestra podia oferir·. No ba ver -la des viat del seu con-iol és una demostració del sender· i d 'aques t òptim director que és Ed· mon Colome r·. D'ell n'esperem grans coses, a utol'ilzats per una impecuhlo trajectòria que li està ohl'irtt portes inter·oacionals. Reiteratiu Quartet Accardo perX.C.•D. I 'iolini~:~ta tor·ir1~s Snhator·e _\ ccardo ha dcmot;ll·at sempre un grn n int1·r·h ¡>l' l' la mú!.ica d e cnmbr·a (no debades és el fundador dc ft>slivuls com els d e ~àpoL., i Cn ·mona, on es conr¡-a en exclusivitat) i la M' \ u presentació en la temporada d ' lbename ra va st'r. significativament , rom a líder del Quartet que tw r·ta el seu n om. La fot11Htció té un ni vell ti\e nic r ealment conside rable, pet'() ta mbé una característica d' nq u e llc~> qnt· acaben p e r molesta r e n ser l'eite r·ativa: els seus integrants t~' c'Xp t'CRscn com quatre veus indt•pendentt~ . rom si caclasl·Ú toqués pt•r· n s i mulrix, sense gaire més voluntul cl'intt•r·a(·ci6 que la de la rués estrit·ta coinr idl•nciu e n els atacs i e n la sincronitzar ió r n el fraseig. En obres c·onr les pt·o¡,rramades. la Quartellsat::: D. 70.3 dc r hu- E bcr·t, Ics Cartes íntimes de Leos Janacek i el Quartet núm 13. romplc menta t amb la Gran Fuga. dc Beethoven. calia exigir una cohesió <'"l>rcssi,·a que (ruallés en un ve r·tader idioma i això és el que va mancar a lrs ver s ions de les dues p r·ime re&. L'obra dc J anacek, de factura entre r·apsòdica i apassionada, destiJ·la una tr·eme nda força espirihtal que l'apr·opa, sense a rTibar-hi , a l'expressionisme, i el j oc preciosista dels int~ r·prets r efredava n cuda pas un!l temperatura dnunàtica que havia de vorejar· l'ebullició. Dr totes maneres, el procligiós Qtwrtet op. 130 de Beethoven vu marca nm punt d 'inflexió des del seu iniri i la lectur·a dels Accat·do va palesar· una energia al oi veUd els l'equet·imr nts. Segones parts, doncs, fol'en bones. i la vetllada es vn cloure amb u n èxit a rtístic. e Pianistes PANORAMA T R e A G. lones feafralitza un recital perX. C.-D. Chrlstlan Zacharlas per F. T.-B. u la •). •t) a es lit la 0- )D JY oe- 18 a •Í- 18 la ia :u e- :J- lS lc es ' is u in b n l'espai d' unes poques hor es i pH a cicles diferents -Zachu.-ias en Euroconcet·t i Ot·ozco e n J be r·c am c t·ava n actua•· dos piunistes que, maJgr·at els seus difr •·cnts conceptes interpt·etatius i uns pt·ognuues d' ucusada conll·aposició, Vltn posat· dr manifest una actitud i uns conceptes sembla nts en-vers l' art musical. Ambdós va n palesar· una inqüestionable quaBtat vit·tuosística. però tot i aquesta cuparita t , en cap dels dos aquesta capacita t o o va posa•·-se de relleu com un objectiu prim01·diaJ, sinó com un mitjà essencial per· introduir-se en la veritable intimita t de la música , en a llò que té dc poltmciaJ per· I! Uscita r la crcati vitut i Iu imagi nació i el sentiment humans. No va hav••t·-hi . doncs, e& pecta cle sono•·, ni exhibidonismes lernp¡•t·amentaJs. En canvi , tuntl ' un coml' altr·c van doll!u· l'cxcmplt• més J(u-id del que ha d' rssm·unu intrrpt·ctació •·es pecluosa i cxncta del Loxt mul!icul perquè aquest ullibcri la seva (•UtTrgn vivencial i el seu flux d'emoció. Cadnscun vn sabe t· situ¡u·-sc en el punt just des d' on era possihle la intrtlH"Clació fid el i sense pct·sonalismes dc les m(tsiqucs que havien escolliL per als p•·ognuucs t·espectius. D'aquesta ma ner·a i ja st>nse intencions comp ru·a Li ves, sempre s u pè r Oucs, C h.-is tia n Zachal"ias e ns oferí una suggestiva visió de dues sonates -{)p . 122 i 78- cie Schube t·L i una -op. 109- de Beetho ven. Sota la puls ac ió exacta i magnífica ment matisada dc Zacharias, Ics ohr·es de Schubert van posseir l'esponta neïtat poètica d"un art volgudament líric, mentre que en el cas del pianismc bei'Lhovenià el discurs va adcruirir·aquellto reflexiu que. lltmy dr nostà lgics sentimentaJs, només posseeixen aquells que hu n viscut apassionadament. Quant a Iu vc•·s ió dc la s uite Ibèria que oferí Rufu el Orozro, diria que impressionà lo sev11 valentia i audàcia pc1· oft·onttll· uqucstu monumental obr·a pinníst ico, sense por al possible descqtúlibl"i o bé a la nota en fals, i només amb el desig absolut de dona•· a cadascun dels s ons que bateguen en aquesta •·ecun-cgada parlilut·a, tol el se u contingut emocional i la seva dimensió ètnica , és a dit·, la inte nció de co~jugat• e nuntol viu: tndició, paisatge • sentiment - l'expressió- d'una colleetivital humann. E na de les propostes mí~s insòlites de l Liceu ha r11 tut un es pectat•l e unouH' nat Ai, Malvirw! , protagonitzat per Gwyn e th Jon cs dedi c at u glossar la figm·u de Iu tlant'Hil Mal vina Garrigues, que va ser •·scollidu p er \Vagnet· pe r set· la prime r u J¡.¡oJda de la història al costat del seu mul"it, Ludwig Schnon von Curos fdd. Vu ser una ar·tis ta amh rnult te mperament (que la vn fe•· cèlebre als escenaris e uro pe us i, que lt·anRmutat en una gran dignitat, la va ajudat· a supot·tar l' anatema del clan del compositor després d ' bavet·-sr invo hrct·at en una intriga en què va intcrvt>nÏ!· d rei Lluís ll de Baviera ). El recital-espectacle és una e\ oeució de l\Ialvina Schnorr feta nmh caire quasi espiritis ta, ja que és (•on vocada a l"escena ri pe t· la fo r çu cic Iu paraula, un text habriog.·àfi c· del bc t·linès Klaus Geitel declamat per l'tt<•tor Cons tantino R ornem. Cuntunt i pianis ta, que e r·a e l gnrn Gc offrey Parsons, aparcgue t·cn vestits dc Malvio a i Wagnet· resp ectivame nt , i Ics U urics i c unçons inte rprt>ladrs pt•r· t•lls ¡;'insl·t·icn en Iu t1·ama at·gumental alternant umb glosses cnlrc il·ònjquo!l i pulèticyucs. Jones vu triomfat· c om srmprt' ha fot al Liceu. Va cuntar à rica i et!C"(HH'!I del reper·toi"Í d c Malvina: la de li'idl'l; dc Le Prophète de Mcyet·bem·, ti'Ol·Lnul de Lolt engrin i dc Kundt·y 1h• Parsifol, l u balada de Senta de L'h olundès errnnt i la uaiTació i Iu mori d ' Tsoldu. També dos d r l8 W esen d onclr U ed er , una balada de Cu.-1 Loewt• qur Mulvinu cantava sovint t•n d sa nu tori me ntal on va viure rec· Iosa dllt·ant molts anys, i una allnt qu r dlu malt'ix a va compondt·e pe r a una l"ompanya d 'es tudis a Patis, la rníti<·a J enn y Lind. Joncs no sap cantar d' altra mane ra que lliurant-s ' hi totalme nt, i pe r això, des préa d' unc1. inte rpre tut'ions magllifiques (S<'nla , Ortrud , Kundry), va arribar os te ns iblt•ment fntiguda aJ final. P e r·ò pret•is umt>nt pe r això vn an·avatut· e l púhlic li ceís tic, que la va ovacionat· gene t·oslunent, seduït, també, p e r In n uibria d ' un espe ctacle teatraützant. Reaparició el'Antoni Ros-Mar•à perF.T.•B. I marge de les seves actuacions al Liceu , fdu bas tant te mps qu e Antoni RosMarbà no diri gia l'Orques tra Ciutat de Barcelona, cl ronjunt simfònic del qual va ser molts anys el titular des de la seva fundac ió, fins que e l va rellevar· el mestre Decker. La predilecció per posar r n relle u els de talls arquilectònics i tímbrics de la música , el seu estil exp•·essiu, càlidament entus ias ta , a lu vegada que n e t·viosament dinànúc, van donar una fesomia forç a atracti v u al desenvolupament de l concert. Ce¡·tament, les versions de Ros-MaL"bà van t·evelar tota la seva suhtill"sa en el joc colorís tic, e n què la llum i les ombres establie n l' adequada atmosf era lli·ica. Des de la Simfonia en re m.enor de Cèsar Fa·anck , inte ressant exemple de la composició concebuda com un cicle biològic, fin s a la màgia sonora del poen1a Dafnis i Cloe , e n el A qual Ravel transforma en pur esp eri t l' a t·tesa nia d e l' ins t r ume ntadot·, passant pe r Prélu.de a l 'après-midi d 'un faune d e De bussy, una d e les p a rtitures en què la música fran cesa s ' allunya dels postulats del simfoniame get·mà oje, Ros-Marbà va traçur· tota una tr·ajectòria estè tica del que ha de ser un concert e ntès m fs com un tot o rgànic, abans que com un mostr·ari de pentagt·ames dis pe•·s os. Aixf es va paJesar en el sentit històric del conjunt de l es obres que iJ.lus tt·uvcn l' twolució delsimfonisme fran cès en e ls mome nts d.e l'alliberame nt dc la tira nla del dol de la rece t·ca d'una ànima genuïname nt mediterrània per u la mús ica fnwces a. Un tot orgànic que també s'establia en el CUL"àel e r dc la mús ic a apassionadame nt eontemplativa, com ho és e n la de les obres de Franc k i Debussy i que d esprés es desve tllà en una culminació de vitalisme i sens ualitat de la m à d c Ravel. _J ~ • f Curs Europeu de Música de Cambra Curso Eu ropeo de Música de Camara European C hamber Music Course Sta ge 93 Torrebon ica Barcelon a 23 Agost • 5 Setembre 1993 PROFESSORS Volker Banfield, piano, Hamburger Staarsschule für Thcater und Musik Dr. T homas Gallia, tècniques de gravació Sonart France Nika Gimeno Tècnica Alexander Barry Green, conr:rabaix Cincinnati Symphony Orchestra Barbara Hamüton Tècnica Alexander Jesse Levine, viola Yale School of Music Josep Pons, director Orquestra de Cambra Teatre Lliure Roman Revueltas, violf O rquestra C iutat de Barcelona Pawel Rouba, mim Institut Nacional d'Educació Física de Catalunya Charles Turmell, violoncel Informació : English Chamber Orchesrra Servei de Música Centre Cultural de la Fundació "la Caixa" Passeig de Sant Joan, 108 08037 Barcelona Tlf. 93-458 89 07 Trio Fontenay Endellion String Quartet Netherlands Wind Ensemble Servei d'Informació de la Fundació "la Caixa ' Tlf. 93-317 57 57 CONFERENCIANTS Gabriel Jackson, escriptor i musicòleg Delfí Colomé, escriptor i compositor Miquel Desclot, poeta Carles Riera, coordinador Director del Conservatori de Granollers Eric Hollis, director artfstic Guidhall School of Music & Drama Fundació "la Caixa" TEM A ls himnes. patriòtics o no, són una de les mostres més conspícues i exactes de la música fun' realment música "en funció de ... " cional. Es I darrera dels punts suspensius hi ha tot un món abstracte, absolutament obert, ple de components tan i tan inaprehensibles com sentiments patriòtics o de pertinença a grups socials indeterminats. Ens trobem davant d'una realitat en la qual els components musicals neixen profundament condicionats per una finalitat, o per unes finalitats, espuna, encara que no exactament aliena a] mateix fet musical. La música no és, per tant, un objectiu en si mateix, sinó un instrument o una eina útil, capaç d'afavorir unes reaccions anímiques concretes i preestablertes, via identificació. Tot això obre un camp de consideració prou suggestiu perquè mereixi ser objecte d'un tractament específic. Hom ha de contemplar, en primer lloc, els factors de tipus antropològic que situen la capacitat de l'home de respondre a uns estímuls t • sentimentals ah tractes~ amb els quals sïdentifica de forma ensems per·onal i col.lectiva. Aquesta és una realitat tan evident com dr justificació científica complexa~ que és abordada de forma precisa i solvent en el Tema que oferim. Derivadamcnt d'aquest fet, hom ha d'atendre la dimensió literària, tan irrenunciable en els himnes com la música; o quasi. Es pot albirar en aquesta realitat la forma com el text -expressió concretitzadora dels sentiments que hom vol identificar- resulta condicionant dels resultats finals del component musical , el qual és també objecte d'anàlisi en un altre article en què hom en precisa l'entitat i la transcendència nuclear en els himnes. Finalment, era inevitable d'abordar el tema de l'himne nacional de Catalunya, d'història atzarosa i significativa de la importància política que pot assumir la figura de I'himne. L'oportunitat de 1' oficialització recent per part del Parlament de Catalunya de Els Segadors com a himne del país, justifica la inclusió d'un treball específic al respecte. -~.. •s: TEM A Els himn es nacio nals com a simb ols d'ide ntita t per .IOSIFINA ROMA uè hi ha en un hinmt• nacional que fa esbononar cl 't•moció els qui s' hi senten id(1nlificats, tol <·scoltant-lo? Rn el llarg camí t¡H<~ han segu it els pobles t-n la c·ou ~<· irncia d ' identitat i en l'elahoraóó de símbol¡, qm• la representin, '"l'himne nacionul " és uua fita que bé ' alia peua de considerar. La daiTera celebració dels Jocs Olímpica ens va donar molts c~emples que ens poden servir per enfo<·~• r In n~llcxió. En el trausem·s dels Jocs, i en els momenl s cerimonials, vam poder observru· el poder identifkador cl ' aqnestt~s ml'lodies, molt semhlan ts i molt distants alhora. que er en r econegudea emocionalm ent JH' I' uns, o amb tH'ntiments que porli<'n anar dc· s d e la indiferència fins a rodi pels qui no s· aixoplugaven en el seu simbolisme d ' identitat. Els atletes que pujaven al pòcüumfeien gala d 'identitat, u v<'gades quadrant-se gairebé militarment i fins i tot plot·ant en el clímax de r emoció. Era el monwnt més glodós el<' tots, per sobre d el triomf, per sobre de Ja medalla , per sob •·e dels aplaudiments; l' himne era el punt culminant perquè r ep•·csentava la identificació. Tot tenia un sentit. No era solament un triomf personal; era el d'un país la música identificadora del qual transportava l'hemi a un plànol gairebé d·èxtasi. En altres casos, el compromís de símbols dels països d1> l'esberlada Unió Soviètica feia que els atletes sc sentissin en certa manera orfes en untet·r en y liminal entre el passat tuüficatil'esperan çat i alhor·a desconegut esdevenidor. Fins i tot hi va h aver declaracions d 'alguns e¡,por tistes que no es !·esign aven a perdre aquells sons i aquells símbols q ue els ha"Vien identificat i en els quals havien estat endoculturats . Tots vàt'em esser testimonis de les expecta tives creades c·ntorn d e Els Segadors en els mateixos estadis. i com només va emocionar els q ui s lli sen tien impliC'al<> d es de dintt·t•. mentre que deixava indiferents o indignava els qui no compartien aquest senyal cl' idf'ntificació. Un altre cas que voldria portar p er a Ja r eOexió és el dl! J'hjmne d'Astúries, que tantes vegades havíem sentit can tar en situacions no gen s solemnes , com una eançó que tothom coneixia i que s' assimilava a ls darrers moments de xerinola comuna en excursions i trobades. Perb vet ací que s' et·igcix en 1' himne d'Ast-úries i veiem els polítics d ' aquelln Au- Q 26 206 tonomia, dempeus , sel'iosos, amb la mateixa meloclia i lletra. El canvi qualitatiu ha estat la sacralització d e la cançó coma símbol , i un himne nacional és din:. del cercle de les coses sagrades. E ls pobles, les comunitats, s'han distingit, de sempre, amb trets identificadors. Sovint, un poble s'anomf'na a si mateix, " la gent", " les person es", "els homes' ', mentre qtJe anomena els ah res per algun tr·ct distintiu, sovint degradat, r ebaixant-lo, degut al desconeixement d c la seva complexitat i fins i tot de la seva similitud amb el poble que l' an omen a. Així, com que no s'entén el seu llenguatge, l'altre poble l'anomenarà com "els qui en lloc dc parlar, criden, borden ... '' o aneu a saber quin altre qualifi<·atiu desp ectiu. Aquests conceptes sobt'c l'altre empitjoren amb la distànc·ia. Més enllà de Ics muntanycs, fins i tot viu gent sense cap, amb una sola cama, caníbal, etc. El¡; pobles de l'entorn més prope•·, i p et· tant més concgutA, es qualifiquen amb termes més humans: A Alguaire, los agullaires, a Almenar, los afumats, a Almacelles , los puntosos, i a la Saira, el.s desgraciats. Aquesta dita que eR c:otteix al Segrià té para1·l e]s en les dcfini.cions de tols els pobles. Ac¡nestes dcfini- 1 TEM A ciom. fonuen cet·cles dïdentitat compat·tida i de llunyania matisada. S'acompanyen amh descripcions i llegend es m~s o men) s ester eotipades dels rontinguts c-ulturals. Es diu. per exemple, que "els altres mengen el que al nostre poble es dóna al bestiar·· i la matt•ixa afirmació ~s redproea. En aquest conte;-. t, la música pròpia, la manera dt~ fc~ r-Ia o de pt·ac•tic·ur-la, tlóna un grau més dt> concent ració simbòlica. A través d e la músi ca es pot definir allò pn> pi i allil estrany. Qunnts pobles hi havia a començaments de segle on els foras te rs havien de pagar pet· poder baJiu amb unn noia tl~ l poble? A Liri , a la vaU de B enasc, Jú ha viu fin s i I ot la inr~ ti tnció de les "bailaderas", Ics úniques noies cruc, no essent gail·e afavorides, eren les {uúques amh les quals podia ballat· un forastrr. Donant un pas més, veiem que la música identifica un poble . Les cançons que hom ha sentit des de 1a iufantesa con11gtU·en el gust musical i el matei..x idioma musical <JUt' s'emprarà en el grup. Les altres melodies, d t>s dels altrt>& grups. sofriran un rebuig o una incomprensió. Sovint, en les històries d 'aculturació, de xocs t'ntrc dos pobles, d (• lluites més o men ys totals. trobem que l a música, identificadora dels vencedors, causa odi i tcnot· als vençuts; i en sentit contrari , l'art musical tlf'ls ven çuts és vist pels ven cedors com encisador, pro(luint en<'a ntament i bogeria, per la màgia que inclou. Això cneant l1o podem •·essegui•· fins i tot en les llegend es d e fades i d 'éssers fabulosos, que no són més que .la tt·ansformaeió d ' his tòries de contaetc ent1·c dos pobles, dels quals els ven cedors converteixen en ex traordinaris ~ls vençuts, per emfasitzar més el valor d e llur victòria. En aqucs tcs llegc nd~s, esteses per tot Europa i més enllà , enrara, els pobles desplaçats i vençuts, que podt'n st•t· n~r·oJ.lectors, caçadors i pastors, empesos pels agricultor s a les muntanyes, als erms i als boscos, dominen una música produïda per instruments de vent, que produeixen tma música tan dolça que ningú no pot resistir. Qui entra en una dansa d 'aquests éssers, o sf'ntles seves melodies, cnfoUei.x i seb•ueix ¡Jer sempre aquells sons que l' han en cantat. En canvi. el poble vençut avoneix i mos tra gran por davant Jels tahals i tamhot·s, veritables instntments dc guerra. El seu r etruny serveix per espanta!· els espm·its dd lloc i ensems els habitants anterim·s als v<•nccdo•·s. Els tambors, veritables productors de la por a l'cncmic ,j nntament amb els crits o cants d e guerra • i r l revestiment gut'n-er, con stitueixen tots plegats ri sentit d'identitat en lluita davant l'enemic, al qual podran allunyar pel soroU eixordador dels qui alhot·a enfot·tci xen l 'à nim dels seus propietaris abans de la lluita. En nqm'htt•¡, llnilt'h Jhm) nue~. que hau csdc' i11 gnl llt•gt·mlc•¡.¡ t'n lt•s nns tt·t'l'l contrad<'"· c-al nu oblidar el ,o dr }c., campa ne'-. El perill de l'enemic clt' fora. I'OllH' rtit mi-s tard t•n hruh.ot o hruixu en Iu mitologia local. l-!t•r à la tempesta. t•ongdada amb mà~iu pt••· aqm•IJ,. La ciPft•n¡,a clt•l pohlc serà la eam pnuu. El ¡;('li ~;o no peruwtt·à que la lempt•s ta o qunl!W\ olmaltnn t'HHi c-1 t1•rc•le pn>t<'Nm· dt•s d'on e::; ptlgui ewn til·. De ft•t, qui• hi ha clt• m (•s idcntific·ndot· d ' una t•nmunitat que t'I Rt'n campanar? Hi hn via tocs, com <'l dels pt~ rd ut¡;, qnt• aj nclavt•u a rctrnhar el •·a mí nis crui R' hnvif'n cxlrnvinl. P ct·ò lam.h é, davmtt d ' tuta tt'lliJH'Hia , H(lll moltH t•IH poble~; que rc•eor-clt•u lt•s natTncicms tl' un veí que hu sentit com els brHixol s o lc•¡.¡ b rui x t•s, u q nulsevo I (•sst>r maligne , c~s tt tu• ixa ven des <k dull d ' un nú vol que no podia fer cn trar· lu tt•mpesla al poblt• 1wrqui> <'I so dc lc•s cam]-) a ncs, o d ' una c-ampana conc•·eta , la dctur·a,a. Aqu«>st so, iclt•ntifi<-adm·, un cop més ah.oplugn els dc tlintr·c i és un mur c-ontr·a els dc fot·a. I no ob&tanl, 11i la mÚHka t>s tlefinidora d 'un poblf', t>s tamh(· perla mÍtHÍl"a c¡ue ds pobles forastcn; s ïntr·odtlt'h.en en ultt·<·s societats. Aqu ella músic-u encisadora, eonvt'rtid u en cspectad c. sense el si¡.,.,tifi cat ritual qtw té )Jf' r· als membres d e la pròpia cultura , (~s la IJOrla dc pas dc tants pobles cap a la sf'vn accept:.lrió en t'I si d'altres cultures . Herodot j a ens en donava un exf•mplo en dcRrr·iurf'' ns l'èxi t q1w les danses dds Pigmeus tenien enLJ'e els Egipcis. Quan lc•s Rcwic·taiH <~H ton10n m éA i més complc:xeH, c-om ha }HtSRut t>n el decm·s de la his tòria mundial , no n' hi hu prm1 dtl rcco n è ixc ~r una mírsicu com a p•·òpia i ide ntiJïcndora. Es fa m~cessà l'ia la presèuda d c sírnhols visuals i auditius més concentrat¡;. E ls escuts 1l 'arntl'S, els pendons, els elits dc gtw.-ra, es fan inl'lufic·ic·nts t•n lt•R grans ac:wnulacions d<· poblrs que <'s fot·mcn en els Imperis i els Estats. La for·mac·ió clels E:>tuts moderns, darrera dc la submissió d ' uns poblrs i l'annexió d ·uns a1tres, ha portat Iu prc•tcn, ió de Ja r·epresentativitat de tots ells més quc no pas la sola identificació davant l'enemic. Creen, clones, la necessitat de donar uns sím hols COIIHlll s, qnc, en voler reunir tantes variants eulturulH, oferiran menys con sistència n •al com més pobles vulguin t·e presentaL L 'Estat ha d c nc ur un s ubstitut d c la tlflilat culttU·al unificadora. Per això la identitat <'s refugiarà en uns s:ímbols qur no tc~Jwn u na tt·ud ucci6 real sino estet·eotí pica, com a màxim. No serà la s uma d c totes les caractcl·ís tiqucs cultut·als, sovint contradictòries. Si se'n polctwicm unes, serà silenciant- nc d 'altres . Apcl·la1· a Ja his tòria comunu ser à emprendre la via dels rerm·s mitific·ador i a voltes mis tificador. Com més s'eixampla c•lterrítori , més s'ha de r ecórrer a símbols sorbrits rtr les profunditats psicològiques de l'ànima tlt>ls pohles, la veracitat dels quals és difícil de TEM A <'OiliiH"li\U t'. I ~o~ i no t•s p oden prcs<'ntar vic tò ries i tt·ajN•tò r il'S t·omun<•s en el pt·esent, es potenden les d t•l ¡IUHSII t . l~nlt '(' Lots n qu c~ t fl -.;Ímbols unificado rs de r Esta t moclt•t·n , fi¡!,ut·u l'himne nal'ionaL m és iden tificado r d t·~ d c dinin•, t•n cnra que conser va la seYa projec<·iÍi t·'dt·t·im·. És a dir, Lra1·ta tamhf, i soht·eLot , d e <' t'l'al' Iu cohl•sió d e ls qui e l p osseeixen. J\mh la ini roduc1·iú <lf' l't'nst>n)•ament i el st•t·.. ei militars obtiguloriH i unificadors, es r efor ça rà el sc•u t:ompont•nt mi1ifÏ1 ~ador de passat eomú davant 1\·vid(nwin dt· mírltiplrs trajectòries cultur als . Soviut, lt•:; llc•IT('S esdevenen e nvoltades d'aures d e ~ .. "" -S! mis led, de eanvis significatius, d 'expressions rümiquc•s que• podt'n arr·ihat· a dife re nciar postures p o lí I iques unlngòniqucs. Lu !'rt'tH'i6 u ' uns símhols tan eficie nts féu que to ts t'ls E st a ts con stituïts es plantegessin en el seu monH•nt la ¡· n~adó ,runa cina semblant. I el ma teix podem dir· d els no ns E st a ts que van sorgir de les dt>seolonitzaeions, i dels p obles en lluita per acon'>t'guir· el ¡.;en n •c·oncixernent. Tots el s grups ten en la matt>i\.a jus tifica1·ió p t-r \ Oler -se h o mologar a mb lo ts l'ls ~>Ímbols ide ntificado rs. P t> t' a ixò no és gens sorpre nent que t ants himnes na¡·ion a ls signin en ritme, majestat i fins m elodia, pro u sembla nts t>ntre si. En n f ixer·la consciènria d ' identitat, I'expeetativa d ' inde pe ndt>nc ia. d e llibe rtats, de r econeixeme nt , e•te. , obser vem dues actituds diferents. La primc r·a, que po tencia m és la mateix a homologa ció 'l'"' t•l c·ontinb•ut ide ntificador. Per aquesta raó , mo lls Estats sorgits de les descolonitzacions , en voler cH tar homologats amb el comú d ' E s tat , més a vial imite n els himnes de les antigues mett·òpolis f! UI' no pas mostren la veritable forma musical autò<·tona que rls identificaria culturalment. La sogon~1 actitud consis teix a r edescobrir algun c lc nwnl cuhlll·al que hagi acompanyat una cxperièrwia histbriC'a a glutinadora , sigui en el camp dc la cultura popnlur , sigui en la contestació implícita o explíeila que pm·ti cohesió al grup i li confereui aquesta pr·ofundita t en el temps, que és una justificarió t>SSt>Jwial pels pobles que, a m és de la seva e xitJtènda. prct!'ncn demostrar la seva p er sistència. Sig ui com sigui, l 'efecte simb òlic de l'himne. i amb e ll tot a la for ça míti ca que comporta , mostra la seva gr a n t>ficàcia e n¡· emoció dels qui el canten , p er ò també movent e ls p obles en la cons cièn cia dc l a seva ide ntita t. B fa: g 102 FIRA DE BARCELONA, ,MEMBRE PROTECTOR , ' DE LA FUNDACIO, ORFEO CATALA PALAU DE LA MUSICA CATALANA Fira de Barcelona ha firmat un contracte de Membre Protector de la Fundació Orfeó Català-Palau de la Música Catalana durant l'any,l993. El protocol de col·laboració, el van frrmar el Sr. Antoni Negre Villaveccia, president de Fira de Barcelona, i el Sr. Fèlix Millet i Tusell, president de la Fundació Orfeó Català-Palau de la Música Catalana. Amb aquesta col·laboració Fira de Barcelona expressa una vegada més el seu suport a la cultura catalana. TEM A ., a ó s .s n 1- a o :t .- [- i a :- a La Banda Municipal de Barcelona enregistr6 els himnes dels païaos participanh ala Ioc• OUmplca de Barcelona .I•... ¡: 102 La música dels himnes per ALBERT ARGUDO I LLORET alg1·at que la meva condició, durant molls anys, dc director· de la Bamla Municipal d e Barcelona m'ha donat nomb•·oses ocasions d'interpretar els himnes nacionals de molts països, en visites rrials. de caps d'Estat o en Fjres Internacionals on el pt·otocol ens ha fet par·ticipar-hi d'una manf'ra directa, allò que r ealment h a estat un veritable contal' te amb aquestes petites -però molt simbòliquesobres h a estat la d arrera gr an festa olúnpica de Barcelona. Durant un any h em enregistrat quasi dos-cents himnes nacionals, pt·èvia harmonització i inst•·umentació. C uri osa me nt , aquest contacte amb els símbols musicals dc gr·an part dels països homologats del món ha esdevin gut revelador. Si hom I'O nsirl~r·a que, al darrera de la transcendència patriòtica o d el símJ>oJ ètnic que fa esborronar els inte•·cssa ts dc cada eançoneta, només hi ha una forma musical molt simp le, amb harmonies pr!'càJ·ies i esqul.'mes •·ítmics poc iJnaginatius, lòhricament s'ha d'acabar creient en la màgia de la músiea, rnés f'nllà d ' una bona predisposició de qui l'escolta. M Posats tots els himnes sobre Ja taula, allò pl'imor que se'ns arul és dc buscat·-hi els punts en comú i els consegüents fels difcn·nrials. El compàs més generalitza t (>¡; el quatN·uar·i, ~;eguit del seu con!legürnt hinari, (fiiC' no RCntpr c s'adiu amb r estructut•a mclòd ico-dtmica del Lema; així. ens vam trobar -en moltes ell.' lc~; pur·tinu·cs en viades pels països propietari¡, de l'himne- que la solfa impresa estava creuada de compàs i amb les cüvisòries err ades, la qual cosa fa qu<' els ictus inicials i finals de la frase no s'adiguin mnh c•ls veritables accents rítmics; (•or·regit això, JWrÒ, IC'A estt·uctures rítmiques són molt simples i r epetit ivc•s. La forma musical dels himnes es mou sempre (en tot sempre, hi ha alguna excepció) entre la forma temàl'ia r ccxpositivn ABA, la ternària evoluti va ABC, la binà ria AB i la ma teixa amb repeticions AABB, que p ossiblement és la més habitual. Els hlmnes d e fot·nut tm·n à ria reexpositiva (ABA), quan són llnrgs, acostumen a respondre a una foJ·m a mnsicul simple, com una marxa o una dansa amb el seu corTesponent trio; en aquest cas seria la secció B i en molts ca!los E-s limita a ser una transposició al <[Uar·t f_rr·an (per exemple l'himne espanyol) i a lgunes vegad es a l rt>l atiu menor: quasi sempre TEM A e: .. -~ I!! Iii: utptl~l-iht st·c·••iít c•stà •·ontt·astada de caràcter amb les m·ticultwionl'í i lt>Hdinàmiques. Aquests himnes ternur·is són , per tant, t'I més llargs. Qunn l1l imne C~> desen\ ol upa en nnamicroforma dt· pm·s t'(HIIJHI HiiOS (qnasi sempre en formeH quadrades de setze, vint-i-quatt·e, trenta-dos etc.) la nu·lndiu é·s HIISI'C'JIIihlc· dc· ser repetida dues o mé!l v<>gndcs, fet t¡ll <' no alt<'t'll la seva forma intrínseca ( ptlmwm c•n lt'!l tn•s cHtl·ofcs d e Els Segadors) i aquesiCH I'Cpeticions poden donar lloc a diferents C'UI"UC'h1J"R 1 lOt jugunt amb les dinàmiques i emfasit:MIIttlrs íillimcs estrofes. Val a dir· que la majoda dt:l!! himnNI són fc•ts u pat·tit· de cançons, o pensats sohl'c un text per se1• cantat i (fU C els dissenys rítmic·o-rrwlbdil's qnusi sempre det·iven de la fonètiC' a i l'èmfasi dc Ics pnt·anles. Així doncs, en mo1ts casos Ja forma c!!tfcvé diseursiva i pràcticament inclassific·able srgons els esquemes tradicionals de l'anàlisi musi<' a I. En l'uspcctt• m<'lòtlico-rítmic es produeix també el fet l'llt"ÍÓs t¡tU' la immensa majoria dels himnes són u n a('t"{J si<·~: molts menys, tètics; i quasi cap, acèfal. heu en tès que, si n'hi ha a\,oun, el seu ictus inicial pot dclatar una deficient escriptura d'un tema anac·rúsic. Aquest són algu ns dels dissenys anacTÍisics més corrents: 3 102 --+ -- f' \ ( - # _.. _ . #-- 4~~¡J~~s curiós dc veure que l'aspecte tonal varia molt d'un país a l'altr·e, per llunyans que siguin. Una immensa majoria són csct;ts en mode major, q ue -sens dubte- dóna un aü·e més triomfal i optimi&ta que el seu etcl'n company ; molt pocs himnes es basen en modes més arcaics o exòtics, cosa curiosa quan provt•nen d e paisos la música tradicional deJs q uals es mou sobre organitzacions melòdicoha rmòniquf's difcr<'nts de Ics nostres . Així ens trobem a mb ètnies absolutament exòtiques que passegen himnes c•alrats d els motlles occidentals més poc im agi natius i menyspreant tota la seva immensa l'iq uesa folklèlric·a. D'alt•·es, en canvi, esdevenen un exponen l clar oci seu tarannà. com el Japó, amb tm bell c:oral fet sobre nn mode oriental; Israel, amb uua típica melodia hebt·aica en mode menor; el Senegal , amb nn euriós i irrenunciable " break" de la pet·cussió; o Qatar, l'himne del qual és lm a estran ya fanfara de pocs segons. L'himnedeBaht·ain està escrit en un curiós compàs de 3 per 8 i és claram<•nt una jota cas t ella na. El d'Aruha és un meravellós vals vienès en 3 per 4; i el de Togo és una ¡.~oc Els .locs Ollmplcs, a l'Estadi, marc Idoni per descobrir himnes nacionals inqüestionable sardana. Val a dir que, contempla n t Ja situació d'alguns països en el món, hom espen~ quelcom més de la seva simbologia patdòticomusica l; perb -eom he eLit- els modes major i menor imperen aneu i les pseudo Marselleses són l'esquema pr·cdilecte dc gran part dels països. Possiblement cntral"lern en un aspecte social-històt·ic de l'himne, molt fàcüment, si consideréssim que gran par·t dels himnes d'Amèrica del Centre i dt>l Sud tenen un marcadíssim aire italià (Bellini, Verdi) o que tots els països de colònica britànica (i tamhéLiechnstein, al mig d'Europa) llueixen. amb clifcr·ents vestits, <'1 God Save the Qeen. Un últim aspecte podria englobar la pràctica totalitat dels himnes del món: el seu caràcter. Aquest pot venir donat, essencialment, pel tempo i per l'f>mfasi int erpr etatiu que se li posi. Així els podl'íem classificar en tr·es grans grups: a ritme de marxa (dc I 00 a 132) el paradigma dels quals podria ser La Marsellesa; la marxa maestoso (de 80 a 100), con Cunadà, Bèlgica, Bahamas; i , finalment, els himnes basats cm melod ies d e cora l, quasi 1·eligiosos ·i de frapant Rolemnitat (Angl aterra, Alemanya, Japó, H ongria, etc.). No oblidem els pocs, pet·ò curiosos, himnes cxf>ties. Un document: els tt·es himnes més llargs són: Sud-àfl'ica, Zimbabwe i Espanya. Una debilitat: el q ue més m'agrada és el que mai no va pujar dalt del pal: d nostr·c. r L' i i ) TEM A Els himnes com a gènere literari per IGNASI RIERA I GASSIOT el grf'C hymnos, cant de ponderació o de lloança, qualificarem l'himne , en tant que gènere literat-i, com la composit:ió voètico-musica] de caràctc~r solenme , genel'alment pensada per a ésser cru1tada a cor. Té rom u finalitat Jloar alguml pct·sona o celebrar un succés important. Com ens dirà Rosa Cabré al Diccionari de La literatura catalana, B., Edicions 62, 1979: '"es ti·acta d'tma de les més antigues f01·mrs cie pucsia i és documentat a les primeres manifestacions de la Literatura oriental, d'Egipte i dt> Grèria. Encat·a que poe utilitzat entre els romans, el crislianisme en recollí la tradició i creà una himnologia que arrlbà fins a l'edat mitjana i donà lloc a la moder·na versificació rimada en síl·labes. Per la sc•va funció hom rha confós sovint amb l'oda. Al llarg dels segles, fins ara mateix, el scu ús a Catalunya ha estat constant, especialment a l'Església Catòlica i a les evangèliques". Rc·cordem que els hjrnnes ct·istians -amb tantes inOuèncics forma ls sobre els lúmnes nacionals q·uc trac·tarem d'analitzar a continuació-derivaven del càntic dels salms al Temple dels jueus. I qne entre les seves manift~ stacions primitives no podem oblidar· ni els himncls maniqueus, ni els gnòstics, ni els de l'Església hizantina. El patró inqüestionat dels himnes és sa nt Efrcm, diaca, poeta i himnista del segle TV. I recordem també fins a quin punt la Reforma dr Lntcr, i despr·és el Calvitúsme, van ajudar a populat·itzar els himnes religiosos, com a element fonamental dc la litúrgia. Ja aleshores, himne era cfJlúvalent a signe d'identificació religiosa i '·nacional". d'acord amb el principi "cuius Regio, eius Religio'·. D t 1 I 1 Himnes nacionals Dels himnes homhics -si rellegiu la Ilíada us adonareu do la c¡u nntitat d'himnes que amh prou frines cliasimula el poema-relat- i òrfics, entesos com a cants dc p eces heterogènies versificades, de lloança o cPinvoc:ació a una divinitat, l1em passat als himnt's cristians més primitius, als de l'estabilitat medieval, als d c· la Reforma i Contrareforma. No és estrany qnc qtran, al llarg dels segles XVTII i Xrx, tf. lloc l'edosió de Jes nacions, estats i nacionalitats, que goso qualificar dc romàntico-administr·a tives, el boom dels himnes s'acceleri, fins al punt ANTOLOGIA DE LA POESIA PATRIOTICA EDICIÓ QUE I. A CENF.IIAI,I'I'A~' OFEREIX Al.S M&STRSS OE CATALUNYA AMD MOTIU 0~11. FESTIVAL DE OLAOSUllA DE L'F.SCOLA D'F.STIU DBr, 193~. II:N EL QUAL FOREN t,LECITS OJVIIlUSOS D'AQliP.~TS 110EMES que avui tots ciR pobles, e!ltals, regions, nacions, clubs i països volt>n l<'nir t>l !leu lúrnrw, contrapunt dc la hanclcr·a. Si el 1792 té lloc l'estrena dc La Marsellesa, podem dir que la t'ursa dels himnes ha comt•nçat. La litt•rutura, però, tenia models prcpat·ats per ensini~;trar els futnrs lletristes nacionals d 'himne:;. St•mpt·c h e ercgut que Ychudà ha-Leví. autor, cl seglt> '..r, d'wt/Jimne a la creació, prepar·a el camí dels futuro; himni'!tcs romàntics, q11c tcrwn com a fita notable Himnusz, de Ferenc Kolcsey (l 790-18:~8), au tm· del e ant nacional dels hongaresos (amb una doble lf'màtiea, permanent als himnes: el rcc·m·d OC Jes dt>sgr·àcic~s Sltperatles i el l'f'COnci.xemenl dels m~r·its dels avantpassats, que van ser ca pa~·oH c1t: eon vt•rtir la desgràcia en triomf). Els himnes hongaresos dc Ko lcs~y m'han semblat com el prt'c:c•dnnt f'n d tf'mps dds llymny dd polonès Jan I<asprowiez (1860-1926), de signem olt religiós, una mena de .)udil~i l"jnn1 anticipat, que marquc•n, tot amb tot, el camí formal dels himnes nacionals, tcòric·ament ¡>r·ofans pet·ò tocats d ' una religiositat molt accentuada. En ac¡ucst st>guit de eeferències literàries, no hauríem d'oblidar, tampoc. els nocturns Hymnen TEM A au die Nacht cle Novalis (1772-180 1) ni. menys encanl, l'apot·taci ó himnística cJc Holdcdin que ja el 1793 componia ela llyrnnen un die ldeale cler MeiiSrltheit. i c¡uc entre el 1800 i el 1803 componia els himnes dt' formes mètt·iques més lliures Hymnen in Ji·eien Strophen wul Fragment e, poemes on contnu;ta la solitud del poeta amb la punsa quimèrica d<'ls seu s n egui ts. L'him ne cie Catalu nya Tot i que l'oficialit at de E/,s Segadors com a himne nacional de Catalunya només sigui sancionad a de facto a la Catalunya republica na, i per iniciativa dc• Franet'se Macià, va ser l'associació Jove Ca talu11)8 qtú el va proposar ell870. Jove Catalunya és una entitat que neix d ' una tertúlia barceloni na. Es f1111da ell869 i e] seu primer president és Francesc Ubach , seguit de Josep Montserr at i Ramon Picó. Entre els socis més il·lustres, Francesc Mathen i Àngel Guimt•rà. La lletra actual de Els Segadors va set· obra d'Emili Guanyave nts (1860-194 1). poeta i traduc·tor vinculat al ¡,•rup de ''L'Aven ç". que va adaptar la vella cançó popular. Com als himnes que analitzare m, al de Catalunya tamlJé hi ha ]a vietòria en un combat desigual -els hmnils segadors, portant la falç com a a t·ma, vencen els t'xèrcits d ' un podet· central magnifica t-, tambébia pareixel mitcdela tcrra(sim bolarreu dc ma ternitat fecunda). i també ct·ída al combat contt·a hipotètics enemics permanen ts, que han dc ser estimulats al ritme, i amb les rimes, de la cançó patt·iòtica. E n tot cas volia subratllar que Jove Catalunya -que tindrà •'La Gramalla " com a portaveu oficiós- vol imitar J ove Itàlia (1831 ), Jove Em·opa (1834) i J ove Irlanda (1842), pobles que r eclamen la independè ncia i que lluiten. també, contra enemics de gruix. Els altres himne s cie Catalu nya 32 • 212 EL proft:ssor Joan-Lluí s :Mal'fany h a explicat Ics tu·rels i els accents nacionalis tes del Modernis me. I és en el context d'aquest moviment literari, en l'aportació del poeta J oan Maragall . amb els st>us "Cants", a Visions i cants, dl'll 900. on trobem dos textos fonament als per a J'hinmolo gia popular catalana: La sardana i el Cant cle la senyera. El J891 havia estat creat l'Ot·feó Català i el 1895 es pot dir que el cant c:oral inn-cmen tava la s<•va presència a tots els racons dc l a societat catalana. Davanl la possibilita t que aquCISles masbes corals interprete ssin únicamen t cançons "estrange res", traduïdes o no, s'imposav a una t·eacció destinada a gru·antir una producció autòctona , similar a la que va tenir lloc seixanta anys més tard amh la Nova Cançó i amb la CLUC ha Lingut lloc, t.latTeram ent, amb el rock cata1à. "Calia crear una C'ançó popular catalana. Els catalanist es, i entre ells d'una manera especial, els modrrnist es, hi van dedicar molLes energies: els músics, harmoni tzant cançons tradicion als i ct·eant-nr de noves: els escriptors , pt·oveint- ne les Uetr·es, els editot·s, publicant -les en fulls solts; els orfeons, divulgant- les en les seves actuacion s a festes majors de viles i pobles". (J.L. Marfany, Introducció a Visions i cants, B., Laia 1984, pàg. 15) . El Cant de la senye,·a,, Ïl1terpret at sovint com l'himne alternatiu de Catalunya , conté tots els ingredients dels himnes nacionals més clàssics: recorda Ja fidelitat a la pàtria dels que l'entonen , recorda que serem un poble "més triomfant ", al, ludeix a la sohit·ania nacional -''per mint·-te sobira na/alçaxem els ulls al cel"- i carrega els qui l'entonen d, energies_ . 'llum als uns i força al braç,- per contimtar endavant . No m'estrany a que hi hagi veus que pn:fereixi n la lletra del Cant de la senyera a les estrofes -venjatives i violentes - de Els Segadors -"endarr era aquesta gm1tltan ufana i tan superba:/ Bon cop dc falç!"-, tot i que el prestigi de l'himne de Catalunya, com a cançó reivindica tiva i de revolta, s·acabarà imposant eom a lletra de l'himne nacional. Esmolar les eines és. al capdavall , més cont1mde nt que injectar virus infot·màti cs en els ordinador s dels enemics! La 11 cal·lig rafia' ' literàr ia clels himne s En d'altt·es u·eballs, publicats en aquest número de la revísta, experts en la matèria especifica ran les cat·acterís tiques musicals dels himnes. M'he estat repassan t una antologia d'himnes, editada per l'editorial de Stuttgut, Reclam, amb el títol: Natiotmlhymne n. Texte uncl Melodien, un petit tresor perquè permet la (•omparac ió en tre himnes d 'arreu del món. Alguna d'aqueste s caracterís tiques podrien ser: - 1. L'assump ció col·l ectiva dels himnes. ·hi ha d'anònim s in'hi ha d'autot·co negut. Uneop, LJerò, convertits en himnes nacionals passen a ser patrimoni de la col·lec·tivi tat. són "matèt·ia d'epopeia ··. El fet de repetir sovint un text, de can tar-lo amb reverència -o en to de befa, pels que lhúten contra els represent ats per aquell text- el convertei x en memòria col·lectiv a. Fins i tot la gent lletraferid a, dubta si els preguntes sobre l'autori a de la lletra d'un himne. I tampoc no resulta estrany qu e un dels himnes més conegu ts, Good save our gracious Queen, sigui anònim, tant pel que fua la llett·a com TEM A lli' ói ck 1a . al, els si les els es- ro- t. on1 m- oror- ficant de la•enyera 6stamb6un himne estimat per molta catalan• eix 'al- 1en onpel que fa a la música. És a dir: Ja poesia dels him- xin tjaera de t.lu.ca- Esent ors ~ls lC l'O 1les s tat l'e•tio- ~sor ·reu po- j ha erò, :¡n·i- la''. :)rea els nteida, etra :! Wl ·i ous com nes defuig tothot·a dels elements personalitzadot·s de la lírica intimista. - 2. Rdadonat amb el punt anterior, els himnes fan l'eferència a un concepte de comunitat específica, 4ue no sempt·e té a veure amb els .Límits polítics: Volk podria significar raça, poble, pàtria, ètnia. Per als qui canten l'himne és eJ lloc més estimat de la terra -"'la ten-a més ufana sota la capa del sol", que direm nosaltres, o "del.' Erde geliebsten Ort", c¡uc diran els su1'ssos. - 3. Encadenat amb aquest concepte, els himnes proposen algun cl~·mcnt d'identificació de la pàtria cantada. És t1 dir: destaquen algLLD aspecte del patrimoni natut·al o eultural que poden exhibir. En aquest sentit, m'ha semblat apassionant l'h.i.mne del Senegal que pt·ctt'n reunir la diversitat de les riqueses afl'iraues en un sol himne -el mar i els rius, l'estepa i ~I bosc, el banttí, ]'àrab i el blanc. Seria interessant compar ar h eràldica amb himnologia. - 4. Tots l'ls himnes fan referència a la llibertat -a la independència- aconseguida contra un enemic poderós. Si apliquéssim als himnes els mètodes d'anàlisi literària dels formalistes t·ussos descobririem, aml) Vladimir Pt·opp, 4ue els himnes conten la història d'un hc1·oi (generalment, co1·lectiu) que venç un enemil' sempre superior. Un altre element dels himnes és, naturalment, la descripció de la llu.itu menuda JH' r aconseguir aquestallihertat. Pot sorprendre algtí la insistència de l'himne de l'URSS a l'bot·a «Le convertir la llibertat eu l'explicació clc la unió dc t'f'públicrues ben diverses. - 5. Els himnes aclareixen que, pet· continuar mantenint la llibet·tal, és del tol indispensable Duitar. Ja hem aJ.luclil al "Bon cop de falç!". L'himne cubà ens diu: ' "No temais una muerte gloriosa/que mori1· por la patt·ia es vivir ''. O el de Portugal, més ~'xplícit: "\s annus, às armas/Sobre a ten·a. soi'H'C o ma•·/Pclu Pal riu lutui'IContra os canhoes. marchar. mat·char''. - 6. En aqu~·sta lluita difícil, t>lshinmes ens puden sovi.nt d'herois individuals, dc persones que encarnarit>n, simholitzant-n«> les c~ssències, el valor dl'lii ideals -és el cas de DaLrowski, comandant de les troves poJonf'tiCM-, i també de pà~,ri.nes de la història c·n qu(- tul hc>t·oïcitut va queda•· h(ln palesa, com se~ ria el cu¡; d ' Holanda , quan aconsegueix vèncer el domini del rei d 'Espanya: "Den Coninck van Llispat>ugien/J Ieh il•k altijt glu~et•rt". - 7. Els hirnnc:N putdòtil'S so l~·n ser, a m és, jcràJ·- quics: o J){•u o elt·ei t·cp ..eseuten Ja totalitat del poble 1sobi•·à, si no és ~ruc Dru i rei mrultt'nen lliga m!! estrets, com en els himnes de Tbailàndia o de Ja Cran Bt·c•tunya. Acabo rerorclant que l'esLTnctm·a literària dels himnes ns d·una elementalitat notable. gencrulment litàuica, que permet la repetició de la tornada. tran¡;rrita gc•twralment entre signes d. admiració. I que els himne!> no s'estan d'apel·Jat· a les grans rna«To-virtuts n·fet·t>ncials - la dignitat. l'honor, el prestigi, la glòria o ]a felicitat-i acaben resultant, per allN·tm· d'himnes, coneeptcs tan quotidians c.om Ics espard enyes o les places de pàr·quing. L'himuc dt•l Vaticà, després de recordar-nos Ics meravelles històriques que han conform.at Roma, acuba aml1 un em.fà6c: " llmonrlo spera in tel/Salve, o Roma/Ja tua lueü non lramonla./Vince l'o(lio" J'ontn/lo splendor tli tua beltà" . En la proposta d'himne intct·nacional, que recull l'antologia al·Ludida dl' Reclam, el catàleg de les virtLtts civiqucs és exhaustiu. Tan exhaustiu com inconct·et, és clar. 1 St'II!W reglament d'aplicació posterior. Aquesta és, a] capdavaU, lagrandesa i la misèria dels himnes. .t..• ¡: 102 TEM A Els Segadors, himne nacional de Catalunaya per ORIOL MARTORELL es de fa prop de cent anys, el poble de Catalunya ha anat consideunt, cada vegada d'una manera més multitudinària i inveneihle, h1 cançó popular tituladn Els Segadors l' himne nacional de Catalunyu, pt•rò nom és des tle fa molt pocs dies ho és oficinlment en haver-se apt·oval per unanimitat, el proppas¡.¡at dia 17 dt: febrer i en el Parlament de Catalunya, una Llei presentada conjuntament pet· Lots l'ls grups de la Cambra i que sanciona aquesta lliun~ decisió del nostre poble. Una Llei l'únic a•·Licle de la qual diu: L'himne nacional de Catalunya és la cançó popular Els Segadors -elaborada a partir d'una melodia tradicional i d'un romanç anònim del segle XVll-. segons la transcripció musical de Francesc tllió, del1892, i el text d'Emi.li Guanyavents, del 1899, en la versió que .figura en l'annex.' PreC'isamt-nt, vaig set· jo mateix qui va tenir el gran honor i la •·esponsabilitat de ser el primer dels <liputa ts t·epresentants dels cinc grups pa:rlamentar·is a justilï1:ar i defensar públicament (alterant, pet· decisió també unànime de tots ells, l'ordre normal d(lles intervencions) el perquè d'aquesta I...lei. I ho vaig fer insistint moltíssim (has ta la sacieclad/ deia, l'end1•mà Lill comentari periodístic) sobre el fel que allò que fèiem no era instituir que la cançó de Els Segadors és el nostre himne nacional, sinó , pm·ament i simplement , formalitzar pet· mitjà d ' una Llt'i df'l nostre Parlament aquella vella decisió que el poble de Catalunya. des dels darrers anys df'l scglf' passat i a través d'una intricada història, havia sabut mantenir i difondre amb una força extJ·aot·dinària. Aquesta meva intervenció3 -que ara resumeixova voler glo~:~sar els dos punts essencials sintetitzats en la Llei: el dc la consciència d'himnenacional, i el dt• la música i el text d 'aquest himne. D La consciència d'himne nacional La tleeisió dol poble de Catalnnya de donar valor d'himne nacional a Els Segadors és una decisió quasi cen tt:nàl"ia perquè, molt sorprenentment, aquesta consideració ja va començar a man1festarse dc manera explicita i inqüestionable ell899, o sigui , només set anys després que Els Segadors haguessin es tal vublicats per primera vegada -lletra i música- per Ft·ancesc Alió4 en el seu volum titulat Causons Populars Ca talem as. 5 Un volum que, amb indt'pendència del tema de Els Segadors, té una gran importància dins del camp de la nostra història eultunLl rwrquè, pet· primera vegada, un músic: dc la seva categoria s'ocupa seriosament i amb moclèliea i •·dinada sensibilitat de transcriure i d'harmonitzar algunes de les nostres millors cançons Lraclicionuls donant consistència artística, així, al valuós treball dels historia clors iclelsfolklm·istes de lu Renaixença. D'aquestes primerenques manifestacions del llarg procés que convertiran Els Segadors en l'himne nacional dc Catalunya n 'hí ha importants i abundants testimonis docu.mentals. d'entre ris quals ara només en reprodueixo tres de molt significatius i tots tres precisament dell899. El primer. publicat al setmanari "La Veu del Montserrat'', comenta ·'el to magestuós y enèrgich de la m6sica'· i afirma lapidàriament que "el cant anlich s 'es fet himne nacional per ell mateix i ja està reconegut pet· tothom''. 6 E l segon, publicat a la revista "L'Athíntida", és un fragment clel polèmic concurs convocat pel grup de La Nadó CaLalana que comença declarant amb contundència t:rue el "Nostre poble, ab vot expontan.i i cntussiasta, ha consagrat com a himne nacional de Catalunya l'antiga cansó popular coneguda ab el nom de Los Segadors, verdadera joya històrica que'ns recorda passadas lluytas en defensa rle les llibertats que avuy anyora i per las que encara trevalif' y s us pira". 7 I, finalment, el tercer, és un interessantíssim article de Joan Maragall publicat al ..Dia~·io de Ba•·celona'·, en el qual recorda (traduei-xo) que el "<:ant popular" de El.s Segadors, ''ha esdevingut, acrucsts últims temps, l'himne patriòtic indispensable en totes les festes i manifestacions catalanistes, cantat amb especialsolemrutat, aclamat i sovintcoL·ejat pel públic amb singular entusiasme" i, una mica més endavant, subratlla amb gran fermesa aquesta idea dient que Els Segadors són r·'hiiDJle del catalanisme modern" .8 TL"es rotundes afirmacions provinents de camps ben divet·sos del catalanisme, i totes tres demostratives de Ja celeritat extraordinària amb la qual una cançó qu<' ningú no poòia conèixer abans de l'l'díció de 1'Alió -simplement, i tal com veurem més eadavant, perquè no exiAtia- es va estendre per tot Catalunya (gràcies, en gran part, a l'acció difttsot·a dc l'Orfeó Català dc Lluis Millet i del col' Catalunya Nova u· Enric More1·a) i va adquirir, en menys d 'una dè<·ada, la mu]titudinàt·ia i popular consideració d'himne nacional. TEM A I 18 ò- ie o- A Sant Bol Davant l'Al untament de Barcelona 111-11-1976) (23•4•1977) Rebuda del President Tarradellas a Montiuïc Acte de benvinguda al President Tarradellas al Camp Nou I -.r=.. _ J'- a- al le el n- i ls fi- I (23·1 0-1 977) (31·1 0·1977) el nt tà és tp J.b n- ola :1- :le ra 1'l'- el Jt, a:s. o- Ja sa ne ps a- ~a linot ra ya u- ·a- Balconada del Parlament de Catalunya ..... (22-4-1979) Al Palau deia Mllislca, en el darrer concert com a director deia Coral Sant .lordl (7-6-1991) Oriol Martorell dirigint fls Segadors en sis ocasions diferents (Fotos dea Soclas, Segui, Barceló) Des d'aleshores, i fins als nostres dies, aquesta consciència d'himne nacional no solament s'ha mantingut inintOI'I'Ompudament, sinó quel:lns i tot ha anat augmentant i, cada vegada més, ha anat imposant-se amh major força en més àmplies capes socials i cultunls. I, insistint encat·a <"n aquest aspecte, potset· calgui recordar que els diferents testimonis directes que documenten aquesta evolutiva presa de consciència, tant procedeixen d'aquells ambients que el defensaven i l'acceptaven amb el més gran dels entusiasmes, com d'aquells altres que no hi estaven gaire o gens d'acord, ja sigui des de les mateixes fiIcs del catalanisme -perquè dissentien d'alguns aspectes del seu text o de la st-va música-, ja sigui des de les de l'anticatalanisme. Uns i altres (defensantlos, intentant substituir-los, perseguint-los, multant-Los o prohibint-los), no feien res més sinó afirmar que Els Segadors eren el nostre himne nacional. D'aquest lüu·g procés, ara només voldria fer notal· com en la seva condició d'himne patriòtic El.~ Segadors hau tingut, de manera alternativa i segons les circumstàncies, o b ó una significació principalment reivindicativa o bé una altra de clarament afinnativa. I no cal dir que fins cap allà els anys trenta la significal'ió que més va prevaldre va ser la reivindicativa, amb més o menys embran zida segons la major o menor violència amb la qual es manifestaven les actituds i les polítiques contràries als símLols definidors del nostre fet diferencial. 1 no cal dir, també, qu<• m'hauria I'Stat facilíssim de documentar aquest capítol -però no ho c•·egut nccessa1·i- [lmb testimonis que anirien •Les fi•~ situaeions molt tcnHes i dramàtiques fins a d 'altres de ca t·àclcr quasi bé cari<'aturesc. Bf'n al conlnH'i , t'I panorama canvia del tot l'any 1931 quan Cata lunya recupera. amb la GeneraJital, la seva autonomia i les seves institucions de govern. Ja des d'un Lon conwnçament (i malgrat un oficiós. anecdòtic i fallit intent dc substitució q~uasi immed.i.at).q les nobtres autoritats donen de facto d rang d'himne naC'ional a Els Segadors, que. assumint una clara significació afit·mativa, sovint s6n interprE'tats en actes organitzats o promoguts pet· la mateixa Gen<•t·alitat i, també sovint, apareixen esmentats o repr·oduïts en moltes publicacions oficials, fins i tot, en alguns casos, amb l'especificació expr essa i inequívoc·a de la seva condició d'himne nacional. Dels moltíssims testimonis d'aquesta considemció de facto, potser u 'hi hagi prou esmentant ara el programa d'un Concert d'homenatge a tot el Govern de la República celebrat ell932 al Palau Nacional de Montjuïc; el llibre titulat Catalunya I Antologia de la poesia patriòtica (1934);10 la rebuda multitudinària, el 1936, del President Companys i dels seus Consellers alliberats dc l'empresonament que soft·ien des dels F~ts del 6 d'octubre de 1934; IEM A 102 36 tamh{· <'I 1936 el solemne festival celebrat al Liceu f' ll I'Oitlllll'tnorai'ÍÓ cid V Aniversari de la República; i, finnlnwn t. i ja el 1937, el p rimer volum d'un molt inl<'l't'stwnt Cançoner Revolucionari Interna cional t•m·npçnlal per una versió d e Joan Lamote de Gt·ignon. 11 En tols nqut•sls ac les i publicacions, explicitantlw o no, Els Segndors hi són sempre presents en la s<•vn coudició d ' himne nacional de Catalunya. P<'l ((Ut' fa u Iu Uur ga i dura dictadura fran<{uista, tols sn bum perfcclamcnl que de Els Segadors, no 1w'n pocliu ni t•smenlar el nom i, d'altra banda, Lots sab em la rnbó que nmb el pas del temps cada vegada m·n uwnyl:l la gent c¡u(J els hauria pogut cantar , ja qu<' qualsevol músic1:1-i més encara si es tracta d'unu cançó- va perdent-se en el més complet oblit si no "'sonu", si no "viu, físicament. I si Els Segadors no van caur e en aquest complet oblit va set· pct·què malgrat la justificada por que tants do<~uments va fet· d esaparèixer, algunes velles "plaqut>s" de 78 r.p.m. i alguns can çoners -ben amagats tmesi altres- van superar aquella tenebrosa nit, i també perquè en alguns casos esporàdics les noves generacions vàrem tenir la fortuna immensa -b'ràeics a algun cntossudit parent o amic més grandc familiaritzar-nos amb aquella tonada i amb aquelles paraull'S que, més que mai, adquirien aleshores tota la seva força i el seu significat originals. Tampoc no és a r a el moment d'historiar tot aquest període JÚ de referir-me al fet que, com ja havia sunecït en (.poques anteriors, va començar una vegada més el joc dels substitutius i dels cants alternatius, que se serví de manera indistinta de cançons tan alhmyades les unes de les altres en intt>ncionalitat i en aparent perillositat davant dels ''grisos'' - i barrejo expressament circumstàncies, cronologies i tipus de cançons- , com El cant de la senyera, D'un temps, d'un paÍ$, La Santa Espina, L'estaca, És l'hora dels adéus, La Balenguera, Diguem no!, L'emigrant, La muntanya venerada,, No serem moguts i, fins i tot, el Virolai i el Crec en un Déu. Però cap d'e1lcs, ni les més significatives -fossin velles o noves-, no substituïa de veritat Els Segadors ni apagava el viu desig, cada dia més fort , de Lot·nat·-los a sentir o a cantar, i - sobretot- de torna•·-los el lloc que moralment els corresponia; el d'himne nacional de Catalunya. Pct·ò pet· motius moh fàcilment explicab les i comprensibles, pet·què això succeís va caldre esperar· la fi de la dictadura i l'inici de la transició democràtica . Dura nt l'època de la clandestinitat només poclern padar d'algun es molt raríssimes vegades eu les quals Els Segadors van sonat· públicament, d 't!ntrc les quals una va ser el1968 quan, a la plaça d e davant de l'Abadia de Montserrat, un grup de joves eo•·atjosos i decidits (heroics, donats els perills evidents d'aquells anys i d ·aquella ocasió concreta) van en tonar-los en acabar les exèquies •• E ls Segadors. Himne nacional de Catalunya Solemne fi iQ I J E 1 IJ I Ca • ! A • .l Que ,u ta '1Yl.. tri • om · fatu, ra. )l'· lí re • nc. mk h.o rt_b tte · p · dont IOr M• A•rat. ~- en F'hu uD11 ·rta ha •lent -.er ri·t:al ple t1 d'Htl'i · le.t U tu)l·tñ,jn· u_ JJ31ol na! En· du· re· ra.;· qutt · 1.1 Per quan vin • ruiun al · I ff t:om ftm cau· pi • JI.IU tnl rW · nya: 0 JJ b•' ru~; net! Bon cop j d• nos' d'or, ....-,-....{~ ) @lo a o bk'' .......-¡--... I@ 8on.:op ck t&Jç. dc·fcn-wn dc b j J jl J tu· n~ 44 B.oncopdc blç' fúnebres de les despulles de l'abat Escarré, i l'altra c¡uan l'O nze de Setemhre de 1971 i des del balcó d'un hotel prop de la cruïlla on hi havia hagut (i on torna a ser) el monument a Rafael de Casano' a, uns altaveus els van difondre durant més d'un quat·t d'hora , alternant-los amb una proclama commemot·ativa de la diada. 12 I cmtrem ja en una etapa que tots recordem molt bé i de Ja qua] només subratllo tres efemèrides molt significatives i del tot imprescindibles: Ja de la inoblidable Diada Nacional de l'Onze de Setembt·e del 1976 a Sant Boi dc Llobt·egat, la de la rebuda apoteòsica del President Tarradellas el23 d'octubre de 1977, i la dcll9 d'abril de 1980 • en què, en aquesta mateixa Cambra, tots els diputats van acabar la sessió constitutiva del Parlament de Catalunya posant-se dr·cts i cantant el nostre himne nacional. 13 Tot i no voler-me allargar més, encara vaig afegir dues altres efemèt·ides. La primera, perquè en aquells moments i en aquell marc m 'era del tot impossible de no evocar un altre record personal molt emotiu: l'acte final de la manifestació "Volem l'Estatut, ara!'' dcl22 d 'abril de 1979 en què, des de la balconada principal de l'aleshores Musen d'Art Modern dc Catalunya (aban s i de nou, actualment, Palau del Parlament de Catalunya) i al costat d'Heribert Barre•·a, Jordi Pujol, Joan Reventós, Josep Andreu i Ahelló i Antorú Gutiénez, també vaig tenir· el gran honor i la t·csponsabilitat de dirigir El Segadors. l la segona, per la seva excepcional1·essonància dins i font d c Les nostres fronteres, la sev a inclusió protocollària en els t·ecents Jocs Olímpics de Barcelona. 1 per acabar aquest comentari al pruner dels dos p unts esmentats al començament, no podem ohli- TEM A Catalunya, triomfant, tornarà a ser rica i plena! Endarrera aquesta gent tan ufana i tan superba! ... ·aa ;:,. ra Bon cop de f~lç! Bon cop def~lç, defensors de la terral Bon cop defalç! Ara és hora, segadors! Ara és hora d'estar alerta! Per quan vingui un altre juny esmolem ben bé les eines! (tornada) Que tremoli l'enemic en veient la nostra ensenya: com fem caure espigues d'or, quan convé seguem cadenes! (tornada) dar que molts actes públics i oficials. tant en l'època del President Tat·radl'llas com en la del Presi- ;ir dent Pujol, testimonien de manera inqüestionable que l'actitud de la GeneraHtat dels nostres dies ha continuat en aqu('Ua mateixa línia anterior de considerar Els Segadors rom a himne nacional de Catalunya de fa.cto, tot i no ser-ho de jure. Però a més, també cal tenit· molt present que el 1983 (si bé el projecte ja venia de bastant abans, de l'època del c;ousPJicr Josep M. Bricall) la Generalitat va publicat· un ltibt·e amb el títol absolutament iner[uivoc de Els Segadors/Himne nacional de Catalunya, 11 en el cru al Josep Massot i Muntaner n'estudia l'aspecte lite•·at·i, Salvador Pueyo el musical i jo mateix el dc Ja consciència d'himne nacional. Un llibre <¡ut> cont>geix i puntualitza alguns del erronis clixés més estesos, i en el qual he basat molts aspectes d'aquests meus comentaris. n- La música I el text cie l'himne m a, ,]t tlt 0- .el e- le ta la o- u tlt a- tl- ;n Sl ió e- os ü- Quant a la músira i el text de Els Segadors,laLlei aprovada matisa ducs qüestions fonamentals i que no sempre s'han tingut prou en compte: les diferents p•·occdènl'ies dc l'una i dc P altre (una melodia tradicional i w1 romanç anònim del segleA'VII), i el protagonisme creatiu dels seus respectius autors. Les diferents procedències ja s'havien corúessat c1 rnatcix any 1892 (Antoni Nicolau en un at·tícle a "La Vangua•·dia" 1s i Bonaventm·a Bassegoda i Arnigó en un altre a "La llustració Catalana" 16), però set anys després pràcticament tothom ho havia oblidat i varen sr1· moltes les veus que es van aixecar protestant perquè el concurs convocat p er La Nació Catalana anava en contra de la teOI-ia de Ja unitat intrín~:~cc-u t'ntrc lletra i mú~ü·a i volia t-t'purar allò qm• rl pohll' -~t·go n~ qut> deien- bada er<' HI t•onjuntanlt'nl i eoutt•mponlniamt'nt als ft•ts narnts. Jaumt• Collt•ll, pen), YU sub ' anar aquell oblit i \U rt>t•orclar que Franl't'sc .\.lib. enaJ_Dora t cl ' tura melodia qu<' <>11 match li h:n ia cantat per·ò no del IWU te~t (qu1' tumht'• puda' u d ' uns t-egadot·~o, pt•n) en tenncH amorosos), "determinà aplicar-la, amiJ crrte!.-1 modifi1'n<'ions fett's amb mà de mt>stt·e, a la famosa 11<'ll·a d<' la guerra dels Segadors'·. 17 A part Ja qü<•stió de Ja doble pt·oct>dènc'ia, ullò que vcritahlt'nwnt és importantíssim en aquest tcsLimoui dcll'auonge Collell (is la fra~oc "a mb cet·tc·tl modifif·acions ft·tt's nmb mà d c nu•stt·p ''. r si b{· - jn que, inc~plicablenwnl, AJjó no va deixat· scHLir la seva veu dul'ttnt aqu<'llu polèmic·u- potst>r mai no anibart·m a saber l 'abast quantitatiu d'aquestes modifitaC'ions, sí qtH' c•n <·o n•·i~<·m l'altíssima qualitat d<>lr·csultnt: una u oblc volada lírica i una gt·ull fot·ça e\.pn-"ssiHt. c¡tu• ja "un fer clir u Antoni Nicolau que la vibrant i maje'ltuo¡,a mc•lodia de Els Segadors .. n·c·on1u aquell" h'nws lwethO\enians plens de grandc~oa dnunàti<•a '' 1" i que anys més tard, van fer· qm• l'c•mint'nl •·scriptor i musicòleg cubà Alt•jo Carpentier, bar..-ejanl fets històrics i fantasia. descrigui en una de lc•s SCV('S millors novel·les 1'1una vetllada dc les Brigades [ntt'rnacionals durant la gtwrra dvil l'spunyola i ful'i dit· a Ja protagonista qu(1 "con un os catalanes invitados, tuvimos la solem ne•, amplia, c~usi ar(·ai•·a melodia de Els Segadors [ ... ], y obse•·vé que el gnm Paul~u pres taba especial atcnción a aqnd ctt nto, dt• una e¡,¡cansión casi litúq;ica, acuso sobrccogido por· la si ngular grandeza de su cliaeño sonoro: Put·ece un spiritual-et·eo que dijo . A mi mc rcconlú un tema de Bori3 Cu dono u". Ca•·pcnticr. que no sabia absolutament t·es de la complicada hiAtòr·ia dC'l nostre himne , n'intueix amb sorprenent t>m~erl els dos tipus de fonts principal!,: unes at·n'ls populars i tradicionals, i la mà d ' un músic -com rAI ió- d'esperit romàntic i nacionalista. Frances<' Alió, doncs. no es va limitat· a recollir. transcriure i harmonitzar una melodia, sinó que tot ens fa pensar que aquelles esmentades "'certes modific~ucions" van ser moltes i essencials i que, per tant, Ja seva intf'rvenció és molt més profunda. ja quC'. tal ('Om diu Salvador Poeyo, en la música dc Els Segadors "s'hi manifesta un procés de creació. Hi ha nn autor·" .21 Un autor -aft•g<'ixo i subra tllo- que basant-se en el rceorcl tl'una c:ouc-reta tonada tradicional i en el seu prof1md coneixement de les eat·actet-ístiques essencials i globals t1c les nostn•s cançons, va saber arrieu lar -amb gran talent i sensibilitat- una melodia t•xtraordinària <rue té tots el trets de les del nostre cançoner i que no té res a envejar a les millors d'elles. En cam;. els problemes del text literari són molt .t..• 1: 102 .. ;:¡ ¡¡.. • l f TEM A difc•rcni Ri sc ccutn•n , sobr etot, en els de l'accepta <'ÍÓ mujuritàr·ia dl' l' un o l'altre d els dos existents: el de •·omanç tradicional publicat per l ' Alió ("Catalunya. c·omtut gt· a n ... ") - un romanç molt ben estudiat i donnnl'lltat per diversos especialistes-~~ o el clc• l'Emili Guunyavcnts, 23 vencedor en el concurs convocat p<'t· La Nació Catalana ("Ca talunya, tt·iomfanl. .. ") per premiar, tal com deien les bases, " una IIPtrn que adaptant-sc a la part melòdica del expt·<>ssat c~unt popular , dongui una idea clara dels desitjos que sent Catalu n ya de reconquerir sa pe~·­ somtlitul pen ludu " . e ~ Aquesl.a duulitat -scnse un clar predomini ni de l'ull ni de l'u ltrc- va viut·e diferents fases, però finulnH'nt, ja 1'11 la d ècada dels anys trenta, va sor el de J' Emili Guanya vents - que s ' havia convertit en el símhol dd eatalanismc més decidit i progt·essiu- el que vu acabar per lmposar-se massivamentide mancra definitiva i indiscutible. Un text que de vegades s'ha titllat de bel·lieista p ct·ò q ue jo c·rcc que , tal com vaig escriure en una publicació escolar , · •quan ara el cantem -després rl' havct·- nos estat prohihit durant tants anys- podem dir· b en all i ben fort, sense necessitat de pensat· en ningú en concret, totes les frases del seu text; d'un text que q uan ens parla d 'enemics bé podem pensa•· 4ue tam b é es refereix a nosaltres mateixos si no ens esforcem a fer tot allò que cal per contribuir a C'ons tnlir una Catalunya realment triomfant, rica i plena, i que quan diu que hem d 'esmolar ben b é les cincs ht1m d 'en temh·e que allò que ens cal és treballat· d c valent per arribar a fer de Catalunya nn país on de veritat regni la pau i la llibertat" .25 Una música i un text que necessitaven una formul ació precisa i concreta. Una formulació -que és la que figura com a annex26 de la Llei aprovada i que ja cloïa l'esmentat llibre dell983- que, quant al text, reprodueix exactament el d ' Emili Guanyaven ts pt·emiat el 1899 (però , naturalment unificant les tres tornades : " ... d efen sor s de la t erra .. .'' .. o sigui amb l'original d'Ernest Molinéf i que, quant a la músic:a (establerta després d e llargues com•erses en les quals intervinguer en Montserrat Albet, Enric Gisper·t, Salvador Mas, Manuel Últra , Salvador Pueyo, Antoni Sàhat. LltÚs Virgili i jo mateix), pat·tcix òc la publicada per Francesc AJió el 1892 però, p er raons estrictament pràctiques , amb algu nes petites varian ts i amb la grafia ila tonalitat de la p ublicada per Joan Lamote de Gtignon ell937, filles - unes i altt·cs- de l 'experiència del cant col·lccLiu duran l els a nys transcorreguts. Ara , ja per acabar·, n omés em resta reite1·ar una vegada més les meves paraules inicials, o sigtú, que els diputats del nostre Parlamen t -elegits democràticamenl pel poble dc Catalunya- ens vàrem fer legítims por taveus d ' una popular decisió ja quasi centenà ria en sancionar formalment amb els nos- tres vots afirmatius, el proppassat dia 17 de febrer, la proposta dc Llei presentada conjuntament a la Cambra per tots els seus gt:ups parlamentaris i, pet· tant. en oficialitzar legalment la condició d'himne nacional de Catalunya assumida de manera indiscutible per la cançó popular Els Segadors. NOTES 1. " Dim·i Qfi¡·iul dc la Genemlitatde Catalunya., . 3 de març de 199:L 2. "El País", B1u·relonu , 18 dl' feb1·e¡• de 1993. :l. " Dia•·i rle S1•ssions del Pm·lamcnt cle Catalunya'', 17 de f¡~­ hrr·r dc 1993. 4. FrUJWCijC Alió (1860-1908) fou alumne de Vidiella, Nicolau i Pell rull. Lc!! seves Sis melodies p e,. a cant;i piano (amu textos llu CuilllCJ'tl, VJJrda¡;ucr, Mulheu, Apel-les Mest1·es, etc.) i les seves hu•·monit zucions de ca nçons populars catalanes fan d'ellun dels inidadors del r enaixement musical català j d'un dels seus mi· U01·s capítols: clliededstic. 5. Causam¡ Populars Catalanas I rec1Jiidas y armoni.~ada.< prr Fmnri.~co Alió I ab un prolech de D. Feliph Pedrell. Sindica to MuRical Bar·cclonés DotéRio, Editorial dc Música I Baxcelona [1982]. 6. ''La Veu del 'fontscnat", XXII, Vic, 1899. 7. "L'AtJúntidn'" , lli. "Barcelona, 1899. 8. Obras completas de )uan Maragall/ Serie castellana I Ar· tículos, 11, 1895 a 18991 Bat·celooa. 1912. 9. El fallit intent dc substitució proposava. com a Himne de CataIWlya,E/Cantde/ Poble. amb LextdeJosepM. de Sagarra i música d'Amadeu Vin~~. a parl:Íl' d'una melodia de Josep Ànsl'lm Clavé. 1O. Edició que la Generalitat de Catalunya ofereix als me.~tres dl' Catnhmya amb motiu delfestiual de clausura de l'Escola d'Estiu de/193 t, en el qualfo,.en llegits diversos d'aquests poemes. 11. Pu blil'at pel "Comissariat de P1·opaganda- Secció dc Mí•.•ica- dc Iu Gcncrulitat de Catalunya" .a cura ("Recopilació i comentui·is") del mu~icòlcg d'origen alemany, p erò nasc ut a Barcelon,n, Otto Mnyer-. 12. Alv111· VtLUs, Crònica d 'un Onze de Setembre sota elfrnnquisme: Els alta uPu.s de l'hotel Duual., "Avui", ] l ric setcmhre ri c 19!10. B. " Dia•·i OfidaJ de Sessions d!'l Parlament dc Catalunya", JO d'abril dc 1980. 14. E n ul¡Jròlt•g d 'aques t llibre, l'aleshores couseJJct· Max CHhnc•· diu ta.xu tivumeut: "[ ...] per raons històriques, polltiques i !JOpula•·s Els Scgado ,.s és l'himne nacional de Catalunya [ ...]". 15. 28 d'ubdl de 1892. 16. ni de juliol de 1892. 17. Jnumc CoUell, L 'h istoria íntima de la cansó dels Segador.~. "Lo Veu de CutaiUllYR ,, , 14 ue setembre de 1899. 18. '·La Vungua t·dia", 28 d'ablil dc 1892. 19. Alejo Carpentier, La consagración de la primavera, '1adrid, 1978. 20. Es rcfcreL'\ al famós cantant negre Paul Robc&on. 21. Pàb-ina 46 del llibre esmentat. 22. Per exemple, Josep ~lassot i Muntane1· en elllihre esmentat. 2:~. Emili Gua.nyavents (1860-1941), poeta i traductor, va collaborar amb l'I ~up de "L'Avenç'· i fou corrector dc l'Institut d'Estudis Ca talans. 24. " L'Allóntida'·. UI, Barcelona, 1899. 25. " .Butlletí de l'Associació ue Pares de Familia del Col·legi dc NoNlra Sl· nyora de Lourdes". Barcelona, 1980. 26. Aquest annex és la pat·titura reproduïda a la pirginu 36 d·a- qucstnúrocro. 27. Emeat Moliné (1868-1914), advocat, bistoriador, poelll i pnblici8tu, tingué un pa pet· r ellevant a l'Assemblea dc Mn•u·esa dc In U1úó Catn lnnistn i fou un dels redactors de Ics c•èlei)I'CR Bases. Solwe Iu tornudu , l'esmentat concUJ·s convocat per Lo Noc·ió Cn tnlnno precisava l[Ue "haut'ÍÍ de comcnsar dient Ro11 cop defai.~. Lo d<·més scri\ lliu1·e , però elJurat os rcsc•·va el dret c.le subs tit ui do per l'actual que diu Bon cop de fals , defensors de la t<•rr·a. IJon cop de fals." Eljural va acceptar les u·es diferent!> tornadeM pl'C8cntades per Emili Guanyavents, però el poblt! scmpt·c vu can tur la primera, aqneUa que Ernest Moliné havia Psrrit per a I'NÜció de 1892,ja que el text del romanç anòniin del seglt> '(Vfl -com t•l de tots els roma.nç- no en tenia. • MUSI CALIA R l' ' ]a er lC E T R A T JOAQU IM NIN-CU LMELL .s- El nom de Joaquim Nin-Culmell per als afeccionats més atents a la música és, sobretot, una referència més o menys assumida en el camp delliederisme català, fonamentalment pels seus reculls en dos volums de les Dotze cançons catalanes. Hom també el pot tenir present en el camp de la cançó espanyola, amb obres com Quatre cançons andaluses, Cinc cançons tradicionals espanyoles i, en general, un conjunt d'opus en el qual ha treballat material autòcton de la tradició musical hispànica. Però Joaquim Nin-Culmell és molt més que això, com tindrem ocasió de comprovar per mitjà de l'entrevista. Es tracta d'una trajectòria important com a compositor, pianista i pedagog, a més de la seva interessant existència humana. I és, per damunt de tot, una persona d' una cultura vastíssima, d' un sentit de l' humor deliciós i amb un entranyable arrelament a la cultura catalana. de fe- lli dc ICS els ni- >er lu- 2]. !r- laica IÓ. de LÍU tsi- ~o­ Rodam ón cosmo polita de la música ar- Jll- per IAUME COMELLAS Jl'!' JO ~s t )". rs. 1a- a t. :oltul .dc !a i es o res La lorz rel :de ots ple "Via dt-1 J oaquim Nin-Culmell és el segon i últim membre d 'un a nissaga mu sica l singular q ue va iniciar el seu par·e, J oaquim Nin Castellanos (1879-1949). U na de les caractet·ístiques d'aquesta família, amb intenses i diver sificad es relacions amb el món d.e l'a t·t, és el seu cosmopolitisme. Gent d e món, en el sentit més expansiu i digne de l'expressió, la seva pel"ipècia humana s'ha escampat pet· diferents països, i dos continen ts, en un periple molt suggestiu , el quaJ , tanmateix, no els ha fet pet·dre mai les seves arrels de la Catalunya d 'on procedeixen. Ni n Castellanos, el pare d el llOSLt·e interlocutor, va néixer a l' Havana i era fill de Nin j Todó , ol'igina r i d el VendreU, en cara que els od gens més autèntics de la familia se situen al Baix Camp. Va ser batejat a la barcelonin a basílica de Santa Maria del Mar perquè els esp an yols nascu ts a l'aleshores colònia espanyola d e Cuba corrien c.l risc de perdre la seva nacionalitn t. La mare d 'a quest músic parlava català amb accent cubà, com recorda N in-Cu lm e1l , nascut l'an y 1908 ... a Be.-lín . - No, no vaig néixer a Berlín per accident. Els naixements mai no són per accident. Jo sernpre dic que vaig néixer allà perquè volia estar a prop de la meva mare . .. . És la prime na pinzelhuJa d el seu st•ntil de l' humor. Despn'!a en seguit·a n moltes d'al tt·es <'n el context, que eUfa tan distès, dc la conversa. Als seus 85 a n ys d '<'dat, manté una energia absolutament pt·ivilegiada , una memò1·ia extr·aordin ària i una finor i intel·ligènria que hom agr aeix rotundmncn t. A més, el fet d 'estat· pe•· damunt d el bé i d el mul, fa que tingui un a elegant capa citat dc d cs tt·anscend entalitza r· allò qu e ho met·cix, començant per aspectes referits a la seva pròpia pc•·sona . in Castell anos va torna r· a Cuba l'a ny 1900 i es va casa r el 1902 amb Rosa Culmell , cognom que, malgrat el crue pugui semblar, és d 'origen da nès. L 'avi p atern dc Joaquim Nin-Culmell m·a nòrdic i el músic se sent molt or·gullós que aquest avantpassat vagi inter·venir en afers p olítics r·elacionats amb allò qne acabad a essent l'eman cipació de l' illa caribenya dc l'Estat espanyol. .e~ • f - 102 MUSICALIA R - lf:l m eu avi va mant enir c:orresponclència amb l'ambaixador espanyol demanant-li que e.Hablís conta<·te amb el Comitè R euoluciorwri Cubà , i de fet ua aconseguir-hi u11a trobada. La coso és que els rnbans no demalla ven pas la independència. No partien d 'això. T(ln sols volien que se 'ls reconegués els seus dre t s, tllt(l major att.tonomiet. M 'ng rrula que el meu nvi desenrotllés una missió d e patt entre les d ne11 ¡J(I rt ~'· Un <·op casa ls, <~ls pares de Nin van instnl· lac·-sc a Pnc·ís seguint els s uggt•c·imcnts dc PcJrell, en el scntillJIH' c·onsicll't·ava que Ja capital fra ncesa et·a un lloc millor pc c· d<:'scn t·otllat· una catTcra musi<'nl compat·titla pet· ambdós. La nuu·c dc in -Cu lmt'll e t·a can tanl. Dt>spr·és padat·cm dt> la seva impor·tància ... f'n la vida musical <·atalana . També va Sf' t' el consell de Pech·cll el quf' va a fa vorit· el " no accide n l" d l' la na i ença berlinesa d e l nostre intedocn lor. - Vaig néixer a Berlín per cnlpa rle Pedrell. Ell va dir al meu pare que se n 'anés a Berlín, des d e Porí.s , p erquè era el centr·e musical d'Enropa. A -v egades ho h e sentit, ha uer nascu.t a Berlín, i altres vegades no. Pt'J'Ò els avata •·s pecuJiars, matisadament novel· lescos, d e la família, no acaben aq uL in Castella nos, arquetip de la figura mod e•·nis ta -va participar· a la C inque n a Festa Modernista de Sitges-, un bon dia va decidir abandon ar la farniJia -esposa i tr·es fiJ ls- i es va instal·la1· a P arís. N in-Culme U tenia tres anys d 'edat. o •·et robada el pa refins uns trenta any més tard. - Sí, vam ser amics, p erò, és clar, afecte n o en podia sentir, per ell. ... rcma1·ca el mils il~ amb u na argnmcu tació prou ca rregada d e lògica. Sobre la figura com a músic del seu r•·ogenitot• assenyala: - Va començar a compondre essent força gm 11. Es va interessar molt per la música espanyola del \VIl i \1111 amb motiu d'una sèrie de concerts que ua realilzar E T R A MUSI CALIA R T Nln·Culmell, amb Llu ls Mlllet i Jaume Comellas, a la amb la Maria Barrientos et PaI es van trobar que faltava repertori. Hi havia les T onad illes de Granados i les Can~ons populars de Falla i poca co.w més. La Betrrientos li va dir: ¿Per què no mires la música popular del .\ l'lli?, música en la qual ja es uan inspirar Granados. I així, cap a/1922 va començar a compondre en aquesta Línia. També el vet animar Josep Sttbirà. R ecordo que tenia una casa a les Planes. De fet era l'únic que l'aninwva a tN•ballar i aprofundir aquesta música del XllflJ, perquè t(l,mbé era l'tÍnic que la con eixia . El m en pnre també va v i ttre , és clar, I et influència. de Pedrell. Pedrell hauia obert les portes a l 'estudi de 14 música antiga. De tot això van sortir les Vint cançons populan; espanyoles, les Can~on pic·an•sques, els Dt-u diJancicos. D'obra 1'ÍS, plenament seva, hi hct poca cosa, la Daoza i.bérica i poca cosa més. Sobt·e la incorporació tardanu el<> Nin Castellanos a la composióó, el fill recorda que el seu vare va pnblicat· Ja primet·a obm t'I 1924. jus t quatre anys abans qui.' ho fes el fill. Sobre el pare. sobre la seva dimensió d'home de la seva època. de modemista avant la lettre, indumentària tòp.ica inclosa, el fi ll assenyala que acos tum ava a trcure's anys d'edat fins al punt que eU va haver d'aclarit· l'autèntiea data de n aixement, ja que figura va crue quan va néixer NinC ulmcll, el pare només tenia deu a nys d'edat. U na pt·ecocitat um1 mica exagerada i que se~· à objecte d ' una nova moStra d'un fi sentit de l'humor del nostre interlocutor. Però no solament el parc de Nin-Culmc ll va tenir una importàn r.ia musical concreta . sin ó tamb(• la seva mar·e, que va desenvolupar una activitat n otable a la vid a musical bar·celonina en uns an ys molt con crets. Va er <¡nan el parc va abandonar la falnÍÜa quan ella va venir a instal·lat·-sc a Barcelona. Era profrs ot·a de cant i va tenir com a deixchlc nogensmenys que Conxita Badia. - Conxita Badia era. una perSolla extraordinària, adverteix ri fill dc Rosa Culmcll. Era t(l,n llllt.~ical ... Canta11a acompanyant-se ella, mateixa al piano a vi.sta . Només ho he vist .fer(/, ella. No, tamhé ho feict la Victòria dels Àngels . Jo amb la família de la Conxita he seguit mantenint molt bona relació. És com si fos la meva família a Barcelona, La Conxita, que és més joue que jo, em diu "fill mett " . La mat·e del nostre interlocu- E T R A T tor no' a troha1· a Iu nostra ciutat r escalf i I'ambient <[li t' l'Spl'rava. - Ella eret molt independent i la família del seu marit em molt autoritària. lVo vo/i(l educar els seus .fin~ l:tmb el fuet. I a més es va adonar que una dona sola amb els f resJills aquí n o podia tirar e nclrwa 11t fent rlnsses d e ca nt. J'enic1 una germana als Estats Units casar/(I amb l//I lli ilitar i se n 'hi vet liiHtr. ]o recordo Grcuw.dos a Nova York· fJ l 'estrena de Goyc~:~cus. El men germà Tor val ·vet estudiar e11 una escola alemanya, Anaïs a l 'Esco la. Montessori i jo vaig est ncliar a Nova Yorlr. D'aqu(•sta manent t'S vu consumar una nova pinu•ta '"cosmopolita'' d'aquf'bla ~-tingular família rodamón. Ellt'cto•· mínimaml'nt atent ja haud t•n dcvinat qut> Ana'is és la famosa <'scriplora Ana'is Nin, d 'rxi s t~ nd a novellesca àmpliament di vulgada. - El que he sortit més ibèric del.s tres he estctt jo. El men germà es va americanitzar del tot. Com pot veure, hi v a haver dos artistes o aqu.esta generació. E l m ett germà e ra e ngin yer- i 'Ua constmir CI Mèxic In fàbrica de fusta sintèúca més g ra.n de Llatinoamèrica. Deia que la tmísica no l'interessava i després vaig descobrir qne tenia utw col·lecció de discosfabulosa. Crec que a ell el molestcwa que jo descobrís que li agradava la músicn. Altrament, jo mai no vaig voler ser altra cosa que músic. Abandonem aquest ins ò lit i s uggt-stiu context familiar per situar-nos davant dc la peripècia més imüvidualitzada d'aquest músic' c·oncrl't i important que és Joaquim Nin- C ulmcll . I comen CC'm parlant dels seus dos grans mestt·es: Falla i PauJ Dukas. - Vaig estar t,res estius t,reball<Lnt amb Falla, els anys 1930,32 i34, a Granada. Ell vaser qui em 'uaenviora PrwlDukas. La relació amb Falla no vet venir a través del meu pare, sinó cle la meua mare, que s'hi va adreçar, 1 elZ em ua fer anar a Granada. Hi havia de tomar el 1936 ... La cita d · a quest fatídic any h a dei.~at UDl$ punt:; ¡;uspenl$Ï us momentanis a la ronvt•rsa. - Fallo era w• professor magnífic. Era la cosa iuterior ijius i tot una cosa que /t(l esta t el seu ideal, El molestln:a que un alumne fes comparacion s amb alli'> que havia fet ell. "'El que ha dt• fer uostè és allò qtu• uol fer", deia. R ebutjava que l'idpafit:zessin. Talla,ua les ales, en nque.~t sentit. Dulws, eu canvi, era .wrcàstic amb els seus alumnes. Alguns no Tro podie11 s uportar i abandonaue11 les classes. N o f'l podien sobreuittre. Falin t. 'l•nsenyova la cosa interior. Lu cosa per la qual un hom com p ou o riescompon. i1 més, era UllO p<•rsOIIO d'una g ra ndesa d'esperit enorme. Mai no fe ia cap comen lo ri irònic o despectiu sobre els oltres, 1 això és insòlit oia música. Amb García Lorco va n orgcmitzar junts el Festivo/ cie Can t e ]ondo. Falla ua influir P n García Lorca. L'Oda al San lítlim o Sucramento està influïda per Falla. Després afe¡;eix: - Però els clos mlwteniell tombé diferències importn11ts. Sobretot per la cosa m o ral, i 110 m'agrada e rnpro.r aqu estn pctrau.la, p erquè la gent, la ut ilizn com tma bastó. Falla tenia un gra n sentit religiós, però tanmCLteix tampoc ero una "cuca de sagristia". La sCJV(I religiositat era autèntica. Se l'hauia de ueure a missa, eslava tan absort, tanfora del món, qne no m'atrevia ni a saludar-lo. Jl més, eret un home d'una alegria extraordinària. García Lorca més aviat era. uncCitòlic cultu ral. Falla en canui erC/, més profund. Però no jutjava ningú. La mort de García Lorca el va impressiomtr molt. Es va mou,re per evitar-ho però uafer tard. Ja h em apru1tat aban s que a la seva obra, hi ocupen un IJoc rnoJt destacat les t·eereacions d c temes populars, - H e escrit vint-i--v uit cançons populars catalanes . N'he fet de Salamanca i d'Andctlusia. Són harmonitzacions. Defetja Falla i Pedrell van treballar molt la música popular. En realitat es MUSICALIA R E T R A T també la seva ma t·e, que va d esen volupar una activitat notab le a la vida musica l ba t·cclonin a en un s anys molt co ncrets. Va ser quan el parc va abandonar la família quan ella 'a ,·cn it· a instal ·lar-se a Barcelona. E ra pt·ofesso r a de cant i 'a tenir com a deixeble nogensm<'nys q ue Conxita Badia. - Conxita Badia era una persona extrcwrdinltria, adv!'rteix el fiU dc Rosa Cttlmell. Era tan musical ... Cantava acompan yant-se ella ma.teixct al pirrno a vista . Només ho he vist f er a cJ/lrr. No, també ho feia la Victòria dels Àngels. Jo amb la família de la Conxita he seguit ma ntenint molt, bono relació. És com si fos la meva família a Barcelonct. t a Conxi ta , que és més jove qne jo , em di u ''fill meu" . La m an~ del nostt·c interlocu- tor n o va troba e a la nost t·a t'iutat l'e calfi l'ambient que cbpt't'a' a. - Ella era molt independent i la famíliu del seu marit era molt autoritària. No volia edu car el.~ seus fills amb el fu et. I ( t més es va adona r que una dona sola amb els tres fill.~ aquí no podia tirar enda vant .fent cla sses de cant. Tenia unt.l german(l a ls Estats Units casada amb 1111 militar i se n 'hi va anar . .lo recordo Grana.dos a Nova York rr l'estrena cle Goyescas. Elmen germà Tm·val ·va estu.diar en unn escola a-leman y a, A naïs o l 'Esco la Montessori ijo vaig estudinr o Nova York. D ' aquesta manera es va consumar una nova pirueta ''eosmupolita" d'aquesta singular família rodamón. EI lector mínimanwnt atent ja haurà e n dc' i nat qu e Anaïs és la fa mosa esrri ptot·a Anaïs Nin , d ' e·ü stènria no' t•llesca àmpliament divulgada. - El que h e sortit m és ibèric dels tres he estat jo. El meu germà es v a americanitzar del tot. Com pot veure, h i vet ha ver dos a rti.stes a aquesta genem ció. El m e tt germà era eng inye r i va construir a Mèx ic la fàbrica de ftLSta sin tètica més g ran de U atinoamèrica. Deia que la música no l'interessa va i després v aig descobrir que tenia una cof.lecció d e discos fabulosa. Crec que o ell el molestava que jo descobrís que li agrada va la nuísica. Alt rament, jo mai no vaig voler ser altra cosa que músic. Abandonem aquest insòl it i suggestiu context familiar per situar-nos davant dc la pcl'ipèt·ia m és individualitzada d 'a qu es t músic con ct·et i important quers J oaquim in-C ulmell. l comencem parlant dels sens dos grans mestres : Falla i Paul Dukas. - Vaig estar tres estius (.reba llant amb Falla, els anys 1930,32 i 34, aGranada. Ell va ser· qni em v a enviar a Paul Du/ras. La relctció amb Falla no va venir a través del meu pare, sinó de la meva mare, que s 'hi va aclreçfu. l ell em vafer anar a Grcwada. lli havia de tornar el1936 ... La cita d'aquest fa tí:dic any h a dt>hut uns punts suspt>nsins momr ntani;; a la eonver sa. - Falla era un professor magnífic. Era/a cosa interior i .fins i tot u na cosa que ha estat e>l seu ideo /. El molestava que un alumn e fes comparacions amb allò que hat•ia fet ell. ''El que ha de fer vos tè és allò que vol fe r ", d eia. Rebutjava que l'iclealitzessill . 1'allar'n les ales, en aquest sentit. Du kas , en canvi, era sarccl.stic nmb els sens alumnes. Alg wts no ho p odien suport.m· i nbcmcloua ven fes classes. No el podien sobreviure . Falla t 'ensen yava la cosa interior. Lct cosa p erla qual un hom compon o elescompon. A més. era twa p ersoua d 'ww g randesa d 'esperit enorme. Mai ILO feia cap comen tari irònic o despectiu sobre els altres. I això és insòlit a la música. Amb García Lorca van organitzar junts el Festiva l de Cante } ondo. Fallo va influir en García Lorca . L 'Oda al SaotísiJilO acnlllH' nto està influïda per Falla. Des prés afegeix: - Però els clos rnantenien també d~{e rè1teies importants. Sobr·erot p er la cosa, moral, i 110 m 'ag rnda e mprar aqt~esta pnraula, perquè la gent UI utiliza com ww bastó. Falla tenia un g ran sentit religiós, p erò tanmateix tampoc era ww. '·cuca d e sag ris tia " . Lct seva r elig iositat era autèntica. Se l 'havia de veure a m issa, estava tan absort , tan fora d el m ón. que no m 'atrevia ni a saludar-lo. A més, era u11 home d 'una alegria extraordinària. García Lorca. més aviat era un catòlic cultural. Falla en canvi era més profund. Però no jutja va ninglÍ. La mort d e García Lorca el va impressiotwr rnolt. Es va monre per evitar-ho però va fer tard. Ja hem apwltat abans que a la seva obra, h i ocupen un lloc molt destaca t les r·ecr eacions d e temes populal's. - ff e escr·it vint-i-vuit cançons populars catalanes. N'he f et de Salama11ca i d 'A ndalusia . Só n harmonitzacions. DefetjaFalla i Pedrell van treballar molt la música popular. En realitat es .J u • ¡: 102 ~- u l ~ MUSI CALIA R tracta d 'assimilar el material po¡mlar i després en surt una altra cosr1. Les Tonades pet· a piano estan inspirades en elements -no dic temes- populars com a pwtt de partida. A gran part de la meua producció, l'element popular hi f!s com un riu interior pPrÒ no com n citacions. Al Conr.('rt pf' r o piano hi ha. elements populars, però no literals. A la meua bpera La Celesti na he fet u na cosa pica,resca. Hi ha el proble meL de per qu è Calixta no s 'acosta a Me/i bea d'una forma nn.tu.ral. Aleshores he resolt el problema.fent que MPlibea era filla d'un mercader català, fet que el,s sepam. Aleshores a l'última escena ella canta una cançó popular catalana. Això resol un problema literari i a més ofereU: af.licients musicals. Ho he fet amb tota la mala intenció. in-Cu lm ell se cnt no solamen t espanyol, sinó també molt idcntilïcat amb la cultura catalana, malgra t els avatars "residencials" tan variats que farceixen la seva existència . Entree11924 i ] 939 va residit· a París, pet·ò els estiu s venia a Barcelon a. Del ] 939 al 1956 es va instaJ.lar als Estats Units, i després va tornar a Espa n ya. Va intentar quedars 'hi, pl"Ïmer a Madrid i després a Ba r celo n a. La seva carrera es dc en volupava en el doble vessant de compositor i concertista dc piano. - A Barcelona vaig interpretar el meu Concert per a piano amb l'Orquestra Municipal dirigida per l'Eduard Toldrà i vaig dirigir la meva obra El burlador de Sevilla. Com a bon compositor, tenia "batutitis ". Els compositors acostumen a no ser bon,s directors, sobretot de les seves obres. Però jo he vist dirigir Stravinsky obra de Txaikovski, i molt bé. Però quan dirigia les seves cotnposicions, ho feia molt malament. Potser Boulez és l'excepció del que diu?, apunto. 42 222 - Jo crec que a Boulez, com a compositor, l'ha perdut la seva dedicació a dirigir A la fi no va tt·obar un lloc a E T R A T casa nostra, malgrat els esfor·ços d'alguns bons amics e n tre e ls quals l'esmentat Eduard Toldr·à, i se'n va tornat· a ls Estats Units, on des d'aleshores i fins a la seva jubilació va desen r ot ll ar una substant tasca ped agògica. - Disposar de passaport americà m'hafacilitat molt les coses. El passaport no significa cap identificació personal, no és una cosa íntima. Les dues generacions de la meva família hem tingut la mateixa prob/.enu'ttica. ... remat·ca novament els trets cosmopoli tes de la seva famili a, tan inevitablem en t recurrents, i al mateix temps el seu in·en unciable arrelament a la cultura catalana de la família i d'ell mateix. - La meva mare a Barcelona cantava les Tonadi1las de Granados. I jo mai no oblidaré les cançon,s populars catalanes harmonitzades per Alió. La tendència a la cosa catalana no és una cosa que hagi adquirit, sinó que la porto damunt. I arreu he tocat molt l'obra de Mompou,. Quan es va morir, això em va obligar a trencar amb la meva jubilació com a pianista i vaig tocar totes les Cançons i danses a Brooklyn. -Ta nts a n ys d'estada als Estats Units, ¿han influït en Ja seva obra? - ]o no em sento culturalment americà, però tanmateix estic agraït a aquest país. Sóc trilingüe, o sigui que m'equivoco en tres idiomes. I la meva germana tampoc no se sentia americana. L'únic americà de la meva Ja mília era el meu germà, que tenia més acusat l'origen danès matern de la família. Jo tinc cosins a Dinamarca. Els danesos s 'americanitzen més fàcilment que els espanyols. Nin-Culme ll no solam ent va pouar en la música popular catalana i espanyola peninsular, sinó que també h o va fer en la ma1lorquina. - Passava estius a Mallorca, entreel33 iel36, alacasaque hi tenia Falla. Ell hi passava els hiverns i nosaltres els estius. 1 així va sortir les Tres tonades mallorquines. .. Record ple d'estima i admiració de Conxita Badia Admiració pel sistema pedagògic musical nord-americà La Celestina, una òpera que espera la seva estrena A la fi d 'aquest complex món de gi r agonses en què s 'ha convertit l'entrevista, r eflex del caràctet· informal i obert d e la conversa, en s aturem als Estats Units i preguntem pel seu sistema pedagògic musical, que, per descomptat, coneix molt bé. - És molt bo. Allà les escol-es de música són a la universitat. Als qui no volen ser músics, se'ls dóna un sentit de la nul.sica. El metge, l'advocat o l'economista poden estudiar música bé i aU:ò crea un ptíblic elitista, entès però no professional.. . Això m'hauria agradat veure-ho desenrotllat a Europa. Els con,servatoris estan bé des del punt de vista professional. Però cal crear l'oient que setpiga distingi.r de què va la cosa. Aquí s 'ha fet alguna cosa en aquesta direcció , però no gaire. Ara explica com d esenrotllava les seves classes . - Tenia onze ajudants per a vuit-cents alumnes. Cada classe era un recital. Hi havia tres conferències cada setmana amb exemples ... I després animava MUSICALIA R on r- er- I 1 a- ¡>- es t. 'ls 'il ~a cò -ò ia a rn o- à- a. ;.!. va a se n- tb ;a els estudiants a dirigir. La mú.sica és corn Nept(L trident: Composició, Interp retació i Mttsicologia. Si f a-lt a ILn dels tres components, no hiiHt música o bé hi ha una forma de mÍLSÍClL limitaela. Si tot és composició, no és cornplet. I ai..tí successivament. I això els americans ho tenen molt clar. T aquesta és la seva gran aportació com a sistema pedagògic. - ;,Es pot pa dar· que han acu sat molt la influència em·opea? - Bé, això ha passat una mica a la història. Hi ha les modes, com et tot arreu. Els anys 40 tot era Escolct de Viena. Aret tot és minimal. Demà serà una altra cosa. Per· a mi el compositor ha de procurar no perdre el seu accent personal, se1ue el qual no hi ha míLSica. /Je vist, per exemple, músics jo·ues que s 'han pctssat del dodecatonisme al minimalisme. Però hi ha qui ha prescindit de modes i ha seguit el sett camí personal. A París en els anys 30 quan era pianista tocava obra dels meus cont emporanis -RetnCLcha, Bctcarisse i Halffter i E T R A T també de M ompou. I em deien, "per què toques música de Mompou que és tan antiquada?" I ara, quan torno a la música d'aquells, del R emacha, o llaljJier, trobo que ha envellit molt més queladeMompou. Perquè? Perquè la de Mompou té un accent personal. No és com un vestit que un hom es posa per viatjar, sinó que és una cosa seva. Cal que els americans busquin la cosa seua. És un país molt gran. Hi ha molts folklores i moltes influències. També Rtí.ssia és un país molt gran ... - I en el pla inter·pretatiu, ¿s'observen les influències <·uropees? - Això de les influències és una cosa relativa. Miri, ww vegada, en el Concurs Marglrerite Long a París va sortir un intèrpret d'aquells que a vegades et trobes, que tots els membres rlel jurat diuen "Aquest!". Va tocar la Sonata 101 de Beethouem. I hi havia Badura-Skoda que deia que només els alemanys poc/ien tocar bé Beethoven. 1 jo li vaig dir, vindrà un dia en què els vienesos hauran d"anar al Japó per estudiar la l'OStra tradició. lle escoltat japonesos tocant d'lllw manera fabulosa. Amb els defectes de la cultura japonesa. si es vol, però amb una disciplina i 1111 afa 11 y dl! conèixer que jo voldria veure en la gent d'aquí. El món s 'està reduint i ampliant cd mateix temps. Això és u11a contradicció molt gran . .Joaquim Nin just a l'inir.i dt• lu t'OH versa c> ns ha via mos Lr·a t u n ('Xl'mplar· acabat de sortir de la impremta dc la seva òpera 1.-a Celestina c ncar·a no es lr~cnudu . . . . És com una filla per merèixer , que intento casar-la ... . . . havia elit una vegada m~s a mb la seva fina ironia. És tm a obra dc Ja qual se sent força satisfet. Això ens mena a preguntar-li soht·e allò que considera més satisfactori del conjunt del seu opus. - Ui! Això sí que és una preg unta ... El dia que estigui completa.ment satisfet no escriuré cap 11ota . ./o continuo escriui11 t pensant que la pròxima, obra serà millor. llo dic seriosament . De La Celestina en tinc tres -v ersions. Ln darrera és la que li acabo cie mostrar. Són noranta minttts de música que he tornat a escriure i orquestrctr. ¿Obres per les quals sento més simpatia? És difícildedir. Éscomelsjïlls. Ton ades p er a piano és una obra que encara em fa il·lusió. Esu''i inspirada en elements d'arreu d'Espanya menys d'Andalusia. El cant popular anònim i solitari és allò que més m'atreu.. És el que canten les mares als nens. És un món afectiu i emocÍ{)nal ... Titols com: Dotze cançons populars catalanes, Quatre cançons populars catalanes, Quatre cançons populars andaluses, Quat.re cançons populars de Salwnanca, Cinc cançons populars espanyoles per a veu; Tonaeles, Dotze danses cubanes, per a piano; 1'hree old Spanish pieces, p er a orques tt·a , The spanish Choral Tradition, per a cor, entre d' altt·es obres. mostren una proclivitat pt·ou inequívoca. .t.• g: 702 43 22.1 MUSICALIA PRE · C R ÍTICA CATALUNYA MÚSICA PROPOSA Els concerts de Quaresma de l'any 1925 p e r VICTÒRIA PALMA oge•· Alit••·, 1'11 1111 uJ·ticle publit·at ¡•I 1977 u In •·rvis ta "SetTU d 'Or ", c:,.,plic ava qu t' l ' uny 1797 s'or gunitZill'<·n, pe•· p •·imt••·n vr~urlu n Bnrcelonu, uns concerts qnm·esmtds, al T<·at•·c d<•lo Son ta Creu. u rÒITN' cie In ¡•ompall)in italiana d'opel'is trs. El motiu cm ela•·· Durant el pt·•·íodc d <· Qua•·e~ ma. lrs r cpr esenlacion b e~P\> niqucs, d 'acord amb nllò qut> l' Esglrbia imposava. havien d'intCtTompn··s. Com lfll!' aixe) no satisfeia ningú, t'ls t•untunts i eh, cmJll'('sn ris teau·als pPnsnn·n u ofpt·ir al púhlic unes fum·ions compntillleR amb l'nmhicnl religiós d ' aquc•lls cli<·8, amb l'ouj<·ctiu de no dt•ixur Iu du tul sense activitat musical. L'any scgiicnt al dc l'upa•·ició de ls conccr·ts d e Quarpsrua , t• l 1798, sc· n tornaren a relebmr a la ~a la el el Gremi dels ' elers de Ban;elonn , pct·ò n o tingueren continuïtat en eb quatre an}S Sl'giicnls . E11802. amb molin dr la' isita de Cades IV a Barc·dona. sc ' n r eprengué la celeb•·arió. Dos anys després (180 t), durant els r•otH'ct·ts quares mals, "'t•Rtn•nà , per primet·a vegada u Ba•·c·donu, l'o•·atm·i tct Creació. dcJoscphlluydn. D¡·s d 'alcshot·cs els concerts ciP- Qmn·es mn foren hnbituals n la ciutal. umb alguna interrupció. com Ja qut· r•·oduí la Guer•·a del Francès (18 16). L'uny 1897 es fundò Iu Societat Filhannònica d e Conce rt ~ . dirigida pel mestre .M .athieu C ri ck boo m . En els programes dels co nc·e•·ts t•·obem t·cferèn cies anuals a Iu tcmpo•·ada de Qual'f'Sma, integrada per concc•·tn c~ ll·aor­ dinaris, concur sos clt• dirc't' t ors i coucet·ts de rellevant~ m{Jsica es tr·angers. Pcr·ò no solament aquPstu societat ot·ganitzà concerts lJUIIrc~mak Altres entitats de Barct:lona tambr segui•·e n la matei.xa traru ció. L'ortuhr<' cJ¡•1880 els professor s d e l'On¡ue~tra elet Lice u. constituïts en la Societat d e Concet·ts o•·ganitzru·en la p1·imcn1 manifestació de gènere vert adenunent simfònic i, per pt·imera vegada u Ba•·t•elona , e~ pogueren sentit· obres dc \Vebm·, SC'hubcrt, Mendclsso bo i Saint-Sui'ns . L'èxit d'aquest pritutn· usnttig va dur la •·cccntment ct·eada soc·ictut u oq:;anitzur. la Qua re:. ma dt:: 1881. un seguit dc deu concet1.s didgit.s pd mc~tt·c ulcmru1y F e rnando Hiller. A pa•·tir d 'aq u e~ t an) s c seguiren organitzant e ls eo nc:rr·ts de Qnaresma. L ' at1·actiu principal d'aquelles audicio nb era pt·c•sentar al públic ba•·ccloni quelc·om nou , bé in- R 44 224. clocntt•n t•l p•·ogruma l'estrena d'alguna obra d<·~com•guda u Barcelona. o bé presentonl olgun compositor notable qu e diri¡,oiu alguna do les seves obres. B(io que ¡•ontinuavcn celcb•·ant-se els di es dc• Quurc~ ma , els concerts havien agafat un sentit que no tenia t·es a veure amb l'c~pel'Ït or·iginal'i. P el Gn111 Tratt·c d el Liceu anaren desfilant ¡H" r~o natges molt rellevants del món dl· Iu mÍis ica . com Siegfried Wa g ner. Guhdd Fauré i Arnold Schonbc•·g, lll'r dir- ne només alguns . Un dels an) s daur·ats del Liceu fou , JJCrò, el de 1925. El dia 5 dc març s'hi inaugur·à la t<·mporarla de Quaresma, amb una sè1·ie dc vuit concerts monogr·à.fics i, com ju c 1·a habitual en anys anterio1·s, a <·ò•·r·cr de l'Orquestra Pau Casals. Els dos p•·imet·s. el Festival Beethoven (5 dc mon;) i el dc Wagner (8 dc mru·ç) forl'n dil'igits p el mestre alemun y Hans "\\'indcr.;tcin, fundador de I'Orqnest•·a Filha rmòni ca de L e ipzig . el qual es presentava pet· primera vegada daYant dl'l pÍihlie barceloní. El vertaderpl!tt fort dc la temporada foren. però, els Festivals Strauss (12 , 15 i 18 dc març) i els Festivals Stravinsky (26 d e mar·ç . 2 i 5 rl ' uuril ) . La presència, a Bnrcelona, dc ducs figures ton rellevants, d espertà tota mena d e rome ntni'Ís e n els ambient musicals d c l'època. J oan Llon gu ercs escrivia a Iu " Rt•vi,ta ~1usical Catalana" dP l'any 1925: ( ... ) "Despr és de IUchur·d trans!l. que aparegué al Liceu. correcte i pond{'ral, com un dels datTr t·s i m~s dignrs r cpreseutunts d ' una gl oriosa tr·adició musical, per clou•·e la tcmpo•·ada dr Quai'(•Sma , ~vingué amb tol p) sr u fm·or· i amb tota la seva malicia i violència dc t·aça, l'eslau Tgot· Stravinsky. un d els primers i més arruts representants d c la Ultlsica d el nostre temps agitat, llim·e de tota tradidó ( ... ).La fi d ' una ~poca fecunda, hct·oica i immortal. trau ~s : el començ d'una èpora tumultuosu. egoista. artificiosa. incoherent, l'quh ora. Stravinsky". S trau~s. qui' ft•ia setze anys que no trepitja va ('Up tt•atrc bareeloni. fou •·cbut p c•·lcs aut oritat~ i Ics principals t·cprcscnla<·ions mut;icals del país. Va venir a diri gi•· un •·<·per·tol'i integrat només pet· nbrr·& seves, i amb un pl'Ogrnma CJUI', segons la crítica , va des pet·tar un gt·un inter¡.s l'ntre el púhlic. En el programa rs tavcn inclosos els poeme<> simfònics Don Joan. Lo uida d'heroi i Les entremaliadures de Till Enlenspiegel. la ¡,uite per a orquestra El burgès gentilhome. i la primera audició, a Barcc·lon u, cie la Sttite sobre te- de dansa de Couperin, enll·c rl 'altJ·cs. Ocs p •·és d c Strauss, i pet· clour·c· la tc•mtw •·ada de Quaresma de l'any 1925, ell pr·(•senlà l'eslau Igor· St1·uvins ky. L'autor d c L'Ocelldefoc i La !Jistòri11 d'u11 soldat, dil'igí també les ulll·cN ohl'Ch St'VCS fJU C llllCf,'l'aVCll eJ I'I'JlCI'lOI'i. fins i tot el problemàtic Octet per· a inst•·mnents de vent. que p•·odui t•ntre e ls músics de l'orqucstt·a un r·e hnig C'Uu~ut per· la significació dulltoba i difiC'i! dc la partitura. La consagro ció dl' la Prima vera, que en un pi'Íncipi s 'haviu indòs rn el progt·ama, fou sup•·imirlu u últimu hora. i no va se1· inte i'Jll't'tndu lïns tJ·es anys més tal'(lt ambé dins cic In tl'mpo•·nrht dc Quaresmu. Quatt·c• ~~~ les ll'l'lzc ob1·cs que es presf'nturen s ' inte rpretave n p er primera v(•guda a Ba•·· crlona. Stravins1..-v. sota la rut·cct•ió dl'l mt'~> tr<' S la\'iu s ki , interpretà t•l S t'U Concert per a piano i orquestra, amb l'Orquestra Pau Casals. A Catalun ya Música , uque~t mes he m volgut r evi ure aqu ell any 192!), que fou , ben segur, Ull dels més Mignificolius dc la històr ia del LicPu. I ho voll'm l'l'l' d ' una manera mo lt especial. Du•·antla setmana del4 al lO d ' ubl'il, i dins l'espai monogràfic dc Ics 13.00 he m preparat un programa nrnh les ob•·cs més representatives d · uqut·ll~ conrc·rts dc Quar·csma de 1925. Com ja he m dit. se celebraren vuit <:Oilt'l'l'l., quar·l'smals. on es presentaren vuit feslh als . Cada dia de la setmana n'evocal'li un d'ells. Així, dins el Festival Beethoven (dilluns), podrem sentir Ja Simfonia núm. 5, l 'obertura Egmont i l'obertu•·a l--eonora núm. 3. El fes tival Wagner (dimat·ts) inclou l'oberttll·a del ballc·t Les fades, d preludi de l'òpera Lohcngrin. l'obe•·tur·a de l'òpera Els mestres cantaire.,. i l'obertura de l'òpem Tcuwhiiuser. Elb tr·cs festivals Strauss (dimecres) estan in cl osos e n un din. lli podrem Sf'nti•· tres poemes simfònic': fiiP/1 Don Joan , Les entremaliadures de Till Eulenspiegel i Mort i trcm sfigurarió. Els festi vals es clouen amb S tnwinsk) (dij ous i divendr es), al quallwm cleclic·at, pe•· causa de la l'iquesu d c p•·og•·amn , dos dies. El primer podrem senti•· el h11IICL Petruixka i la suite dPI bnlll't L'Ocell defoe, i el segon tliu el Schpr::o fantàstic, el Concert p er a piauo i instruments de uent, l'Octel i Tres p oemes de la lírica japonesa. que en aquella ocusió fot·e11 interpretats pet· la ¡·ont•gtlda hOp•·ano catalana }1et·cè Plantada. Voldríem indicar finalment qu<' el~ cim· J.H'ogram l';; arúran il·luslJ·uts amb t•om<·ntm·is extrets d e revistes i lliiH'rS tlt' l'època , així com els comental'i~ el<· Ics olll'cs, es faran a partir del text ckls rH·ognlm('S dc mà dels anti<'!! fcstivuls. En el cas de Stravinsky f01·en rscl'its pr I mateix compositor. Ben sc¡:;u r que els nost r es oients re' iu ran ttna època que no ha es tut eneur·a gaire estudiada. Amb nquest prognun n volem contribuir a cOJttoi,.,c•· una mira mrs el passat mus ical rCl'f'llt del nostr·c puis . MUSICALIA PRE-CRÍTICA Sentir les ressonàncies mefàl•liques cie Mompou alla ~5. :y. ·ia ·es to~ a :re lig ffde 18- nitade dc 11- lr- I el eu nh es 5, fi- es Us ja ·ts ~s­ ~a- Hn. o- li- es n, ,_ ue- =!i ;s: ili ó. <)' lia:ir et :::o d(l:. 1•1 Rl>quiem dl' Faur~, l'I rompo~itur "1·ulpnhll''' que Mompou l'S (1(•- per CARLES LOBO u músi1·a dc F•·cdcr·ic Mompou, amb Lola l'aparent eidí~; [WI' In eomposició ( ()p¡;pt·t-s d'unli vi~ilu cic• Fam·é> a BaJ't'('lonu) i si mplitital l[liC rurnporta, ¡n·ovo¡·n sovint amanta incondicioJials i, si no aci\n·ims enemics (jo no e n c·onl'c ruv) sí lJIIC no ucaba de su tisff'r loteRi cud a una dc lt•s !lcm;i)JiÜtuls persona]¡¡ d¡•l gran ui mutt>ix h·mps eompo,.itot· u qui ciestinadu uua t•arla de I'C'NIIIIllllllt'ÍÓ e¡ nc Enl'ic Granados 'u CR('I'illl'C' u fnvm· eh· Mom pou llC'l' !\('CIIl Rrguil· 1'1 sru ing1·rs al Consrr·vutm·i L tll l ll\'l\ dt• PurÍH d1•l qnal Fo ur(· et·a el dü·rc·tnr (i que Mom pou , u ea nsu de la seva nhRnlutu timirlrHu. nn va u1·ribo t· u vúhlic. Si truim en <·omptr qur aquesta simplicitat (corn Mozart, tanmateix!) amago un 1t·rhall dur i lla1·g dc recerl'U l'Onslant, t>ntcnd r c m que és massa sincem com ¡,>c•rqu~ m·•-ibi a tothom. Des del punt dc vistu dr qui subscriu l'urtide. Cl> di1·ia que hi baqui es confessa amant dt• Mompou per·què dir· el rontJ·a¡·i no ·'quc·da br". Suposo que si rabf(lll'm una mira més profundament l'opinió del " re~>pectahle" ens tJ·oba,·írm amb moltc·s :~orpl·t•¡,es, ja que di1· "no t:"nlenr Mom pou" podria M'mbla1· ·'massa fort" massa iJ.Iò¡,ric. Crec qui.' )lompou no íts gens fàril. .. g(·md La mane a total d' a1·tifieis gmtu'its en la seva música potarriln1r a molestar l'c•s¡Jt••·it d'oients massa arrossegats al "hulliri" social en què vivim. No pvt st-1.· qtw sigui tan fàcil sabc•¡· aco~:~t m·-sc a l si iP-nci, Ruhe1· escoltar-lo i gaudi r tl(• Iu seva presència. I Mompu u <:!llu ul límil del si Ienri, tH·eeisamcnt! Som a l'Any Mompou pet· rxcellènciu, en (•lrt-r:ord d e l (·cntcnal'i del seu naixement. Des d'aquí invito a la rel1exió l>rt·sonul, interna i sincera sobt·e l'I "fet" Mom pou. I aquest mes d'alH"iJ en tenim clucs oportunitats aparentment oposaries. D'una banda, Eut·oeonce1·t L'el el SI'U hom1•natge amb l' oferiu d'allò més cat·ismàtic de Mom pou: el piano (prime~a part) i les cançons (segona part). Es com una mostra d'allò que t'IILI'('j,~UI'). Mompou, en l'any del centenari del seu neixement, 6s present a diferents cicles de concerts. hem sentit tantes vegades: Preludis, Diàlegs. Cançons i da11ses. una ~t·­ lecció d- aquell recull d t>l e¡ nul Mompou confessa: ''és on m'lw n•tditzul més'": .Uús ico cal/adn: i tamh(· un u selecció de les cançons n1rs I'Un('f\'11des dc :\1.ompou amb J 'onmip1·e~Pnt Combat del somni i quers una prU\'0cació a aquella reflexió pct·sonal a qllè m'he referit fa un mom1•nt. I de l'altra banda, Iu Lt>mpo racln de l'Orquestra Ciutat de Bnrn·lonu també hi dedica un com·c·1·t ofc•1·in1 l'(núca obra del eutñlq~ cf(, Mon•¡wu dedicada a l repertori Aimfi'mic-o-c:ol'OI: Els Improperi:;, tm u dc• Ics poques obres clclnoslre t·t•cordut composítot· ft·uit d'un eneàrr·r<· (d<· In Setmana de Música Ht>ligiosu dt' Cuenca) i una de les poqtws (j untument amb la caL·acterístku "Dumunt de tu només It"s flors" del Combat del somni que sentirem ui eonecrl d'Euroconcert) que van ser CM'l'Íh•a amb certa rapidesa. segom; <·onfí nnu r i mateix Mompou. Cal comentar. em sembla, tarnhé, que al pr·ograma d e l'OCB s ' hi ha in- Mompou ri' ha d edarat sern¡n·t' "" uclmiruclcw ft•rvl'nl de Fatu·r i {·s ui~í rom <'I IH'Ogt'UOitl clrJ l'OllCt'l'l qut- )lf'('!H'II tt•m Jll'('n un l'<ll'UCter de ju!ilifit•atJu unitat (n pa1·1 dt' l'inlt-ri'-n <fllt' pot t<·nÏI· t•l Rèquiem de Faurt: per !li snl. {·~ (•lar). Taleom dirru a l'article dt-clicut u Lluís Berwjam en UCJllC!;la matt•ixa ~<·r<•i6, c·al que rns fem destinulur·i11 clt' l' \ny Mompou i fer-nos més nosI n·s t'ls nosli'C!> c·omposito1·.;. VIl TEMPOHADA EUROCONCERT Ct•ll/l'llnri Frede ri(' Mom pou. L' olwa IJ('I' n pinun i lt•M cançons .l11so:p Colom,11inno I Carme BustamuJllt', Hnprnno Dinwl·t·es, 14 d ' ultri! ((los dics u IJnnK del l't'ltll'niii'Í cxuctt•), 21 hores Pnluu th• la Músic·u Catnluna l •s: - -~ 102 TEMPOHAOA Ol!: L'ORQUESTRA I.JUTAT DE BARC J~l.. ONA E/., Improperis tle F. Mompou R?r¡uiem de C. Faurf Corni Cunuinu (dir. Jo,cp ViJo) SoJi,tt•., 'Q('als Orqurstt·n Ciutat dc Bot·ce.luna Curda avarTo, clin•t·tor l>issobtt·. :J d'abril. J9 hores Uinnwn¡~(•. I d'abril. ll h01·es Pola u dt· la Mú~iea Cat.alana .s- es la u- I. ·ls A T Un iversitat dc les Illes Balears XVII Curs Internacional de Cant, Direcció Coral i Direcció Orquestral a les Illes Balears Palma, del 20 al 29 de juliol de 1993 ili es :lc ,]s s. el ea- o- Ja el Cant: Nivells: A, B i C. Professors: J. Borràs, M. Pueyo, E. $albanyà. Pianistes: I. Furió, B. Jaume. Direcció coral: Nivells: A i B Professors: G. Saltés, M. Cabero. Curs de perfeccionament coral. Professor: Pi erre Cao. Direcció orquestral: Nivells: A i B, amb orquestra. Professor: Pierre Cao. Ad r eça: Universitat dc Ics files Balears I Extensió Universi tària I Son Lledó I Cra. dc Valldemossa, km 8 1 07071 Palma/lnfonnació:dc8a 15hores./Tel.:(971) 17 3046i J730491Tclcfax:(971) 173069. Patrocinadors: Caixa de Balears ((Sa Nostra» 1Direcció General de Joventut del Govern Balear I Conselleria dc Cultura, Educació i Espons del Govern Balear. 45 225 MUSICALIA PRE-CRÍTICA escola de pedé!gogia mus1car MÈTODE IRENEU SEGARRA : CURSOS PERA LA FORMACIÓ DE PROFESSORS ESPECIALISTES DE MÚSICA -~ e §: ¡;,t • Educació Infantil 102 • Educació Primària ·Escoles de Música i Conservatoris Cursos adaptats a la nova Llei de la Reforma Educativa Generalitat de Cata1unya Departament d'Ensenyament Informació: el Portal Nou, 13 08221 Terrassa. Telèfon {93) 783 79 72, de 9 a 13 hores 46 226 Messiaen i fa curiositat espiritual per CARLES LOBO uè més es pot dü· d e la v ersonalitatilaimportàndad'un home com Olivier Messiaeni del significat que ba tingut el sen pas p er la història recen t de la nostra música? Després del seu traspàs l'any passat, a'ruest nom és dels {{U e més planes ha ocupa la lapremsa inlernacional, i no d'una manera gratllita. Si fins a t·a se'l considerava com l'autor important a Ja Frmtça d 'entre Ravel i Boulez, ja hi ha qui pensa que Messiaen sobrepassa aquestes dues personaJitats. P erò, de fet, això és el de menys. Per a qui escriu aquestes ratlles allò que més sorprèn de Mes siaen són dos dels aspectes que ban marcat el seLL cru·àcter i la seva tr·ajectòda: la proftmditat sensual i espü·itual i la curiositat. Dues qualitats que s'eleven a la categoria de valors (la discussió dels quaJs és tan de moda en tant que valor s perduts i a r ecuperu!!). Evident:¡nent, sense una personalitat molt mru·cada aquests valors passarien desap er cebuts, però el que em sembla que Olivier :J\Ilessiaen va sabe1· t•·aspassar als seus cèlebres alumnes (Boulez, Jolas, Stokhausen, XeuaJcis, etc.) van ser precisament l'espiritualitat pmfunda (en Messiaen, un catolicisme quasi eròtic i molt sentit) i aquella cm;ositat (tan necessària als 11ostres dies) que comporta l'anàlisi constant d'un mateix i la l·enovació activa (no menys con stant) de la pròpia in tel· ligència. En Messiaen aquesta actitud filosòfica davant la vida ha significat sobrepassar els seus personalissims mètodes compositius: Messiaeu mai no va posar entrebancs a possibles influències externes, mai n o es tancà en un cercle endogènic .. . mai no llençà la tovallola. Actituds com acruesta comporten enft·ontaments i contradiccions vitals com les que es desprenen d'afl.rmacions com aquesta : Parlo de la fe de la gent que no en té, dels ocells i de la gent que no els estima -Messiaen e1·a un ot·uitòleg Cli.'Pcrt-, dels ritmes que lage11t no entén -la seva aportació a l'enriquiment rítmic del Ilenguatge musical n omés té precedents en Stravinsky- i dels colors sonors que la gent no ·veu. , Aquesta renovació incansable fa que la seva obra es pu¡,rui. dividir en clifer·ents etapes cr onològiques , Ja Q primera de les quals es d esenvolupa des del1917, quan tenia 9 anys, amb la primer·a obra per a piano, fins al 1948 amb la seva monumentaJ i controvertida simfonia Turangalila. De fet, Messiaen va t raspassar les fronteres de l'anonimat internacional amb el Qttartet per a la fi dels temps compost mentre era pres al camp de concentració nazi de Grolitz. Obra que ell mateix, juntatnent amb tres presos més, va estrenar al camp davant de 5.000 companys concentrats. AJ camp, Messiaen hj va passar un any, de 1940 a 194-1. En sortir-ne, esdevingué professot· d'harmonia al Conservatori de Pal'Ís. D'aquest JlCríode són dues obres b en emblemàtiques de l'estil de Messiaen: Visüms de l'amén (1943) pet· a dos pianos i Vingt regards sur l'enfant ]ésus (1944) per a piano sol. Una obra, aquesta, de llarga durada, de la qual aquest mes d'abril podrem sentir uns ext•·acles a l'Institut Fr·ancès de Ba•·celona . Si assistim al concet·t, cal fer-ho sobretot portant a sobt·e nostre wu1 gran dosi de curiositat espiritual i cultural per intentar entendre um1 mica millor per què, a Olivier Messiaen, se'l té per Ull dels grans compositors de tots els temps. CICLE MUSIQUE FRANÇAISE À L 'INS1'J'l'U1' Vingt regards sur l"enfanl. ]ésus (ex/racLes) d'Oliviet· Messiaen Mélisande Chauveau, piano Dijous. 22 d'ub,;J de 1993, 21 hores Institut Ft·ancès de Barcelona l ) J e :s e s 1 1 MUSICALIA PRE·CRÍTICA A11uest ta1111Jé cal lfUe sigui l'any 8eneja111 per C. LOBO ~o imilnc·iú e t· u molts dels nostres lcclo rl! (sobn·Lot t:'ls més j oves) el nom dc Lluis Be nejarn l-s del lot desconegut -o, com a moll, cR pot n · lar ionat· amh l'activitat culluntl c ul.aJtHta tifllnosLre segle. Pt•r t'X('mpl t• am h la pedagogia (J oan BPnej a m) o flr l còmic i. el dibuix (Mà l'iu~:~ Bc ncjam) o dc la míisica (el mateix Lluís) . Die "PIS IPctors m rs joves" perquè Lluís Benej a111 rxet·cí com a músic a CataltU1ya dlll·ant molts a nys i no d ' una manent a nònima s inó amb un ple cornpt·onús. 1 c0 111 que el 1954 Lluís Brnt'jnm i la scva funúlia es trasUadaren a l'Equador i mrs tat·d t·esidiren als EUA, per a nosnlti·cs, els " més joves", és molt difí<·il tenir-lo pt·esent als nostt·cs concixt•mrnts de la r ecent història de la música catalana. (I qui signa l'arliclc es confessa un d 'aquests desconcixedot·s de la seva músira i de la seva personali tat.) El passat 28 de mu t·ç t'S commemorava e125t- anivt•t·sa t·i de la mot·t. esdevinguda a Binningham , d 'aquest iJ.Iusll·e mÍtsic, i gdicies a la in.icialiva d 'aquells t¡m: sí tpte coneixen Ja seva significació i trunscentlència ar a tindrem l'opo rtunitnt d 'entrat· a] cercle dels " infol'lna ts" . Aq uest article no p t·cté u altra cosa, doncs, que avisat· els h!Clot:s de l'especial ulcnció que es farà a Ja producció musical de Lluís Bc ncj am, llll composi tor u recuperar, sens dubte. Per si pot sct·vit· la meva expcl'iència partirulnr, dit·é que tol buscant informació sobre Bt'ncjam pet· podet·ne pnr·lar aquí, ht> copSEtlla gran estima que li professen aquells "conci- ddH elements compol'itiu¡¡ (ritnw, melodia, ha rmonia , textut·rs SOllO l'{'!\ i tím bl'iqucs, formo, t•Lt·.) ft>lll tl t• '· fot·u l'Up e ndi ns'' del seu t'S· pci'Ït i abocat ui paper pautul vcq;e. Sego nHel qur cm diu Bonas tre, Ucnl'ja m lr un scntitnbsolul amentlliu•·t• ¡wl qur fn u Iu m odulució, u la tlt•ll.ibilil.nt dc•l frlllwig, al l nH· tatttt'UI tmvi f!eJa !1ÏRicmc•¡; morlnls, dc~ls coult'llRIOR r·ílmi.cs, e tt·. At¡ues lMsón d s n!!pot'Lcs quo pt·ecisomc nl eon vcrlir·cn Lluís Bcncjum en 1111 ad mintt pe t· ltliHaq tu•lls q un el <'oucix ic n i latuhlen ubjc•t•ti u dt> gr an quunli t ut d 't>twur·r·t•e!!. 1 soht·clol e n el seu ptwíorle a mc t'ÏC'tl, on llent'jrun no va rle!!up r·ofltur la sit unció absoluta ment p l'ivilrgiadn de poder tenir un instt·umt•n l com una orquestr·a que tingué~ l'interèt! d 'estr·enar lot aJJò qu e c t·eava. Alc¡,hot·es fo u quan vu cscl'iurc gt·nn part de la sevu obt·a s imfòn ica i c¡uan t>l seu llenguatge va udquil'ir nou¡, t·umbs aml> l' ussimilat>iÓ d'rlrmen ts de Stravin¡:¡ky, Hindemilh, Ba t·hc t· i Jvt·s (tols ells nascu ts o residc nls a Nord-amè rica) i tumLé d'cslils pr·opis d el No u Contjnenl. Acabo: ral, doncs, convet"tü·-n os e n des tina lu ris c rn·iosos dels actes, ci iscos, con<·m·Ls i altres esdeveninwnts; que !!'estan rea litzant a l voltant dc Llu íR BPnejam. I deA d ' atl'.IÍ ell pt·oposcm un pa t·cll p er uq ucsl mes rl ' ulll'il. r:; P xedors' '. I. pl't' tant, em sumo ull! curiosos que el vulguin d est·olwir. E l que no faré at·a t-s coment ut· In seva "ida, j a que en podeu tt·ohat· lltla bona refer ènr ia a l'ar·t.i!·lt· qut• signa J osé GuetTet·o Mm·tína l núnwro 93/94 d 'aquesta puMicució. En canvi, introduiré una mica lt•11 t'Ul'lH'terís tiques de la seva mr1si<·a gn)eirH al ma te rial que moll Hmublt·meul 111 ' ba facilitat r amic Fnlllt'CI!(' Bonas tre. La concüció de bon intèr-prcl de què gaudia Lluís B encjam (et·n violinista i director d 'orqucslnt) li vu s ubmüus tt·ar, sens dubte, nr¡m:llo inhüció per a la composició rn sulwt· pe rfectament què és d que es pol demanar a cada instt·ume nt. La seva pt·oducció (1944-1967) mant~ l'onstantment llll llenguatge propi i personalíssim que el situen pet· sobre dc qualsevol etiqueta acudèmiea. L'as- ;L~~~-~o1~J~s¿~~,pE l'OCB Quintt·t dt• Vt•nt Aulos: Quintet d e Lluís B¡,ncjnm ( lS d 'u hr·il-20 hores) Duvid H unnion, vio lonccVÀngt'l Sole t·. pinno: Sonntn d c Lluís B enejam (22 ll'ubdl-20 hor·cs) Sui{¡ dt· Cent dc I'Ajuntnmentde B nrcclona s i s XXXIX CONCURS INTERNACIONAL D'EXECUCIÓ MUSICAL MARIACANALSDEBARCELONA s Presidenta d'Honor: S.M. la Reina Sofía de España Del 19 d'abril al4 de maig de 1993 PIANO -VIOLÍ- PIANO JUNIORS Total concursants inscrits: 203, de 34 països PaLrocinat per Ajuntnment'l:c Barcelona Àrea c.lc Cuhur.o lm1l Generalitat de Catalunya llllll Departament de Cultura 1( Vlll/ll P-B Diputació lWí de Barcelona Col·labora Fundadó "laCaixa" CASAL DEL METGE. PALAU DE LA MÚSICA CATALANA- SALÓ DE CENT DE L'EXCM. AJUNTAMENT DE BARCELONA Piano STEINW AY cedit per HA ZEN. Distribuïdora General de Pianos, S.A. I. -~ ¡: 102 MUSICALIA PRE-CRÍTICA XVI FESTIVAL DE MÚSICA ANTIGA El cicle cie 111úsica antiga retorna al seu auditori lta.itual per JOAN VIVES E 102 ;:z ~ El la. ~ i I Ft·s tivul dc Música AJ It ign tle B<u·crlona ha Ul'l'ihut ju a Iu seva sctZPIIill'rlici6, que -t·om és c·n¡¡lun•-•·~ fua·u Pn plena pl'imave t·a i t(llt' ¡·omt•nçua·u .-1 pa·ope r dimarts 20 d 'nlll·il u lt•s 2 1 h. D!'!!JH'éf! d ' uu un y d 'uhsèneia, !!l1 qu~ els c·om·t•rtM es van:n fe t· eu el mor·e clt· 1\·sglé!lin clt•l Pi, enguany Ja Fundo!'iÓ dc la Cuh.a de Pensions de Ba•·rt•lnnu ha volgut n~cnpera r l'ento m l111hituuJ , és u dir, l'aucütor·i d el Crntn• CnJturoJ de Ja Fundació ··Ja Coho '', hituut al pussrig de Sant Joun , 101L de Bun·elonu. Qunnt u la t·estu dl' cl'itct'Ís organitzatiu~. J><'norm que· és d'ab•Tair que l'orgunitzaeió t•s mantingtü fidel a uns pa·cceptc,; t'btablcrt.\> ja fa anys i l'l'SPI'I'lllto rn la ¡Jràctit·a totalitat d'cdil'ions dt•l t'irle. entn• els quals debtaq ut•n lu inclusió sempre d'intèrpr·ets ·'amb eritcl'is històrics' ' , La pat·Lil'iporió d 'nlgunes de les figures i ugruput·iom; més destacades del món dc la mús it·u "antiga" del nostre país, i Iu pr·oposta cl' un concea·t de "pr odul'ciÓ pròpia " . En d ll nostres dic~;, pa dar d'interpt·e t a r ions u mb l'l'iteris )ús tòrics ja [·s una qiit-s tió que ha dt•ixat d'aixecar· Ics pol¡;eguc•·es de fa tu1s anys. Srmbla •·ada t·op més evident que OCfUrSt lÏpus d'Pstf.Li<•a Ínterpt·etatiVO qualla m~s c nt l'f' e ls me lò mans, sobt·ctot quan es tt·ut•tu de música del srglr \\ 111 i unteriot·. Així queda palh amh la ~rran usbi;,tè neia de públic que ocostttma a omplit·, i sovint de gom a gom , l'auditori. ~o hi ha dubte quC' quan l'I Feblival d e Música Antiga es' u afegir al con-ent interpretatiu en qüestió, aleshores cncaru molt minimitzat. no dl.'ixava de set· un risc dc futur incct·t. En l'actualitat, l'intct·ès per· la inh·t·prc>tació històrica Des del190.J al sen•ei del auí11 musical. actualitzant dia a dia el seu catàleg __ ,.. __ "''\ORIAL O¡; ...- ~e,~ ~;v~· ~f{r .., 1101 LEAU ;r/c r oo•<nco,l~7 • F•> I Tel 21SSJJ4 OR0)1 . UARCBI..ONA (E<I"•l"l Edicions originals (Urtext) Obres cabdals de la música Obres pedagogiques Música escenica El Quartet Moaaïques toma a Barcelona demostrat per ga:ans fi gu•·cs eom YoYo-Ma, Chiek Corca, Simon RnttJc o el r ecentn1c nt dcsaparc>gut L¡·onunl B et·nstein no són més que mostres de la consolidació d'un I:OtTenl qu i:' ha aportat una nova i pt·ofunda rrflcxió al que podríem qualificar· c·om u criteris interpa·etntius tradicionals. Per altra banda, donat• supor·t, ulti ·'antics" de casa és un r h•mmll dau. En aquesta eJjeió del Festival podrem sentir Magdalena BatTet·a -at·pa- i Sf'1·gi Casndcmunt -gu mba(amh Alain Thomas Polak - flaut a-) el rua 28 d'abril. el matr·imoni Mit·eia Hemàndez-AJber·t Romaní -t·lavecins- e l dia 18, i J osep Pons cür·igint rAcadènúa Musical dc Ban·clona el elia 20 de maig. Precisament aquest últim concert és la ja habitual i esmentada pr·oduccíó del Festival, en què a dife rè ncia d'altres ru1ys, que ha via estat !lc r·at·àc ter eminentment col'a l, c nguuny ens presenta una proposta rs trirtament instrun-.ental cc>ntt·nda <• n Iu recuperació deh; Divertimenti per a octet de vent tle Vicent MarLÍn i Solc a· basats en àl'ics dc la St'V!l òpe r n Unct c:osa rara.. Els organitzado•·r; hau declarat voler donar conlinuïlllt, e n pròximes edicions de l F't'A tival , u la propos ta de r·ecupca·a r· altres obt·cs oblidades del "nosh ·e'' r·epct·Lori antic, interpretades pf'r· free-lcmce europeus crue col·lahorar·an umh músics del país. P er la seva huuda , <·1 du·ector· canviarà rada dos anys ¡wr tal fie poder donar més oportunitats aJs cürectors d 'aCftÚ. La r esta de pr·opostes inclouen intèrprets cet·tament popuJat·s i de gran prestigi: E l Concerto Italiano, sota la dil'ccció del clavecinista Rinaldo AlessandriJú, seria l'encaiTegat d 'obrir aquesta edició del F estival el dia 20 d'abril amb Madrigals del q uart llibre de Monteverdi. El dijous 22 uctuat·à Jos van Immerseel-pianoforte- inteq ll'etant obres de Clementí. Mozart i Beethoven. El dimarts 4 dr maig, hi podrem sentit· Andreah Staiet· -pianoforte- i Fahio Biondi -violí- interpt·etant sonates cir Mozat·t. Schubert i Beethoven. El clavecinista Pierre Hantaï ofet·it·à el dijous (li a 6 obres de Coupedn , BuU, Frobergct·. D. ScarlattiiJ. S. Bach. El dimecres dia 12 The Tallis Scholars inte r·pretaran repertori de Mot·:ues, Guet·rcro, Whytc i Tallis. El dimarts 25 de maig arribar à L'actuació del Quartet d e corda Mosaïcrues, que oferirà obres de Boccherini , J LaydJ1 i Mozart. I finalment eJ dijous 27 d e maig s'a ca])arà el Festiva] amh ll Semina l'io Musícale i e l contratcnOI' Gea·ar·d Lesue inte r·pretant ob•·es dc Bononcini , Caldam i Vivalcü. Rcco·rdeu que tots els concer·ts co· mençm·an a les 21 h i que abans de cada concert, con cr etament a les 20,15b, hihaw·à unscomcntarisintt·o· ductoris a càrrec dels mateixos intèrpreL~ o d'especialistes en Ja matèria. MUSI CALIA PRE-CRÍTICA lltrovatore: belles melodies entre passions increi.IJies per J.C. l'nll·e VPt·di estava acaba nt ll trovatore , treballava fot'Çil intensament en La 1'raviata, obra que completa amb Rigoletto, la seva trilogia cabdal que el va consolidat· com la gntn fi¡,•ut·a de Ja lírica itaLiana del seu temps i, dc>fc•t, dc tota la història. Les carac terís tiqu es t a n di sse mblants dels dos títols en c•l¡¡ quals t'S movia simuJtimiament, mostren fws a quin punt el c·ompositot· italià estava dotat el 'una capacitat ex<·epcionaJ per dominat· els temes més diferents i convet·t:ir-los en mathia líl'ica d'una gran alçàt·ia i validesa. Faig aquesla introducció perquè senst' tenir en c·ompte aquesta capacitat esmentada cl<·l músic no es pot entendre la pet·vivència i la categoria d'una òpera com 11 trovllfore, basada en una història tan invl•t·scmblanl i exagei'Uda com la que li va fornit· ol'iginalmcnt c1 dt·amaturg espa nyol Antonio Carda Cutiél'l'ez i, posteriomwnt, d seu llibl'(:lista Salvatot·e Camnun·nno. fl trovMore és, molt més que no alIres òperes, un cxcd· lcnt rmholcull musical d ' una hi!;LÒI'Ía incrc'l1>1c. I al centre d'uques I embolcall hi ha r i domini mesti'Ívol i l'Xc~e rH·iona l d 'un compositor que uc:onscgucix convertir en or la mul èriu lilenl r·ia més impossible. Ens troucm al brll mig del període romàntic, en el qual el component passional adquireix un pt·otagonisme especialment acusat i, el q ue és el matel.x, una capacitat d'acceptació i justificació que supet·a t'ls límits racionals. I, tanmateix, en aquest context dc passions des bordades , de reaccions psicològiques desmesut·ades i de despropòsits arb'urrwntals sempre hi ha uns mínims d'autenticitat vital sobre ris quals tol assolrLx definitivament una c<'t·tn ct·eclibilitat. CaJdrà fet· un succint r·ecor·datod de l'argument. Tot gira a l'cntot·n drls desigs dc venjança de la gitana Azucena, la qual ha llençat un fill seu a la foguer·a on cr ema va In seva nuu·e acusada de Ul'llÍXeria. Òbviament: J'acció dc Iu gitana vu ser· c·ansada per nn error, ja que pensava que c¡ui pnsava al foc cm un fill rlel comte. Acruc.st, ben aJtt·amr ut, scl'iu tingut pel' fllJ dc la b'Ílunu Azucentl i cria t per· eUa; és el pct·sonatge Mam·ico, l'alt•·e eix de l'obt·a juntament amb l'esml'utacla Azucl'nn , un dels grans pet·sonatges femenins vcrdians. E ls fets qui! donen peu n l'obra van lranscó t·r· rr una vi ntena d'anys M Aprile Mlllo aJ>ans que s· aixequi el teló i són CHH'· rats en una djlatada CSCl'llu ini!'ial per Ferrando, company dc•l Comtt• Luna, aquest get·mà -en realitat- tlt• Mamico i rival seu en l'amor dt' Leonora. Una sèric d 'esdcvcnim<·ntl! força rocan1bolescos ml'nnran u nn final autènticament de b'l'a n guignol en c•l qnal mor al foc Mam·ico impuJsal pel seu germà el Comte Luna , mcnlrr la gitana manifestu la sPva alegrin pel fet que, fina lment , hagi vrnjut la seva mare, malgrat que hagi t•s tul u costa deMandco, {mic ésse-r· tprr P81ima. D 'a questa històl'ia, u Vcn~i l' utreia -sobretot-la duplicitat dt~ l s seutimentsd'Aznct'nu. P er una purL, el desig de venjw1çn ¡•e•· la mc11·t de l11 seva mat·e; i, per l'altru, l'amo•· ¡>l'l' Mam·ico, considet·at i tin¡,'llt pc·t· un fill p t·opi malgrat l'evidència dt• no ser -ho. E l seu triomf finaJ, la Vl·njunça, comporta també tma gt·un d<·tTOta i les seves pal'auJes tfue douf'll l'obra deixen a l'aire, malgrat llur contundència. un clímax d· ambigüitat for ça suggestiu. Enmig d'aq uest t'sque m a aq;umental. es produeixen situaciont. d 'una considerable força teatral, en una línia pròpia del teah·e - i r Òp<'l'a- més convencionalnlf'nt r·omàntic. Duels. enfrontaments amorosos, la mort de Leonora, que ha p•·oml-s casar-se amb el Comte Luna a can vi de l'alliberament de Mam·ico, etcètera. Verdi va servir-sc d ' aquest molcrial per confegir una sèr·ie d'à r ies, duets i cors d 'una ¡;Tan cfcclivitut i bellesa, gt·acies als quals tol plegat assoleix una plena justi fi(·ac·ió rom a material operístic. Hi plana, en aquestes pà¡,'Ïnes musicals, el grau insti nt dramàtic Jel rompositor. Dins d e la inversemblança de les ~i­ tuacions que oft•t·eix l'ar·gum cnt , Vcrcüsap crear autèntics clímax dramàtics creïbles i, a la fi. rcspectador entra en la xar xa que el músir ha sa- lmt t•onfcgi•· de forma tan subtil i hàbil. Curi u pcnsomuge qut•dn pcrfeclumt•nt clibuixot c' n e·l pla musicul i les Sl'\ CH IIJIOI't ucio ns l'S ITIOUI'Il t'll 1111 ronlt'x t ck 'iJ·tuaUtuL drumàtit·u abHolnl nmc nt ('l't>'ihlt·. Aquest rs, elc· fillitivumcnt, el ~··u n mèt·it d'uqucsln ohrn li'W, pt'l' a lt ra JHH'I, no apc>t'ln t·c¡; dt• non c•n t•l pla f'sll'ÍC'lu mt•nt lnu tlit·n l. Allò d<·finitivanwn l impm·t·anl clcll clt•l (111111 de vistu crc>a tiu pPr al músi(' Í'!l mostmr e.Js Hmils, tau i Utn pusutAn pt·oya per· l'at'b'Uillent, tiP lu cupui'Ïint clt• Vt••·clí pc•t· dominar· i donar c•atcgorin al tnutrriallitt•r·ari ru t>¡; o nwnys idoni. Al'ies rom " fi halen di I suo bOITiso '' que cant u el Comtt• Lu1111 (boi'Ílon) o "Stricle la vam¡w" qut• <'nntn \zuccnu (mt"L.zu-¡,opt·uno), o '·Ah 11i ben nuo". i sobretot Iu tun fumo¡¡a i t·mwgudu ''Di qut'lla piru '', amhcl11cs cantades per Munr·ico, el ll•not·, con,tituf'ixen. jnntumrnt umh t')¡¡ brllissims <'ors (c nln~ t•ls IJuuls t'i '''\1iserere'').lcs btt·an s fi lt'b dnmunl Ics CfunJs r·crolza el gnm t•dificí cl ' ncflJ<'Sla època, st'mpt·e celc•hnula d'rnçà clt• la seva apotc•òsiea t'l'Hn· na ult<•atJ·p Apollo dt• Roma. Lu vc·•·~i6 t(lW s' ofcl'Ïrà a1·a uI Liceu complu umL un gr·up de veus d ' it·I'C'b'Uiar c•ont•ixc·mPnt pet· part del púhlir hii i'C·cloní. Junt amb n oms tan ~;cgun; com e·ls dels nostt·c¡; Villen ç Sunlint•t·o i .Joun Pons que garantt'ixc·n, rc• mput·tintlc¡;¡ •·cprcsen tacions, els bons rc·su ltats d'Llnes cxcel·len ls vcr·siclnil dol Comte Luna, i de les soJH'nnos Aprilc Milla i Sharon Sweet, que interpt·clcn el pa pr l'de Lronor a, i Nina Tt•t·lmticva i Dolor·a Zajirk, qm· gnranleixt'n una Az ucena impot·tunt, el pa pet· dc Munrico sel'à dc>fensa t per trell noms -Kl'istia nn Johannsson , Dennls o·~eil i Vladinúr Popov- que, c•u principi, no són acJuciJes gr·ans figures senyeres que e•alia c"pet·at· per servir un personatge lun impor·tant -i vocalment tan complicat- coml\1anrico. Remarquem, finalment, la presència del buix bar·ccloní S tefano Pa lult•hi en l'important paper de Fel' l'anuo, que pot servir p er valorar· el seu moment ascendent. La ve•·sió csrl·nicu, la signa el hat·celoní Llorenç Cut·hella , nom ju conegut a casa nosIJ•a i dc qui recordem l 'esplèndida brllt·sa cic l'escenogt·afia de Una cosa rorrr. Ln pt·oducció és conjunta entre Teatre del Liceu, Teatro Lírico Nal'ionalla Zal'zuela, Festival d'Òpct·a d'Ovictlo i IVAECM de València. Lu di1·ecció musical ha estat confiad a a un músic plenament solvent, Lamherto Cardclli, i l'escènica a un per a nosaltres desconegut Horacio Rodríguez Aragón. .f-• ¡: 102 i •~e. f 49 229 MUSICA LIA B A L L E T Mo mp ou i la dan sa pe r MONTSE G. OTZET a r ticle publ icat a ''Sen·a d ' Or" l'octubre d c 1975, F redct'ic Mompou dc st· r iu a <sc p ora Mon tserra t Roig el r·ccord d ' un Ho de q uan er·a inl'un t: " El so dt) la fàbrica de casa, la fàbri ca dc campanes . Sovin t hi anàvem a j uga r. De gr·andet, rn 'hi utilitzaren, per l'oïda. M' hi feien anar qua n havien d 'enllestir· aJgun «pcdido», i jo havia de d ir si el so er·a ajustat. Jo, q uan cm ct·idaven,ja patia~ tu saps què és, això d ' haver de distingir u n so, amb aquella r essonància ? Recordo q ue m c n ' anava ll uny , muntan ya enllà , perquè no r essonés tant. Als meus prin1er·s intents de compondre, gràcies a les campanes vaig trobar w 1 acord, i en d eia «l' acord metàl·lic» . També m'a treien els sorolls metà I· Ücs d el can·er; els d el ferrer, per exemple ... '' . "Sempre m'ha atret Ja reducció , la simplicitat. .. ", comentava el c;ompositor , l'estètica del qual la resumeix Montserrat Albet en aques t es líni es : "Fidel a la paraula clau d e la seva estètica, «t·ecomençar >>, Mompou c r e a una música q ue sembla partir· del no res, una obr·a d'una gr an p uresa envoltada de misteri, de màgia, pròpia, en definitiva, d'un viden t que sap descobrir el sentit de les coses h umils, insignificants que en ser objecte d 'elecció per part del músic es conver·teixen en vitals i proper es" . Per a ltra banda, el filòsof , professor d e la Sorbona, Vladimir J anke]evitch, en l'assaig El missatge d e Mompott , d iu : "<<Profund»: aquesta indicació d 'execució esmalta u na mica totes les obres d 'en Mompou , com pet· penetrar en aUò de més fons d e les à nim es; sono r i t ats ja sedan t s, j a apaivagadore s , ja greus, j a vehemen ts, o, de vegad es, sonoritats misterioses martellejades i , sovint, suaus i captiva d ores . Les dolces me lodies cr·een pertot arreu un alè sonor en la profunditat". E 102 50 230 1111 11 En el món de Ja dansa diferents cot·cògrafs s' ha n sen tit atr ets per l'csrèrica i les sonorita ts dc Mompou, i ban clonal fo rmes a les scves mcloclies. A nivell nacional cal esmentar, entre d'altres. I' Esbat·t Sant Cuga t, que h a escenificat totes les Ca,nçons i dans es; Ramon Solé, q ue va fer per aJ Ballet Con temporani de Barcelona una coreografia sobre la mateixa música ; Anna Maleras, com una de les coreògrafes més prod uc tives de Mompou , i Guillen nina Coll, que el 1984 va guanyar el segon premi Roseta Mauri amb la coreografia Tres preludis de Mompou, i estrenà quah·e a nys més tard u na peça d e quinze mi nu ts sota el títol Arnb Mompou. La més gran coreògrafa d e la d a n sa mod et· na americana, Martha Graham, també es va deixar seduir per les melodies de Mompou, i el 1929, període en què la coreògrafa, sensible a la condició social d el món que l'envoltava, i en plena evolució d ' un moviment d e dansa americana que s'a nomenar à moderndance , va estrenar al Booth T heatre d e Nova York el solo Cants màgics. Posteriorme n t altres coreògrafs han u tilitzat Ja música d el compositor català, i d 'entre tots destaca l'anglès Kenneth MacMillan , per la seva obra House of Birds, l'estrena de la qual tingué lloc a Lond1·es el 1955. Ca1·me Bravo , vídua d e Mompou, és qui ens aprop a , amb els seus records, a aquest esdeveniment: - L 'estrena d'aquest ballet va ser una fita artística en la vida de Mompou. A primers de maig va rebre una carta del Sadl-er's Wells en què se li comenta·va que havien muntat urt ballet amb extractes de la seva música a la vegada que li demanaven el permís p er poder estrenar-lo el 26 de maig d 'aquell cmy, tot evidenciant qu.e el ballet ja era tot muntat i a punt p er a l'estrena. A MomporL li va fer molta il·lusió, i, tenint en compte que el ballet anglès esta,v a. a prirnera fila quant a qualitat i rigor, va donar el permís. Vàrem anar a l'estrena, que tingué lloc al teatre petit del Sad1-er 's Wells de Londres, i recordo que 'Vl't ser un acte amb molt de criteri i ben representat. En el vestíbul del teatre hi havia tut gran retrat de Mom pou envoltat de llorer, i unjove KennethMacMillan era el responsable de la coreografia que executaven els ballarins rnés joves del Sadler's Wells. MacMillan va saber penetrar en el món petit de Mompou, però que no és qualificatiu de petit, sinó d'intimitat, i el ballet va resultar una veritable preciositat. Vaser tan preciós , que Mompou, que era un home molt sensible, es va posar a plorar com.una criatura.. -Com va ser que un coreògraf anglès s ' interessà per· la música deMompou? -Això va ser p er rnitjà. del director d 'orquestra John Lanchbery, que era un gran admirador de Mom pou, i ell mateix es va encarregar de l'orquestració de la música. L 'argument d el ba llet està basat en un conte de Grimm sobre l'encantamen t d'uns jo ves que una bnúxa conv erteix en ocells. Recordo que el vestuari era d 'tw tal Georgia.dis , un grec que va .fer una meravella de vestits en què ressaltaven uns traços de pintura sobre les malles i les plomes de colors que duienel.s ballarins al llarg de llu.rs braços. Posteriormen t, House of B inis va entrar al repertori de la companyia g ran del Covent Carden, i s 'ha representat a Londres, Nova York, Santancler , Granada ... - Què en sabia Mompou, de les coreografies qu e s' h avien f et amb la seva música? -Aquesta de MacMillan va ser la primera de g ran envergadttra , pero en Mompou , cap a.ls anys 30, havia vist a París una peça inspirada en la seva música, Adolescents al ja rdí, que balJ.ava Clotild-e Sakharoff, sembla que sobre un mirall, fet que produïa una gran força. plàstica. Desp r és la companyia del Marquès de Cuevas va represelltar un ballet del coreògrafVladi- MUSI CALIA B A L L E T ue .a- do de el :w ·at ~e- la ~ls ,. 's ~e­ u, •eua si- 11- House of Blrds si- ta ai ca 1i- hor n- la tà oes n ec ·sos es a- s. :ls n- n, o- es et !lo- ls ta :t- 1- !a J- ~1 1- mir Skouratoff, anomenat Perlimplinada, que estava basat en l'obra cie García Lorca Los amores dc Don P erlimpÜ11 con Belisa en s u jardín , però els resultats no van ser gaire engrescadors perquè la companyia travessava mom.en ts difícils , i poc temps després es 1Ja di,ssofdre. La música cie P erlimpJjnada {,(, ua fer et mit.ges Mompou. amb Montsaluatge, i m entre en Frederic componia les parts q"e corresponien millor a l seu llenguatge musical, en Montsalvatge va ser el responsable de les parts més dinàmiques , cie grans formes, i cie g ran expressió. - Què pensa q ue és el més difícil de la m úsica de Mompou per plasmar en moviment? -El clima que requereix la seva música. Aquesta nuísica no vol grans salts, n i efectes espectaculars , sinó que tot sigui intimitat, expressió, dolcesa, que era precisamen t el que feia bonic en el ballet anglès , i per exempl.e, allò que tothom vol fer acabar en unfo rt , amb grans salts, a H ou se ofBirdss'acabaen u n clima d 'intimitat llavors que els dos nettS es tornen a trobar i es van apagant els llu.ms . L 'esperit de Mompou és de foret cap endins, és intimitat , poesia, bellesa i recollim ent, i si a l'escena es pot cultivar això, és el millor. -Momp ou r e bia influències d'altres arts a l'hora de cornponclre? -Ell tenia una veritable in fluència del seu germà J osep, qu.e era pintor, i és curiosa l'afinitat que hi ha entre ells, perquè en Josep també perseguia aquesta síntesi, aquesta simplicitat d'exp ressar amb pocs mitjans el màxim. Crec que Frederic és molt [Jill tor dins la seva música; hi hn LLI/S climes diferents de llum, d'intimitat; de sobte surt un raig de llum, un efecte sonor bonic; sí, crec que hi ha una certa influèn cia de la. pintura en la seva música. Per altra banda, va ser molt amic de Miró i de poetes . -Parü 'm de Cançons i dcwses deMompou. -La gent en diu L'aspecte nacionalista. de Mompon. i no és així, perquè és un homenatge a les melodies de la cançó popular que ell adorava, però en realitat la col·lecció de quinze peces va sortir de manera espontània i ltt major part d'aquestes obres són temes original,s. No es p ot dir que Cançons i danses ser veixi el .folklore català, sinó que t o ta fa seva música n 'està impregnada, i ell ja ho deia en una entrevista: " Jo canto Catalrmya amb els m.eus acords, amb el clima que creo de la meva música". El 9 d e març de 1978 tingué lloc al Palau d e la Músira Cabtlana Mitsica , can t i dansa, un espectacle dedicat a Mompou c.¡ue va so rgir d e l' entusia s me que sent la coreògrafa An na Maleeas pel compositor i en el qual van intrn e nit· \una Ri rei. Antoni B es~oc i el Grup Estudi .\nua \J a lt't·as. En aquella època jo esta va eu contacte amb rObra Cultural de La Ca ixa, perquèfeia la ca mpanya que ells patrociuaven, '·Dansa n fes escoles'', i se'm vn acudir proposar-fos que patrocinessin 1111 espectacle en homenatge a Frederic Mompou. comenta Anna Mal<'t'UR. Aquella representació va, tenir tw caire molt especial per als cntctlaw¡, perquè esta va dRdicada a 1111 miÍsic català, la patrocinava 1111a entita t del país, i vet a collir In primera sortida que feia en Tarradellas en públic. - 'l'u vas conèixer· molt d1• pt·op Mompou: què en pensava, d 'aquest esdt'vcniment? - En l'actuació del Pal~u no es va fer res d'allò a què ell no hag ués donat el vist-i-plau: jo mateixa li vaig consultar les nnísiques que volia coreografiar. Per exemple, a mim 'agrctda m o lt ww versió que té de Les sílfidt•s de Chopiu, però no em va donar el sen con sentiment perquè elf s 'imaginav a aquesta mú.sica ballada amb sabatilles de puntn i per una gran co tt~pa.nyia de clàssic. -Com o cot·cògrafa, qnè t' im¡pit·a de l a mú sica de Mompou i quin tractament li dónes? - Malgrat qne a mi se m'enca sella en la dansa jazz p er haver esta.t qui l 'ha d on at a conèixer a Barcelona, sempre he dit que el que jo feia era modern-jazz, i l 'he de dir que de les coreografies cie les quals em sento més satisfeta són fes que he fet fora d'aquest tractament coreogràfic, com per exemple les realitzades amb música de Mompou. Amb les melodies de Mompou el vocabulari em flueix d 'una manera molt natural, i des de la primera, coreografia que vaig fer amb la seva rnúsica, La filla del mat·xa nt, que per cert em va permetre guanya r una beca , m ai no m 'ha costat gaire d eixar-me endur per fet seva música i posa,r movim ent a les seves 1wtes. La música de Mornpou és com era ell: snbtil, senzilla, transpareut, i uncoreògrafs'had'endinsa.r en fa seva atmosfera, lluny de v irtuosism es i intel·lectualism.es, perquè la seva música requereix un tractament net i delínies simples. l ... -~ •g: 102 51 231 MUSI CALIA QÜESTI ONARI INFORMAL Ànge ls Gony alons : actriu Trobar una persona que t'explica que tothom té portetes obertes o tancades i que ella té la porteta de la música oberta, viu el món de la música, vibra amb la música, la transporta i l'entén, no és gaire fàcil avui dia, més que res per la man~ra d'explicar-ho: molt d'estar per casa, però almenys jo la vaig entendre de seguida. Així és I'Angels Gonyalons, una actriu catalana que tothom coneixerà segurament per l'espectacle musical Memory o el Nou Memory que s'ha representat al Teatre Tívoli fins a finals de gener. per Ml Rd CAMPS DE GISPI RT .•~ .; s= 102 ;:z ~ • l I - Relació amb la mzísica? - És una relació de Lola la vida , des de ben petita, i jo crec que des d'abans de teni•· ús de raó, ja cantava. M 'encantava escoltat· música , em movia així que sen tia música , fos el tipus de música que fos . - Fet mnsical més llunytr. en el record? - Saps q uè recordo? Les tardes d el Palau dc la Música en què m' hi portava el col·legi. Recordo que m'embotTatxava u na mjca sentint la música i con templant el Palau dc la Música, que és p t·eciós i de petita no sabia q uè era allò i m' ho ex-plicaven els meus pares . Jo cr ec que gràcies a aquests descobrimen ts em vaig convertit· en una aman t i admiradora del Moderrusme. - Fet musical més recent en el record? -El t·ccord de tot aquest any del Memory, q ue és un espectacle musica l. E l recot·d d'haver estat a Barcelona i poder cantar sobre w1 escenari. - Podríeu viure sense música? -No ho crec. Encara que no existís, la inven taria. La porto dins, va amb mi, va amb la '· bèstia" . -De quina música podríeu. prescindir i de quina no? - Podria prescimlit· scgut·ament d e la mal anomenada " música contemporània". De la mal anomenada, no d e la que simplemen t és música con temporàrua . Penso que el terme contempor ani Ànge ls Go nyalons Inve ntaria la música, sl no existfs. (Foto: R. Reguant) s'u tilitza mol t malament amb moltes coses . Allò que és diferent no vol <Ür que tingui qualita t i se'n diu contemporani i a mi no m'agrad a. o podria prescindit· del jazz. Sóc una gran amant del jazz, en canvi l'òpera no l'entenc, penso que potser em falta forma ció per entendr·e-la; només m' agraden coses molt concretes. D(' música clàssica també m 'agr·aden a u tors bastan t conct·ets com Txaikovslci, sóc u na gran amant dc Txaikovski. - Beatles o Rolling Sumes? -Beatles, sens dubt<'. - Raimon, Serral , Maria del Mar Bonet, Els Pets o Sau ? - Aqui m'ho poses difícil, perquè som molt amics del Ca rles Saba ter, i aleshores no p uc ser obj eeliva. Escollid a Sau i Senat. - Michael]ackson, Maclonna, Prince, Mecano o Lu::: Casal? - Princc. - Bach, Monteverdi o Vivaldi? - Vivaldi. - Mozart, Beethoven, Braltms, Mahler o Bruckner? !- ., ? MUSICALIA - Bruckner no el conec. Potser Mahler i Mozart. - Bellini, Verdi, Wagner o Puccini? -Aquí ja cm descon trolo bastant -abans ja ha reconegut que l'òpera 110 l 'entusiasmava-. M'agrada molt La.forza del destino dc Vet·di, però la veritat és que dels altres no en conec massa cosa . - Ò(Jera, oratori, simfonia. o música. de cambra,? -No c1·ec que tingui un ni veU cultural sutïcicnl per dü'erenciar-les bé -vaig haver cle treure la "xuleta " per donar-li algunes pistes- . Segurament em quedada amb la simfonia. - Fet mttsical no plaent que us mereix més indttlgència? -A veure, què vol dir " no plaent"? Aquesta pt·egunta és una mica enr·evessada! ... Bé, ja t'entenc, ¿dt>ls q ue menys m'agraden , quin permetria? Hi ha molt pocs q ut> no m'agradin. Inclòs el rap, quan va sortir , cm va soprendre i al principi m'atreia per c·onèixer-lo. Tarnhé que una persona c1ue •·eaLncn t no afina ni una , canti; per a mi la música és pet·donuble , pcrtlttÒ això vo] dir que de fel té la necessitat de la música i això no vol dir que les seves cordes i Ja seva or·elJa sàpiguen afinar el que Ji passa per dintre. -Tres enregistraments que salvaríeu d'ttn incendi? -Ui! Em linútes molt, moltíssim, em mates molt. .. A veure, qualsevol d'Ella Fitzgerald, El trencanous de Txaikovski i un dels Take 6, que els vaig venit· a vettre aquí -al PalatL- per eet·t. -Un instrument? -El piano. -Una música per morir? -Prefereixo no morir-mc -n~sposta fulminant. -Una música per estimar? -Depèn de l'estat d't!slimnció en aquell moment, si és apassionat, si és dolç, si és romàntic, si és amistós, si és de germans ... - Un compositor? - Txaikovski. - Un intèrpret? - Julia Migenes. - Un esdeveniment musical vi.scut? -Encara no crec que n ' hagi viscut cap de ¡,rr·os. -La música és per ser escoltada amb els ulls clucs? -No precisament. - Una experiència musical qtte us agradaria viure? -Veure Mozm·t dit·iginlla Ac va pròpia òpera. -Fet sonor no musical que us atretL especialment? -Sou raros , eh! ... La pluja al eamp, una tempesta. - Fet sonor 110 mu.~ical que rebutgeu especialment? -El motor d'una moto sen st' ;.i]eneiador. - lA música és tuw sensarió visceral, una vivència o un m rell tiu in tel·lectua l? - Pot ser ¡wrfectameut les trt>s t·oses. Jo t-rt>t' que parteix, en el mc·u cas almenys, d'una sensació viscera l que em porta als ahrrH do¡¡ tc•rmcs. - /Escoltar música... , sol o acompanyat? -Si han d ' entendre i n o hun do viu•·e com jo, acompanyada. Pt>r·ò si he d'estat· patint per·què l' altn· t•stigui disfrutant com jo, vrcft•rcixo fer-ho sola. - Una música que mai no !LS hagi abandonat? - Des del principi , Beatles. L'entrevista se'n s va fer cut·ta , qnan vam acabar ens vurn t¡tH•clar un a bona estona padant i em va explicar, entre d 'altres coses, que vol començar a fer classes pat·ticulars de música, pCI·qui- fins ara ha ap1·ès dc manera "t·eceptiva" coses de totes Ics persones amb les quals ha tt·eballat i considera que ja li Loen apr('ndre una tècnica. Això i molL més, llàstima que no puc condensar lola la convet·sa en tan poques línies. CI Sant Fanccsc de Paula. 2- 0!1003 Bar·c!'lcma Butlleta de subscripdó Nom ico¡,"'""'~-------------------------------------­ Cu n·•·r - - - - - - - - - - - - -- - - - - - T~IHnn - - - - - - - - - - - - -- - - - - Pohludó - - - - - - - - - - - -- - Dl!•. - - - - -- - - - - - - - - - - - - -- - - - Pru,•rnt'in - - - - - - - - -.........- - -- - -- - Profcs•iú - - - - - - - - - - - - - - - - - - Ott~iljo ;mhl't<'J'Ï IU~(· 1 m n pn•·t ir del níuncr·o O Farf eft•rtiu l'lm¡lort lllitjou~u nl O tnlóhoncn ri ntljnnl. mnb In t¡notn nnunl rl•· 3.750 ptcs. O domicilial'i6 bom•àrin. MMm'Sinlloli•2. 100 O n Buillela de domiciliació bnncàrin St•nyu•·~. r i• n¡trniri'qurombciirrN' ol meu comptcfllibretantcn¡;ul'! eJ, rebuiA<tuerls prc•cnlnrii CO'ISO itCI DEL PALAU DE I.A MÚSICA CATA· LANA, Jlt'l ¡oa~anwnt 1l1' lum<·•n suiJscrit>ció n "CATALUNYA l\IUSICAIREVISTA MUSiw\1, C.\T \LANA ". Titulur Banc/Gai."Xu 'tim. rornptt - - - - - - - - - AAèueiu \dreça agència Núm. Llibrt•tn - - - - - - - - - Publarió Signatura ..•~ -$ g: 102 SCHERZ:ANDO CONCURS CONCURS Catalunya Música/Revista Musical Catalana patrocinat per TOCS O TOCS eor.t•C...J4.1 ~~.!!.:..!: Aquesta secció de la Revis ta ha estat p en satlu u mida final ita t dt• <'('rca r la p a1·1icipació lúdica di> lS nostres leNors. Entre Jes persones que hagin r espost correctament les p reguntt•s qtw lo t seguit fo ,·mnlem , sedi sot·tcjat mensualment on lot de discos compactes. PREGUNTES: 1. Quin any debu tà F 1·ancesc Viñas al Liceu ? A) 1850 B) 1888 C) 189] 2. Quin any fou estrenat el Concert per a piano i orquestra dc G ricg? A) 1869 8) 1871 C) 1901 3. Qui estt·enà el Concierto de Aranjuez de Joaquim Rodrigo? A) Narciso Yepes B) Regino Sainz dc la Maza 4. Quin any debutà l'Orquestra Municipal de Barcelona? A) 1939 B) 1944 C) And rés Scgovia C) 1947 _¡ iU 5. Quin d'aquests can tants no formà part d els Setze Jutges? A) Delñ Abella 8) Pau Riha C) Enric Ba•·bat D) Pi de la S<'n-a Emplt>nell la b11llleta inferi01· i envieu-Ja a: Catalunya Mttsica/ Rcvis ta M usira l Catalana (Con cut·s). CI Sa nt Francesc de PauJa, 2. 08003 Barcelona. Cal fer-h o abans del dia 15 dc cada mes. Solucions al Concurs de mar, 1993. l. 2. 3. 4. 5. 8) Don Joan dc Serrallonga. B) 1866-67. C) Don Giovanni. B) Ló¡.>cz Cobos. C) Annic Mac BuJJock. Han estat guanyadors: Mercè Olivé i Casals (Barcelona) i Josep Ramon Cabases i Casbas (Lleida). ~------------------------------------------------------------------------------------------------------ BUTLLETA DE RESPOSTA (abril 1993) 1234· 5 - A) O A) O A) O A) 0 A) O B )D B)D B)D B)D B)D qD qD C)O qD C)O D) D No1n i cogno•ns: ................................................................................................................................................. Edat: ............................................................................................................................................................................ Adreça: Telèfon: Codi postal i població: ................................................................................................................................. • ¡: 102 DISCOS M ~ ..• E. -!! f 102 uluurudnment, e l s m e lòman s quulificuts, que no lcnt•n nrct'í!Sitat de cap condimt•nt cx tr•·n. s in ó qm~ volen urrctlit· al ((•nomen music ni a trnvés de les modalitatR més c¡uímicament¡m•·es, més desvinculades de qualsevol element ac·cet<sori , rom és el ras de la música dc camb•·a en gelli' ral j , partic.~ ularmcnt , dd <¡uHrtl'l de corda {una agt·upució que, des de l'èpo<·a clàssic:o- romàntica, bn tlunut , potser, les obres més mudm·es i adultes de tuta Iu hi~:~ tòria cie la músicu), teut•n poques ocasions dH satisfer aqu estes prcfet·ències a Ics nos tt'I:'S sales de <·onel't'l, lrs quals -amb excepcions molt aïiJadesofet·cixPn un tct·t·eny erm i desoint per al cultiu d 'aques ta par·ceJ.Ia musical. D'aquí, In funció imüspcnsablc del disc en la difusió d'aqut•stt't'pl:'l'lOI'Í, de més possibilitats comer·cials del que podrien fer cre ure uns ce¡·ts ))I'Cjudicis. El tres dat-re1·s Quartets dc corda de Franz Scb uber·t (entre els quals Ggur·a aqucllo ol11·a a ntològica del gèner·e coneguda amh el sobre nom d~~ «La mort i la don:r.ciJa , ), m és un pòstum ri tat en el terreny d e la mús ica romàntica po s t heetboveoiana, truncada p er la prematura mort del compositor. Tot això sense comptar que só n obr·ps p erfectament assequibles a un públic mitjà i particularment atractives p er· als nombrosos schube rtians que form en par·t del nostr e púhljc musical. El Mclos QutH·tct s' ha consoüdat definiti vament, per mèrits propis, com un dels hereus més quaüfica ts dels conjunts cambrístics més il·lus tres deia vella generació , com els Quartets Amadeus i Vegh. L 'eqttilibri i 1' homogeneïtat del j oc in s trumental dels seu s quah·e components són absoluts. tan perfectes com la invariable perfecció tècnica de les seves vct·síons, la seva idoneïtat estilís tica i el poder de comunicació dc Ics sevt>s inflexions expr·essives. E s tracta. d on cs, d ' un enregistrament altament recomanable tant per l' atr·actiu del r e p e 1·tor·i , no pa s ina ssequibl e p er al grau públic, com p er les qualitats tècniques i musicals de les versions. • Lluís Mi llet Mo viment del quartet en do menol' , con ser·ven la 56 236 irn•sis tiblc au r·a poètica de Iu per~; onalital rnusicaJ del compositor·-cn aqnl:'s t cus, sovint , amb nu punyent tr·crnfJ dr·a màtic- i desfan el tòpic d e l 'ut~a cl emi c isme elf' SciJUber·t en el domini d e les ¡;¡·uns fo•·mcs, moslnllll-nos la scvn si ngula- o ttone figura en- tr e l es òpel'Cs d 'estil italià que HiindeJ compongué pet· a &er ~·strf•nat l cs o Londres so la l'or ganització d e la Royul Acaclcmy of Music. Aquesta òpera, presentada en públic el 1723 i probablemen t ins pir·ada l:'n Teofrme de Lotti , con stitueix un exemple d ' obra mestm , de ni v(~ll i qualitat compar·able a Giulio Cesare, cRtrc·nndn un any més tar·d. É11 realment un fet des taca ble que HandclrcsLt·in gt~ i x i l'or·q twstt·a i no ntilit:r.i metalls en una obt·a lUII lJaq,p, CI'Cllllt així una ntlllos fe ra s usceptible de convcr·tir-sc en patètica, quan la trama nixí h o demani. La man ca, però, d'una va rietat instrumental pt·ovoca la més gt·an d e les venmtilitnts en la composició dc les nombroses àries del més pu1· estil biindt>lià, esperialmt'nt pel que fa a Ics formes i els afetti. Aqtwstl:'s són beUíssimcs i dc ¡,r ran sensibilitat i inspiració, i abracen amplis registres de veu, amb abundants c olontttll'CS, aspt> Cli:'S qut' donl:'n a la lramu ttna gr·an coloració ch·nmàtica i C[liC comporten nlhot·a 1111 interessant risc l:'x¡u·cssiu. L'cxcusn, pm· u més d e tres ho•·cs d 'u na música tan br·illanl , és un llibret adaptat per Nicola Haym, sobr·e el Teofane de Stefano PaUavicino, al qual AnLonio Lo lli hnvia posat mús ica uns anys aban s . El r·esultat és un nrb'llmcnt de caire polític forr;a embolicat, umb elements passionaJs que t't'S no tenen a envejar· en complexitat als de r òpera ver·diana. H andel no té pt·oblcmes per demanat· retocs al llibretista , si cr eu que així la força expreJ>siva dels p et·sonatges so1·lirà reforçada. Se sap , d oncs, que Iu música patí s uccessives modi fica cio ns al llarg del seu reeixit esdevenit·, no LHn sols pe•· millot•ar l'obr·u r;inó també per acomodnr·-se a Ics exigències i queixes de les cantants, que sovint trohaven problemes pc•· adaptar la veu a Ics exigències dramàtiques I(Ut> la partitura requeda. La versió de McGcgan , ocupat darrcr·amcnt a enr egistrar tota la produe<·ió operís tica h iindeliana, no des taca per la seva brillantor ni p er un excés dc vivacitat en aquest camp. Es més aviat una lectura for¡;a correcta , amb bons cantants, encara que es tr·oben a faltar uns millors contt·aten or s, i que peca d ' una excessiva unifot·mital i conservadorisme interp•·ctatiu en l' apar·tat instrumental, que, Ut.my de fnlit· paral·lelament al tlt·ama, mediatitza nn xic els cunts, Lot afectant així el t·cs ttltat final del producte . En la seva defensa, afegit·é, però. que tampoc en el seglt' XV Ul havia dc r es ultar massa fàcil de mantenir· l'atenció de l'oient dut·anl més de tres hores, amb uns mitjans tan elegants com r·es tringits. e Jose p ~1. Saperas. es més opo•·tú, en ocasió del250 a ni versa t•i d el naixement del compositor, que aques ta pubücació, en tt·es disc c ompa ctes , dr R DISCOS [}- ió lO [l- a- (a 1- :n ara e- l- ir a, s, at la e- lc rr ir :J t lS m (. I, .o > 1 l', n .e vuit Quintets llmb g uit<Lrdl' Luigi Bocchcrini , esCI-its pH nJ mur·qués dc Benan:·n te , gcnt>ntlme nt a part d 'in tt'l·ligcn ts adaptarions del mateix compositOI·, sob•·e <~omposirio ns anteriors. Ohrcs encisadores, que antsrn, tamhé , oeasionabnt•n t , la influència rle l'c•sp c•·it dc lt·s m(u;iques autòctones dt• Ja p enínsula ibèl'ic·a, com en d Qrtinteten re uwjortJuc indou , al final , e l fumó s «Fauduugo», o el Qui1ttet en do mctjor IJ II C Jli'HSC IILII les clotzc variar·ious conc¡,'ttdes eom «La Hitil·uta di Maddd» . Un r ep e l'lo i'Ï , també, qu <~ ha de ttmit· una gran ¡·cccpti vi tat entre el considt>r able púbUc sensible pa r tirulal'lnrnt a Ics qualitats cx p1·essives dr l'instrument en ac¡ue~; t cas ro-protagonista, la f\'UÏtat·ra. La pt·esència del nost1·e guitarrista J osé Luis Lop!Ítegni t·onsti tu<·ix un incentiu d 'inte r·ès . E s mostra impecable en I' urlc' c¡ u ació al caràcter e min cn lmt'nl cambrístic d ' aqucst r·ept'r·tori i, al mateix tt.~mps, palesa un te mpt.~nllliCnt notable , qu e s' adiu t ant al ca ràcter sensible i gala nt d 'aqu es tes obt·es com al seu vessant popular·, amb una sonoritat «moderna», essencialment conrunicati''a. La vc r·sió dels dos conjunts dc Mot·àviu i Eslovàquia, e ls Quartets Travnícek i Moyses, d ' un equilihr·i i netedat indiscutibles, és, e n canvi. mÍ's propera a un estil tent reuropeu que a una dit·ccta vrna expressiva Uatina. Això no obstant, 1•l caràcter més genuí dc l'estil dc Boccherini resta evident , pcr·qu1~ la r·ealitat comuni ca tiva d'acruesta música s ' imposa sobre aquestes contingències. La dis1:ogr·nfiu cio Boecherini, un compositor enl'au pet· dcscobl'ir en Iota la seva dimensió, és en procés ascendent però no encat·a massa pt·òdiga. Per aquesta raó aqm•st cm·e¡;istrament omple ru1 buit i haura dt> tenir· una pr·ojccció consideuhle. • U. M. gu e d ·ús mun un I. Els <·or·uls J'm·~·'lw B\\ V 672,673 i 674. j u11tanwnt amb lr:. Vt'r·sions lutm·u nc .. dt'l Kyrie Eleison r ut<llil', pt·rscntt'n una b'l'lln u oitut musica l , t•aó pe r· In c¡unl t'I conjunt cl"alJU~'Il lcs JlN'<'S ha t'Sllll COJll•b"'lt, IIIÍ'S tar•d, umh d nom dc• Kleine Or- ra gelm es.~e. ' L obt·a de Georg Cht·istian S cl1111 e ll i (e . 1676-1762), un compositor no massa cone¡,rut, fou t·cmm·cablc en el seu temps pet· la seva contribució a l' anomenat <<MusikaJiRch cm Gesang-Buch », un r ct ull d ' ú s q u oti dià e n l'Església luter·ana , amb melodies d ' autors diversos, entre els quals destaca J. S. Bach. La hipòtesi més p t·obable és q ue Bach hi va intervenir. creant alguns baixos xifrats i les melodies « Vergiss mein ni e ht», «Di r. dir , Jebo va» i «Komm süsser Tod». Enllaçant amb aqnest r·ec ull , l'enregis trament q u e comentem presenta també una altra obt·a pet· a l'ús rlcls fidels , eu aquest cas co mpl e tament de Bacb: la ter cera part del Klavier Übung, que conté divf'rsos exemples del catecisme luterà i diverses mclodjes pet· a orgue dedicades a ls pt·acticauts fl ' 11qu es t in s trum e nt. Aquesta valuosa coH ecció és un compendi de corals per a orgue, en el qual es mostren dues p ossibilitats, gran orgue amb pedals i or- La idea dc rt•unir· c•n un disc compuc·te ulguns dd R coralli nwnys eoru•gul R dc· L'època J e IJuch ja mostr·u el c'l'il.eri rigor·ós qrll' s'han imposat l'ls intt\t·pn'l !:!. Pelet· Schreier·, un tcn!lt· dc In «vella escola ul11ma nyu» en el millor st•ntit d el h~r·nw. en s pr·c·s!'ntu una ve rsió q u e se mbla c•o nnt'c tadu per 'ia din·rtu amb la tradi c i ó d t~ uJtl Tomà s de Leipzig. É;, u nu intcr·pretació sever a , de,·ota i no gens manicdst u, tol això su bmtlla t, aJ ciU\ icèmha l o a l'or¡,rut·, pr r·lu pet·sonnlitat dc.! Ton Koopman, a rnvnll cntt·e l'escola clussicu cie baix continu i un estil més Ucugt•t· i or·numentat. En 4tu.rlsevol eu11, ri clima expn·ARiu dc J'enrcgistr·ament respon u unu innega bl e u ul c ntirit n l espi ritual, en c·ot·r·c·H pond~u cin nmh e l se u co ntin g ut. M.LJ. Cor·tadn e R eedició d'tur em·cgistt·u m e nt d l' l 1966 sota la direcció del coot•gut Lcppard , director (fU e es va fer· ràpidament famós u pl'incipis dels srixantu per les seves versions "exlt·cmarnent" urticulacles, ai.~i com prls seus " r·e,ivals" d'òpt•rrs burr·oqnes. T ot i la Uunyunia t'n el temps, i malwatlu gt·an !'volució experimentada en la intcrpretució dt' In mú~:~ica barroca fins u i~; no;.trrll dics. cal admell·t> d "bon nas" i la grun intuïció cl ' uu mutiic com Leppar·d, que enrnig d'un ent o r·n I'S t Òii c n o gaire JH'Opic·i prenia el t'Ïsf' rl ' intm·prctnr untors c:om Rumcun o Cumpr·a , cunb Lotu lu ~: o mpl exi lnt qu e això <'Hmportnva i mnh nna orquestr·n cJc rcpct·tol'i estilll- d on!. P ossiblement la p •·in!'ipal iliferPncia a lrobur·, lli comparéssim la seva ver sió umu una d 'actual , fót·u l a co n cr p ció s onoru J c l'or·qucstra: Lep pm·d dóna una dat·a prioritat aJs !'lcmcnts aguts t ot adaptant-hj t•ls tempi i els fras<·igs, rnl'ntre que en una ve rsió modem u la visió fór·u molt ¡H·obablemcn l d c baix a dal.t, és a dit· fomcntnn t la inter·pretació des del baix. Df's d ' un punt de viHla d e di cció, p e r·ò, e l ven t de l'English ChamLct· Orchos tra s' adapta pc r f'r.ctamcn l a les necessitats d e la partitura; la corda, en can vi, encara que amb una dit·ecció clara , no obté els mateixos r·csultats, especialment p el que fa als passatges omb ornaments. N o hem d 'oblidar que la m(rsica barroca francesa rcquer·eix Ulla ¡,rran escrupolositat en aUò que es refcr·eix als 'agréments' i als temps d e dansa, i no sempr·e és senzilla la sincronia, en una formació orquestral. A ra mateix no puc imaginar-me cap orquestra t¡ue, en a questes lutituda i quasi trenta anys després, superés la versU1 de TJeppard. Ja des d ' un punt de vista més històric, podríem a fegir que les dues obres que conté el disc són un exemple ela r de composicions amb un elevat grau d e fusió escènica, ja que tant Ram eau com Campra foren dos enamorats del teatre i de la seva capacitat expr essiva total. eJ.M.S . i -! •s= 102 57 237 LLIBRES ARTHUR M. ABELL .~.¡. ~• . r •. t_c,~ )¡•¡- • I • (Í.(l.. .,¡t(¡.....,N eeRVffiè>fè> Rum eemPeè>JT0Rè> fnmeè>eè> ns tt·obcm davant d'un llilwe naolt especial en la moderna bibliogt·a fia musical. U n llibre q ue fuig molt del <JU t> és corrent i pet· això ma teix i pe•· altrrs fa ctot·s té tUl int e1·ès considerable. El trot més important a tenir rn romp te a l' hora de cousidct·ar· nquestllibt·e és el ~e u objc<· tc temàtic: la iusvi l'M'iÓ musical. Aquest és un l'On<'Cple rrne dUl·ant força anys dc la ccntúda a ctual h a est ol bandeja t per· molts rrl'adors afins a una dinàmica creativa d'unu acusada pt·oelivitat per la praxi exclornt mcnt intellectual. l aquest con cepte de la inspiració, el Uibre el ta·acta d ' una fon11a directa pet· mitjà de les opinions p er·sonuls, fruit dt> converses - un al tre el e m e nt vivencial- que ofereixen sis importants compositors del tombant d e eeutúria que ~:stem vivint. Es tt·acta dc Ri.churd St r·auss, Puccini, Humperdink , Gl'icg i Max Bnu~h , uh1·a J ohannes Bntluns, aquest integnunent p ertan yent al seg le p assa t , e n ca r a qu e mot·t el 1897. llom podria pa•·lat· en cet·ta mesura d e cortant>ïlat, en un període p revi al gran tt·asbals formal que va s upo sa r la irrupció tan trencadora en E 58 238 el pla formal de l'Escola de Viena. Amb un es converses molt suhstants, assistim a unes confessionE d'ona absoluta sinceritat, qut' en s aproximen al moll de l'os inflividuaützat dels processos crt'atius d'aquests compositors. Aquesta dimensió tan íntima, tan ahsolutamenl pet·sonal. ato•·ga als judicis dels músics ru1 valor excepcioual Tot esdevé així directe i profund. No hi ha intromissions espúries . Hi ha una sinceritat plena. Arthu r M. Abell esd evé n omés l'inductor d'aquestes confessions. Ell es limita a p t·ovocar l'ober tura dels temes i els compositors s'abandonen, amb l','l'an generositat, a abocar-hi les seves opinions, que aixt adquireixen un valor molt acusat. En al,"lll1s m oments hom hi aborda aspectes biogràfies i també explicacions àmpües sobre obres determinades, en aUò que constitueix un a aportació especialment valuosa . Esp ecialment important és el capítol dedicat a Johannes Brahms, d'una extensió molt super·ior als altt·es, e n el qtla L eJ compositor alemany es buida d ' una forma poc menys que total, mostrant el seu tarannà permanentment inquiet pel que fa a la seva condició de criatuu humana situada en un cosmos que el depassa i d'home profundament r eligiós. El llibre, de més de duescentes pàgines. resulta enormement ric de contingut i sobretot ens permet una aproxima ció sobre unes parcel·les de la cr eació musical poc CA'"Ploracles i menys auaützacles de La bibliografia, q ue al mateix t emps il·luminen tot un món, no direm nou p erò si oblidat, cru e afecta la naturalesa més intima del pr·océs creatiu. Llibre en bona mesura metahiogràfic, definitivament transcendíclor d el discm·s b asat en la simple i tòpica apologètica i d ' un a au ten ticita t poc meny s q u e absoluta. eJ.C. C. A tots els "Cabirols'' d'ara i sempt·e, la n ostt·a • més efusiva felicitació pels 25 anys i pel Cançoner <flit' ens oferei....:en.• Pere Burés i Camerino mb motiu del 25è. aniversari, e l Cot· Cu bit·ol d c Vic ha editat un ca n\'Onl'r infantil que, prr la seva filosofia i pel seu contingut, creiem que m e i'I'Ü: un comcnt<n·i. L'apurü·ió d ' un cançout·•· infantil és r;e mpre un motiu dc jo in: no és fà cil de trohar material p e t· als nus t res n en s. En aquest ens, e n s tr·obc m davant d ' un materin l p oli val ent , jn cru e aquesta p~tblicació con té pa t·titu r es amb diversos graus de dificultat, pl·t· a <.'a n lait·cs de diferents edats, i cançons que permeten •·epet·tor-is drstinats tant als més prtits com al s qui ja poden enft·ontar-se amb h al'lnon ics a dues i tres veus. I o mrs, ens ofet'í'ix una tran scripció nmsical cla•·a i una presentació acut·ada. Els st>us autors e n s el pt·esenten , a més del servei que pol preatar en el seu àmhit natur al de Ics cot·als infa ntils, com UJla eina útil a l'escola i com tuta ajuda a lt·econcixement del valor del cnnt com a iJlsn·tunenl essencial per a la formació lnrmonn. Les caii ÇOTlS clel Cabirol conté una cinquantena de p artiturrs, agrupades en difc r·e nts apar t ats (dc Nadal, tJ·adicionals, bestiat·i, cançons de gt·csca i calaix de músic) . amb títols de sempre i cançons inèditt>s. Volem acabat· amb un detall que ('l't>ir m molt impot·tant: e n toles les ca nçons d' a<rucst Jli bt·e, en els c· r~ dit s d c cada peça, hi consta almenys algun d 'aques ts noms: Enl'ique ta Anglada, Pep Baucells i Joaquim Maideu. Tres p eda gogs e namot·ats de la músicu, a l sc•·vci anònim i d esinter essa t dels infants dc La comarca d ' Osona i de tots els nens de Catalun ya, que també poden fer ús del material que ells han harmonitzat o bé adaptat. A E 1s amants de L'òpera co m pten el es d'ara amb un nou volttm d e la "Col·lccció Òpera deL 'Avenç" (amb el patrocini del Consorci del Gr·an Teatre del Liceu). Es tracta del llibret de Lohengrin de llicharcl Wagner -recentment representada al Liceu- en Ja doble versió original en alemany i la versió catalana traduïda p er Jordi Ibañcz. Aquest vol um apo1·ta tt·es novetats . En primer lloc e8 presenten dos estudis inèdits, d ' Ibañez, sob r e la gestació de Lohengrin i sobre la relació d e l'obra wagneriana amh la dicoto· mia novel·la-drama en el context dels segles X l X i xx. La segona n ovetat aporta una antologia d e quinze textos, tt·aduïts al català, r elacionats amb aquesta ò p e ra des de di fenot~ perspectives i signats ]>el mateix Wagne1·, Cosima Wagner. Ft.·iedrich Hebbel. Ovidi, Apuleu, Wolfr a m von Eschenba ch. Clemens Brentano i Tho· mas Mano. La tercer a no· vetat inclou cinc iHustracions que rep t·odu eixen obr es de ~ax Ernst, Felit<e Casorati, Magr·itte i Ma· net. P el que fa a la traducció del llibret, discogt'afia i c ronologia de Ri c hard Wagner (i dels fets pat·alle ls a la sev a èpo c a), aquests es mantenen sense canvis . Amb tot això, ens tt·obem davant una eina útil i completa que a més d 'apropar-nos a aquesta obr a de \Vagma·, ens anodoneix l' múvers a p assion ant d el compositor. e RRMC e Cultura MuSICa ra • els Vlè. Cicle Internacional de Música Contemporània a Barcelona ue !si Programació Dilluns, 19 d'abril, 21 h. CORO DE lA COMUNIDAD DE MADRID J. Soler: Hcspon~oris Miguel Groba Grob a, directo1· A. Garcia Abrll: Cantar dc Solcdadcs A. Gi.nastcra: Lamcnwciones de jeremias Profcw A. Sard::\: Tres poemes dc M. Mart! Pol IC!Ifctln'I'Ctii!I Ciclu) L. Dallapiccola: Dos Cors de Michelangelo Buonarrotl 11 Glovtlnc J. Winccn ty Hawcl: SinfonícLta G. Petr.tssl: Nonscnsc Dimarts, 20 d'abril, 2 1 h. Rohan de Saram, violoncel Stefano Scodanibbio, contrabaix G. Scelsl: Et maintcn:mt e' est à vous de jouer I. Xenak.is: Kouos J. Estr'.tda: Yuunohui 'n~1hui 'yei A. Sclulittkc: I fymnus !I J. Druckman: Valcntine s. Scodanibbio: \'(/estern Lands (l':S/1\'IUJ mmulill/) Dijous, 22 d'abril, 21 h. Claude H el.ffet; piano C. Gulnovart: Arabesc B. Jolas: B for Sonaw A. Boucourechlicv: Archipcl TV C. Debussy: Ètudes (2n. llibre) I. Xeoak.is: Mists BARCELONA 216 S. Brotons: Sextet Mixt T. Marco: Albor J. Rodriguez Picó: Dos fragments d 'òpera-guinyol •e· es ou ió ub ·ci 1). o "· D· •Ie lY Ü· z. es es Dimarts, 27 d'abril, 21 h. Xavier Comorera, ba1iton Ernest Martínez-Izquierdo, director è- la <>· ~a <>· el (olm<·1!\lll'IIU, 1'1/Ctlnt'<; t/¡•/'A.t«x: iacll1 Cllltda11a dc C.úmpo.«ton;) A. Schonberg: Scrc nadc, op. 24 ------------------------------------------ -----COI'{JUNT WÈRIC DE VIOLONCELS Dijous, 29 d'abril, 21 h. Claron McFadden, soprano Elias Arlzcuren, director x. ta ~e (llrrtmjtlllll'lll d'l:lft<S Arlzcurl'lll Nil.~> Rllt'CSII!irrJ à, La ts el C. Halffter: Fandango Dimarts, 4 de maig, 2 1 h. -------------------------------- VOL AD LIBITUM (Grup instrumental) D. Padrós: Ghiza-i-ruh (<<Stl\!11lll I. Stravinsky: Epitaphíum B. Casablancas: Invenció (estro11aJ J. Russinyol: Milus (¡•,ctlrri.'C tll'l C1'11tro pam la D!fusi6" dc la )· ]. ]. M•islc" Ccmtempomnt'fl) :r A. Lewin-Richter: Estudio canónico J.M. Mestres Quadreny: Sonades dels vells proverbis )· (enctlrrcc tiC!/ Cic/l') ;¡. :e ,_ Dijous, KI.ANGFORUM WIEN J. Homs: Derivacions 6 de maig, 21 h. Beat Furrer, director L. Nono: Canto per 13 I. Xenak.is: Phlcgra F; Baas: Nachtschattcn B. Furrer: A un moment dc tcrrc perdue ll d 1- t, E. Denlsov: Cànon en memò ria d 'Igor St.ravinsky J. Homs: Duo per a tlauta i clarinet 13 n lloc: Auditori Eduard Toldrà del Conservatori Municipal de Música de Barcelona Informació: 317 15 74 ;e IB a Venda d 'entrades a Conservatori Municipal de Música: una hora abans del concert Palau de la Virreina: des de començaments d 'abril Preu: 500 pres. Preus reduïts p er a grups :s )- ·- I -------------- A. Ginasteca: I Canción al arbol del olvido; 11 Pampeana núm. 2 J.L. Turina: Divcnimcnto, Aria y Serenata L. G"'.tSser: Octet d 'advent (cncòm >c del Cicle) A. Part: Fratrcs X. Montsalvatge: Cinco Canciones Negras Generalitat de Catalunya Departament de Cultura Per fi, com el pfimer dia L'any 191 Oes va acabar de construir un dels edificis més singulars de Barcelona: la casa Milà o, com se la coneix popularment, La Pedrera, obra de l'arquitecte Antoni Gaudí. Des d'aleshores han passat vuitanta anys. Ara, gràcies al patrocini de CAIXA DE CATALUNYA, en-eol·laboració amb altres organismes públics, se n'ha fet una fidel i acurada restauració, amb la qual cosa ha recuperat totalment el seu aspecte i bellesa inicials. I ens ha quedat, per fi, com el primer dia. Perquè la Pedrera s'ho mereixia: perquè és un dels edificis més significatius del modernisme a Catalunya i de l'arquitectura mundial; i perquè ha estat declarat recentment Patrimoni de la Humanitat per la UNESCO. Felicitats.