Revista Musical Catalana. Núm. 104 Juny 1993
Editorial: El Liceu en una nova etapa / PANORAMA Frederic Mompou 1893-1993. El món màgic de Frederic Mompou. Narcís Bonet / Entre l'apunt biogràfic i l'anàlisi. Carme Martínez / L'obra de Mompou vista per l'intèrpret. Carme Martínez / Mikrokosmos: Guaita què fan, ara! Pere Artís / Del seu affm.: Sr. Vittorio Sicuri. Jaume Comellas / Festival de Peralada. Una oferta de gran nivell. Jaume Comellas / Concert poc conjuntat al Liceu. Josep Casanovas / Un trovatore no massa atractiu. Xavier Casanovas-Danés / Un bravo per a Eva León. Frances Taverna-Bech / TEMA Grieg i txaikovski, dos vells amics desconeguts / Edvard Grieg, o el nacionalisme nòrdic refinat. Josep Casanovas / Piotr Txaikovski, molt programat i molt desconegut. Jesús García-Pérez / MUSICALIA Dalmau González. Gran professional i profund amant de la música. Jaume Comellas / Catalunya Música proposa. Ibsen, Grieg i el Peer Gynt. Victòria Palma / L'obra per a orquestra: l'altra Mompou. Carles Lobo / Così fan tutte, una bella paròdia de l'òpera bufa. Jaume Comellas / Qüestionari informal. Tomàs Molina. Mercè Camps de Gispert / Festival de música celta, Música dels límits del món. David Picó S. i Sean Corcoran / SCHERZANDO Cesc / CONCURS / DISCOS
Centre de documentació de l'Orfeó Català
Còpia permesa amb finalitat d'estudi o recerca, citant la font "Centre de Documentació de l’Orfeó Català". Per a qualsevol altre ús cal demanar autorització.
L'OBRA DE MOMPOU EN PERSPECTIVA ' DALMAU GONZALEZ Gran cantant. i granmuslc ~ ANIVERSARIS DE GRIEG I TXAIKOVSKI MANUEL DE FALLA ' ATLANT IDA Una obra mestra redescoberta NOVETAT DISCOGRAFIA MANUEl DE FALLA EL SOMBRERO DE TRES PJCOS Concert per calvecí i cinc instruments JOVEN ORQUESTA NACIONAL DE ESPAÑA DIRECCIÓ: EDMON COLOMER CD VALOIS V 4642 ALBUM 2 CD VALOIS V 4685 SUMARI revista musieal eatalana EDITORIAL PANORAMA •• •• •• •• •• •• •• • El Liceu, t'llUna nova elapa Frl'deric iUompou 1893-199.1 El món màgic de Frederic Mompou p e r Narcís Bonet g,,trP,t'npunL bwg rà.fic i l'nnñlisi p e r Carme Martínez I ,'abm cie /11umpou vistrJ. per l'inti'>rptW p e rC.M• 111ilrrulro.,mo.<: "G uaita quèfan , nra !"' p e r Pere Artís Del seu affm.: Sr. Viftorio Sie ttri per Jaume Comellas Pl'stir,rtl de Pera /adn. Una oferta cie grnn niiJI•It p erJ.C.C. Cunct•rt poc conjuntat al LicPu p e r Josep Casanovas Un Tro' uturc 110 ma.ssa atrnctút p er X. Casanova~·Danés Un "bra vo'' pera Et•a León p erF.Tave rna-Bech Grieg i 1'xail.·ouski, dos ·twlls amics r!P.~cont•gt~ts Ed11nrrl Grieg, o el tutewrw li.mte nòrdic r f!jinat p e r Josep Casanovas Piolr 'l'xnilwuski. molt programat i molt desconegu t per Jesús Garcia-Pérez Dalmau Gon:::tílez. Gran professional i profund (tmont de la mtÚiica p e r Jaume Comellas Cotaf~tr;yct Mú.sico proposa. Ibsen., Grieg i el P cer Cyut pe r VictÓria Palma L'obra pPr a orques/ra: l'altra Mompott pe r Carles Lobo Cosi fao tulle. una bella paròdia de l'àpera bufa pe rJ.C. Qiiestiormri infomtal. Tomàs Molina p er Mercè Camps de Gispert SCHERZANDO CONCURS DISCOS o •• Pesti vttl de músict.t celta. Mii..sica. del, límits del món per David Picó 5./ Sean Corcoran per Cesc 3 303 PA[AU~ ~100 IDTemporada 1993-94 ***** ELCICLEDECONCERTS CINCESTRELLES Preus abonament a 16 concerts: De 20.250 a 114.750 piCS. Venda abonament~ De l' I al 26dc juny Preus localitats: De J.OO) a I5.00) pteS. Venda localitats A partirdel12dcjuliol Palau de la Música Ca1alana Tel. 2681000 ( ~' ~c~!c,0 ORFEÓCArM..I ) "-LI~~r I.A ~Cs1ry ' TAll/ Organílzn FUNDACIÓORFEÓCATALÀ PALAU DELA MÚSICA CATALANA Amb el suport de llll1t GeneralltaL de Catalunya IIW! Dapar1l!menl de Cullura • I I I I I EDITORIAL a designació de Josep Caminal com a Director General del Gran Teatre del Liceu obre un nou període del coliseu de la Rambla. Una novetat basada, òbviament, no pa. únicamen t en un relleu personal en la cúpula gestora, sinó t-n la muta ció e trnctural del Gran Teatre (i de la qual el relleu abans esmt-ntat és eÀ--p re ió notòria ). La complexitat creixent del món líric i les particularitats pròpie del Liceu r eclamaven de t emps una adequació operativa a un es n ece sitat i a uns imperatius molt diferents als vigents en con stituir-se el Consorci del Gt·an T ea tre del Liceu. D'ací la reforma efectuada en els òrgans de gestió, en la qual ha prevalgut, prioritàriament, la resituació del paper que , en la vida del Liceu, han d 'ass umir totes i cadascuna dc les instàncies implicades . D' ací, tamhé, l ' assentiment col·lecliu al rol a jugar , i del qual és exponent tangible la Comissió Executiva encarregada de la materialització de les grans línies d'a cció. Hom diria que, sobr e la base d'un llegat pretèrit (i recolzant-s ' hi), han es tat introduït -o són en vies d 'introduccióuns matisos funcionals importants: el protagonisme institucional, tal com ho demostra la presidència rotativa en la Comissió Executiva i la celebració , en un termini mitj à, d'un nou Plenari del Patronat; el suport extern, amb la creació d'una Comissió Artística Assessora (integrada pet· Antoni Ros Marbà, Lluís Pasqual, Josep M. Bricall i Ramon Pla); la redefinició interna amb Ja implantació d ' un nou organigrama, en el qual des ta ca la vohmtat de nomenament d ' un Director Musical del T eatre; l'establiment d ' un pla de reformes -i, conjuntament, d 'un via ele lïnançament- i la determinació de les prioritats a aconseguir; la rendibilització de recursos humans i financers, etc. Òbviament, aquestes grans línies ten en -o tindran- el co rrelat d'unes accions concre tes : estudi d ' una política de preu s, augment dels punt de venda, acords amb els mitjans televisiu i radiofònic, potenciació dels programes d'incidència e eolar, creació d ' un Taller d'Òpera , increment dels patrocinis, etc . Tot apunta, en definitiva, a la instauració d ' un estil en què se cer ca, de forma ponderada, la imbricació de la titularitat oficial amb els mètodes i exigències del sector privat, en un mat·c de voluntat de màxima projecció sobre el cos social; i amb la fita de guanyar les opcions de futur (en l'àmbit estructural, amb la superació del repte de la remodelació; en l 'artístic, amb totes a(ruelles accions que han d 'acréixer el llistó de les realitzacions aconseguides) . Probablement som ara davant d~una oportunitat excepcional de con solidació i de rellançamcnt del Teatre. De consolidació, per l 'assumpció d'unes premisses r ealistes; de rellançament, p er la voluntat institucional d ' assolir-lo i pel clima d'il·lu sionat optimisme amb què és afrontat el repte per part de tots els crui hi són implicats . Per això creiem que, en la traj ectòria del Liceu, s ' ha clos una etapa i se n 'inicia tma altra. Molts apostem decididament per aquest present virtual , que recolza en un ahir immediat altament positiu i que, alhora, vol ser suport d ' un clemà tran scendent, assolible amb la col·laboració de tots. El Liceu, en una ¡J nova etapa . et -~ a ~: ¡J 104 s 305 PANORAMA FREDERIC MOMPOU I 893-1 993 El món màgic de Freder ic Momp ou per NARCIS BONET E 104 6 306 l text dc pr·escn tació del Festival Mompou celebrat a Par·ís el novcmbt·c d e 1991 1 invitava el públic par·isenc a " d escob r ir el món màgir dt' Fredet·ic Mompou" . Mornpou mateix utilitza atp1est adjectiu en u na cJc les seves pt·imeríssimes obres, Cants mà.gics (1917-1919), en què s'afirma j a la personalita t d el n ost1·c compositor , cridat a ser el p rimer a donar una dimensió univCJ·sal a la ct·eació musi cal catalana. Sense n egar ni menystenir la procedèn cia ca talan a d ' Albéniz i Gran ados, 2 que precediren Mompou en la fuma internacional, cal conveni r·, tanma teix , que el caràcter d e l' obr·a d ' aques ts dos importants compositors correspon més a la noció de música espanyola -que tant contribuit·en a crear- que no pa. a l que entenem p er música catalana. En què radica , p erò, l'essència de ]a música catalana que difereix de la música pr·od uida per altres compositors catalans corn Albéniz i Gr anados? Sens d ub te, en l' aprofundiment d c la nostra cançó popular tal com la descobriren i sentiren Antoni Nicolan , Juli Garreta o Enric Mot·era. Fruit d ' un a nova gener ació , i acompanyat d ' altres fr.gur·cs com Manuel Blancafor t o Eduard Toldrà, Frederic Mompou , partint de les mateixes arr-els comun es -i sen se renu nciat·-hi- aconsegueix transcendir els límits pairals i seduir d ' altres sensibilitats alienes a la nos tra sensibilitat casolana. La catalanitat musical de Frederic Morn pou no ve determinada, però , per la utilització d el material popular· com fa, gair eb é sistemàticanwnt, en les seves Cançons i Da nses que, d ell918 fms aJ 1978 l'acompanyaran tot al Uarg dc la seva vida , sinó per quelcom de més profund i indefinible. Certament, la nos tra sen sibilitat es complau <>n reconèixer com a p r·òpies Ics tonades apreses des del bressol, i ens aconten tem fàcilment d ' aq ues t signe p er conferir la narionalitat catalana a qui satisfaci així el nostre amor p ropi. Si he par·lat del " món màgic' " de Frederic Mompou és p erquè el seu mjssa tge , has at en a n tics motlles i velles essènci es, apareix "com novamen t al bell atzar del dia",3 a mb un dring de veritat que està p et· damunt d els límits d el temps i de l'espai. Profundament arrelat en la seva època i en la seva tena , Mompou en s n ' ofereix una qujnta essència que dóna p erennitat i univer salitat a la seva obra . Un d els sccr·cts de ]a jus ta admiració que suscita la seva música rau potsPr· en la mixtura de Ja d oble filja ció d e Mompou , fill dc pare català i •le mare francesa , i en l a seva doble formació, també, catalana i fran cesa. En efecte . n at i educat primerament a Barcelona , Mompou es trasllada a P a rís als divuit anys -edat decisiva en La seva formació- p er estu diar- hi, a més del piano, l 'hat·monia i la composició. La seva primer· a obr·a , Impressions íntimes, data pr·ecisamen t del l9ll. P odríem dir q ue el contacte dir ecte amb la músi ca fran cesa - i inicialment amb l ' obra de Fau- ré- actua d ' incentiu per descobrir-sc a si mateix i descobrir albora la seva identificació amb l'ànjma musical catalana. Podem imaginar la cul"iosa impr·cssió que devia produir t'i jove Mompou en donar a con èixer la seva música a Par·ís. Avesats a cercar i a trobar un cert i at ractiu exotisme en la música d e l' altra banda dels Pirineus, el públic• i els crítics francesos bé d evien sentit· que Mompou padava en una altra llengua q ue nj era l'espan yola ni era tampoc un patois provincial, sinó que er a una ll rngua culta i, a la vegada, ign or·ada i enten edora ! E l món màgic d e Momp ou no és, doncs, un m ón exòtic, i el seu mèrit és d ' haver aconseguit imposar·-se , dins i fora de casa , no pas fent voleiar faramalles o " venent falsedats" ,'1 sinó interior·itzant-sc a còpia d 'escoltar· la veu plll·a i dura que li dicta la srva música . ''Sempre h e protestat quan em d iuen comp ositor", m 'escrivia j a fa uns anys. " J o no sóc un compositor; no vull ser u n compositor. Sen zillamen t cr·cc que sóc una música, una músic;a que estic c:on vençu t que no sóc jo qui la fa , ja que sempt·c tinc la sensació c¡uc ve de fora a dintr·e i no al r evés, com semblaria lògic. Tinc p oca audició i n terna , així és que no penso l a meva música , o n omés en ben pocs casos. E n gt•ncr·al, cada vegada es tic més convençut qué no som pas nosaltres , els músics, els qui et·eern. És clar que cm r efereixo a Ja bona música ; la dolenta és ben nostra , arnb tota seguretat. Cal inculcar aq uest sentiment d ' humilitat artística als compositor s, ja que se'ns fa ja prou honor en fc r·-nos - PANORAMA escola de pedé!gogia mus1car MÈTODE IRENEU SEGARRA otl- lb D- ve la a Mom pou a l'home natge que se li oferi al Palau de la M6slca e l 29·4·1982 l ll ra : l :m ::o :s- •is nla 10 ::u n- 10 eit- :m va m ia m o- lC .lC lli aal lC JC oen- :S, :tr ;i- ili u T- lC os .... sentir elegits de quali ta t per a tra ns mct t·c tals missatges" . Aquesta co nfes. ió (Lmnscr ita üteralmcnt), que més a viat és una pt·ofcssió de fc, em t·ecor da que e n una el<' Ics sl'vcs p e•·iòdiques i pet· mi espe t·a des estades a Par ís, després d c sop a t· plegats s' assegué a l piano i em mostr à el manuscr it d ' una d e ies seves darrer es obt·cs . Sed uït no solame n t per Ja h e llr:sa dc la m úsica sinó també per la colw s ió intem a de l'obra , no vaig pode r - mc estar de comenta r- la- hi an a li tza nt-la detingucl a mc nt ,5 ta nt en l ' aspecte fo t·mal com e n la seva su btilesa ha rmònica . Momp ou m 'escoltava aixeca n t uns ulls sm·presos, com si Ics meves ex plica cion s n o ti nguessin res a veure a m b l a seva música .. . Certa mt>nt , Mompo u no pensava Ja eva m úsiea. L 'ela bo r ació es feia, pen), inconscie n tment, i a mb u na intu"ició infal ·Liblc r c hutjuva o pre nia el fil pn·ciós que els sc us dit¡; - fid els servido rs- una ven desgr anant sobre el tecla t. Això no vol clir c¡ue cl t•·ch a llli fos fà cil. AJ conlra r·i. Al sedàs ck la sc•vu fina o r ella , li cOLTes porriu J' à r:d ua tasca de selecciona t· i ll iga r els caps de l que l·i e r a d ic tal. La scgt11·a intuj"ció cr eado ra de Mom pou c m n •corda la segura intuïció intc rp •·eta ti va dc Conxita Badia , de q u i un dia Alícia de L arrocb a em deia, a dmira da: ·'En sap tan t. de m úsica, a q tH'Sla dona !", i j o vaig conte la r·-li: · 'No, la Conxita no e n sap. de m (Isica; la Con xita és la uuhica" . D e la m a teixa ma iH·•·a que Mompou pr otesta va " J o no sóc compositor, jo sóc una m íu;ic·a". Poc importe n aq uí els mitja ns - intel·lectua ls o inttiits-, el que importa és el •·csultal, i si h6 Mompou és p er a mi e l composit o r més r epresenta ti u de la his tòria de la música c-a ta la na , a ixí m a teix conside ro q u e la seva obra r epr esenta u na dc les apo•·La cions més singulars i considc r·Hbles del r ep ertor·i ]Jia nís tic· univer sal del segle xx. Notes 1 Ot¡~anitzat conjuntanwnl pt•l Cu~u l elf' Catalunya d e P arís i la ociÍ'lÍ' Fnln<_·uil-t' de :\Iusique Contempm·nin f'. ¡·I Ft•,tivul .\lompou pr·est>ntà robra intt·grul [11!1" u pjano a cà tT('{" d"Antoni s,.,.,(·~ i MiiJIIl'l Fan·é a la ala Cot·tot. i un COIICI'I"I cru b res per a can t i pia n o, ui Pa la u dt• Iu UNESCO, a rà t-rce d .. Cut·mt·n B u~l u ­ nuwte, Clwislopltc ~l ortug~w i Cnrnwn l\'Io,mpou . 2 Es s:i¡,'llifica tiva l'cxi&tèneia d'uno po.,ta l dc I" èp oca on a lJWU d' un o fotog•·nfiu dl' C rana~ o~. figur·a el ~1:11 nu u~. um lt In sev a co ndJCIO. en nnglcs, d <• t·111 u lun composer " ! 3 J oan M ar·ngu11: Din ri('.~ ri 'nm or· 4 Sal vador Espdu : to p e/I da bra u 5 Vegeu en uq tH'S I Sl'nlit Iu nlf"Yu u n ii li~i sobre Damunt tle tu , n omés /e.~ flors i Vuriacíon.~ sobrP "" temo de Clr o{IÍII t• n ¡•I llib t·e d ' imminen t puh li<·Ewió th• In Cullcrció d c Com positot·s Cu tulun¡;¡ tld Dt·· TJa r·ta mcnt d<' Cultura d<· Iu C!' rll'nt litn l de Ca ta lw1 yn, drd if'u t u Ft·t•tl t·r·it· Mnmpou. CURSOS PERA LA FORMACIÓ DE PROFESSORS ESPECIALISTES DE MÚSICA ;a E:. -~ • Educació Infantil • Educació Primària • Escoles de Música i Conservatoris .. lill !à: ii.l 104 C ursos adaptats a la nova Llei de la Reform a Edu cativa GeNimlotnl de catalunya Departament d'EnNnyamenl Informació: el Portal Nou, 13 08221 Terrassa. Telèfon (93) 783 79 72, de 9 a 13 hores 7 :w;- PANORAMA FREDERIC MOMPOU 1 893· 1 993 Entre l'apun t biogrà fic i l'anàli si per CARME MARTINE:Z: E 104 8 308 n u n n carta del 7 de ju- liol de 1919, ad reçada a -Lluís Duran i Ventosa {qui ha lu·ia d 'ésser , anys més tard, el sl'gon marit de J osefina Dencaussc. la marc de Fr·eder ic Mompou). Lluís Millet s'expre sava en aqucstb termes . tol referint-se al, en aqueU moment, jove composito1·: "EI jove Mompou és un compositor b en interessant: un impressionista català. Ha ajuntat a les sonoritats impressionis tes dds moderns fra ncesos la ingenuïtat de la nostra cançó. amb bon b'USL i distinció ... Ara bé: ' ·l' aHnil· d'aquest j ove at·ti ta és difíril de preveu,·e' ", seguei..x en )lillet. Per què? ·"El seu ideal", arlareix. ··diu eU, és d'anar cada dia més cap a la simpli citat i cl laeonisme, reaccionat· contra la complexitat i la inflor . E s tà bé, això, i adequat a l' h ora present d 'esgotament: és hora de reaccionar t>n vers un art sincer , n ou i simple. En el que ba fet ara aquest arti ta hi ha coses delicioses i ben sentide ; però té p t·ou armes p er desplega t· son intent?. per arriba r a ésser una personalitat b en definida? El que fa ara és una nota tènue, finí sima, animada sov in t per Ja cantarella terra l, per ò això t·epet it és fà cil que el porti a l'amanerament. Crec que hauria de trebaUar fermament Ja tècnica. adrecada a la seva manera de entir. Sobre l'impre ·ioni me solament, encara que sigui vivificat per la cançó, no cr·cc j o que pugui fer un art d urable" . I conclou: " Una tècnica ex tensa i forta és imprescindible sempre pe1· arribar a una obra d o volat! a i df'finitiva. " Doncs b é: seixanta anys més tard. en u n artic·le pul>licat aJ diari "El País.,, commemorant el 93 anivet· ari de Mompou, i titulat " Frederic Mom pou, princi- pe de la músira", En ritTUe Franco escrivia : '" El p asa do mjéJ-coles cumplió 93 años el compositot· Frederir Mornpou , príncipe de los artistas españoles . .. Mompou, el selt'rtísimo Mompou, el músico ca ·i de ca mara en el París de los vcintc, es boy una figm·a popular. Su música alcanza una extensión inu itada: triunfa en Estados Unidos, en Varsovia, en Moscú o en Londr es; sirve de apoyo a q u ienf's todav1a d e(ienden Ja posihilidad dc ser original, escribit>mlo c'n si menor o en do mayor; al misrno tiempo. despierta el entusiasmo de las vanguardias."' I afegeix: " De la universaüdad de la obra deMompou nos hablan algtmos datos representativo ·: es, con Falla, el músico español dc mas crecida bibliografia; es también, con Falla y el Concierto de Arcmju.ez, de Rodrigo, el que goza de mas extensa discogt·afía , con va rias grabacion es de s u ob1·a completa pa~·a pian o. E l ¡n·estigio d e Mompou -doc tot· honoris causa de univer·sidade , p remios, academias y homenajes s in fi n- no decrece. Al contrario, cad a vcz es mas extenso el espac-io que le d edican los historiadores de la música . Lo que no ha d c extrañar cuando se tt·ata d e u n capí tulo fundamen tal d e la cultunt bispiinica y de un a aportación a la cultura eur·opea tan or·igin al que seriamente no hay manera de encontra de paralelo o analogía". Avui dia, en aquest any 1993 en el qual C<'lciH·em el centenari del desaparegu t compositor, i podem no tan sol s ubscriure. sinó també enriq u ir la llista de Uoances i honors rl ' Iglesias, feta encara en vida d c Mompou , ens podríem pr·eguntar, legítimament: com és possible? . com s ' ho ha fet, Mom pou , per travt>ssar el m ar de dubtes exposats per Millet i fer arribar· la seva música al port de la vida p erdurable? Trartarrm dc trobar-hi respostes al lhn·g d'aquest article. Regnar abans de • mor1r E n p rimer lloc, no estaria de més r·elativitzar els "'peròs" de Millet i situar·-los dins del st>u context , que és la Barcelona musical de l'època. De fet, a París, ben poc temps després -ell921-, i corn a res ultat del concer t en el qual el pianista Motte-Lanoix va pt·e entar les prime1·es obt·cs dr Mompou (conct·etament, les Qua- tre ca nçons catalanes . Ics cènes d·Enfants i els Cants màgics). una plèiade d'articles summament elogiosos, signats pt>ls crítics més importants del moment. van sa lu dar Mompou com "' un músic de qualüat. Un d 'aquells urs artistes que tt·ansform en tol el que toquen" i com a " poeta del piano" (Vuillermoz). Hemi Collet demostrà bastant més cl ari vidènria (o temeritat, potser·) que l\lillet, afirmant que "'Mompou. a mb els seu s Cants mi"igics, ens pt·omet un músic complet per a un f u tm· proper" . Efcctivameul: Mompou esdevé ràpidamen t l ' últim artista afalaga t dc París: es toquen con stantment les seves ol>rcs, les portes de l'aris tocr àcia sr li obr·en d e bat a bat ... Recep<"ions a casa dels prínceps Bassiano clt- Gaetani, dels R otbschild . dc la princesa de P oligna<· ... , on li demanaven invariablement que interpretés ell matei x les seves obres -acollides sempre amb gr an èxit- i on entra en contacte amb els artistes més selectes dd moment. Mompou passava per totes aquestes experiències amb una cet·ta indifer ència - la indiferència al tumult, que, com veurem , és la base de la seva pet·son aütat- que no deixa dc ser divertida: con cloïa les cartes PANORAMA •• :m rg de de eu uís. - el va de a.es s), a- rílt, Fre de ric Mompou i la seva esposa Carm en Bravo (dre t a ). A l'esque rra, Joaquim Homs .111 adxeçades a la sev~1 famí1ü1, en les lls :ot lel quals expli cava els detalls d ' aquelles select es soirées amb u n lacònic "en fi , res" . Amb Ja ma teixa incl ife t·ència semblà aeolli•· el •·elatiu fra cà s del concet·t , cclclwat el 21 de d esembt·c de 1922, al Pa lau d e la Música de Ban·clona ; u n conce1·t integrat cxclusivam<'nt pe•· ob•·cs dc :\tl ompou mateix - interpre tades no vament pet· Mouc-Lacroix- i de Told t·à. Et·a Ja primera presa dt> contacte de ~ompou amb el públie d c Bar·celona; Ics :o- VI- ue •U , ns ·a lt: Jl- es ·es ~i a :p· i ald, on :ni ;enb Jte lel •er nh fe:o- 30· ;er tes .... c•·òniques apun ta•·ic n. l ' c ndemà , que " Frede ric Mompou fou molt aplaudi t , s i bé el públ ic no es manif('Stà devot incondicional en tot mome nt del seu a •·t. .. " i q ue "en Toldrà obi ingu é un èx:i t fàcil i " . ne ,, . M. om pou , mes , cruannanu men t, afegia al S<' ll d iari: "La meva mare n o pod ia dissimul a t· el disgust reeoi'Cia n t ht fl'(·du acollida q ue un púhlir in difc1·cn t i fins mal ed uca t acab ava de fe•· a Ics meves obres fràgi ls i exposades a totes les mish ies ... Jo, a l contrari, semblava inco n scient a totes incügnacion s comc·nt aris . .. ,, . D 'entrada , no d e ixa dc· ser desconcet·tador un a collim e n t tan djve1·s . Com no de ixa dc• se•· divertit con s tatar que, nwntJ'(' que el composito•· a conseguia amb prou feines que la Casa Dotessio (Unión Mu i<'al Es pañola) li publicrués aquí. d 1919. e ls Cants màgics, la pa•·titun1 omplia immediatamen t tots t'ls aparadot'S de la capital ft·a nct•Aa i <·I ' ·tout Pa ris" en parla va. Pt>J'Ò l'explicació cxistei~: no mr;, cal fe t· una ullada a la &ituarió musical de cada ciutat. Ell921. a París, feia tres an} S que De bussy era mort i dinou de l'es trc·na d t~ Pelléas; feia més de vi n t anys que Rica r d Viñes tocavu les ohn~s dC' Ravel; Marine tti havia Uauçat e l seu. Manifest Fut u rist a i Tris ta n Tzara el 1Ylanifes t Dada; Sr·hiin berg h avia cscdt el seu trac·tat d'harmonia i Stravinsk y havia pt·ovocat l'escàndol amb Lct consagració de ln. prima vera; i , sobretot, Satie, Cocteau i el Cn tp dels Sis ha vie n e n cetat la 1:,'11CJ-ra a les l ' i mp rcRsion i snu~ amb una m úsica pu ra i sim ple, " una músiea dc toLs els d ics" . Mom pou a n·i b avu , doncs, e n el moment ju s t en q uè el pí•blic de Pads estava pt·cpa•·a t per rebre aq u ella mús ica qul' tan t havia escandalitzat els editor dc Ba•·re lona. A Espanya, el panon!llra era be n difet·en t: a comcnc:arnent d el segle xx -tal com a firma e l pare Sopeña-, la música espanyola anava cinquanta any.:; <'JlClatTera respecte de l 'eur opl'a: e ls anys que havien trigat a estrenar-se aquí les s imfonies dc Beethove n. Espanya no havia pat·ticipa t , p1·àcticamen t , en t>l t·omantiei mc musical europen , n •sumil, també a mb re ta r d , per Alhfniz i Granados - les Goyescas s'rstrenen el 1913. La nova gPn('J'arió, la dc Ttu·:ina , del Ca m po , Gurirli, E s pHí., Don os tia, no va més enllà de l'impressionismc. E 11914. això si , Fa lla estr·cn a Ics seves Cançons populars espa11 yoles; pet·ò el seu salt estè tic n o d faria fi ns el 1923, amb el Retablo, i el 1925 amb el Concerto. Com u afegitó. Bat·celona no aca- 9 309 PANORAMA PANORAMA 104 bava d '1•s polsar·-se La inlluèn cia d<· l'òpt'ru italiana i, especialment, del wagncl'i&m(' -no en va Hemi Collct havia e¡¡crit, en el mateix nr·tidc ei ta t abans, que els Cants mclgics ('t·c o més sorprenent s (•nc•a ra p el fet de venir ' · d ' un d ' aq uests catal ans positius i r·mlcs, genn:mòfils fins al )JLllll dt• no c-rt>ut·e més que en Wugncr i en S Lra uss" . Vist aquest panor ama, no pot estran ya r que L'intcr·ès real per MomjJOtl Ho ~om e ncéii, a Barcelona, fin s als dan-ers anys vint. De Lotes ma ne r es , ca p aJ 1933 Momp ou ja e·ra consider at un clàssic, fïn s i toL<·lm írsi(' espanyol més r epresentatiu del moment ... i " el mÍisic ca ta là més admira t i con egut a Mèxic' ·; era tan " clàssic" que fin s i Lot ja hi havia, ell927, qui el considerava antiquat. Lliurat d eia , en "La Veu dc Catalunya,. : "Essent modern, mod er níssim , r art de Mompou ja di on a una mica amb certes ' modes' que podríem an omenar d ' última hora" . Lliurat s' equivocava , o potser no: en tot cas, Mom pou semp re ha estat p er sobre de mod es i esthiques, i hi ha sobr·eviscut. I, justament, aqtú r esideix, p er· a mi , el scc•·et de la seva vida perdurable, més enllà de la mort; cle la seva eterna joven tut, cent anys després del seu naixement; del feLque la seva m(lsica aspiri a la mateix a eternitat que el so produ'ít perles campanes foses per la seva família fran cesa , el Dencausse, fa ja quatre-cents anys: en l a seva poderosa individualitat. Mompou: un músic solitari En un ar·ticlc p ublicat a " La Vanguar·dia ", el 30 d ' abril d e l 963, Xavier Mon tsaJvatge escrivia: "No trobat·íem en la música ibèrica, pr·ctèt-ita o actual, un compositor dc les camcterístiques dc F rederic Mompou. Ell no ha tingut precedents i tampoc no tindrà continu adot·s, perquè l a seva obnt flota p er sobre d'acJUelles q ue integren J'cvoJució artística d el país ... " . E n t'fecte, es tracta d ' una ob ra a la vegada distaut dels seus coetanis i, tanmatei.x, irnmt'r¡,rirla en una p lena moder·nitat; d ' u na mÚ!iica única , personalíssima , capaç dc constituir-se en fon t d 'anà lisis de tota índole. Com veurem m és endavan t. es pot establir una certa genealogia estilística de Mompou: Satie, Üf'bussy, Chopin ... Tot i així, i com molt b é remarca Montsalvatge, "en la r ecet·ca de totes aqm•stes afinitats, s'intenta més que cap altra cosa trobat· paJ.lia lius a un fet cert: Mom pou és un m(rsic solitari , est èticament apa rtat de tots". Tothom ha tingut els seus antecedents, i potser· Mornpou no n 'és l'excep ció: a r·a b é, el seu camí fou plenament persontll , no per manca d ' interès o p<'r iguol·ància, sinó p et· pròpia con vicció, per la voluntat fet·m a dc trobar dins ell mateix el sPu ideaJ d ' adolescen t. Un sol matís caldria fet· a les afiTmacions preceden ts : " La música de Mompou és estt·anyament solitària, en cara q ue - ac-lareix Montsalvatge- totalment i profundan1ent nostra''. La contradicció és tan sols apar·cn t. Mompou és, efectivament, un músic ineqLÚvocament r·acial; ara, no és pol dir que aques ta sigui la seva fa ceta essencial. E l compositor s'expressa sempre en un llenguatge propi i personal, tant en les Cançons i Danses c-om en els Paisatges, on refl ecteix 1' ànima d e Galícia, o com en Ja traducció sonora dels vcr·sos df' sa nt Joan de la Creu en la Mtísica ca- nada . R esumim, doncs, client que l'actitud estètica de Mompou ha esdevingut una de les més insòlites del panor·arna mu icai europeu del segle xx. La seva poderosa inruvüluaJitat es manifesta en un cúmul de vir·tuts - cn ziJiesa. puresa, ingenuïtat, essencialital. mistet-i, poder d 'cvocadó , justa mesura ... - que anit·em anali tzant aquí. E n tot cas, la seva pr·oducció esclata en un determin at moment històric i en un pu n t toneret de la seva tr·ajectòr·i a. I Mompou , malgra t Ja seva indep endència , va tcrtir sempre: per fecta consciència d.e qLtins t'ren la seva situació i el seu pa per en la història d e la música i de l' art en gen eral; i s'hi va adeqn ar a la pedecció. Potser sigui atjuesta una altra d e Ics cla us dc la seva r esist ència al temps: la coiH't'èncta . cm a una altt·a è p <WH i pr·ecisament el nostt·cs !.Cnl inH' lltS r eaccionen. i volt•m continuar es ent fidels i honrats i \'0 1(' 111 confonnar-nos sPnt el q ue 'cJ·tnder am ent som , hem dc r·t•pt'l'M'lltar· <'ll la històt·ia fn t ur·a dt• l':u·t. la segona generació dels Ram{'allScarlatti: en una paraula: In Sf'gona raça d e pr-imitius ... Voldria, doncs, dona1·-tc l'ule•·Lu , ju que tocar nosaltrt's l' onp testra p er confeccionm· una olwa poc•ma és com fer mr ¡Jas l'li fa ls dt•l q uu l difícil ment p odríem sortir sense nmJetes'' . Pl'i mi ti vismc , " música rupestt·e", iH'gons Sulazar: aquesta és l'csLètiea q uo n ·sp ectarà Mompou tota Iu s<•vu vida, i que el dUL·à a produir u na música despullada , precisa , sin tètica; una música q ue " quan ho ha dit tot, en comptes d ' l'nn•d ur·e en una bella p cr·on1ei6, c·a lla pudorosament·' (V uillcm 10z); una música que, com la d f' 'a tit• i Df'bussy, no es digna d csf'nvolupar i t ria · •no fe r tot aLlò que hom pol fer" . 11) Recomenfar Hem parlat d 'una de les p rimeres composicions de Mompou: els Cants màgics . Una obra misteriosament nua. Una obra que reOectia p erfectament l'estètica per la qual clamaven , en aquell moment, Erik Satie, J ean Corteau -en la seva obra-manifest Le Coq et l'Arlequin- i el Gw p dels Sis: una estètica d el retorn a la simplicitat, a la ingenuïtat i a la pur·esa perdudes dan·era l a boirina impressionista. França segui a, llavors, el camí dels retorns. I Mompou en ceta , tatnbé, Lm canú de r etorn: decideix "recomençar" ' . Cal aclarir que no és aquesta , en absolut, tma actitud mimètica : és, ben aJ contrari, el n :sultat d ' una visió p t·ofund ament personal , com el compositor expressa sovint. « Faig aquesta mírsica perquè l ' art ha alTibaL al seu límit... l'art és el r etonl al primi tiu. No és retorn , és «re(;om ençar» ... R ecomen çar amb tot el que ja sallem" . Mompou fa del " recomençar", doncs, Ja clau dr la seva cr·eació artística. P erò, eom reconlf'nç:ar? Acabant amb "el domini cer ebral sota el crual hem viscut dtu·ant tant de temps ... ", escriu. " Volem ara , abans que res, w 1 p eríode d e música i res més. Una música del cor , per al cor, i no una música del cap, p er al cap . Una música casola na . Una música de tots els clics, segons demanava Cocteau en 1918. " Pet·què " aniba el dia en el quaiLU·geix concloure el pis inferior. Hom proced eix llavor s a l'enderrocament del pis sopeL'ior. utilitza nt els seus materials. Crec que ha an·ibat el dia de treballar en el pis d e sota... " . Recomençar vol dir també, per a Mompou , economitzar. Econorru tzar, d'entrada, d:irnen" J o no crec que les obres . swns. hagin de ser breus. Jo només p enso que l'extensió és sempre diñcil de sostenir al mateix nivell d 'inLcrès", afinna. Economitzar, Lambé, mitjans : tot i que la seva olwa. s'estén a diversos oo-èneres must(·nls -can çons, obr es contis-, és en el piano on hem de trobar Lot el pes de l 'enorme p ersonaJi tat de Mompou. En el sen pia ~1 0, canegat d ' atractius sugglwrmcnts en el terreny musical i in strumental , i e n el qual, com destaca Vu iiJenuoz, " du es o tt·es notes ofcn.1ixcn inrmNii aLament el ca ràcter d 'una Lrobulla ... i efectes senzi lls, procediments elementals, adqnir<'ixen la importància d'una n•vclació" . Quin a iu tel·ligènciu, la de MomJJou, tot assumint aquest pape•· dc ' ·David" musical!; justament d pa per que , amb el temps, li farà guanyar la pa r tida de la immortalita t a tants "Goliats'' del simfonisme i la retòt·ica . E n una car ta al seu amic Blancafot·t (1924) exclama , <'Spoutàniamcn t: "Em sorprèn abcr que estàs fen t obres sim fòniq ues! Pas possible! T'has tor·naL boig? Jo les p asso morades per a desenvolupar almen ys els tt·es temps d'un quat·tet" .1 con tin na: " Potser p uc asse~:,rut·a r·- Le ja qm' no entraré en l'or qnestt·a. Des que escric en aquest scntitlt·obo ja u fa ltar les obres curtes i tinc Iu impressió que malaguanyo notes precioses barrejades en una olla massa gt·an ... 1 encant Ravel i Debussy i u ns altr<'s modc>rns, la seva música pot toler ar· i ex igeix les extensions, pet·ò nosa ltr·es ja p erla- Genealogia estètica de Mompou: Satie, Chopin, Debussy ToL i que - ta l com apunta va Montsalva tge- Mompou es redreça com tUl poderós a rbre so.lita ri en el l)osc de la nostTa histtkiu musical, val a ilir que no hi hu ur·bre sen se an cJs: i que Mom pou , malgrat la seva origina lita t, t{• (•] s seus parentius estètics. llc•m pat·lat de Satie: com ell , Mompou pol prescindir d 'armad ures i banes dc compàs sen e ana r.· en dctl'iment de la fot·ma , ja qu<' la coher ència intema d e la mú iea de tots dos es fa p er sobt·c d c certc& regles d'escriptur·a que Mompou considera quelcom d'infantil, "com els caminadors dels nens ... , com el pa pf' l' ratllat dels p rimer s quaderns dc cal- lignifia . .. " . Com Satie , tamhú Mompou man ifesta tm httmot· i un encant -potser menys àcid- qu e e¡¡ tradueixen en les indicacions c•scrites en f rancès, a la m aner a d el mestre d 'Arcu eil, en tre les paute$ dels Dialogues: "sans <·spoir", "ex-pliquez", "qu <'slionnez", " hésitez", "cxaltez-vous" o " donnez des excuses", i, sobretot, a] famós "ch a ntcz avec la fTaich eur de l'het·be luunide" d e al E - .9 1!1 ~: 104 PANORAMA 104 12 312 Petites Filles au, ] ardin; que es ma nifesta igu alment, tal com assenyala J ankélévitch , " en les b romes populatxer es de sub urbis, en el vals una mica crutalla del guitarrista , en la vulgaritat deL 'hotne de l'aristó ... ''. Potset· Mom pou no va f reqüentar el cabaret amb la mateixa assid uïtat que Satie , per ò bé q ue li agradava passejat· p els carrerons d els subu rbis! En fi: si bé amb un a t·t men ys sec i més seductor, Mompou ens fa somiar en la pob resa volu otàda d e Sports et Díverti.ssements i en l'escriptui·a prinütiva de tantes altres humils p eces de Satie . Ja hem djt que M;ompou havia esta t qu alificat per Emile Vttiller moz com a " poeta del pian o" -i b en justament: qui, si no un autèntic poeta , h aw·ia pogut trobar inspiració en u n motiu, els barris suburbans, que h auria semblat pobr e a tants d ' altres?-; afegirem ara que Motte-Lacr oix s' abellia d ' an omenar-lo F rederic li. Quj havia estat el " p oeta del piano " p er excel·lència? QLú poilia ésset· Freder ic I? La resposta és evident : Chopin. Mompou compar teix amb el compositot· polonès el caràcter íntim de la seva música: no e11 va h avia sentit durant tota l a seva vida ''qu e el pas de simateix a l'extern .. . era un autèntic abisme" (Clar a Jaués) . Un a altra cosa : " h om ha ilit - assenyala Tristan la Rosa- que els preluilis de Chopin són improvisacions genials; doncs bé, quina aln·a cosa és tota la mú sica de Momp ou? La senzillesa , ]a delicadesa i la intimitat d ' aquella inspiració directa que algunes vegades va davallar sobr e Chopin és l a que contínuament ilicta a Mompou les seves obr es" . " J o n o porto l a música din tre de mi, sinó que la t·ebo de fora", eu s iliu Momp ou; i a nosalti·es se' n s afigura q tte el ma teix podria dir Chop in .. . Voleu m és? Les úniques variacions que Mompou ha escrit sobre un tema aliè són, p r ecisament, sobre un tema de Chop in ; cosa no gens estrru1ya si p ensem que, segons J ankélévitch , " Momp ou rivalitza amb Ch op in en el coneixemen t de les n otes bon es de l ' harmonia .. . " . Momp ou, com Chopin , tracta el pian o com quelcom el ' íntim , que canta , ino pas com nu enemic que cal vèn cer . Claude Deb ussy va escriu r e : " J o, ho ilic ti·emolant, estic segur que la música s'ha basat fins ara sobre un principi fal s. Hom busca massa escriure, hom fa música pel paper abans q1.1C p er l ' oïda . Massa i mportància a la fórmula, a la pr ofessió ... Rom fa metafísica i no es fa música: aquesta ha d 'ésser r egistrada espon tàniamen t p er l' oi"da de Poient, sen se que li calgui descobL"ir idees abstractes en els m eandt·es d ' llll complicat desenvolupam ent" . I continu a : "No s'escolten a] voltan t d ' u n mateix els mil sorolls de Ja N atura ; no se sotja prou aquesta música tan variada que se'n s ofer eix amb tanta abundor. Ella en s en volta i nosalu·es h em viscu t dius ella , fins ar a , sense adonar -nos-en. Vet aquí, segons jo,el nou camí" . " J o n o sé siFrederic Mompou - respon Vui)Jer moz- h a tingut coneixement d ' aquest text , p erò tota la seva obra està escrita com si l'hagués p res p er E vangeli ... Mompou ha cer cat les idees no en si, sinó al seu voltant, i ba sotjat apassionadamen t «els mil sor olls d e la Natura ».'' Tot el que veia i capta va quedava b en runagat eu una letargia durant la qual aquestes vivències sedimentaven en el seu esp erit; desp rés, despertava tot b uscant en si mateix la música q ue se' n d espre1Üa. Com a resultat d 'aquest procés, sorgeixen obres com Suburbis, Scènes d'Enfants i Fêtes Lointaines - p erfumades amb l'essèn cia i l'atmosfer a del paisatge rural català-, i d ' al tres -que ens parlen de l' ocult misteri de la uattu·a-, com ara Charmes , Cants màgics i ll'lúsica callada . L'instint al poder Reprenem Debussy: " hom fa música p el paper abans que p er l'oïda. Massa importància a la fórmula, a la professió ... " . No pas p er part de Mompou! Ell que, commogut p el Quintet de Fatu·é, quan encara era un n en, s'havia decidit a buscar tota aquella música que encara n o ha via estat escrita , a no deixar eu el no-res tants acords i l1annonies " que ja exis tien i que només calia buscar" - així descobreix , ell910, el seu prúner acord, que anomena Barri de platja- ; ell que, sense anar a trob ar cap m.estt·e que l'aconsellés i sen se con eixements d ' h armonia ni de contrapunt, p r ova de cr ear coses des del piano - Planys, l9ll- ; ell, que p ensa qu e escri w·e música n o és sinó trobar -la : tÜ més 1Ü m en ys . Millet, a l a seva ca1·ta , aconsellava ind:it:ectamen t a Mompon "treballar fermrunent la tècnica, adreçada - això sí- a l a seva man era éle sen tir" , ja que ' 'tma tècnica extensa i forta és imp r escin dible per arribar a una obra de volada i definitiva" . I que consti queMompouho va intentar-sense massa convicció- , a París, prim er amb P essard i després amb Rousseau. Res a fer-hi. L'harmonia trailicion al i Mompou eren dos mons diferents que mai no arribarien a trobar-se. I n o era que Mompou no s ' interessés per 1'ha1·monia; b en al contrari, aquesta fou justrunent la primera de les seves preocupacions, abans que l a línia melòilica . L' inter ès p er l ' lllliver s sonor -la r e-verber ació harmònica- marcà sempre la seva vida ; no en va , ja ho hem ilit, la seva mare venia d 'una an tiga familia fr ancesa que feia més de quatre-cents anys que es deilicava a la fosa de campanes . P erò els rígids m esu·es parisencs, incapaços d e valorar la seva agudíssima oïda , entrenada a la fàbrica fruniliar, n omés eren capaços de riiliculitzar les seves ru dimen tàries nocions teòriques; eu confessar a P essar d que allò que ell volia era compondre, la r esp osta irònica fou: "Alors, composez, composez" . Mompou r espondria , més endav ant: '"n o puc sotmet re la meva espontaneïtat a teories que no sento . .. per a mi només existeixen la m eva forro a i el meu concep te; n ei x: l' oh ra, d esprés l a teoria que sistematitza la p ràctica i la comenta " . Total: que Mompou , en comptes de ficar el nas als feix ucs tractats d ' harmonia , p assa el seu temps passejant p er París, o per la Garriga , amarant-se d ' inultges, col ors, sons ... , sediments molt més fèr tils qu e les rígiclesTegles acadèmiques. " Qualsevol p erd el ternp s estudiant harmonia i contrapltllt! " , comen tava . l és que el talentde Mompou h a esta t sempre plen amen t instintiu . E n una carta a Gerhard (sense data), afirma: " Amb el q ue PANORAMA nt t•t'' ed w t·a<' iÓ dc la posta im- JH'cs ·ioni¡,ta . També ha e tal tes- l ) i ) 1 ) Mompou amb Albert Sardà i Francesc Taverna-Bech 3 r à l !I !I s !I a :1 .s ò a LI o - a a :- u r s ,¡ a -- e ..... vaig vl'ient , vós no admeteu les durs personalitats d e talent instintiu i talent cer t>br·al ... jo dono tota la impor·tància a l' instint. .. perquè reconec q ue és l'instint que governa. I que cap música ha sortit d ' un t1·ac tat inó qu e Lots els tractats surte n i es for·men segons les músiques, productes rl ' una intuïció. Cocteau diu amb molta raó: L'instinct demande à être dressé par LLne méthode, mais l'instinct seu.l notLS aide à déconvrir LLne méthocle que nous soit propre et grftce à laquelle nous ponrrons dresser notre instinct . Jo no c rec en la necessitat d'una 'força dc voluntat', o sigui en la utilitat de co ntt·adir la nostra constitució i n aturalesa" . En la seva primet·a eonversa amb el seu admit·adíssim Ravel, " Ravel em deia ... i crec q u«' intt>ncionadament. que si la mú ica fos només producte dc l'in stint deixaria d. ésset· ob1·a d'at·t i només seria atza r·". Mompou dissentia: "'L'intuïtiu no és un incon scient des del moment q ue selecciona" . La xerrada el deixaria , doncs, una mica decebut. Mompou , CJllt>da ciat·, n o e ra cap tcòdc. " Mai no b e sab ut analitzar la meva mí1s ica", diu; i anys més tu 1·d, explica als seus alumnes dc Santiago de Corn postel·la , pada11t d ' un ucord ambigu: "Quan aspi•·o una flor, no penso e n el seu procés de eultiu. Així m ' ag1·ada c'st•oltar una música" . Mom pou és un mèdium, LUl ésser "en estat dc JH'I-pr tua espera i pcrprtua disposi!' iÓ pet· rebre una imatge o una rnúsit·a". Aquest est at li portada a dit· qm· no és cU ([UÍ pensava la mÍis ica sinó la música qui el pe nsa, a, a ell, que "els artist<'S són els magnífics serviclot·s de r a r·t. només intermediar-is ent1·e <'I Crrad o t· i l'obra" (Clara Janés). Com assenyala Gm·ardo Diego, p<'•· a e ll " no compta la vanitat dc la ciè ncia professional, 1'impudor tl<' la tècnica acumulativa, l'ostentació del poder mecànic, sinó la Vl' ll , Última i necessàri a, ra ra , JWC'c:iosa i fm:tuïta del p1·opi cor " . La in tuïció , en defin.iti va. Mompou, músic immutable Ja hem vi st com H em· i CollcL afirmava, el 1921, que .. Mompon , amh els seus Cants màgic.s, ens promet Ull músic comple t. .. " . Però Mom pou ja h o <'t·a, complet , en aquell rnomen l. Montsalvatge escri\ia, en el 70 aniversari del músic: "'Cinqua n ta anys de com po i tor no l'han fet canviar, a Frederic Mompou. No li han fet perdre res de la seva inicial claredat d 'expr essió, simplicitat de Ucnguatgc i jovf'nlul d ' accen t. Per aquesta •·aó, ell és, entre els nostres músics, el rnC:•s íntegre. Qui menys, o no gens, ha estat influït per fa ctors externs a la seva àrea emociona l. A lgú pot haver-li retre t això com una limitació o súup~oma d e C<'l·ta a et itud indife t·ent. Es cert cp1e Mompou , mus1c europeu, visqué llar·g t emps a París i va venr(' la da n'<'- timoni, mus tc ca talà, dt> la sotrcgada get·màni<'a que commogui- t'ls nostl·<'s compositors quan c Uja era pr·otagouista e nt1·e elh.. H a vist i ha ,;scut, doncs. r C>.lÏnc•iÓ dc moltes COU\ icc ions i l·lln·ot d'altreil il·lusion s i impulsos. H l'!> er això n o ha estat aliè als st-us c·oncixements, i tanmateix , l'NJ lamvoc n o ha torçat nj ta n sols desviat la seva línia d'orie ntació " . I continua: "El q ue en llll altre podria acusa r estancame nt , floq uesa o absència d ' iJ1q uie turl , en <'llt·e presenta m1 dels aspl'ctcs s upe rlatius d c la seva pers onalitat i allò qut- fa d c la seva ohra un Pas ú nie de fc t·me a i o ri{:,rina litat". Mompou h o sabia: "aquest acord és tota la meva música ", digu é a propòsit d. aqueU Barri de platja. "El n o tt·e mús ic , d<'s dc•I començame n t. establia u na aC'titud estètica en at·es de cct·ca 1· la SC\ a m{lsica, amb totes les as('e,>ndf>ncit-s que volem trobar-li -que Ji hem t•·obat aquí-, per·ò molt seva sempre. Així, les lmpressious íntimes (op . l ) podem afi nna r que no s 'anticipen ni són pr·ecursot·cs tl' altres actituds compositives a observar ~n el tnmsc urs d e L'ob1·a completa, de la vida sencera del composi to1·, sinó l[tte <UlLmcieu la seva fo rta c m¡Jrcmta d 'a ute nticitat indiseutiblt' d t>s del seu n aixement. .. ; sa ltaran a Ja Uum indiscutibles modificacions en la seva mane ra d't·s<·riu re, però sempt·e seran c>.t t·e,>ms He us q ue mai no arribara n a perto1·bar s ubstancialme nt d que quedà dit en les seves lmpressions íntimes" (An tonio l gles ias) . Q u è cal dit·, també, d c Ics Cançons i Danses, escrites en anys tan distants en el temps? M:algt·at el més de mig segle de la se,·a exte ns ió te mpor al , con serven una fesomia molt igual, la qual cosa diu molt a fav or de l'actitud de fe rmesa compositiva d'un mí1 i c. I , oh me ravella!, malgt·at acrues ta immutahiJitat s uhti tancial, en cap de les seves oLrcs " aparei.-xla rutina , flaqu cju lu fanta sia, s'ennuvol a la claredat expositiva o hom perd la seusació de vida renovada i fraga nt novetat' . (Montsalvatgc). Mompou sct·à empr·e fidel a s i ruatei.,, a les seves primeres oh res. 104 ;:¡ t ¡¡e él [ 104 14 314 Tot i així , lglesias padava de cct·tc& " modificacions, . e n la manc•·a d 'cscl'iun· dc Mom pou . U na c·e•·ta cvolueió , t•n eff'c le, s ' hi dóna. AJ llarg dc la seva vida , una ' id a ma rea da pt•r la solitud - que li va 1w•·nwtn• el 'cnfonsa•·-se en el món secn·t dc l' art- i l' a n goLxa - lòbric ec)u trapunt de la seva terr iJ) lt' a utoexigència-, Mompou rceOJTt' eamins. Les t races dc les seves pass«'s q ueden marcades en els quatre quade rns de l a Música ccdlado ( 1959-1967), potser l ' ohnl m6s •·cp •·f•se nta tiva dc l'esc riptura de J' tíltim Mompou , la que mé!:! t•l s atis fui ~• en el seu ideal estètic. La lectu r a dels versos d e sa nt J oan dc la Cre u -"La noche sosegada I en pa•· de los levantes dc la a u rcwu , I la mús ica callada I la s o l l~dad sonon1. I la cena que recrea y ena mor a"-, q ue d efin iE'n p e..Cec tamcnt lc aspiracion & de Mompou, la van inspír·a r . Es trac ta d ' una mús ica ca iJada pe t·què )[om pou atTiba a la més gr a n inlE'rioriLzació , a un mit·u e ndins de si matei..x, endins de la se' a à nima humana i limitada on n w , pe rò, l' atTel de l ' absolu t i dc l ' ete rn i La t ; és per això q ue la seva a uclició és inte rna , que la seva emoció és sec re ta i només pren f orma en la nos tra soledat, ta l com afirmava el mateix Mompou. É s una músi ca callada, també, pe r· la seva puresa i essencialitat: aques t leitrnotiv dc l'autor assoleix ara la màxima expr·essió. Mompou sC'Iccciona sempre. Sobre què? No ho sabem. En tot ca , el resultat é sempr e com aq uí, d e qualitat exquisida -i, sobr·etot , no confongue m essencialitat amb miniatm·a!-: la grandesa de Mompou é im·e rsament pt·oporcionaJ a Ics dime ns ions de la seva ob ra. Com ell ma teLx deia , "semp•·p he p r·e tès de fer bona música. EI meu únic afany consis teix a p r·odujr obres en les quals res no manqui i res no estigui de més . Cal Limitar-se a allò que és essc·ncial , no perdre's en idees secundàries dc menor eficàcia mus ical" . 1 at¡uesta m úsica és callada , sobre tot, penruè és més a p t·op q ue mai del s ilenci i, p er tant , en el pd m e t· graó dc la transcendència. E Lque vol Mompou a la r ecerca de Iu "soledat sonora " és " abastar el punt intangible on la música s'ha conve t·tit en la veu PANORAMA PANORAMA mateixa del sil enci, on el s iJC'nci mateLx s'ha fe t música " . De fet , continua J ankélévüch , ..s'e colta a Mompou, al llarg de lc oledats i silencis d c la Músiclt eoUa da. seguint un itincrar·i d c despullament i nuesa que té certa analogia amb el d e Manuel dc Falla i que pot conside rar-sc u na catarsi". En efecte, MomJ.JOU aJTiba a un n ou "recomença r " . En una conversa amb Clara Janés, e.l 9 de setembre dc 1971 , Mompou afirmava: " .Recomença r. Ara sí que hi h em arribat. .. A ra sí q ue no hi ha escapatòri a. Tots els símbols actuals condueixen a Hixò. Allò del q u adre blunc , t·om vols que s 'admeti e n una exposició s i.nó amb un scntil s im bòlic? Com a obra d ' art no, com a símb ol , carai! , és el que més accepto i el que comprenc més'' . De fe t , el mestre h avia e ncetat ja una è poca més a ustera , cer ebral i rontinguda; i havia demo tra t , de pa ' sada. amb els Improp eris . que la seva potència creadora e t·a be n capaç de depassat· el camí dc l'obra bren i pianís tica, CT~>a nl ~> I més b ell orato•·i esc•·it a Es pan ya durant la segona meitat del segle X.'<:. D e totes maneres, val a dir que Mompo u considerà aquesta obra com a excepcional e n ri context de la seva prodtH·ció: "Aquesta obra no vt' a tre u re'm del me u camí, ni i nte rromp els me us cruade m s d e Música callada ... ". També és veritat que, t al com assen yala Jankélévitch , "en el decurs dels anys la m(~~:, i ca dc Mompou es fa cada vt>gad a mé exigent i incle ment pe¡· a r oïd a .. : tot i així , ·"mai no ha tre ncat comple tame nt el seu' incle d 'o rigen amb la voluptu obitat sonora ... Mompou coneix altr·cs vies que les del terrorisme pE'r a imposar una lle ngua nova ... Mitjançan t una dist en sió s uau , progressiva i pers uasiva de l'harmonia ... Mompou habitua a poc a poc l ' oï da a dissonà ncies cada vegada més lwus ques i exigei~ de nosaltres un csfo•·ç que va sen se tr eva en augtnent; Mom pou dilata fin s a l'infinit els límits dc la tole rància auric ular. La M{tsica callada •·csu meix e n ce•·ta mes ura els progr essos d ' aques ta uscesi" . E ntenguem b é, pe rò, que l'e- qüen ts d e compà i la simultaneltal de ritmt'S diferents' ·. En tot ca ·, el que cal subra tlla r· aqtÚ é que Mompou no ha q ul'dut prc onc•· d ' u n n acionalis me carrincló, sinó que ha t•·a nscendiL la circ umstànei a t•sp àcio-tc mporal sobre la qual s'assenta seva obt·a , vinc ulant-la , pE't·ò , a l' essència dd seu art. Mompou el màgic volució de Mom p ou n o és r es més que · 'una renúncia a la continuíta t en la línia ascendent de pt·ogrés i pe rfecció en l'ar t , perquè 1'11 aques ta escalada ... cal, algun a vegada , descans at·", segons ell mateix. Mo~rou, músic rac1a Encara no bem parlat d ' una les manifestacions més clares d e l' originalitat de Mompou: la seva pe r·sonalíssima i gairebé (mica manera de filtra1.· mus icalment el folklor e de La seva terr a. El compo itor es va defensar sempee del qualificatiu de · 'folklò•·ic .. : " només pre ten c exposar la meva cree nça d·haver aconsegui t cr ear una música d ' ambient n cial sense caure en el p c t·iU i ]'abús de temes populars· ' . I afegia: ' ·EI me u catalanis me és nou .. . No és pn.>eisamc nt amb la melodia amb el que jo c:anto a Catalunya , sinó amb ressonàncies har mòniques, amb aeorcls catalans" . El catalanisme de Mompon, si b é jmp•·egna to1a la seva mús.ica, es fa esp ec:ialmcnt palès e n la sèrie de Can çons i Danses. Però fin s en el cas d 'aquestes haJ1l1onitzacions de temes popula rs -aiïrma el compositot·-, 40 mai n o va.ig utilitzar un sol te ma de manera directa , tan sols alguns compassos dc Petites el<~ }]lles a n }a rdin i La lli Cançó" . Es a dir, e n el mome nt e n què Mompou l'S proposa escriure unes Cançons i Da nses sobre temàtica p opular catala na , directamE'nL hasad es en doc wnents folldiki cs, les Ca nçons V i VI , com tambf. la Dansa lll, són absoluta men t ol'iginaJs, desmarcant-sc• així de la citació , o àdhuc dc: l' al·lusió directa. Com es manil''esta , doncs, el popularisme de Mompou? Doncs, com molt bé r es poo Cla t·a J anés, "en eiC'Incn ts propis de la música populae q1.te Mompou ha assimilat i me tabolitzat fins a tal p unt quE' ha a r..-iba t a constituir, com ja hem apunta t. l 'essència mateixa dc la seva m úsica , .. Quins elements són aquests? El mel odisme. d 'C'ntr ada; la capacitat de síntesi i la simpljcitat d els esquemes emprats; la unitat tonal , l'ús dc la ca dèn cia ft>menina ... A més, és justa me nt l'ús de tots aquests n•cm·sos d 'an el popular (com apunta Gilbe rt Chase) el qu e dóna a l'obra de Mompou un aire, dc vegades, impressionista: "' Molts tlels nous procediments qnn sc•mblaven invenció dels imJll'cssionis lcs, et·en corrents en l a músic.a popttlar espanyola ... , la I<'JHli'nc·i a a Ics h a r monies i melodi!•s modals , J' ambigiütat tonal , l'ús de quintes s uccessives, els recolzame nts no t·esolts , la complexita t mètd ca p ce canvis fre- Ja l1cm al·luditmés a munt a la manera do compondre• d(• Mompotl, com se sotme t a " l'enmmter·i d ' uns sons que sembla captar i traslladar al pentugn1111a fent L'ofici dc mèdi um d ' un misteriós missatge" (Montsal vatgc). VuiUe nnoz, pel seu costut, parla de Mompou e n f' ls tennPs sc:;,riil'nts: " Aquest jove ... és un màbric. E U busca en la música E'ls encants, els filtres, els en cante ris. Compon 'cants màgics', fórmules d ' encantam<•nt, <.Ticlcs mis terioses a Ics fon·es dt•seonc·gudcs dc• la atura. Són r E'a litzadons eurtc•s, disc•·ctcs, conc·c nt radcs, però que posseE'ÍX<>n una po t l- n{~ ia d 'evoeac•o gai r <.> bí: al·luci nan l. .. Aq uesta músi<·a ... toea i commou t·egions inex plorades del subconscie nt'' . Efectivu monl: ca l només fe•· una mirada als Chnrmes , obra de l'època puriscn(:u d c Mompou - i q ue re presenta un òrls mome nts m és quallats i definits d e la sf•va forta pe•·s onali tat- pe•· r oincidie amb Janl<f>lévilch quan afinna que "en Mom pou , el vct·tadc r , més e nllà de totes Ics contr·adiccions, s'anome na l' Encant. . . l' in efab le i el n o é què insituable p er excel·lència .. : ' . Charmes és la ' ·màxima expressió del seu sentir estè tic... Encanteri,s - ja que és pe t· la •·e prtició obsessiva d ' un motiu màgic pel que uquE'stes músiques, scm nla nls a les Cirandas dc Villa-Lobos o a les Gnossienn es dc Satie, e ncanten i fascinen l ' undüori " . L' immobilisme '"gnossicnnf:" -si hi ha moviment és ci•·r.tdar, f•s tutic- és, a l capdavall, el límit ext rem de Ja n egativa a desenvolupa r que apuntàvem abans i que t1.·obem també als Cants mcl.gics i, per exemplt-. al c:inq ui' u6mcro de ]a Música callada. Un alt1·e dels sc>c•·cts d e la màgi a dc la mús iea de Mompou r esi- dci..x , egons J ankélé' iteh , t' li •·aque t quelcom d · C\ as iu i dl' ' 'apor ó , d·atmosfhic i d ' una mica irr·cal q ue, com un halo ~ o­ not· o una boira lluminosa , l'll\ olta la seva mús ica ,.; a dir' en d misteri. I conlinua: '· Ja clis t:ltwia i l'espai sost rauen en Mompou totes les impressions i les imatgt•s, tamisen els colo•·s, csmortct•ixt' ll els son s, tocs lltmyuns, f(•s tcs llunyanes, de les qua ls 110 qm·d n u Iu fi més q ue un eeo, di¡;t un t , jocs clt• nen s llunyans, co mptim•s Lluuyunes ; la campana llu nyu na , q ue e n el :númer o cinc dc MIÍsica rttllcula dcsgr·ana les seves n olt'~ o hs es~ i ­ vcs, SCJl)bla p rnvc nir d ' un altn~ món " . E s la " poesia drllJ u nyu", que tan b é re n ectciXI'Il Ics ul· luclides Fêtes Lointetines, un a dt• IPs més fe rmes maHifestal'ions dt•l seu món es tè tic: no e n va Luib de Pahlo ha d efinü el segon temps del sen homenatge orqul's t•·al Per a Mompou com '" ¡un giga ntesco grillo ... oído a rliez kilóm<.>tt·os de dis ta ncia !". rs Mompou, un músic per a la immensa • • m1nor1a Clara J anés, e n la s<•va intct·l'ssan t biogr·alï.a de Frcdm·ic Mompou , rec uU tm a con versa , dd 1971 , am]) el mestre (ja ens hi hem r eferit aJntns). '"Jo l i prch'tmtava -diu- sob•·c In idea prou generalitzada que l ' utis tu neu p et· un íntim desig dc pcrdunu· després de Ja mort: "-T en s tu aquesta idea? - li deia. " - En el profund cr ec q ue sí , he tingu t el se n time nt d e pct·durar. i d espré ho he sentit dh· a d ' altres tan ser·iosamcnt... d'aquí a cincruanta a nys! " -Això segur, t u pc n lu•·aràs d. aquí a cinqt•anta o <'E'nt an ys, però jo em refe t'eixo a un S(~ nti­ ment teu. " -No, aquest sentiment, s i h i és, si exis teix, és un instint. .. lli ba ésser s que poden te nir aq uest afany, d ' alt•·cs no , p e r·ò en e~ I fon s h a d 'existir·" . I afegia , més avall: '"-L ' ésse1· no pot r efu sa•· la p erdurabilitat, p e rò cercarla ... " . El poderós ins tint de Mompou feia eliana , un cop més . Set an ys després d e La seva mo•·t , i en c·om- ~ ..; ..• ~: 104 -i fJ i.- J 15 :n s PANORAMA SALLE ERARO, 13, Rue du Mail I ·F.\DU FfJ[ 1; • lo.•ri/ 1921, ,t :n hL"ures pnlcis,•s UI'} Seul ~écital de Pial'}o doon~ par MOTTE=LACROIX Professeur au Oonservatoire de Strasbourg . - ··.c.~·'!"f;"••"'- FROGRAMME .1. ~. n 11 u F'antaisir chromatique et Fugue IIFI\ 111111'1'!'1 Sona te, op. 10!1 e:unl'l~ Nocturn e, en "" tll<IJ . B a t•carolle · Quatrième Banade fo'ul~hl::1111: :.loiiPnL' u I ' nudill<ln " I. Quatre chansons Catalanes Il. Scènes d'enfants Ct·is da11s Iu,.,.,, a¡ b e I t.l. 1 \l) J••11.r &111' la III"!f'' vo .. "'"avui tma immen sa tninoria .!ell ne.filie tlll Jtll'tltll lli. Chanta magiques J 104 ;¡ ... i~ e &1 r 1~111 HtWIIIrt. Troisième Nocturna pli •·-Ht' t•l c·<·ntl:'nuri del seu naixement , Mompou es més viu tfUe mai. Pt!J' què? Per què les seves ob res han resistit el pas del temps sense r ovellar-se o esquenlat·-se? Divt' l'SOS autor s h o van vaticiJillJ', P et· a T d stl-Ín la Rosa (J 944) " Mornpou és un artista líric; ni d uran t aquells momE"nts d e màxima drsh uma11ització deixà de ser- ho. El seu Jit·ismr set·à el q ue, arTihat el moment en qu è s "haurà de •·evisa r la mÚsÍ<'a composta entre la guena del 14 i l'actual, sal varà l'ob ra de l\Iompou" '. I afegeix: ' ·A difer ència de molts artis tes, durant els anys de la postguen a l\'Iompou s· a"bstingué dr l'embri agador exet·cici de la inococlàs tia: amb r ara intcl·ligt>nc·ia va saber aclimatar el seu r·ornanticisme en f' ls ambients de més avançada mod ernitat; per això la St'va músi1·a ens ofer eix av ui un sentit dc conti n uïtat amb Ja dels compositors romàntics; i per· això tambr, Mompou és dels pocs que se salvaran arribat el moment t>n qu è el vent de la lírica escom lwi ddR pentagra mes el Uega t que in ventors i buròct·ates allí ens va n deixar" . Segons E nrique Franco, la d iscreció, la ·' r t'volut'ió portada a pas tt·an- et n cap de Mompou, d 'aques ta música tan íntima, que és, sob retot. tm missatge directe al sentiment d ' aquell qui escolta: el " minor·iLarisme · ·. Com ja apuntava amb intel·ligèn cia Irwing Schwerke a " The Chicago Tribune··. " la música de Frederic Mompou no és pet· a la gent vulgar. No és feta d ' un mate1;aJ que intrigui milion s dc persones . No pot provorar l'admiració p t·incipal de les multituds, atès que mai no empr·a r es semblant als barbarismes on els agrada mossegar. Ofensiva per a oïdes no edu cades, la seva eleg<UJt simplicitat captiva i sedueix aquells de gu st sup erior i diferenciat" . La música de Mompou només pot parlar als qui. com el pianista Lazare-Lé,~y . confessin: ·']a paraula b ellesa conserva per a mi un cet·t sentit'' . No hi fa r es. Com h a dit la vídua de] compositor , Carme Bra- ¡¡u•r imml'n~<' u MORÉAS quil -record em qu è dt·ia .Ja nk(•l{•vi.tch sobre l'evolució dd llenguatge harmònic de Mompou-, des de la ÍJJti.nritat, la contemplació i el plaer acústi c, potsc•· justifiqu·i la p crdurahi.litat dc la música de Mompou, la seva penn anent modernitat, el seu é·sscr sempre en acció , com •·einventant-se" . P erquè Mom pou "no es tracta d ' u n super vivent, sinó d ' un autèntic vivent mé-s intcrioritzat p er la suma dc les dècades" . J a deia Paul Ilu vclin l'any 1923 . a Mompou matr ix: ··VostÈ' necessita h9mes que visqu in i sofreixin··. E s que potser· no hi hanrà sempre homes que visquin i sofreixin? Aqtú •·csidci" , per a mi, el gran poder con tra el temps de la música de Mom pou: en la seva qualita t dc " música callada", expressió del cor hum ~, sempre la mateixa i s<·mprc r·cnovada ; en les seves " impression s íntimes " que p a rlen u Iu intimitat de cadascú d e nosa ltt·cs; en una música , en definiti va, que no arriba " més enllà d ' uns mil·límetres en l'espai, però sí pent>tra en les grans profunditats de la nostra ànima· '. I vet aquí també el gra n ha nd i- sprva en el seu esperit les notes màgiques d" en Mom pou'". Si el món fascinador de Mompou no hagués existit , sí en s hagnrs mancat acruesta música que "expressa la inefabl e malen conia del passat pet·ò crida també a la n ostra alegr ia i és vertaderamen t capaç d ' inspirat· amor; diu l'encant nostàlgic de les coses que no seran ja, i l'enyorament de l' irreversible; però en s parla també del núvol , de la rosa del camí , de Ja cortina dc fuUatge a través de la qual brilla la lluna, i de la incomparable vedtat del p resent; ens aporta el vast i tendre apaivagament de la tarda , p erò tam bé l'exaltació vi ta l" (Jankélévitch} : si tot això ens hagués mancat, ]a nostra vida s'hauria empobrü notablement. La música de Mompou , com diu Gerardo Diego. «no comença \ ertaderament sinó despl·és que s' ha evadit en el profund silenci cüàfan d e la seva conclusi ó''. Ara que l' home ha callat p er sempre, el poder màgic dc la seva música oper a sobre nosaltt·es més intcns~unent que mai. Bibliografia JANÉS, Clam: Fecle,·ico Mompou. Vida, lex t.o.~ y documelltos. Fundac·ión Baneo 1987. JGLESlAS, Alllot1io: Federico i\Jompou (.m obra pura piano). Ed. Alpuerlo, 1976. ExLt•riot·, PANORAMA FREDERIC MOMPOU 1 893·1 993 L'obra de Mom pou vista per l'intèrpret b a a o a l- per CARME MARTINEZ ·-·s n .a a ~- ·-i , a í- ·a !S :!} o 1- 5- 5- ·a IÇ lt .n .1- J- ··-al !l- 1'- 1t a- ot ~a e- m ;a 1C ci ra e, :a o- ra, eo ou to. r·edeeic Mom pou ha estat un a constant , a la vida d c Miquel Fa rré. Bé, jo diria que aquesta figura de Mompou ha estat carismàtica. per a mi. AL~ tWlL anys vaig guanyar el concurs de Terrassa, amb u11 jurat on hi havia Frederic Mom pou. És a dir que... Era una figura musical en tranyable, aquí, tan assequible ... Encetant ja el tema del Centenar·i, comencem pel tema de la perdu r·ahilitat de Mompou. No vull dir coses que ja s 'han dit; el que passa és que serà inevitable... Mom pou és mestre i deixeble: és a dir. la seva és ww estètica que jo diria que mor i neix amb ell. I d'aquí el seu caràcter més intemporal. Ell no està entroncat amb una estèt.ica concreta ... Si volem bnscar injlu.ències, evidentment en trobarem: Chopin, Satie, Scriabin ... ; Racl11naninov també, per què no? Però jo diria que,jina.lment, el sen gran mèrit és que acaba essent sempre Mompon. A ra, Itt seva es tètica (a part de la seva dimensió cultural) 1w ho explicaria tot... Per què aquesta perdurabilitat de la seva música? Perquè escapa a la classificació. La primera resposta que donaria és aquesta. És com una aigua que se 'ns escapa dels dits i que, com. més volem classificar, i analitzctr, i entendre el perquè d'aquesta presència, més se 'ns escapa. Que és el que passa sempre ctmb el grctn a rt. El g ran art sempre és inclassificable. Sohrc l'cslèlica d e Mompou, explica : Jo diria que els grans creaclors... Nonell, p er exemple, quant a. l'estètica, deia: "Jo no, en . tor " .. . P err¡ue, , pw ' soc n1es reeditat, quan volem explicarnos mnssa les coses, jo crec que F a .... estem trepitjant u.n terreny iz.Lnsori. Nosaltres crec que tampoc no hactríem de buscar tantes explicacions, i amb ctixò 110 estic f ugint d'estudi. Tots volem explicar-nos massa. .To crec que l'anàlisi és necessà ria.; però crec també que la intuïció és molt important. És, justament, l'instint , el lema de l 'estètica mompouiana? Sí, és el que ell deia, d 'aqueLla manera: "S'han de trobar les bones notes ... ". Jo diria que és com una mena d'ocell solitari ... Ara, també podríem pensar en Mompou i Blancafort, a més de com a amics, com a companys de ruta: comparteixen la reacció envers l'excés d'èmfasi, l'èmfasi wagnerià; aquest voler tornar a la simplicitat. Ara, l'aparent facilitat és il·lusòria, perquè Mompon també es va qüestionar lo vigència de la seva escriptura musical després de tots els moviments estètics europeus, com, l'Escola de Viena ... T continu a, r eferint-se a aqucsLa reacció de Mompou: ] o diria que és com una mena d'enyorança de la llum mediterrània, també. Una sortida de les boires del nord i un tornar a a-qu.est aire més net, a aquesta retina més clara.. . eria com una mena d'ideari: és això, el que és nostre! Ara, el grcw cu·t és aquell que no es proposct rl's ... L'ideal de l'art, quin seria? Aquest brollar com una aigua, sense que darrera aquesta simplicitat ... D 'acord, hi ha grans treballs, grans patiments ... Però el que escolta no ho h a de notar. L 'art sempre ha de donar una perspecti·v a de quelcom que s 'ofereix, com una mena de llibert,CLI interna qne l'altre ha de rebre. Parlem a con timració de Ja man era personal de Mom pou de ftltrar el folklore català: Ell era ba-stant reaci a aquest tema, per- què la gent el volia classijicw· dintre d'un nacionalisme ... ]o diria que ell va agafar uns materials ... Però sempre és Mom pon, fins i tot quan agafa L'hereu Ricra . La diferència que jo ma rearin f>s aquesta: quan sents una can çó harmonitzada p er un a ltre, clius: Ah, és tal can çó ... I , en con vi, quan sents una ca nçó harmonitzada per Mompou dius: És Mompou! Comen ta Fat-ré a continuació q ue hi ha unes obres que sembla que siguin les emblemàtiques: tothom s 'ha. de referir a la Música callada . .. i hi ha LCtntes altres músiques que són pràcticament desconegudes, encara: Pessebres, Fêtes Lointaines, ouvcn irs dc l'Exposition ... Sembla c¡ue han quedat com a obres més carismàtiques la Música ca llada, les Variacions ... Hi ha la Música callada com a síntesi, com a gratt rnàxim cle d epuració . Però, i la r esta? Amb la integral que uam. enregistrar l'A11L0ni Besses i jo, vam donar a conèixer una quantitat de tnúsica que per a la gent, encara, és ww novetat. I continua: I de les Can çons i Danses, quantes se'n coneixen? Atenció, qu~ n 'hi ha tretze d'originals i dues transcripcions fetes per B esses amb el consentiment de Mom pou. Quinze, eh? ) o hanria d e dir que Mompou és encara el gran desconegut, a casa nostra. Què passa, doncs? És Mompou, i serà sempre, un músic per a l a minoria? Jo crec, respon Farré, que poL parlar a una gran majoria si perdent la por... Estem sempre amb por qu.e no agradi una cosa... Quan la gent p erd lct por, seu i escolta ... , aleshores h em fet un pas de gegant. l no només amb la mít.sica de Mompou; amb tantes altres músiques qu~ mereixerien ésser conegu-des . I , en PANORAMA ~ éE. = ...e -~ =~­ Frederic Mompou amb Manuel Blancafort ~ 104 canvi. per què repetim sempre el muteix? Jo crec que la responsabilitat, la culpabilitat, cal atribuir-la, ft pnrts iguals, als organitzeu/ors de concerts, a les institucions i (LIS intèrprets. A fa seva mc11tca de curiositat. I afegeix: Fins i tot les obres que en diem més conegudes, de Mompon, ho són p er a poca gent, per a una minoria ... Mompou té fama d'hermètic. Rcpr·cnem el tema dels intèrpr·cts. El problema és que un intèrpret Ira de tenir prou convicció per creure en allò que presen ta. I si ell hi creu, hem fet wr gran pas. Amb tota la música contemporània passa el mateix. Des del 1904 al strl'l.¡ del 111611 musical, acfllalit:a111 dia a dia el St'u catàll't: ., r .. 18 .3l8 ~· -;>\~ORlAt DE A ~- ...,.-.-.,.. lt:r, • ,_e,'~- 6 O I LEA U "~ "'rrovçoca. ___.,.__ rar Tel 215ll)4 9~017 1K7. I • UARCELONA (Eif'any>) Edició ibèrica Edicions originals (Urtext) Obres cabdals de la música Nous compositors Obres pedagogiques Música escenica Quelcom molt greu que Pollini ha denunciat: quan un intèrpret lw de fer música contemporc'wio, no es prepura mnb el mateix rigor que quan ha d'oferir una Sonata de Beethoven ... MiqUl~l Fané, ben al contnu·i , ha assumit plenament la r esponsabilitat de la música de Mom pou. P et·ò, qu(· el va d ecidir a fer d'aquesta m(tsirn un ptmtal del seu t·cpertori? Jo diria que hi ha un element de sensibilitat, un sintonitzador amb una mena de sensibilitat que a mi em colpeix. em Jt·apa especialm~nt. És el primer factor, aquest: hi ha una relació íntima, un lligam. que 11 0 puc explicar. Per a mi. és un cas molt ric de comunicació: una música amb la qual em sento molL bé i molL còmode. Veuen i senten e ls alumnes deFarréJa música de Mom pou de la mateixa mane•·a? ./o crec que precisament hem de sortir dels estereotips, respon. Elgran problema de l'art són els cli:.'l:és. Per què haig de pretPndre que tw altrefacielquefaigjo? Això és restrictiu. L 'u rt s 'enriqueix amb no·ves sensibilitats, amb noves maneres d'entendre aquellct nuí- sic a. 1 o crec que per als deixebles és molL important veure la meva sintonia. la meva vibració davant aquesta música; i, en aquest sentit, ja és prou. No és tuta música que a mi em deixi indiferent: ells saben que per a mi té un Lloc destacat. I jo crec que això es tradueix sense paraules: no haig de manifestar el meu entusiasme, perquè és obvi. Però, llada Mom pou als seus alwnnes <unb la mateixa intensitat? És ttn problema de sensibilitat. Engeneral,lri hn molta sintonia. Sí, això ho veig. Ara estem preparant aquí. al Conservatori, la integral de Jl!Tompou, amb tots el.s deixebles: jo crec que serà un acte molt bonic, i un apropament molt interessant per als joves pianistes. Vaig descobrint reaccions de gent meravellada davant aquesta mtÍ.sica, i sense que jo en faci cap apol~gia. Aquesta mena de pa u que enconwna... Perquè deixa sempre com wt mar·ge de ressonància, no?, com. una mena de pttnl de repòs que cadascú ha d'anar trobant ... Allò que ell volia quefos la música. Aquesta integral servi rà , si més no, per fer escoltar· al públic una vegada més les primeres obres de Mompou, les menys conegudes: Ell va començar d'una manera molt ben definida. L'economia de mitjans es Ja palesa des del primer moment ... El que passa. de cara al gran públic, és que hi ha obres que són de més impacte: l~s Escenes dïnfants. per exemple, tenen molt ganxo. De vegades. al pÍLblic, aquestes primeres obres li semblen intents; com que no entenen l'estètica, pren aquestes obres acorrseguides per esbossos. Tnsistei.xo: estem parlant d'un autor minoritari al màxim. És un gran desconegut. 1 espero que el Centenari serveixi per desvetllar la seva persotwlitat a una mnjoria i per fer entendre a. la gent qu.e pot escoltar sense por ; que és una nuísica. amb la qual gaudiran molt, que per escoltar Mompou tW calen crúrasses intel·lectua ls, perquè parla a l'ànima. Que seguin i escoli in. } o només diria això. PANORAMA s l t e s a a .t o ., e e :t e è e ~ !1 e s !l e s s s :- •: :- "t a r ., La Polifònica de Puig-reig compleix 25 anys MIKROKOSMOS "Guaita què fan, ara!" Aquest era, si. n_o m'erro, e~ títol d'un progra~a telev1s1u de la !nnco; una locució 1ocosa que, a lo 1mpensodo, se'm féu present moments abans de començar l'actuació de la Filhormòni· ca d'Israel. Jo ho sé que, associar Lo Tri nco i la Filharmònica d'Israel, pot semblar una bestiesa. Però ¡o no en tinc cop culpo que els fets m' hi portessin, a aquella associació mentol; jutgin, si no. Arribo aviat o lo salo de concerts; lo ve~lado es perfilo com la culminació idònia d'un diumenge rodó. Assegut o la butaca, fullejo el programo de mà, i em rendeixo per enèsima vegada als encanteris del Palau. Ordenadament, el públic ocupo el seu lloc. Calderada completo. Expectació. En programa, la Simfonia "Resurrecció" de Mahler. Un quart abans del concert, uno allau sobtada de perfum insidiós (uno meno de Rlaberquí olfactiu) m'ennovo que unes dames s'han acomodat darrera meu. Dedueixo, per llur conversa en to major, que esperen algú. Efectivament, poc temps després uno veu masculina s'excusa pel retard i els comento un cert afer (deu ser important, per les paraules que gasta -per l'èmfasi, dites en majúscula: "Consell d'Administració", "Gerent'', "Crèdits", "Discussió Repicada" ...). M'imagino un home madur, corregot de responsabilitats, que - tot i ser diumenge- deu venir d'uno reunió no pas banal. Mentrestant, els intèrprets s'han situat o l'hemicicle. El concertino s'aixeco i fo afinar els músics. Illavors, l'inconegut veí de localitat, l'home presumptament important, inquireix sonorament, en el més genuí estil trincoire: "Què fo oro, aquest?" (com si diguéssim, uno variant de: "Guaito què Fon, oral"). M'he d'agafar ol passamà del seient per no girar-me. Durant uno hora i mitja, Mahler senyorejo ol Palau. Quanta bellesa! En acabar, aplaudiments o desdir i salutacions reiterades. I novament, i amb lo decebut, l'home-dels-mots-en-majúscula: "I no foran res més?" (Estic segur que l'home ho fet comptes i que no li surten: "Uno hora i mitja de concert, o quinze mil pessetes, toco o tant per minut..."). Em giro discretament i m'he de contenir per no fer-li caritat i no donar-li uno monedo de cent du rets perquè es compri un opuscle senzill on aprengui què és una orquestro i quins són els cri· teris bàsics d'uno programació... lo totxesa del factòtum m'ha desguitarrat! Encaro estem així? Què faré, oi los!, per superar l'enuig? Imploraré amb Fervor: "De rics rucs, /ibera nos Domine!'' Pere Artis L ., est·n·na el dia 11 d<· juliol dr la Cantata de la terra ttolwr text de J oaquim P uig i partitura dt> J oan Albert AmargÓ~> <"o n¡;tituin1una fita destacada dels actes de celrbrució del25 aniversaJ'i de la P olifònicu de Puig-reig. El concrrt Linclrà lloe t'I dia 11 de juliol al pavelló esportiu de l'esmentada població i s<·•·à dil'iboit per Josep P ons, a ntic me mbre d'uques ta cora I. La Polifònica de Ptug-n~ig (o!l uno d c les formacions vocals catalanes que ha tingut Ltn protagonismr m(·s acusat els datTe t·s anys. La Sl'VIl t usca és d'una intensitat insòlita - una cinquantena d'actuaeious auunls- i s'ha escampat i s'cseampa al'l'eu de les comarques catalru1cs i tamh\o ho fa de forma sovintf'judu a c·iututs dt' rEstat espanyol i a d ife •·t>nt~> rrusot-. ew·opcus. Compta umb una disc·ografia notable -llOa \'Ïntena d"t'IIJ't'gistraments- i alguncb dr lt's ~C'V<'>. p roduccions s'han ofet·t un non)bre inusualme nt elevat de vegadrs. Eb e· I cas de El J1essies sota la dit·r<·rió dl• Man uel Cabero i drl titula •· Hamon Noguera, de la qual es van ofe1·ir 21 audicio ns . O del Rèquiem dc Mozn•·L amb la Simfò nica del Vall~~o, la mb(o amb una vintena de vegadl'S. Tot plc•gat marca una fot·mu o 1111 estil df' fc•t· peculiar al món dd camp oorul l'a talà , crue està marcant una considcnable empremta. :La Polifònica de Pnig-n·ig vu néixet· l'any 1968, de fol'lllll espontà nia, d' un grup de rncmiH·eA d(• I'Agrupució Sardanis ta dc l'esmen tada p oblnció ber!!uedana. El vicul'i dl'l pviJie -mossè~ J osep Basot·n- els vu dirigir en un inicial i més o mc·nys iufol'llral concert nadalenc. Un a1t1·c sa<·ct·dot , mossèn Climent L lo r·ens, va <·onlinuar la tasca fins que ben avial vn prendre la direcció <¡ui de" dPI 1969 n ' ha estat l'ànima i responsable u•·tístic, Ramon 1oguer a. Ell mnlt>ix assenyala: - El cant VfL acabar amb les sardanes. Canlàuem per disfrutar, però amb ganes de fer-ho cada cop mé.~ bé. La c01·al. per impet·atiu tldt. fets, va deixar el nom que la vinculava a l'A!!rupació Sardanista pel' ado ptar el ~és gemünamenl musical d r Polifònica de Puig- t·eig. La vocació viatgera del gnap va romençar a conc retat·-se ja l'any 1975 amb una prime ra sortidu a Cantàbria. Després ban se¡,"'LÏL Txecoslovàquia , Holanda , Polò niH , Itàlia , Filipines, Veneçuela; elcè te1·a , ~n ulf,"ll~i! casos a pro fitant I i.nleJ·can Vt que uit~ ­ voreix l'orgauitzarió cada any dc les Jornades Internacionals de Cuot Coral promogudes conjunlanwnl amh la Capella d e Mús it·n Blll·és de Castellbell i el Vilar. - Crec que som la cora/més viatgera llei pflÍS, sub n:1tlla Ramon No1-!:Uet·a. Alllat·g d'aquest quurl de liC'glr In Polifònica dc Puig-reig s' ha com ertil senile cap mena de dubte en l'rnt itat <·ultural més impot·hllll dc la roan uJ'<'n d el Ber·guedà i en el cot· comsu ·rul rntulò més important , mPi:i vitul i u<·tiu. També el més imaginatiu. L a sevu inquiet u el els ha fot pl·omou1'1' iniciutivcs qu<' t1·enquen motlles, com és d cus c1el r~l!ntat ¡¡e cscc n~ficut (lt•lmnsicnl a men e nA Cl10ru..s Lrtw u i Jlii Vt•lló esportiu , <TUf' va aconseguir un c~xit imprl'Ssion;mt. O el que estan p1·cpunlllt en uquests monwnts drl LumhtÍ rnus ieal A show boaL, del qual va s01·gir el film lllag11oliu. AJ mateix temps m antenen Iu fidelitat al b"·un t·epcrtori coral. ja sigui a cappPilu o bé lrs grans oht·es s imfò nico-contls -L(I Creació. EL Messies. RèqrLiem tic i\'lozarl, etcètera- sense abandonat· tam poc el r epertori tradicional i al muteix temps recupcr·anl el snt·danístic-co•·ul, tan a bando nul clatTrt·amenl. Les l'eves actuacionl' umb Iu rob in La Principul de la Bisbal i umh altres formacions, així com tumbé la scvu discognlfia específica t•sdevrnen apol't·acioos s uhRtants de la seva tasca. Cal esmentar, també, ll'A sevc·s ro l·labOJ·acions amb l'OCB i umh el Tc<~ tJ·c del Liceu, amb directoJ·s com Uwe Mund , AJbertArgudo, J ou uLl. Moralt·da, etc . Ln C01·uJ Polifònicu ha afavor·itla florida dc veus del g1·up que s'esta n endinsant l'n el t•nmp d!'l solis me vocal, mentre C[UP Iu srva im<~tge ha servil per espm·omu· Iu a·cuctivació de la vidu conal a l e~ comarques de l'intcri01·. Amb membres que ¡·esidei.xen fo l'a de Puig-rPig -una població, no ho oblid r m, de 5.500 habitants-, h om ha de concentr a r assajgs i actuacions e n els cups de seunana, mentre que el nivell qualitatiu assolit fa que h om <·xigdxi a tots els q ua rnnta i escaig components, una lectura còmoda d e partitu•·eo. Tot plegat confluei.x en una imatge consolidada i ferma de la Polifònica dc Puig-reig en la qual e conju¡;uen e ntusiasme, inquietud, rigor i idees rcfre~cants i renovadores sense pet·dr·t• dc vista la identitat c ultural pròpia, Lot plegat agombolat per· ona cne•·gia exce pcional. Una desena d'n<'les de clifc re nt indole estan doJiunl fr fl'una celebració tl' aqucs l quur·t de segle de vida, e ntre el qual cu l clcslnca r la presentació del llibre 25 anys cle la Polifònica de Puigreig, l'ncluació amb La Principal dc la Bisbal, l'esm e ntada estre na de la Cantata cle la terra i el ja celebt·at concet·t inaug1.11·al amb l 'a uilirió d'una pal't de La Creació de Il aydn. • PANORAMA Ha mort Nicanor Zabaleta L, 104 ur·pi~tu baM· Nicu nor Zuhaleta. conbitlt•r·utun virtuós del bi'U insll"llmcnt, mo1'Í t'I diu l d 'ulwil u Pue1·to ll i(·o, ols 86 uuys, víc.· tirna d ' una malalt iu t·n nccro<,u. El hl'u porc. el pintor· Pc,Jr·o Zubalctu, li l'e¡;alii la ~e' a primcr·o oqm nis 7 u n y~ d \·dut. Es tuc.Uò als con~<' I'Vtllor·is tic. unt chastià (la seva ciutul IIIHiiuu) i Mad1·id , i amplià d s seus ¡•ont'iM·mc•nt!! u Pui"Í~> amb Mar·ccl Tou1·nit·1·. Zuhalc.·ln pn Asll dive1·~os unys com a nr·piatn u Bilbuo i l'i 1933 començà el seu IWI'iplc· irrturnuc:ional amb ucluacious u ls EstiliS Units i Sucl-mnf-r-il'u. La seva vttlua irrtci'JII'l:tuti vu d vit f<· r· coJ.Iubo1'111' nrnb urqlwHti'UK JH't•sLigioscs c om Iu d ' lsnll'l, l~i l uclè l fiu i Ber·lín, i també rul"igí un I' UI'S cl1· llll'S tl·utgc a J"Acudèmiu Chiginnu dc Siena cntt·c el 1956 i el 1962. Zuhu l~:tu int1·odtú l'ús c.le l'rn·pa de vuit pedals -en lloc dels set convenc·iounls-, cosu qut· el corwc r·tí en un solista dr fuma nnandiu l. La s<,vn aporta(•ió intcrpr·l'lutivn Cb consumà amb la S<'va influtn<·in ven, Llll rcpet·tot·i poc conegut del seu inbtnuuenl. ai~ com tambr Iu seva lnbor· a r·escata1· obr·es or·iginnh, t•,pun)olr::. tlt'ls segles XVI i XVII. l\loltt. t•ompo~>iton, li hun dedicat la sc' a obra. Mf r•rixcdor· dc molts premis honor·ífic&, e& pod~:n dcstucat·la Medalla d'Or· dc Belles Ar t~ (1981) i PI Pr·emi ueionul dc M(r¡¡ica (1982). i el seu ingr·ès el 1988 u la Reial Acadèmja dc Belles Ar·ts d c San Fcr·nundo. Zahalcta fou cnll•r-rat a Sant Sebastià. • Nou espai cultural L' Ajuntu1nent dr• Mr)l·n d'Elll'e, umh el supor·t del Pntronut dc l'Escolu Murric•ipnl dc Músicn i Ballet, ha efectuat 11nu imJJOl'lnnl gestió amb la comprn cie Iu po pul tu· discoteca La Llanterna. Ln intenció és convr•rtir-l u en un c•omplcx cnlturulmúJtiple: escola de teatre, música i ballet, stLin d' eXJ>Osicions i auditori. El J>r'eb,UJ,ost, inicialment 60 milions d c pessetes d e.. tinats a Iu compra dellocul, és dc 300 milions un cop finaLitzades Ics obres. L' Esco la ~ltmicipul dc )lú.,ica dc i\tór·u d ' Ebr·c vu començar u funciounr r any 1985 en u nc., ÍJL~tnHucions pro,;_;liouuls cedides per una entitat local i on es troba nctunlmcn t. Des rl'ule&llores hi ha ha¡,;ut dive rsos intents per· poder rus po,ar d'unes instuJ.Iucions prÒ J,ies. At•tu ulment, l'escoln, t¡ue compta 111nb 125 nlunmcs, té uutor·itznció de la Gcncralitnt ric Cotuhmyu i s'està estodinnt Iu possibilüut tic co1we r·tir-lu en COilSIJI'VUtOt•i cJcmCnlttl. Eltor·ntiJli dr• Ics ohr·f'S és d' un uny per u lf:s inst.ul· lur.ions dcstinudesa escolo de miísicu i dc dos per· n l'uurutori, que, umh una cupncitut UJn'oxirundu de 500 pinces, tnmbé Cl!tnr·lo dispouilJic per· u t·epresf'nt.ucions d c llull et i tenlre, uixí com tnmb~ cliversr•s uuuill'cstucions cultuo•nls. I si així c.o fn , que sco·vcixi d 'exemple. • J.C. Blanch Veredicte del Concurs de Sant Joan de Vilatorrada nn e~tat fullat~ o·ct'elltmt•Jlt l'ls premis del~ 111 Pòtlinln,-Concerts per a Grup,; dc Cumhrn i J oH·~ lntèrprcL;, organitzat per l'Escolo de l\loísica d e Sant J oan cir> Vilutor•·uda, :unh els r•esultats segiic nts : Soli.,es, Mnr·tu Gouscb Cnrbo1wll -l!ll'\.Òfon-, nmh uccèssits per u Fr·uncc~c Jlullno·t -guiturru-, Esperuuzu ¡\Juñoz -piuno- i ou~id Mw·gudcs -guitur·rn-: Crup de Combra, Quar·tct dc Flautes Fu-1\lon, um h uc<·i·ssit per· al Quurtl'l ri c l\1ctull; i Otwl , Duet deFluotu i Pinno intcgr·atJtf'r· J ounj oscp Villunoyn i Agnès Bor·1·i•s, nruh uc·c·I•Ksits p er· a Nill·in HüLI Snntiugo i Vivinnu Snlisi Casajuanu - cllnt i pi1u1o- i Pnn llor·clcs SasL1·e i Jost!p Sorinyuch -c·unt i piuno. • H Concurs de Joves Intèrprets de Piano D urant aq uest mes d l' juny lW rt·lcbra el26è. Con cut·s clt> .Jovl's Intèrprets de Piano dr Catnlun)u que o t·ga nitza anualment J oH:ntut~; Musicals de \'ilaft·ancu tlcl Pt•nt•tlt:s. El Concurs és obert als pianistes catalans d e menys dc 31 anys i es divid ei_x cn quatre cat<'gorirs: iouior. p er als con cun;ants fïns a 30 any¡,; 1\., per als de ri ns a 23 a n ys; B , per· uls dt: fins a 17 anys; i e, (J<'l' als d c furs a 13 anys. S'atorh'lJCn tres JH'f'mis u <·adu categoria, essent e l pr·im pr· de Iu entegoria Sènior el més d es tu c ut (250.000 ptes.) i ator·gat p e t·I'Asscwiu ció p et· a la Promoció d c J oves Tutè l'(ll'e l~ Musicals Sofia Puch c. Els altr·cs pr·cmis són atorgats penlivc r·sc¡¡ c nlituls privades i públiques, com l'Ajuntnnwnt de Vilafranca i Ja Gcner·uli tat clt• Catalun ya. • Veredicte del Concurs de Composició E nric Morera E 1 pre mi d e l Concuro dc Com- pos ic ió Ot·qucs tr·al E m·ie .M or era 1993, or·ganilzat p e t· l'Associac ió Music al Est ela, fou atoo·gut l'I passat15 d c m arç al j O\C músic d e 28 any¡, D. l\1. Gonzal ez d c la Rubia per l'obra Obertura simjòni<•o .~o­ bre l entes populars. El jur·at fo u fo t·mal per Agus tí Colrí Grau, P. Robet'l d e la Riba, Lluís Albcr·t, Conrado Ber·nuz i Josep Cujnm·t. D. 1\'I. Gonzalcz d c la Rubiu, pt·euúat a dive r so s co11cm·s os, h u d esenvolupat les seves aetiv itals principalme nt c om a piuuis tu i investigador· mus icològie,. J\cluulm ent estudia composirió i O l'CJ II f'St ració amb C. Guiuovn1·L i cxc•r·ecLx de crític i coJ.labo•·Mlo t· a tli vc t·scs publicacions espcciulitzml cs. J\qucsl jove músic fou bc cal e•ls a n ys J 990 i 1991 pet· estudia t· musico logia u Txecoslovàquia. • Neix Òpera de Cambra de Sant Cugat A pat·tir d!' la inici ativa dt> la sopt·ano ~1ariona Benet -alumna de l' Allla de Cant d e Carm e Bustamante durant dos anys-, aquesta (Wimaver.,:a ha comen çat les seves acti,•i tats Opera dc Camhm d e Sa nt Cugat. que té com a principal car·actcdstit·a ofer·ir òper a e n català. Mul'iona Be n e t explica q u e aCfllCSt fpt p ermet que la gent no acostumada a l 'òpe ra pugui descobri r-la mitjrtllça nt peces CLtrtes, amb CLrguments assequibles. i en co,talà. La soprauo afegeix qr1e .fer-bo en català suposa twa dUïcultat p els mat.eixos canta nts, que estanacostwnats a cantar en Jo llengua original de les òperes. Opera d c Cambra de Sant Cugat dchutad el pt·oper dia 9 de juliol {amb una segona fun ció e l elia ll) a l nou Auditori de Sant Cugat -que s 'in augura aquest mes de jw1y- amb I{ maestro cli capella de Cimarosa (20 minuts de dmada ) i Rita de D oniz('tti {d' una hora de dm·ada). E l b aríto n E nric Set·ra. m olt intct·cssal d e~ del principi en aquesta iniciati' a. pat·ticiparà en les ducs peces. La lt·aducció al cat alà é-s a cànec dr Gusta u Erill i la direcció d'escena u <·àr r ec de J oan An t on Siíncbcz. A<·ompauya l es t·eprescnlacions l'Orquestra de Cambra d e Sant C uga l~ Opera de Cambra d e Sant Cugat s' ha insti tuït clins l'Associació dc l'Orqu estra de Cambra dc Sant C ugat, t¡u c juntament aml1 el n ou Auditori eunJigm·en l 'oferta m(ts ico-culturul d e L'Ajuntam e nt d'aqu es ta ciutat. D'altra banda, Mariona BcnC'!. n o descar·ta vortat· en un futur lrs produ ccions d'Opera de Cambr a dc Sa nt Cuga l a altres poblacions ca talanes. • La soprano Montserrat Costa a les " Jornades Catalanes'· de Rennes D e l 23 al 25 d el proppus!>at mes de mu1·ç se celebr·à u Rcnues unes Jornades CataJane.,, d e dicades a la divulgació i a l'estudi d'alguns d e ls signes cultut·als d e l nos h·t> país . Eu l'àmbit Htc r a r·i, hi pur·tic iparen, c ntt·e alh·cs, el D t·. An toni Badia i M:ar garit (ex-1·cetOJ' d c la Uuivet·s itat d c Barcelona), Mique l Rcniu {Dir ecLOl' Gener·a l dc PoliLieft LÍJ:t{,>iiística d e l a Gener·alil al d e Catahm ya) i l'escdptot· Joo·(li Sar·snucdus . Com a coutr·aptml a les s c•ssions acadèmiques, tingué Lloc uu 1·ecital cxtr·aor·dina1·i de la SOJwano Montsen·at Costa -acompanyadu al piano per Núria Casas-, amb un ¡wogt·ama integrat p e r c ançous c atalanes (amb un esm e nt esp cciul ui Centenari Mompou) i bre tones. - PANORAMA Crònica de l'Orfeó Català T ... ol jnRt ¡u·abadt>s les ct>lebradons {le l Centenari d e la seva funclaciú. l' Ot-ft>ó Català ha continuat netuunl de mntwm intensa UJnh concerts bé (L rnppPlla o amb conj unts insll'llmcntuls o amb piano sol. tant a Barcelo na t•o m a diven•es pohlurions eatalun(•s i, també . fol'U del Principal. D<" gem•t· u julioJ de 1992. i rom a fin a l d e l C urs dd Ct•nlt'nari. pt·cnbrtti• part e n omw coHrPt'Ls i , fins el rliullwngc dt• nuns d 'e11guan y, cot·r rsponcnl, do n c~s, al e urs 1992- L993, ja hn ft•t diss<"t eun rertb més. llun l'Sial vint-i-vuit UC'luut·ions dc eat:artrt·ístiqurs molt di vl' t·ses, totrs pn·rHtriHlcs 1wl se u dit·pc•tor Jonli Casas, w·•· tal d ' a!lsoJir-hi la gran qualitat mul'ic·ul u11th CJUP l'I mc¡;trc e n~ t{· OVl'SatS dt' lrohut· en f'IS SP US canlain•s . 1 l'ls nuditoi'Ís tl ' uqw~stes actuueions, n més dt· les cclrl)l'ades clit·<"ctanwnt nlt·up i t·asul cutulà (onzt•. ga in•hí· LOt<'S ul PuJau d<' Ju )'lltsica Ca tala na), han estat le¡; localita ts M'giicnts: Llt·ida. ~nnt·e¡,a, \lataró, l'Amrtlla cid \ a iJ rs. Roses. el :\fasnou, Santa Coloma cie Gramenet. Berga. G irona, Vic. o l¡,ona. SabadeU, Rt•u¡;, c·omtamhÍ', a fora di'J Principat. l\Iaddd i le¡, poblacions franceses de \lfcndc. i\Ièzc· i Pct·pÏJl)à. En aquest <"Onsiderahlr nombr·t• d'a ctuacions . l'Orfeó Català ha in· terpr e tat. ult1·a una gran CJUilnlitat de cançons populars catnlan t's. hat·monitzadcs p e r dherso~ músir:. d c• la nostra R e naixença (com Tahahull, Toldrà. Yiws. Millct i \1 n mpo u ). i d'obt·es corals dc co mpo~ iton. <·:;Ros11ini , traogers (.\1.ontc·H•rcli. Sclm.bct·t i Schumunn), Ics !>cgiient~ obres simfònico-eot·als : u) S tnbM Mater, d e Fr·ancis P oulc•tw; h) iUissa, en mi menor (per et ín.~lrrtment.~ d e uent), d 'Anton Bruc·km•a·; e•) Daphnis et Chloé, de MaurieP Ravel; d) Ein dentsrh e.~ /{er¡uivm , dt· Johannes Brahms; e) la Segona Sim fonia " Resurrecf'ió", dt• GuHtuv Mahler; i f) la Missa a Iu 7'rinitrtt. dt• W .A. Mozar·t. En aquestes dnrr·et·cs oht·¡·;; el Cot· fou arompanyat pels ronjunt¡.; inslnunentals següents, amb Iu dit·<•(·(·ió general també indicada c•n c·ada t·nR: a ) S tale Symplrony Capel/n. cJin·c· tut· Gen nacli R ozbdestvt>nsk ): h ) Conjunt Instrumental de Barcp/ona. director J ordi Ca~ao;: e) Ot·chestt·c· Sympboniquc tic ~Tonlt·~al. dit·c·<'to t· Cbarles Dutoit: d ) Orquestro Simfònica clell'allès. clirccttu- Pii'ITC' Cau: e) Orquestra Filharmònica ,ri.~rael. dit·ccto r Zuhin J\1e hta: i f) Ensemble OrcltPstral de Perpig ncm Lang uedoc-Roussillon. director· Dani<"l Tosi. .\ m~:. d'aques tes actuacions, I'Ot·ft· Ó Català bn enregistrat dumnt nc¡u<'..,l pe l'Íod e. aJ mo nes tir dt> Poble t, lt>s cn n ~:o ns trudicionaJs d c Catulun ) a hannonilzades p er d ivt•rsos compo::,itoa·s <·n t alnns . que la fi t·nta ll tu·mo aún Mundi lbé ri ca. S.A. ha posa t ulme a·ca t en forma rlt> CD i dt> !'USRf'l rllll·nnt el darrer ndul. L tnm hí- ha t•oi·Jaboru l ptu·ciulmenl, j11nt umh nllJ·t>s conjunts cOt·als, pet· a les muní f ebl uc·ions eontls ri c ls uct~·s oií au pics i IHn·alí mpics . En to te~:~ les seves a c tuacions, l ' O t·fc•ÍI Catulu nconsr guí. a rn(·¡:; dt' ls 110da·itll aplaudiments que sole n pt·c·miut· e ls seus conccr·ts, considet·ahlt•fi Lestimonintgt>s dc •·rconc ixcmcn t pet· pnt·t d e In c rítica musical local o collHll'<·al de les publica<·iuns on a ctuà, uixí t•om també p·ans elogis de les pt•r·l'onalitats estrang<' res qut· <"lcli!'Ïgi n •n. Altre~ impot·tants actuacio ns té pt·c, ¡..,tes l'Orfeó per a aquest cm·s. tant a Ba,·crlona com foi'U tlc l cap i <'a!>al. Li uugurcm els èxits d e &cmpt·e. • A. Cots , H. Crida als col-laboradors ioves Catalunya Música I Revista Musical Catalana invita a col-laborar els estudian ts, univet·sitaris, etc. de fins a 25 anys, interessa ts en la temàtica musical, amb tm treball de tema lliure (crítica, a ssaig, reportatge, etr.). Els originals, d'tma extensió de 6 a 12 fulls holandesos. mecanografiats a doble espai, hauran de ser enviats, amh tres còpies signades, amb el nom i adreça de l'autor a CM I RMC e/ Sant Francesc de Paula 2 , 08003 Barcelona. abans del31 de juliol. El Consell de Direcció de CMIRMC premiarà un qual serà publicat en el número d'octubre. tn~hall amb 50.000.- ptes., el PANORAMA BrigiHe Fassbaender, figura de la Schurbetíada a Vilabertran L u llll'l'ZO-sop rano alemanya Rt·igitte Fa!>sbarndet· obril'à i serà Iu fig~u·u pt·itwipal tir Ja Schubet·Línda n \ ilulwt·tt·un q ur es desenrotlla ri\ t•n tt·e !'I pt·thim 25 c1· agost i rl25 dt· s!'lt'mlwr. Aqursl rirlr Í'R la nova forma que pren el fins m·n nuomcnal Festival de l' Emponlà ot·ganilzut pet· Joventuts Musieu ls dc F'ig11 cn's , que va tenir 11 11 11 pi"ÍIIH't'a clapa dc desen r otllameni ui mont'Slit· d<~ anta Maria de Vilubrrl nlll , pt~t· passar després n n r u r t períod e n F iguer es i retornar des de l'u ny p nssu t' H l'!'smcntat monestir t·omuni r·. Ant el nom dc Festiva l dP l' Empot·dii t·s constiturix en t·cfPrència gf'nèriNt dc tols els que sc relrh ren a l'Alt Empordii a l'estiu. Lo Schubct·tíadu a Vílabet·tron neix corn unn iniciativa ot·iginal o poc conent a rasa nostra. ccntntda en el seu cat·àctermonogràfir. en nqursl ca!l sobt·e Ja figUt·a del compositor vienès t·omàntic . dc qui r ada un) ¡,• ofct·iru un ampli ventall de l'obt·a atenent divct·sos aspectes i formes. En uqursta rdirió inirial hom ha pt·ognunal un total de nou concerts, CJlte ab aRII'n r i líed -a mb dos con- certs-. el Yirtuosisme pianístir - quatre conrerts-. la música de ramhm -dos concerts- i finalmrnl elrcJH.'I'tOl'i coral - un. El nivell dels intèt-pt·ets l'CillUl'cablement f'levat, amb l'esnwntuda presència de la Fast.baendet· com a centre d 'atenció deslacadíssim. Ella serà la intèr pret del probablemen t més conegut cicle liederí.stic sr.hnlwrtià, el Viatge d'hivern. <fiU' pot t·esuiLar d'una especia lt t·a nscendènciu interpretativa. El segon recital dc lied SCI'à n cà t·rf'c de la sopr ano J uban11 Bltnse, <JlH' serà acompan yada per Wolfram Hieger - piano- i Ol'iol Romaní -chu·in et. L 'empordanesa Carme Vilà, Lhús Avcndaño, El(•utcdo Domínguez i Bal'L'y Douglas S('ran els responsables de la parccl· la pianístira i el Trio Jess, de Viena, i el Quat·tcl dc la R àdio de Sòfia, amb la col·laboració de Ferran Sala -NIIl tt·ahaix- i l'esm entat El e uterio Domín gu ez -piano- s · ocupat·an de Ja pat·cel·la cambrística. El cicle es clourà amb un roncet·t amb r achtació del cor Lir rl('r Camera , dirigit pPt' Josep Vila i t>l Conjunt Instrumental de Bat·celona, dit·igi t rs pet· Cal'IPs Lobo. amb l'actuació també c_le Michel Wagcmans-piano-. i\lnt·ia All gels Ci vit -mezzo-sopranoi la d it·ecció general de Gunthcr Thcul'ing. Serà w1 concert d'un t't'lleu especial cp.te ha de posar colofó a un festival que espera revitalitzar-sc muJ) aquest nou plantejament. U n aspecte a remarcar és quf' Iu Srhu bertíada ha encoman at a vuit compositot·s catalans sengles obres ol'iginals basades en una obra cle Schubt•r t. Es tracta dt> Xavier Montsalvatge, .Benet Casablancas, J ordi Cf>t·ve lló, Sa lvador Pueyo, Antoni Olaf Sabater, Albert Sarclà, Josep Soler i Ft·aucesc Taver na-Bech . L 'estrena mundial d'aquestes composirions tindrà lloc en el concert CfllC protagonitzarà Lluís Avcnclaño el dissabte dia 4 dc setembre. Cal fer esment també de les ducs conff'rències que acollirà centrades també en la figtu·a de Franz S<·huhcrt. La primera serà a càn·t>c dc Jordi Llovet i es titula " La intimitat universal de Schubert ... i la segona r ofct-i1·à Xavier Roca amb el títol de ·'Les dimensions dc la immensitat. Srhubcrt i la pintura de Caspar David Fricdrich , . . • 104 HEWLETT PACKARD, MEMBRE D'HONOR , , ' DE LA FUNDACIO ORFEO CATALA PALAU DE LA MÚSICA CATALANA Hewlettpackard Española S.A., ha esdevingut recen tment Membre d 'Honor de Ja Fundació Orfeó Català-J>alaudela Música Catalana amb la firma d' un uco rd de patrocini d'aques ta entitat durant l'any 1993 . Bl protocol de col·laboració, el van firma r el Sr. Ricb Rai mondi, Di rector General i Juan Soto Serrana, Conseller Delegat de Bewlett Packard, i el Sr. Fèlix Mi llet i Tusell, president de la Fundació Orfeó CataJà-Palau de la Música Catalana. Amb aquest patrocini HewleUPackard EspañolaS.A. expressa una vegada més el seu ferm suport a la cultura catalana. 22 322 tl PANORAMA CONVOCATÒRIES PRE.\US DE L \ FU\'DACIÓN JACii\TO E r\OCE!XCIO CC'ERRERO ó a ·C a it :s e t- li ü p I. 1- ·t o 199a. El Pn·mi FundtH•i6 GurtTe•·o de \Iúsir·a E~¡utll) oia. dotat amb 12 miliou;o, dt• p t•;;,¡•h•;, , ,t•t·à at01·gal a un composi to•· t' SJH111) ol l'obr·a del qual ~:s considrt·i •·rllt·vanl i s ignifirativa en el patrimoni musi<-al. LA>s canctidalut·rs ltau cie St-1' prr·s t·ntudt-s ¡J¡an" del dia 19 tl ' octuiH·t•. VIT Pt·coti Jaeinto Gut' l'rt'I'O 199:~ a la millot· ohm de Teatt·c Líl'ie. dotat amb I milions dc pessPlt'S i un acTi'ssit J'l milió dt' pcssl'll'S, a Iu millor· obra dc Slll'S II c>Ja , I'OJil(•tJia tlliiSic·aJ U l,;t'llt'l'C líric, etc. , qut• s igui in(•ditu , no cstrrnada mai i r n Llengua custr llana. Data límit dl' pn'senl<lció: LO d'octubre. IX Pn·mi rntt'I'IIIICitlllal dc CuittllTU 199:{ S.A.R. lu [nfuntu Doña Cristina. clotut amh pt·r•mi;o, dl' 2.500.000, 1.250.000, 600.000 i 250.000 ples ., pPr a h'UihuTi;, lt'~> dc• qualsevol nacionalitat i c·dat. Dut.a límit rl ' inscr;p ('ÏÓ: l d'ot·tuhn·. \1 Pn•mi I nternucional de C ant 1 9 94 Fundaci ó Guc r·t·e•·o, dotal amb pn·mis dc 2.500.000. 1.2 50.000. 600.000 i 250.000 ptr.- .. pH a cantants de qualt'e,·oltipns d e veu i nacionalitat nasc uts de;.pt·és d c 1'1 de genet· dc 1960. Data ümit d ' inscripció: 11 de març c.lc 199 J. Pt•r a més informació: Fundac·ión Jac in to r Inoccncio Cucrrero. Cran Via , 78. 28013 Maddd. Tel.: (91 ) 5-176618. Tdc•fu,: (9 1) 5-18 34 93. VIII PREl\11 DE COI\IPO ICIÓ CIUTAT D'ALCOI PER A )JÍ S l Ci\ DE CAMBRA. Cou\'ocut p<'t' l'Ajuntament d 'A l coi i rl o t a t a mh 1.500.000 ples. Carln compo ..itoa· (>OL prt:se utar totc•s les oba·e:,~ qui' ,-u.Igui sempre que n o h agin t•zHnl mai inte a·pt·et a d c8 ni cc>ta·cn uclc•l'l. Les obt·es IJ.un tle set· pe r u un g a·up instt·umental muh tm m tLxint dt' no u intè qn·e ts, defugint Ics fo l'lnudons ll·adicionals clàssiqucR. El l<·a·mini de pa·esentació acuba c•l diu :~0 dc1 setembre . htfot·mació: Nf'godut ciC' Cultura de l'Ajunhmwnt ci 'Alc· o i. Alcoi (Alacant). U CONCQRS li TEHNACIONAL DE VIOLI PABLO SAHASATE. Con\·ocat pel Covc>t'n l ava t'l'f. s i 1n·c·sirljt pel \'ÏoÜnis ta Vludimit· pi' akov, tindrà lloc a Pamplona cid I 9 al 26 d e setembre . Obf'rt a ,;olinislc'to clt• qualsP\'ol nacionalitat CJIIP no ~upe­ rin els 30 anys d'edat en c·omt•n çar lc•,. prove s del Concurs . Adjudirarió d ' ajuts i dietes p('[· al¡, pur·ti('ipanh. s· atorgaran difc>t·ents pr·e mit, -tle<o cic· 1.500.000 a 250.000 plr;,.- i hot·~>e~ d' estudis . El jurat serà fonnut pe t· .Micb è le Auclair. Pasntal Aldavl·. Félix Ayo, Enrique Franco, ¡\Uc·h:wl Ft·i:;t· lwn»•· hla g<'l'. Yfr·ah \¡·ama i Rnggie t·o Hicci. Data límit dc s ol-lil'ittul: 3 1 tic• juliol. Per a lllt~S infot"IIWC'ÏÚ: Cum•ur¡. Intt>rnacioual dr \ iolí S anl:oute. Dit'l'l'Cióu Ccncea l cic C ultua·n. l n o.titneió Pt·ínecp tlt> Yianu. C/ \n;,olcaga. 10. 31001 Pamplona. COI\CL RS DE LA FU DAClÓ PIIONOS. :\."VIII Ctu'lS d'Estudi P lwllos n Bm·cdoua, d eiS al 23 dc juliol, ,;oha·c l'ordinudot• musical: ¡wo~ru­ nmció i ~íutc¡;;i d e ~o. lmpm·til pc•r Xn' iN· Sc•t-rn, J oan Josep OnlinnA, Sm·f.,ri Jna·dò i Ga bl'it'l Brncic·. lnsl'l'ipcicí lïn!! al 30 dc juny. Cut·s acnclè:mic l993-9tJ., Cm'!'i(lt!: " lnLa·oducdó u Iu uuísica mnh lc;~ noves tecnolo¡,ric•s"; "T(,rnifJIII'S i l'C'CIIl'SOS d c ]u llli:Íi!ic•n amb lt>il n ovl'l! lcc·nologics"; " lnlt·ochll't'iÓ u la lllliSÍen am b ordiJuHim·"; "Súttl'i:!t i proccssruneut del so tw1b ot•dinacloa·"; " Pa·og•·amac ió i\1101 en te mps a·eal a mb el ll e ng uatge MAX"; •'Llenguatge USP p e t· a músi<·:. ,. ; ''Scm.inul'i sobre la mÚ;.ic·a a mh oedinudo•·"; i "Seminari de compos ic ió'' . Diferents dates p e r a c·ad a c m -s i places limitades (és uec•cssàt·ia la pt·cse ntació dc cm·l'Í<"u ltuu). Imcri pcio ns a partir d e l diu I d c selt:mbrc. Informació: Fw1dnció Phonos. Fundacióu J oan 1\tit·ó, Par·c cl t> Mo ntjuïc. 08038 Baa·celonu. Tt>l.: 329 19 08. - Del set• affu1. S•·· Vittot•io Sicu1•i Db•ecto•• del Cor del Teatro La Feniee de Veuezia Estinud amic: A l'uho clt• n·ln·c> un taq~c>tó que s'obre amb aqurst t~xt: '"11 Centr·o Unesco di Fit·(•uze e l 'Associazione Cultur ale Conconlia hunno il pi acere di invitada luncd.í 5 apt;!c 1993. alie ore l i .30, neUa sededeLCentro d'Arle SPAZlOTID1.PO per un inconlro con il .Maest.ro Villorio Sic·111·i già clircttoec del Coro del Teatro Comunale el i Fit·cnzc. altuulmente Dieettore del Coro del Tt·at•·o La Fe nier fli \ 'enezia, che presentarà il filinato Sardana: u11a danza per l'Europa. El tm·grtó continua i nssenyala quer acte serà presentat p~•· Ja el ort ora Marialu.isa Stringa i pel profesSO L' Olimpio Musso. un ~rran amic nostre com ja deu sah et·, qut• fa poc 'a ser protagonist a d ·aquesta secció i '·confident .. oporlLUI.Íssim en aquest cas. En pa·imt•t· lloc permeti que li expr essi la p r ofunda satisfac·rió qw• m 'hu produït aquesta notícia. gr·àc:it·s u la qu a l t¡ueden plenumc>nt confirmats 1ma sèrie d e coneeptt•s qllt' vostt- malt"ix havia posat en evitlència en c~l t•ut·s dt' l' rntt·cwistucrue vii a·e m publicar el mes df' gen e a· de l'any passat. E l primee dels quals és la since•·itat dels sentiments rl'cstima al110stre país. I el segon ,ex~aequo, idcrivatcn bona mesura deJ'anteeior, la convi1·ció tan hcn assmnida d els valors més profuuds dl~ la su a·1luna i la lWVa climc ns ió inlegrador·a i dl"mo¡•¡·uti¡·a, cru e la fou tau apta per esdevenir iruatge dansant el' ac¡tt<•Htu Europa que tunt porte.m als is. R ri< ult u t• nu•·nwmcn l reconfortant que hagi estat una person u amb un bagatge intel·lectual i musical na, tan elevul c·om é~> vustt\ i a més, uo nàl al nostre país, qui hu~..¡ lin~ul aqat~•sta id<'n, pt>rquè així adqui•·ebc una solvi'uda i uma autcwital pri vilegiades. Vostè ~up que a<¡U<'llt !'stiu uu¡, quants milen; de eutalans viuran juHLunwnt a Fl()t't'II<"Íu e l seu aplec anual intenwt'ional , i C~('ampa ean pels seus earrcrs i places il·lut~t rPs aqtw,;ta dnu,;n l'irculur· en un intent d'eixamplat· i univc•·salitzur la màgia del seu mític ce•·cle. Vostè ~'ha anticipat als csdP,enimeots amb la SC\' 8 confet·ènC"ia.la qual. :mpt•nmt la dimensió fe:otiva i lúdica de l'api('(·. poua rn rl moll de l'os d'unasignifiració ll·auM·tmdPnl que no ¡•ui d ie-ho. em plauria. plauda a molts, qur fo;, definiLÍ\ament r·rconeguda. Estimat bt'll\ Ol' Sit·uri. \Ostè va ins tal·lar-se a Barcrlonu fa una ;·olla d'any,;. en principi només amh Ja finalitat de C'omplit· una funció peoft>ssional. P f'r la forma amb què la' a l'omplir·. pel seu sentit tan rigorós i gt>nrt·ós d 'cntcndn• la p•·oft•s;,ionatitat Ya merèixer e1 rerom•ixrnwntnnànimc drls qui estimem la bona m úsica. Tanmate•ix no c>H' n limita•· u ai-.:ò íels fets que e ns ocupen h o LPi!limonit'n rll' fo a·nw pt·ou indis t,utihlc. Però el seu huitl'hc·m ac• usal pct·cl·ptil>lement i mentl·e vosli"- hu enlhu;at h il n·a·a èxit i fin~-1 i tol se li hu fl.'l p etit t'I ru·esti¡,'ÍÓs Comuna l c d e Fi r euze. a casa nostra l'obt·ll rrm· vu dt>ixa•· ja no és e l que era. l sense que això pn·jutt,'Í I'C'S p el crue (a a l'equip actual. Per· això, permrti qut• afcg<>ixi a la consideració d 'amic estimat tamb(· la ri' enyor·nt. Tòpicamcol això pot ser consider at tuL dugi o nna gentilt•sa. Siucct·ament crec que només {•!! una p•·ecisió tlc•finitò ria. DPl seu affna. Jau- me ComeUas e PANORAMA FESTIVAL INTERNACIONAL CASTELL DE PERALADA Una oferta cie gran nivell .-LC.C. U ! -~ • f llU n aplec de noms d e ;;ran ""JJeu i d 'esdeve niments pri vilepats tornaran a fer d el Festival Internacional Castell de Peralada~ la manifestació més rellevant qualitativament de l~cs­ tiu català. Òpera ~ concerti me i ballet tornaran a ser les columnes d'una proposta que e~~c-uany, supeTat el lapse olímpic, retroba la se,-a habitual durada d ' un mes i recupera també r àmplia esplanada del jardí, amb Pafegitó d"una n1illora molt necessària: una carpa que ha de protegir els intèrprets de les inclemències meteorolò;iques i al mateix temps afavorir u.oes millors condicions acústiques i visuals. La commemoracióeo~any del centenari de la mort del compositor rus Txaikovski ofereix una unitat formal al conjunt d e la proposta. malgrat que hom faci escapades ine vitables e n un aquesta línia directriu. Entre els nombrosos "'noms'~ que ocuparan el castell empordanès. cal es me ntar les ve us d e James Morris., Deborah o~. latti Salminen , Joan Pons, Valentina Vaduva, Carlos Cbausson i Josep Bros; la pianista Alícia de La.rroc:ba; les violinistes AnneSbopie Mutter i Silvia ~larcovici; els directors eville Marriner , Yuri Temirkàoov. Philippe Entremonti Jordi Savall, i les formacions on¡ue:.-tra.ls Orquestra i Cor del Teatre del Liceu, Orquestra de Cadaqués~ La Capella Reial d e Catalunya, B esperion XX, Orquestra Nacional d ' Espanya i Orquestra Filllarmònica de Sant Petersburg. Pel que fa a ballet, el pro~'"O-­ nitu.ran el Ballet de Víctor Ullate, que comptarà amb la col·lahoració de J olio Bocca .. i la Companyia del Gran Teatre d ' Ò- pera i Ballet d e Sant P etei'Sburg, aquesta amb acompanyament orquestral. El Festi,,al Internacional Castell d e Pe ralada començarà el dia 24 de juliol amb la vei'SÏÓ concertant de Pòpera El caixellfa.nmsma amb un repartiment d e gran categoria: James ~Jorris, Deborah Voigbt i l\1atti Salminen, J'Orquestra i Cor del Liceu, sota la d.i.rooció d e Fried:rich Balder. Dos espectacles de ballet a cura de la companyia d e Víctor Ullate basats en coreo.:,-rafies sobre música d e Txaikovski tancaran la pro.uamació del mes de juliol. El ï d'agost, i probablement també el dia 8, s'oferirà l' òpera L 'elisir d~amore~ en producció pròpia signada per ~1ario Gas~ recuperació de la que s'havia ofert al Grec 83. El repartiment és cobert per les veus dels esmentats Vaduv a. Bros, Chausson i Pons, i la direcció mu ical d e David Robertson amb l'Orques tra d e Cadaqués. Aquesta orquestra protagonitzarà els dos concerts ~ents -101 l3d' agost-, dprimer amb direcció de Philippe Entremont i actuació solis ta d ' Eidar Nebolsin, i el ~ aon amb batuta de &tarriner i actuació solista d e Silvia farcovici. Els programes corresponents als u concertsn, seran per a piano i per a violí res pectivament de Txaikovski. El dia 14 d ' agost La Cape)Ja Reial de Catalunya i Besperion XX homenatj a ran llonteverdi,i el dia 16d' agost actuarà A nne- Sophle Mutte r , acompanyada al piano per Lambert Orkis. Les actuacions de la Companyia de l'Òpera d e Sant P etersburgportarao, eJs dies 19 i 20 d ' agost, les essències deJ gran ballet rus romàntic amb sengles coreografies dels balle t s més característics i coneguts d e Txaikovski: Tre:ncanous i El llac del cignes. La r ecta f"mal tindrà com a protagonistes l'Orquestra Nacional d ' Espanya amb la batuta de Xavier GüeU i Ja p resència solista d ' Alícia de Larrocba, i l'Orquestra Filharmònica de Sant Petersburg dirigida per Temirkànov. En el primer dels concerts esmentats - 21 d ' agost- d estaca la versió de Noches en los jardines de Bspaiin. de Falla i la Simfonia ruímero 1, Tità, i en eJ segon s'oferirà un programa Txaikovski, que inclou la Sisena simfonia, Patètica. Falta encara determi· nar la programació d e petit format que habitualment es desenrotlla al claustre i a l'església. En un recull de matisos no especificats cal esmentar l'estrena d ' una obra, encàrrec del Festival, Bis. encore. zugabe i propüaa de Tomàs Marco, que interpretarà l' Orquestra d e Cadaqués amb Pbilip pe Entremont, la primera audició a Catalunya de la Simfonia número 1 de Rodríc"Uez Picó, a cura d e l'Orquestra Nacional d ' Espanya. També cal detallar que Elda:r Nebolsin és el guanyador d e l'última edició del Concurs d e Santander. I finalment, que la interpretació de l'Obertura 1812 de Txaikovski en aquest mateix concert comptarà, com a detall espectacular, amb l'esclat de canonades d es de 1es muralles del Castell de P eralada. ... L' • pera a la ciutat de Val•ncia: l'assignatura pendent l per FRAHCISCO BUENO .. l l e l l s ' l I ) l ., l r l 2 nan el pr·ograma "Música 92" mTibavn al seu te r- mini, i d••spr·és de vanes iJ·Iusiom; -con!list:ents e¡¡pec ut e n la creuc;ió de l' Ins titut Valencià de la Mús ica, un pr·ojccte non nat us, amh el e¡ u al s 'havia especulat al llarg del fastuós 1992 com a perllongame nt natural dc " Música 92", intrgrant ¡wr fi les distintes institucions públiques d eclicades al fe t musical-, un ¡,'Tup dc polítics de distintes trnd¡;ncies, a més dc d estacades personalitats del món e mpresarial i de la e ultura valencianes, decidiren constituir una associació amb la finalitat d ' agrupar "a cua ntas personas deseen cooper~r al fomento y divulgal·ión dc la Ope ra" . Era el 4 dc uovemhr e d e 1992. Va nàixer, així, l'aRsociació Ópcra-Valencia. Entre els membres de la seua junta dir·ec:tiva, hi fJ{,'llrcn assenyalats polítics, com ara Emèrit Bono i Mar·tíne-..t, cou seller d 'Administració Pública (PSOE); Joaquín Calomardc i Gramagc (PP); María lre ne Bencyto (Unió Valt>nóana, J"egidora dc l'Ajuntament dc la ciutat); personalitats del món de la l'Uitw·a, com ara Carme Alliorcb i BataiJer (directora general dc l' fVAM, l' Institut Valencià d 'Art Modern), Ramón Almazan i Hern:índez (president de la Societat Filharmònica de VaJ¡;ncia), Javie r Casal i Novoa (sots-director del Palau de la Música); o desta('ats t•mpresaris, com ar.r Jo~María Jiméncz d e la lglesia, president de la Confederació Empresarial Valenciana (CEV). A l'acta notarial dc la constitució d'aquesta asso<·iació no es dissimulaven els seus prOJlÒs its: ·'Nace esta Asociación ( ... ) para C[ue el próximo año y en los SU('('J!ivoR, con la wlaboración y ayuda de la Gt•nt!ralitat Valeoc·inna y dem:Ís ins tituciones, pucda !1Uest ra c·iudad tencr tcmpot·ada de Opera t•atable, como corresponde a la tradició n musi('a) de nuestra Comuuidad Autónoma Valenciana ." Un rues abans dr la constitució d'aquesta associació ja s'hi havia estrenat El 'l'riomf lÚ> Tirant, primera Giuseppe Verdi òpera del compositor al('oià Amand Blanquer i Porusoda, dinll·e d ' un ambient general d'eufòria a la c·iutal dd Túria (estrena I"Csscnyada e n el número 98 d'aquesta public·al·ió, desembre 1992). P e t·ò, tot i que aques ta ò¡wr·a fou estrenada per inkiativa de la mateixa Genet·alitat, i encara que la pt·estigiosa associació s'havia constituït {on, com h em pogut veUI"c, hi figura el conseller d ' Adminiata·ac·ió Púhlica), el rellançament de l'activitat operística no ba entrat dintre dels proj ectes a desenvolupar el tn·e¡;enl any 1993 p e r part dC'l const'llcr d'Educació i Cultura, Andrt'u López. Segons que hem lÏU.,"llt nofÍ('ia nosaltres per un d els membres d e l'esmentada associa('ió, la ConseiJeria no donarà l'esmentat s uport twooòmic. A més, Ja politica de nomenaments d 'A ndre u L ó p ez sembla discórrer per camins ben distints. Les compe tè ncies d'Emili Soler i PascuaJ, al capdavant de la Conússaria dc "Música 92", ban estat fagoc•itadcs per Evaogelina Rodrígu<'Z i Cuadros, din~ctol"a general de Patrimoni Cultural. D' altra banda, d seu home de confiança , el seu ••d elfí", Luis Quiraote i Santacruz, ba estat nomenat per al c.ànec de I' [VAECM (Institu Valencià d'Arts Escènicrues, Cinematografia i l\fúsic·a). Ambdós són persones "cie teatre", defensors acèrrinu; de l'activitat teatral l, c>om d le('tor podrà suposar, els ac tuals pr·cstmpostos ban ('apgiratla 8Íluació untt•rior, atorgant la prinurcia u1 tcat rt' t>n d t'triment dt' la música i t>l " t<•a tn• líric". Continua, doncs, l'excessiva parceJ.Iació de la mút~i ca a les institueions valencianes, agreujndu ara pel transvasament pn:8sup o¡;tari al prosceni teatral: d ' nua banda , l'Àrea de .Música de J'IVAECM (la qual està al càn·ec del Coa· de Valt'-ucia, felic;m en t mantingut); d'una altra, la Secció de Música dC' lo Direcció General de Patrimoni Cnltm·al, a mb la seua dedicació 11 lt>s n omln·oses bandes de mír s i t~a; i , ftnalnll'nl , el Palau de la Música d c Valèncin, aq uest pertanyent a l' Ajuntamc•nt dc la ciutat. Així, mcntre la ConselJeria prepar·a un Fes tival lntemacional de Bnndcs de MÚllica, l' òpera ba de t·omtllldre en l'oblit i la marginació. Un a p oütira amb un re rafons eleeloral, pe rquè el nombre de socis i mÚllit·s relacionats amb Ics ·'societats mullicals" (bandes de música), són prou s upe riors als hipotètics que podria rC'unir l'associació Óprra- Valencia (aques ta, a més, d ' abast local, e nfrontde Ics bandes, d'abast regional). Només podria dlll"-se a l'esce na l'òpera Maror durant l'any present, apr·ofttant l'esdeveniment del centenari del naLxement del compositor valco<'ià Manuel Palau (Alfara del Patriarca, 4 dc gener de 1893). Una reprcscntadó que constituiria l'estren a absoluta, única incursió de Manuel Palau Boix dintre del gènere. Entre tant , e ls aficio n ats hc~ m d ' al'ontentar-nos amb les execucions operístiques al Palau de la Mús ica, Sl'mpre eu versió de concert, com ara l'exceJ.Ient flalsta.ff verdià, el qual tingué lloc el proppassat 27 dc febre r, en crnè de..stac-à de manera espedal la figura del septuagenari Giusc ppe Taddei. El baríton italià demos trà mantenir-se e n un bou mome nt, tant des del punt de vista físic com pel que fa a l'estat de la seua veu, de fwto be n acurat, correcte pas d e la veu, i l'ús modèlicdelfalsetto. Sense dubte, un dels oúUors Fa/4taff de la història cantora. Un trist premi dc consolació per a on públic assedegat d'òpera. Les To15ca, Lucia di Lammermoor i d'altres !JDe hi havia projectat l'associació Opera-Vale ncia hauran d 'esperar firu¡ l'any vinent... , o potser hem de patir encara rués? Quan ciutats com Sabadell o Reus, de menor in~portància demogràfica, gaudeixen d ' una temporada d 'òpera estable, aci, a la Valè ncia metropolitana, continuem sense teoir- ne . Una crua realitat, <1uasi '·falstaffiana". PANORAMA e Concert poc conjuntat al Liceu Or·qur•slrn i Cttr' ciri Gnur Tc·utn· del Lic·r~u. Soli•ll's: Guudulu .lnuowilz, Cenu·d i Lluís Glnn•l. Din•r-ltlr·: Uwe M uml. Umhn1H: C(lu/ e/¡•/ Drs/Í i Doble Concert l''''' o violí i, "iolom:cl. Wugrw r·: !Veseudolll'h' /Ait•c/¡•r. pe r JOSEP CASANOVAS e tlllt'l't'L dc progn111tació pl'r·fccta , c•nmplcta, per· posar dt• llHIIIÍfC'Sl l'cstalde l't'ntÜIllC'Ill dl' ls rsmcntats soUs tes i t-1 Cot· th·l Cru11 T <·atrc <¡uant alt·eJlt!rlot·i simfònic·. Conccr·t, això no oh~ Lant, no t"l.empt d'una cet·ta. d'una marcada fr·usll·arió. En genet·al. unes h·rtut·rs ft·edes, absents, dc hmd. Va coincidit· aque:,t t•o ncct·t amb un¡; antecedents de certa crisi intt·t·uu amb uquc::.t di t·ector, fet que s<·mblu inqliestionublc que va fer-se patent en uqurlla ft·rdm·. En aquestes cin·tull btàJwic•s, no m ~s mancaYa t¡uc (•1 Cor titular es mostrés en el Cunt del Destí amb un dardesequililwi , SOI'O IJ ÓS fH' I'Ò sense r empastanwntncccssai'Ï per a aquest Brahms sensible, do l ~: i ch·amàtic. Un prog1·ama com nq ucst cal q U(' sigui mun Lat amb un major st·ntiL dc la tnmscendènt•ia i, per tt111t , tnrnpoc no r~s admis~;ib l t• q n ~> t'I Doble Co11cert de Bm h m.s e& clcscnvolupés Lot sencer com si es •·cnuncifos, d'antuvi, a la cr·cació dt~ qun lsevol l:>cntit dc la inLcrpn•taPiÓ, tal t•om - pet· la banda dels ¡;ct·mnns Claret- es fa sempre. Més d ' una vt•gadn l' hem escoltada. aque&tu \'Ct·sió acur·uda i densa que fan del Doble Concert: pct·ò a ra ,.a ésset· una duplic-itat lamentable entt·e solistes i conju n t. DcLxem pet· al final <'1 t·ctom ::.ugg{•rent de Gundula Jnnowitz. E n tott•s aquestes ch·c·umst à n l'ie~> cul confessar <rue hi ba ent1·e el públic una cc•·tn temença enve•·s l'estat en qllè es trobi la soprano de tot·n ja ··veterana'' patent. sobt·t'lot, t•nf¡·ont d ' una pat·ti tur·a difíril t·om són Ics Ca nçons WesendoiH·Ir. 1'nlltquil·litnt, no obstant, perquè Iu J anowitz manté els seus ra raC'teríslics abruts diunrantins i bona pn1·t dc In ven. Conscr·va Ics qua litats substnrwia ls i tamiJé les seves manifcsL<wio11s lrubittu rls, singulat·rnent aqut·llrt rerLn gluçadu distindó. Distinció q ue és tumhf. distanciamen t, ma ucu do comuniradó amb el públic. lleus aquí un roncer·t que podia haver· est·at mcmo•·ahle i r·està en el put· trumit, b{· que els solistes et·en i són t'stel·lnr·s. R T e A Un Trovalore no massa atractiu p e r X. CASANOVAS· DANÉS I I J',·ouatore de VPnli ha t<ll'nat al Liceu eu una ropt·odncció Zarzuclu/V ult?- ncia/Ovicdo i ha provoral reuec·ic)IJs crue anaven d ' admi r·nció per· dett·t·minats intèrpr·ets nlt·cbuig per In migrarlesa dc r espectacle. Els dos dir ectors van set· mt> n·::.r·udnmt>nt esbroncats . Lamher·to Ganlr•lli (CJIIl' es presentava al Liceu) ho \ ' U !WJ' per· unes vaciJ.Iacions inacccptuhlc•s . pet· l'atenuaciÓ C'OllSLaot de l'Ot'lJltt't.Ll'U i la morositat del tempo. mas!\U rcunplaent amb eh• <·antants en tlt•Lrimt•nt de l'impacte dr·amàtiC'. Nomr.s 'a t• ncet·tat· les escenes corah, molt hen cantades. El director d ·l':,eena , el madrilt>n) Horacio Roddguez Aragón , pl•r· ¡¡, cru..-incloneria infantil d'unrs c·omposicions plàstiques que ;,(•mhlan-n talment d 'un pcssebt·c costumi¡,tu , i per una nefasta dit·l·rrió el' at•Lors. El recurs sistemàtic de congelu •· l'u(•ció als finals d'al'le només funeiona si l'acció ha tendit prèviament a uqucst estatisme. L 'escenOb'l'afia d e Llor·enç CcH·Iwlla era ingènua , discreta i no gr•n11 innovadora, amb cic·lo•·ames llisos com a fons, un resultat plausihll' c·n <·I~> espais closos i una lmninoli'·ruia ac·ur••da. que era J'únie rl.-rnl'nt dignt• tic.> consideració. El vestua r·i de Pt•pt· Ruhio. nn dels més hotTor·osos que s 'ban vist dar-rer·amcol aJ Lict•u, amb mancança absoluta de color· n lt>s e~>­ cenes del Comte dc Luna i \ulgarilat cromàtica (fúcsia i {,'l'anal a d obat~ amb \'et·d poma!) a I.-;, del::. zíngu,. Entre els cantans. a destacar la prestació d'Apl'ilc l\Tillo , c¡uc. malgrat una \ 'CU ja dctet·ior·uda, c·unta antb entrega i¡,encix bl-la fo•·~:a d'un personatge que té poc d'clegíuc. El tenor Dennis O'Neill 'a estat·' uigur, p erò va exceJ.Iiren la mitja ve• u i en la bt·ayura de la "Pü·a" cxrt·ptunnt PI sobreagut, al q1.1al va u<·ct-tlit· extenuat. La mezzo russa in a Tn.-nti('va va dcmostrat· un agu t lu·illu nt, 11 n mal recolzament elets gt·e u¡¡ i unr•s IHcències en la línia de ('Uilt i C'lll'ufinució crue li van p1·ocurur <db'lrna t't'Sposta airada dl'IH scctor·s c~xi gr· r t i M . Vjcenç Sardincro va ¡•antur amb massa rigidesa i el baix Stcfano Palatchj va tenir prou oc·asiú tic Uuir·ln bellesa del seu Limbr·c vott~ l. lnucceptahle fou Ja (•ontl'ihuc·ió d ' ulguns comprimar·is. Mat·ía riz, la pl'inwra. P itjor no es pol canhu·. Dues • paSSIOnS de Baclt desiguals pe rX. C.-D. arcclon.a ha estat tradi~io­ nalmeut gasiva amb h1 Passió segons sant .Joan BWV 245 de J. S . Bach , pcl'Ò enguany n' ha gaudit p er partida doble en progt·amar-la la Ftwdació Orfeó C~tLalà-Palau dc la Música (el 30 dc març) i Ibereamera (el 5 d 'abril). Amb una dut·ada de due¡¡ hores. aquesta Passió és més cttrtn que la de ¡,ant Mateu. P erò la seva major· a~~e­ quihilitat, més que p er· la durada. éb conseqiièuC'ia d'tw p erfecte balanç ent1·e la trama argll!Dental narrada pe•· l't-vangeü.:;ta (que fa progressat· l' aC'ció d'una forma més lineal que no la de la Passió segons sant Jlate!L) i la ¡;èt·ic de cm·als i à•·ies que s "hi cnb·t·tcLxeix com una gadanda de comenta•·is pietosos que distendeLxen la cll·amalicitat. A m és, alglllles de les àr·ics són tan esplèndides com ll's méij conegurles de la "G•·osse Passion' ' . En conjunt, la ve l'sió de la Fundació Orfcó-Palan ha estat més satisfuctc)ria , maJ¡,•r at un tenm· pèssim (Kurl-Jlc.>inz Brandt), en la doulc cont t•sa d 'eva ngelista i cantor. La va cUt·if,.-jr PictTe Cao, dc forma m eticulosa, a l' Orquestra i al Cot· de Cambnt tld Palau, i va obtenir uns resultats globah molt convincents. Els LaLxos PhiUppe 11utten1ochcr (en les àries) i l'excel·lcnt Wemcr v~w Mit·belen (en r i paper de Crist) va n tenir unes artuucions memorables. La con ·esponent a la temporada d'Ibercamera va ser encomanada al Cor i Ü•·qnestra Bach dc Berün. t.ola la batuta dc Karl Hochr·eite!'. La se\ a lectura em va semblat· superfirial i mancada d'idees. amb un niwll ncceptahle des del punt de VÍJsta amateur, satisfactori per a una pan·òqnia, pct·ò insuficient al Palau . El St'U flisctus no va tenir rap mt•na d'f.mfa!li o d'orientació especial, ni ban·oquitzant. ni romàntic, ni •·ecollit, nj granruós. Val a dir que el Cori I'Or·questra Bach compleLxen funcions Ji LÚ rgiques en una església berlinesa i no prNcnen ser res de l' altre món. Vau sonar amb espcsSOl', i l'or·~¡ ues tra anJ> ocasionals problemes rl'afi nació. i un baix continu crue l'anc01·ava com un llast. També cu aquesta ocasió van destacat· els haixos entre els solistes: el jove hal'Íton El'llst Scht·amm en les àries i Her·hert Aclami en el paper de Crist. B e PANORAMA R T e A Denou el Cor Madrigal perX. C.•D. es del l 98l , dc prés dc 1rt' nta an ys el' acl ivitat, el Co1· Madriga l vu en tra r f'D un s ile1wi que ha du r at un a dèca da. E l St' ll f undador , Manuel Cahc r o, l' ho r t•co ns lituït al voltèLnl d 'A del aid a i\mig6 , t [U f' é-s l' l'mir. eleme nt dc eontinuïta t a mb l' antiga formació, i de la j ove Mirei a B a t-rt•ra , <[1 W r odirigeix am b ell el nou Co r . Ot•s prés de mesos de p•·t>p ur aeió s'ha fet el roncert de presr ntneió. que inaugura La ''segona èp oca '\ cdcb•·at el dia 2 d ' a b•·il, a l'l'sgl~­ sia dc Sta . Anna de Barcelona , una vetllada olt'mnitzada a mb un a estrena enca n ·egada pel Cor , 1.. 'aventura de Josep Baucclls solwr un text de J osep P alau i Fabre, qu<' glossa la poesia homònima clt> Rimbaud i és una obr a ta n esp ectacula r com difícil. 1~ 1 p •·ogr ama va t en ir tlues pa t·ts d ife rl'n('iades, a mb m ús ic:a p o lifònica del Re naixe ment di rigida pe r Manuel Cabe n >, i obres do compositor s ca talo ns del nostre segle, eoncm·ta da per Mi rci.a B ~li'I'C t'a . La prime ra part va c s l <ll' dedica da als Goigs de Nostra Don a , als dos mad rigals sob l '(' textos d ' Ausiàs March i a d os sobt·e textos anònims de l' occità J oa n Bnlflic u (1520-1591), cruc va set· mcst t·e de capeUa d ura nt ('inq u a n ta anys a la Seu d 'Ur gell i un dels compositors cata la n s més impo1·tan ts dc tots els temps. La inte1·p retació va revelar l'exigè ncia del nou Cor MadrigaJ, que sembla deca n tar-se cap a la bellesa sonor a i l a in tel·ligihilitat. Van seguir una tt·anscl'ipció de la Cançó i clans a núm. 1 Ode Frede ric Mom pou , el tríptic Pa rPno.stre dc R afael F errer (dedi<'u t a l seu fill , que e t·a cantai re a la primc1·a e ta pa del Madrigal) i el rec ull L 'aire daurat sob r e pocm<·s de Ma rià Mane nt (extrets dc la lit·ica xi nesa) d el mest-re L a motc dc Grignon, ob res, totes, d ' una gr a n beUesa emotiva q ue va estar e na ltida pu la precisió de la interpre tació. D Eva Le ón I LI oren~ Reboud en una actuació e l passat Nadal a l'Hospital de Sant Pau Un 111Jravo'' per a Eva León pe r F. TAVERNA·BECH ins dc la int<'nsa i in tcr cs,c;ant actÏ\ri tal co nccr-tístic·a q ue d cst•nvolu pa a m b n o tori hit dt' públic· la Sala Cult u t·al dc Cajn d e Mad ri d. hi ba dt•st aca t d a n '<'l·am<'nt d con rC' t'l de ha jow vio lini;;hl ca n à 1·ia E va León. El p•·ogr Mma qu e. a com p anyad a pe·•· r ,..xn+ lt•nt pi u nis ta Llor<'n ç Rcboud , h i ofc••·í va n.,sultn•· a bsolutament ad e c¡uut p e •· c·a lilwa r }e¡; seves qu uli ta ts in t.t•rpn:lu tivcs, j a que al costat dt~ d ues o hrcs cic vt••·it.ahle pes lllusic:<d , com són lt:s Sona t.e.~ op. 12 núm. 1 cie Boet h ovt•n i In 1'erce N~, op. 108, tl e Bn1hms, s'hi incloïen dues v iibrillt:ll ¡(p ve r ilahlc exaltaci ó I'Ír tuosístie a (lntrorlu ction e l R onrlo Cetprircioso el!' Saint Sacns i la } ot a Navarra d e Sa ru~;a le) . A tt·a vé.s d 'aqu est vc nt ull d 'ol)l·cs ht>n dift•t·c•neiadcs, E1 a Lc•ón va fe•· D gala d'un ,·ir-Luosismc dt• magnífïru escola pet· la seva segurelut i cfi r ièn cia : la son oritat que t•xtt·eu dd ~(·u vi olí és r odon a i moll exprcst-h a, cyualilat que s· a d eq ua tot nlnwnt a l rat·àcte t· apassi onat t¡ut• Eva Lt•ón im pl'im<'b: al seu dis(· u•·s. Amh un acompany ament pi anís tic· SC' IIIJ11'(' fl~-ihle d e Llo rf'DÇ R Pb o ud q ue 111'1'm e tia a la violinis ta mos tru r t'I !W U temperament, les olwes qu e van o htenir la més r enHu·t·ahlt' intt·•·p n· tu ó ó van ser les de Saint StiCll S i de Sru:asatc, me ntt·e qui', cn l(·s durs sonates esmen tades, e l ma teix entus iuRme p er r ealitza•· u na lahm· f'OIIlllllica tiv a va prod ui r u n a ce1·t a tmiformitat en el joc de ma tis os . Amb to t , coo ceets r ealitzats u1 uh nquc•sl entusias me i val(•ntia són e ls qu t• manquen en la n ostra vida •nus iea l; fin s a un cer t ptmt, p ocli'Íf• m elit", <'Orri a no ta conclusiva , qu e Eva León IÍ' nn esd e ve nido•· brilla n t. i informació dels nostres productes d'Alta Fidelitat a CHEMISON, S.A. _ c. Bosch i Gimpera n.0 30 Tl. (93) 339 50 54 08034 BARCELONA / / .. ··· / / .··' .~····· ....-· ... , ...·· /I TEM A nguan y es compleixen uns aniversaris qualificats de dues de les figures més destacades de la música europea de la segona meitat del segle XIX. Es tracta de dos creadors que, situats en latituds nòrdiques, configuren uns mons creatius bàsicament dissemblants encara que no exempts de matisos comuns. Entre ells, la immersió en un context genèric nacionalista, epigònic d'un instant ' . romantic que periclitava. Tanmateix, els dos músics van fer front al seu moment històric des de premisses força distants. Grieg va ser el ' . mus1c que es va inserir plenament en els moviments nacionalistes que irrompien arreu del continent amb gran força i que van suposar un nou enriquiment per a la creació musical. Per la seva part, Txaikovski va contemplar el nacionalisme musical des d'una postura matisadament distant, recollint-ne aspectes específics, emprant-los sovint de forma mestrívola però no adoptant -ben altrament del que esdevingué amh Griegcap presa de posició massa compromesa. Tots dos, des de llurs posicionaments, van bastir un opus d'una gran importància, molt personal també, que ha ~ant el mèrit d'obtenir una molt important resposta per part del gran públic, especialment en el cas de Txaikovski. Però aquesta divulgació tan acusada que ha tÏI\,au.t l'obra d'aquests compositors no ha servit perquè acabem de tenir un concepte massa aprofundit del seu valor. L'obra de Grieg i de Txaikovski ens apareix com un vell amic amb qui hem mantingut una relació dilatada i còmoda, . pero' tanmateix pocprofunda. I un bon dia, de cop i volta, ho descobrim. La música de Txaikovski i de Grieg és molt més escoltada que no profundament coneguda. La nostra relació amb ella, tan gratificant en el pla immediat de la consideració, té el pecat de la seva manca d'aprofundiment. Amb aquest tema que proposem pretenem de cobrir aquest buit, oferint una visió superadora dels tan nombrosos tòpics que, més que no definir, sovint ajuden a confondre l'autèntica imatge de la seva cabdal aportació a la història de la música. Grieg j i Txaikovski~ -t dos vells aittics i• desconeguts l- I TEM A Edvard Grieg, o el nacionalisme nòrdic refinat per JOSEP CASANOVAS mtn t•ns dispo;¡t'm a t•vocar la personalita t drl compositor Ed vard Grieg, aqu esta st•' ns mostn1 a mb un interès s ingular·, <·n t•spedal prr· a la <'Írcnmstància musieaJ cuhdunu. En una pt·imt•ra aprox.in1ació, cal con¡,;idernr, st•ww possible Jisc ussió, que es tracta dc l'ext·rnplc m(·s dt•s tac-at de Lot el moviment nacioualis l a romàntic· i això anrh un valor paradigmà tic absolut. La priuiC'ra i ja dc•finitiva concepció nacionali s t a tpw sor·geh: rn t'I p a n orama europ eu a la segona ml'Ítnt del segle d an·er serà, efectivament, aqm~sta dt•l compositor noruec . no ta nt pet· Ja S<'Va t·eft•rf.ru·ia immediata a r estricta r ealitat musical del st• u país com pt•r la pt·oclamació que fa. en generaL del fet mu!>ical popuJar. en Lo tes les seves implicaciom. i const•qiièncit•« envers el fet musical en general al tombant del segle. És, per tant. en aquest aSp('cl(• <fiiC Gt·ieg a rriha en r instant precís també a la Ca tnhm) a dc la Renaixença com el gran model a !'t>t,r uiL Tot allò qu <' deseohriren els nostres cr('adors finísecu lars es tt·obat·à exactament prefigurat l'll la ¡wrsona df'l nc11·uN· , tant per la presència d'unes f'it·cumstàncies culturals, ideològiques i polítiqu(•s cie Lots b('n rmwgu dcs com, fms i tot , per encarnar· pcr·sorlítlmcnt un tipus humà totalment afí a l el els nostreH mr'u;if:s . Àdhuc en les pròpies Jimitadons els Hos tt·cs compatri otes s' assemblaren a Gri eg, H r·an vi d e l a de;,tacada excel·lència en camps f'Oill l'ls d('l lied o la peça pianística. E d\ anl Ct·ieg nei.' a Bet·gen fa cent cinquanta anys. t'I J 5 dc juny de 1813. i mor a la mateixa ciutat noruega t'i 4 dE' setemln·e de 1907. Pertany. per tant. a la rnatci'<a generació q ue el nostre Felip Pedn~ll (n. 1841 ). FiU d'una fanúliaburgesai culta.la S<'\ a marc és una bona }lianista que aviat lïnicia en les lliçons de l' instrument. Així recomençarà. una vegada més, la H il a històi;a df'l jove músic romàntic . hl'n dotat per al piano. amb unes primeres compos i<·ions intnïtiYC'S i l a deci.,ió, als quinzf' an ys . d'e devenir pianista, seguint els consells d el ' ·Paganini ' ' nor'UN' Olc- Bull. E l conser vatori escol1it serà , en <H¡ucst cas, l'obligat de Leipzig, amb tols ('18 avantatg(•s tl'tma vifla musical intensa i el llast d ' una fonnació acad èmica p esadament get·mànica. Amb tot, fa estudis sòlids amh Mosrheles i R einl'cke. D c tol plega t , cn res tat·à un bon pianis ta d ' ofici i un ~ma m onrt vitaliri cie l'obra de R obert Schttmamt. A la Gcwandhaus, hi escoJta r·à Clara i per· ru·imt>ra \ c·gacia c·l Tnnnhiiuser. Per altra banda, els estudis arahcn pt·cmatm·anlent a causa d ' una Q 104 pleures ia que el deixat"à delicat per semp•·e més. H.etor·na pPr rtn eurt t<•mps a Bt>rgen, on intentarà fc r·-sc conèixer, però I' any següent, 1863, passarà a re~ciidir a Copenhaguen per treballar ara sota la direcció dc N icis Gade. Aquest era el cap dc ]'escola romiintiea a Dinamarca; ¡.¡erò, per altra banda, era tamh(· ]II"O(Wicnt tl c la mateixa escola de Leipzig i, ¡wt· tant, scr·vunt la màxima fidelitat a les figtu·es de Schumann i Mcndclssohn. En realitat, d 'aquest p eríode no sorgeix per a Cricg mrs que un fet negatiu: l 'intent frus tt·at cic compondr e un a s imfonia que, mancada d'expet·iènria, r·t'starà inèdita, llevat d'un an-anjament pianístic pan·ial p osterior. E n l'aspecte positiu hi haurà rn(•s éniat el contacte amb la 'ida cultural dane a i la conei"en ça de la seva cos ina ina llagt'rup. amh la qual n o tardarà a casar-se i que st'rà una companya ideaJ com a excel·lent cantant que fo u. I tot parlant de eançons, sorgiran precisament en aq uest ca mp les primeres obres de Grieg amb un ca ir·t• d'originalitat. Només el retorn estable a la pàtria , a la Ct·is tiania (Oslo), el fa penetrar en el corn•nt mus ica l autÒ!"ton autèntic i descobrir el genuí narionalismc sonor escandinau, de moment encara no del tot not' uec. Segueixen uns primet·s recitals amb t·cmat·cablc projecció ell866 amb l 'estrena dc• les SoiwU>s op. 7 per al piano i op. 8 per al violí, la ¡wimera d c la shic de tres que dedicarà a aquest ins trunH·nl. Ser à també l'c>tapa d e contactes amb el compositor nor·ucc Richar·d Rordraak, com a conseqüèn,·iu dels quals comcn¡;arà per fi a experimentat· amb valors musicològics autòcton s de veritat. sohrctot. p<'t· at·a. t'ls dtrnics. Ambdós. entre altr·cs. funden un a societat per a la promoció de la músic· a noru('ga q U t' s· anomenarà Euterpe, curio1-lÍs!iima coi ncidència amb les Societats Eutcrpen¡,es, ahholutarucnt coetànies, del nostre Clavé. L'an) scgiirnt, 1867. fou el del seu matrimoni mnh Nina. de la Segona Sonata per a violí i la primera C'ol·lc<·dó dc Peces líriques per al piano (op . 12), juntament amb els p rimer s Lieder, en esp ecial sohr·e tex tos dc ri. C. Andersen. S'inicien tamhé les tr·obau es amh Ibse n i Bjornson. Sorgeix p er fi ( 1868) el pr·odigi tl.cl Concert per a piano, que ca us m·à l 'ndrnit·ació d c L iszt. Amb la seva ajuda podrà c' mpr·c·ndt·c una important gira i m és tard t amhr residir un tempo a Roma. E ls anys setanta S{'ra n d ' intensa pt·odnc·ció dc can tu tes i u·un pr·i lll<'r assaig en el camp dc la músic·a d'escena. aquell gi-ner <' característic romàntic i gcncraclot· dc tantes s uücs simfòniques, tal com ho TEM A Íntima uwnt , uo ha t•nmiat : pt>r Ò l'olïci dc comp ositor <'ll vaala mhinnnt d t' ma ne r-a progr essi\ a. El ' c>lls im pa <·te:- d t• l't':it'ola dt• Le ipziggair ebé s ' han es' aït dd tot i els mal(•i,os elem en ts populars ,·au fentS<' mé · inh•n<·io na la ~'l'lH'it•-. a c· romatism es i ritme"' pun yt•nls . Pc1·ò ~>e l·à ~>obre to l e n aq11Csts da n·ers a nys el f<'t har·mi)nic t' I qut• es farà més ' 'iu , fins a assolit· un colo•· <'at·aclt' l·ístil' i p erao nal m olt prop e t· j a a aquf'll impt·t•ssionislll<' t·:nncntal. Però la dolè nt'ia pulmona r· c1·ò nica que eles de la jovt-nLul ~;' ha v ia ins lal·la t cn l'I seu organi/ime no r cssava dc munifl'!'llur-s<' ; i així, a la fi de l'cs i ht dc J 907, s ' t' Xl in gia u la St' va rcsidè rwia la vidu tld compositor·. Tju sova da rrent ohra , insc1·ira ja <'11 C'lr1ostrc st~gl r, for·t•n c•ls Quatre Salms op. 74 per a baríton solis tn i cor· mixt. L ' id e al dt•l c•omposiLor nacionalis ta- rolllttr1lic sorgc·ix c•n Gricg, (H't' tant, d ' una mane ra e xemplar· en to l ~> els srnlits, pe t·qul· des d e l'instant en què e Jn·oposa :.HpH'bla tasca <"-s eons<"ir ut també qnc c·al allun) at·-sc d t>l fr esc so n o r gr a nt.llloqüe nt i ri c res tt•t'('Oiip . Ai xò, ' is t j a així c n plf' segle X l '\. d. antuvi . té un mè-rit extrao nünai'Í. EUc r·eà un a escola nac:ional. ci<•h asc fot· ta me nt autòctona , però ho fé u srmc d efugi!· ciu i\ eiJ his tò t·it• de la tècnica i les formes rnus i<·a ls d<•l sc•u h·mps . No va Í'ssc>r me nys d ' a llò que , pust>IHlcs unes dècad t's . seria 1111 Bartó k , en la s<•vu l't'SIH'<·ti' a <·ir·c·ums turwia. Ell matt•ix ho expr·cssa moll bé: "Només amb ell (Nordraak) vaig coni' ixar els c·unl s d t'l pohll• noruec i Ja meva pr(} pia mllnt·a. F.: n s vam conju•·nr· contr·a J' ·escandinavisme' tlfl Gade , monddssohnià, aigualit. i van pnm dr·c arnh il·lns ió d nou camí en què es tt·obo a v ui J'mwoJa ntlt'dic·u" . I res ulta c uriós que, de les grans obreR simfò niro-eora ls de Gade, no en r es ti a ctualme nt pru<·ti<·arnt•ntt'l's, mt'ntre qut~ les produccions d c e aire íntim de er·ieg continuïn inserides en el r epe rto ri. S~gu rume n! fo u un CUS d e presa de COll!:le iè ncia d c Ics pt·ò pi cs limitacion s, d esprés d e ls a n ys, sortosnmt'nt hrt' us, d e Leipzig. La srva tè<:nica sc•·à s ulïcic nt p er basrit· una producció dc cair e Úl tim i, pe r ta nt, subs ta ncia l. · ·.Jo mai no vaig vol t'l' t'r ear gr ans ca te drals, c om h o fe r en Bac h o B eethoven , siuó edificar simples ca se e n què la gent visqurs ft'liç i a p aeihlcm cnt. Quant a estil i forma . he r estat un alemany romà ntic de l'escol a de Schuma nn , 1wn1 també h e creat en el ric mar·c d<· la can\'Ó popula r delmeu país i he intentat d e cre ar un aa-t nacional IH'I' mitju d ' aquf'lla emanació encant no in vestigada df' l'cspci'ÏL populat·nòrdic". Aquestu clc•vociú i l'iflelitat schumannianes es munifestma direetamc nl ert la forma carac terística dPl eompositor. Runamc nl , en el Concert p er u piano, traspasscu·à els límils de les breu s estruc tures d e In p eça íntima , el!' snló , que esnwntava. Fins a dt·u q ua dt'rns dc Peces líriques, Humoresques, Quadres de ln vida populur es mouen inexorablement t-n e l mare d <·l e~ form es m és senzilles d c dues frases Y'\ . far an d cspn~s les pa rtitures dc ballet i , encara d esprés, les r·inl!matogrà fiqu rs, ja en el nostre segle. E n aquest aspec te•, i d 'aque ll ins tant, es tracta d'una dc les pa t'Iitm·cs que e n ca ra podem escolta1· sovint de Cdcg, la dc S igurd .lorsa~far sobre l' obra homòrúma d.e Bjornson. Ayues l mateix escriptòr trameté a Crieg el rt•xl d ' um'R<'sc·enes per· a la que havia de ser una òpc1·a titulada Olav 1'rygvason , que r està limitada a aqu est~; fr·agrm·nts. ultimats ell873. Però aquet> ta ex.pcriè ncia en la música escènica va c•onC'l'etar-sc' en la col·laJwració decisiva que tingué amb lbsen e n ('( famós Peer Gynt. Les escenes sobre aquesta ohra , roc upar·en gaü ·ebé dos anys : per ò, justament a mb el Concert per a piano. ban con stit uït la fa!'e>t a més popular i divulgada del com positot·. St>guir a n un pa r ell d. an ys d 'esterilitat. de via tgc>s i d 'expc•t·iè>nC'Ïes a mb el Ring wag nerià a Bayr euth. La dècada dels vuita nta com portarà el projt'c·te no r ealitza t d ' un segon concert per a piano, la Sonata p er a violonrel op . .36, la segona sèrie de Peces líriqnes i la Suite J-/olberg. DLU·ant els darrers vint anys de la seva exi stè ncia seguei.x un ritme r egular de vida; passa primawres i es tius a la t·esidència dc Ber·gen i dedil'a la resta flc l'any a gires europees . Aquest fflt <·awutn'r qtw, sc·nse abclicar en absolut de la seva concc•p(·ió naeio11alista bàsica , la seva tècnica entri en una fa s<' clcc isiva, en què els mitjans van cxper-ime n 1ant a lgmws in flu è ncies inevi tablcs. Més crue pc tjadt•s wagnt•rianes. es parlarà s obretot d e primers lwots J ' impn•ssionisme. El sego11 p er·íode uar ionaUsta sembla obür-se decididament al segle 3 ..ra: E -~ 1!1 3 104 TEM A Edvarcl o..Je g (e sque rra) a la casa de camp a Troldhaugen (1907, poc abans de morir), amb dos a mi u l la seva esposa Nina. alternades, com a màxim. amb lleugeres variac·ions. Pf'rÒ l'encís romàntic hi és sempre present, amb la classe del gran compositor exigent i senyor. El Concert per a piano és, naturalment, tot un món a part perquè es una de les poques obres de joventut de Grieg qne rendeixen tribut a una possible gran forma. Fou potser el concert més divulgat durant un cer t nombre d'anys fins a la primera dècada del segle presen t. Potser el posterior descens en popularitat es degui pt·ecisament a la manca d'un real interès formal quant als desenvolupaments, ja que -dc fe t- f'S tracta d'una juxtaposició rapsòdica de petits rmclis subordinats. Però el conjunt és bell, espec·tacular i agradable i mostra, respecte de la majot·ia de concerts t·omàntics, la superior qualitat d'u na or queslneió brillant i frapant. Els Lieder foren, per descomptat, tma labor primot·dial per a un compositor d'aquesta filiació. Nacionalisme sonor equival, inqüestionablement, a recerca i fixació del cançoner autòcton. Aquí és tamhé on intt>rvé com a protagonista exclusiva l'esposa, ~ina. a la qual estan dedicats tots els més de 140 Ueder del catàleg. També desenvolupats en forma elltròfica i escassament dotats d'artificis innecessal'is, solen referir-se a delicades vivències líriques o a algunes temàtiques de tipus llegendari o, fins i tot, heroic. Sobretot cap a les darreres obt·es, aquf'sta ¡woducció esdevé també transcendent i cal anotar-hi tumhé la creació de literals atmosferes irnpt·essionistcs, d'un refinament propi dels millors genis del darrer romanticisme. Decisiva per al repertori de música de cambra són les seves sonates pet· a violí i per a violoncel. La darrera és de ropertot·i assegurat com a conseqüència de l'escàs interès tributat durant el romanticisme a aquest inslrumf'nt rom a solista; pet·ò les tres per a violí no són menys apreciades i ben executades sovint, també per la seva vàlua intrínseca. Les dues primeres pet1anyen a un primer període de joventut. 1865 i 186i. sense massa problemàtica formal però amb un interès melòclic. harmònic i rítmic, mentre que la tercem és contemporània del Quartet per a cordes i, per tant, revela tma presa de consciència de la profunditat de la problemàtica composicional. El Quartet en sol menor op. 27 (1877-88) mostra una singulm·ilnt atrihuïhle a influènda wagneriana, ja q11c es construeix en gran part per procediment motívic a partir del nucli inicial del primer moviment. E l r·etrobarem en el darrer movin1en Len forma invet·t i d~t, així com també en la gènesi d'altres temes. Lamentablement, un segon quartet restà inacahat, jli ([lle e]s dos moviments que foren completats són d'un interès més que remarcable. Cal f'smentar· en darrer terme les partitures més conegudes, al marge dels esmentats Concert i la Suite Sigurd ]orsa/far. Es tracta, bàsicament, de ]et; Suites llolberg i les de Peer Gynt. La primera fou creada com a opus 40 per celebrar el 200 aniversari del naixement del dramaturg nòrdic Ludwig Holberg. És una suite en cinc moviments elaborats en un estil antic presumiblement del darrer barroc contemporani de l'escriptor (1684-1765). Cal remarcar, una vegada més, de quina forma prel udi. sarabanda, gavota, ària i rigodó, poden gaudir ensems d'un confortable estil "antic" i de l'atmosfera més típica del compositor. Però l'obra pe•·manent de Grieg deuen ésser les dues suites sohre aquell Peer Gynt d'Ibsen. Pàgines com la "Mori: d'Ase", la "Dansa d'Anitra" o la "Cançó de Solveig" integren aquestes vuit escenes immortals d'un tipus de música amable, sense complicacions -l'intraduïble Vnterhaltungsmusik dels alemanys- que romandrà exemple immarcescible d'aquesta parcel·la del repertori. a a r n. o s a e a lf a n e r- 11 6 e TEM A Piotr llitx Txaikovski, molt programat i molt desconegut per JESÚS GARCIA·P~REZ b cent anys dc la seva mort, Txaikovski continua e:Asenl un d~>Js compositors més clisnttits i, alhora, més prodigats en els pr·ograrne!i . Aquesta aparent contradiceió té arrc~ls evidc>nts : la seva música, reflex de la seva psicologia especial i lor·tut·ada, dibuixa amlJ faciütat estats d'ànim romuns a l'esperit de tots els homes i això la fa a ssequible a tothom. Ella r eflecteix com poques el sentimentalisme latent en el suheonscient humà i la fa, f'n certa manera, r epresentativa de queleom d{~ comú als csper·its cultivats i als vulgar·s. El seu lir;sme subj acent racosta als cor s sensihles, però la seva qualitat és s uficient p er atreure> la in tc>l·lc>etualitat d ' altres més exigf'nts. Tot plega t fa que T xaikovski r esulti imprescindible a l 'h ora d 'estudiat· el pape r fonamental que la música juga sobre la conscièn cia dels afeccionats. Hem parlat de la popularitat de la seva música . però en realil a t només unes po(¡ues obres ho són, de populars, fenomen comú a molts altres compositors. Les tres da JTf"'"CS simfonies, els tres grans baUets, ducs cif• Jes seves òpnes , nn parell d 'obertures i obres s irnfc)n iqucs, potser el Trio en l.a. menor, el Concert ¡>Pr a ·violí i f' I Pr·imer Concert per a piano, i prou. La r esta clt· simfonies, d'òperes i de música de ('ambra, les petites meravelles per a piano, sonata iudosa, lc•s c·ançons i ohrt's corals, són pràcticament tlescont>gudes dd públic i és d'esperar q ue vinentE'Sa del Cf'llt('nari promogui la íntt>rpre tació dc m oltes el.l'lles ver tal que un composit or important rom e ll •·e bi finalment el tracte que mereix; i que es modifiqui d ' tm e op p er sempre un concepte erroni i estereotipat qne h a estat enctmyatper· una tradició hasada t>n la r epetició d'uns quants títols i en un igno•·at coneixement -valgui la paradoxad' una dE' les pE'rsou alitats més interessants del romanticisme musical. Quan, a bans de la meita t òel segle XX, se'ns intmdava, als C'oncf'rts, de Quartes, Cinquenes i Sisenes simfonies dc Txaikovski, mentre en cara no havia atTiballa invas ió de les de Brahmsimenys la post erior d c 1.-s do Mahler, no hi ha dubte que l' arrel er·a viscenl, intN"tta, nn ~;e ca1Tinclona . Hi ha, és cet·t, Ull esnobisme d E' lf's scn saeions -tradieional en els públics br·i1 à nics, allà on se situa el clímax de la popnlar·ital d" aquestes obres-~ però si Txaikovski té una qualitat , és la d 'ésset· sincet· amh si ma- A ra- !! tc>ix. i no podc•m m•ga r· l'autf"ntic·ital d els senlimtanlR íntims tttu• Iu seva mÚHÍ<·u ens provoca, deixa11t dc banda es nohis nws i moclcs . Aleshores, la veril ablc• raó dc• Ja r<'lt<•t•ió posterior contra Ja pretesa vulgaritat dc~ lea s<'vcs obres, h em de ccr ca •·-la en una mcna d ' avcn·gonyirnenL dels nos tt·es sentiments - més aviat, cJe les nol:ll res sen sacions-, com si el fet d e sentir dovanl d ' aquesla música 1·eaccions primàries cp.w alli hc~ nm d s nos tt·cs impulsos ocults en H ha gu í~s <lc fer· cXJJcrimcnln aquesta vergonya; com si això fels m~s pa·opi dc pc·rs ontas inferiors, no r.uJtivades, en comvtes dd que ens ven sem que ha d c ser l'oïdor d ' un roncerl. f t>n Lot això, sí qu~> s'hi poL trobat· -scm~c esfor ç- molt d 'esnobisme i molta hipoc r·esia , per no par·la•· d ' in compren sió i d'ign ot·ànciu de la Vf'ritable nat uralt>sa humana . Hi ha més: el valor enorme dc la música en si matei•m, ind f'pl'nÒentnw nt de les motivacions que causar en la seva c•·cació, del temperament cspeeífic del eomposito•· i d e la fo r·ma com l'oïdor aetnal aborda el missatge• intc·rn que conté. Sen se parlar dc mestratge tècnit·, d'ofici ni d'inspiració, pràcticamt'nl semprf> presc• nLA, moltes d e les pàbrines Lxaikovskiuncs t•ntn·n d(' ple en el terreny del geni pel sen pur va lm· nmsiral. R<'ror·df'm- ne algun es, i h en diverses: la dansn àruh dc El trencanous, amh les sex tes oud ulants, els pedals dc~ l'oboè i del corn anglès ; la rlunsu xinesa del mateix baUet, m eravella cl'instrumt·ntació i tle caràcter·; la melodia tlel Lt>mps lf' nl del Concert per a violí, ser ena i cantabile; l'àr·ia dc> Evgueni O neguin en l a tfualLenskicanta el preosf'nliment dc la mor·t propera; el fr·agment "piu lento" cl<'l primer moviment d e la Quarta -~ •r;:· ¡¡104 IEM A Txalkovskl ols 22 anys d'edat Simj'oniet, u n dels més sensi bles de tota Ja m(tsica; el ('clt~stiul c·or "a c·uppclla ., , "'L'aparició de Crist r essuf!ci LuL"a les Vespres; la inspiradíssima melodia dc·l Lt·mps leul d e la Cinquena Simfonia, amb les allcl'llanccs di a logants tle tt·ompa, oboè i clar·inet; c·l vihr·anl i tt•r,rs in i (~ ¡ - i final- de la Serenata per a cordes: e l tema del darrct· temps de la Patètica, amb 1•l iW ll pun yent l a mE"nt que esquinça com pocs les entt·anycs ... Va l més aturar-nos. perquè en trohai'Ít'rn dntzcncs d'exemples. És p er això que par·lem d'incomprensió. Per bé lJIH' :.igui fàc·il trobar· raons, i n'hem assenyalades algu nes, la impopularitat de Txaikovski no sembla t'stat· d'aeorcl amh el valor real de la seva música, i resul ta. per· tan t, injusta. Les diferents formes d'escoltar música \V. J. 'funwr, un dels mmors escriptors musicals bl'itàJrics, gr an hiò{,rraf de Berlioz, de Mozart i cie Gluek, transmet••n un òds scus llibres lesidces sohr·c la forma d'escoltar música d'w1 pretès doctor angli•s afr('f·ion a l , amb un regust d e p er sonatge inventat per re¡;pon~a hilitzar-lo de les pròpies opiJ1ioos d e J'auto•·, d ins d(•l més pur estil clf'ls clàssics qu an pr·etenen dibfressar· una obra pròpia com a trans- cTipdó cl ' un manuscrit descobet"t en una hihlioteca. S<'gons Tum<'r, doncs, hi ha cinc maneres clifen •nts d' t>s•·olta r música. Primera, per les coses qut• <'ns fa imaginar·; segona, per· l es sensacions que ens fa l''lwr·imrntl.ll' la seva audició: tercera (la lJUt' s 'anomena música descriptiva), pc1·les imatges que sugg1•rci~ ; quat·ta , pel plaer de comprovar la se,-a tècnic·a ron strurth a; i cinquena, per un plaer pur, cst rictum<'nt rnusit-al, independent de sensacions i d ' ima tges c·on comitans, i que Tnrner declara impossible d'explica r a aq u ells que no són capaços d 'Px¡wrimrntar-lo. Tu rncr afegeix que aquesta da n N·a fon na cl 'c¡,;coltar música és la "superior", qu e Ja I'CI'<'rea dc scn saC'ion s i d'imatges sugge1·ides s6n les més '"inferiors"; en can vi, la funció descr·ip· ti vu i Iu satiRfarrió deguda al coneixement de la tècnica nmsku I per part de J' oi'dor , són formes espccífiqm·~:~ no c·lassificahles. AJcgcix que la música es pot !'sc·ollat· de dive t·ses d'aquestes formes, i t¡ue en tt'- lu pro o. a, ja q ue eU mateix és capaç de sentir-la dc les cinc, a volnnlat. L'anàli~i i>s fcn·ça interessan t, i crec que es podria continw1r· cer·cant de relacionar-la amb el tipus dr m ús ka que s' eseolta, dei.xant rle banda 1'onmiprt>:-rnt posbibilitat d'e~amen tècnic i descomptant les obre¡, rlc-)jbct·adamenl cle:u-riptives. Em refereixo. especiulmt>nt, a la intervenció, en el plaer que ens pot proporeionar e:.c-oltar música. dt-ls sentiments que desper·ta en nosaltres. dc l<'¡, imatges extt·amusicals -les psicològiq ues inclosrs- que acompanyen l 'escolta i aquest pinet· pur solwc d t[Ual suposaré el lector tan assaben· tat c:om Tunwr·, o eom jo matei.x. En a qucal sentit, es difícil de p t·etenclre (flJC el "Sdu•r·zo" uel Quartet op. 131 de Beethoven es pugui t•seolt a r· per a lt ra via q11c no sigui la de Ja música pur:a, i que I'Obertttrrt 18}2 de Txaikovski p!'r altra que no sigui la dc les imatges que suggereix. És difc·n~n t, per t'XE'mple, la Francesca da Rimini del mateix Txaikovski, on. a part les imatges inspiraclon•s de Dant<' i de Doré. sempre presents. hi ba ru1 rrt·afons dr·amàtic <ruc evoca sentimen ts. P erò n·ec que el valot· pur·ament mubical d 'aqLtesta magnífica pc•ça és més qur suficient pet· sobr eposar-se a lrs imatges i als srntiments provocats enl"oïdor , i que la possibilitat d e senti•· l'obra -des d'aquest puntno depèn ja dc la música en si, sinó de la posició assumida prèvianl('nt pel n•ceptor. Jo r·ccom:HHlria a tothom que deixi de banda !a fll'l'ti'SU surwrlïc-ia] i tat sensiblera de la música dc Txaikovski. h·si acumulada durant anys i propiciada pel c~1 rà<"Lm· H('nlinwntal i romàntic del compositor i per· Ics seves •·ir·cumstàncies vitals, i que tractés, simplement, dc sem tir· allò q n e li ser·vt~ixcn, sense pt·cjudil'is ni c·lixés pn'fabricats. Hem de reconèixer, p erò, que els iutl·q•rcls haw·ien de set· els primer·s a seguir <•I mutc•ix ronsc·ll quan fan el corresponent set'vei, pt'rquè-la major· part dt> les I'Xerueions d'aquesta m(tsiC'a es ressenten dels mateixos defectes. TEM A l, ·- e s e e a s a s ,_ ¡_ s n e a e It ·s l- El pessimisme de Txaikovski La vida de Piotr Ilitx ve u IW I' UJl exemple fr<>ut!ià quasi p ctfccte. L'amor inrontrolnt pe•· la seva man>, l'afecte equívoc per la seva dida , l'encara m és equívoca relació amb la senyora von Meck, la seva homosexualitat, consid eeacla poc menys que corn un defecte essen cial dins la soC'Í<'lal en què \'Ïsqué, t'I fic Lici matrimoni amb r admiradora nim.fòmaua i dc•scquilibeada , renigma dc Ja SC\>a mort, han estat disc utits darre r ament amh un tal luxe de detalls qnc justifiquen qualsevol tipus d c complexos. Pt-rc), malgrat que en certa manera l'obra d 'un artista r eflecteix la seva cxp cri(·ncia vital, treure la condusió d ' tm pessimisme immancnt en la música dc• Txaikovski, consct¡iiè neia de les vicissituds t>xistt'ncials. em sembla prematur i poc encertat. La melangia latent i patent en e ls dos temps extrems de la Patètica h a alimentat la Llegend a amb facilitat. Però ell no era pessimü;ta, sinó •·ealista davant la 'ida tal i com se li presentava. Ai."ò sí , la seva reacció depenia sobre tot d el sc'u earàctcr r·om àntic i dt•l st•n acnsa l sentit tràgic d e l'cxistèJlcia. Í~s UI]LWSt sentit tràgic e l que ~;' ha volgut confo11 dre amb pessimisme. Uu sentit tt·àgic perfectament paU·. l'n la nomhr·osu !'Ol'l't'SJHmtlènda, en eb(H't'ial amb la sen yora von 1\lcl'k i umh d seu gem1à i con fï dc•nt, Modest. El nul I\li'\ :-~t•n tit Lrà¡,.-it· qnc t'Oil\ t'l't ci x T xailtovski. sob•·et ot, t'n eo111posi Lot· d 'òpen•E! i que• fa que, iins i tott•n c•l enmp simfònic o eu la mús ica pet· a ballet el cn nt lirie c•stigui st'mpre en pt'inw r pla i en sigui l' t>ll'nwnt primordial. P<'r acabar. no 'oh! du q u!' aq11estes br·eus refi exi on& sol.Jre la pt·r·;,onalilat dt' l ~ran músic eus fossin interpretades com un rt'l'll''\ de preferències par·ti<iistt•s. Potset·la seva ohra, ~luhalmen l con sicJenJrl u, no és -com vassa j)t'l' C'\t'mplt• també amh Wug111'1', per ¡·a o ns bc>n cli vc•t•êit'S- clt• lc~s m{•s impo•·tunts, comparada amb les d ' m1 lluch , uu Mo?.Url o un BePthovcn , pt'rÒ sí que• hi hu t uutu mús if'a Ò<' quulital super·ior com per justific·ar l'intrnt dc situar la pN· sobre d'una n~pulat·ió immt•r·es!·uda i , iiohrc·tot, no basada en e ls m(·t·it!o> r·cals d e l c·omposi to •·, sinó m~s aviat en els d t>fec·tt•s clt·ls qui jutgen. En r ea litat, a mo lt!> no t•ls ugr·ada 'cure trasllaclats a l'art aqueUs ~>c ntinwnts inte rns propis que>, tol i afalagant-nos, e ns fan st•ntir p oc a mos elf' nosaltt·N; mateixos.! és p e r ui xc) que• lu música tic T xuilmvski d s fa se11Lir, quan s' J.j e ntrc•gtH'n , una mit•a nus davant d'ells i cla va nt altri. ·- a ;t 1- ·I .- a .- s ..~ .. 704 .e •~: ' INFORM ATICA MUSICA L CURSO S D'ESTIU 1 9 9 3 :1 - Música assistida per ordinador - Notació musical Fina/e - Software educatiu musical o e a s e Otganitzo: ESCOLA DE PEDAGOGIA MUSICAL/Mètode Ireneu Segarra a C/ Portal Nou, 13 - 08221 - TERRASSA .- Tel. (93) 783 79 72- Fax. (93) 784 05 00 :I l' s e :l ._ Col. labora: miaogestió® tí. AppleCentre": Tarragona 0~.5 Td. (977) 24 02 lO Fu (9n) 24 I~ OS AppleCentre"' Lesseps AppleCentre"' Gran Via AppleCentre"' Ueida microeducació Distribwclor Educaúu Autoriwt I~Roland Electrònics de España, S.A. Sl 3.15 Cultura e L~us•(.Q CURSOS MUSICALS D'ESTIU I TARDOR A CATALUNYA BARCELONA CERVERA SANT FEliU DE GUÍXOlS XXI Curs d'Estiu de Pedagogia Musical 30 juny-8 juliol (93-217 18 94) ·Recursos Musicals- per a Músics no EspeciaUstes i Cursos de Pedagogia Musical per a Especialistes de Música a l'Educació Infantil i Primària. Mètode Ireneu Segarra 2-9 juliol (93-783 79 72) Curs Intensiu del Programa de Notació Musicai·Fioaleo 2-9 juliol (93-783 79 72) XII Curs Internacional de Música .càtedra Emili Pujol· 1-12agost(973-5311 02) V Curs d'Estiu ·l'Orquestra des de Dins15-30 juliol (93-218 92 64) V Curs Internacional de Guitarra ·Manuel Banuecoo 5-13 agost (972-82 Ol 59) Curs de Música Assístida per a Ordinador i Curs de .software. Educatiu Musical 2-9 juliol (93-783 79 72) VII Curs lntemaciooal d'Estiu de Flauta Travessera I Música de Cambra 2-12 juliol (93-203 32 88) Formació jazzística Vocal, Músiques llatines, Flamenc, Comborock, Aprendre la Rumba 4-23 juliol (93-329 57 04) Curs d'Estiu del Mètode Aberasrury 5-9 juliol (93-218 92 64) IX Curs Internacional d'Estiu .C:OS i Música5-16 juliol (93-232 96 67) Curs d'Estiu'93 i Curs de Reciclatge per a Músics 5-16 juliol (93-211 10 62) Stage Big Band 5-16 juliol (93-211 10 62) Juliol Intensiu 5-22 juliol (93-329 57 04) Campus Musical per a Nens 5-6 juliol i 19-31 juliol (93-21110 62) XVIII Curs de Composició i Música Electroacústica 5-23 juliol (93-329 19 08) Setmana de Ja Guitarra .Ciutat de Barcelona• 12-18 juliol (93-301 55 29) ·Fúm Scoring· Música i Imatge 12-17 juliol (93-211 1O62) COLERA XIlTI Curs Internacional de Cant i Interpretació 29 agost•S setembre (973-2619 83) GIRONA X Curs Inrernacional d'Interpretació Musical 12-31 juliol (972-41 94 22) GRANOlLERS L'Estudi a l'Estiu 1-30 juliol (9J.849 82 74) IGUAlADA Curs Musical d'Estiu 12-18 juliol (93-8()4 56 56) ill Curs de Formació Orquestral i Instrumental 24-29 agost (972-50 64 30/53 54 39) I.Lt\NÇÀ XII Curs Internacional de Música 7-17 juliol (972-38 Ol 81/38 08 55) lLEIDA vm Curs de Pedagogia Musical ·Zoltan Kodaly· 18 juny-lO juliol (973-?fJ 19 83) )(}{}(Curs IntemaciooaJ de Música 4-29 agost (973-26 19 83) MONmi..ANC/ TORRFDEMBAKRA 28 agost-S setembre (972-21 32 62) SANIES CREUS XVI Curs Internacional de Cant Gregorià ·Michel Levron· 30 juliol-S agost (977-{)3 83 28/23 34 12) lA SEU D"UKGELL XIII Curs de Música Antiga a Catalunya i Andoll"d 15-22 agost (93-412 56 40) SiniES mCurs de Música del Segle XX 6-10 setembre (93-al)4 88 03) SORT illjomades Musicals d'Estiu per a Nens iJoves 3-11 juliol (93-416 Ol 20) 'ÓKVIA. Calllarelles Musicals d'Estiu 4 juliol-22 agost(973-Z7 08 35) TORBEBONICA MONI'SEBBAT Curs Europeu de Piano 12-19 juliol (972-75 83 96) Trobades d'Animadors de Cant per a la Litúrgia 19 juliol-21 agost (93-835 02 51) RIPOlL V Curs d'Inrerpretació Musical 15-25 juliol (972-70 23 51) Curs d'Educació Musical Willems 30 agost-i setembre (93-2171894) vn Colònles Musicals 5-17 juliol (93-675 11 94) XXIII Cursos lnreroacionals d'Interpretació Musical 25 octubre-6 desembre (93-215 42 27) XXII Curs Internacional de Guitarra -José .Luís Lopategui· 20-30 juliol (93-207 40 22) V Seminari de Tècnica i Interpretació Pianística 19-25 agost(93-6751194) mm Generalitat de Catalunya Departament de CUltura SANT MIQUEL DE CAMPMAJOR IV Curs Juvenil de Míisica de Cambra XIV Curs Internacional d'Interpretació de Música Ibèrica Antig;¡ per a Orgue 20-29 juliol (977-77 37 99) SANT CUGAT DEL VAI.I.Fs Colònies Musicals ·Estiu'932-10juliol(93-865 3496) IX Curs de Música per a Infants i joves Intèrprets Z7 juny-lO juliol (93-207 5818) Stage Internacional de Música de Cambra 23 agost-5 setembre (93-458 89 07) ·MidistiU• 12-18 juliol (93-211 10 62) CAlDES DE MONI'BUÍ SANT JUUÀDE VIlATORTA TORROEllA DE MONTGRÍ Curs deCant 5-11 agost (972-75 83 96) Curs de Tècnica i Interpretació Musical 15-28 agost (972-75 83 96) VIC XIII Curs Internacional de Música 30 juny-12 juliol (93-207 5818) XIII Seminari lntemacional de jazz Z7 setembre-2 ocrubre(93-329 57 04) VBA-SECA XVII Curs Internacional de Música 1-11 juliol (977-?1) 23 69/?1) 24 84) ll Curs lntemac:íooal de Piano 12-20 juliol (977-?1) 23 69/39 24 84) MUSICALIA R E T R A T DALMAU GONZALE% Gran profes sional i profun d amant de la música Dalmau Gonzólez no solament és un dels tenors lleugers més prestigiosos del món, sinó també una ~rsona d'unes virtuts humanes excepcionals. la seva trajectòria, entranyablement insòlita i la seva vocació ..... IAUMECOMIUAS D arrera de quasi tota gran figura de l'art hi ba una història personalsingular. Noconec ningú que hagi arribat a un Uoc de privilegi a través d'un recorregut anodí, vulgar o simplement ..nm·mal". L'excepcionalitat del procés mena a la del destí. O potser a l'inrevés; el destí marca el camí. Tantlifa,o,si més no, poc importa. Dalmau Gonzalez, tenor que ha protagonitzat esdeveniments d' una importància tan musical genuïna, al marge de les facultats naturals que l' han portat a la condició de figura universal, fan d'aquest artista un cas a p~rt en el context dels grans noms de la línca. extraordinària com la r eposició al festival dc Pesaro de llviaggio a Reims de Rossini juntament amb un repartiment format totalment per "monstres" i dirigit ni més ni menys que per Claudio Ahbado; que ba estat dirigit en concert, representacions i enr egistraments per noms com Cario Maria GiuJini i Richard Bonynge, i que ha actuat als teatres d'òpera més importants del món, era un treballador més del Metro barceloní i pare de familia, b en lluny de tot allò que ü "vindria al damunt" al cap de poc temps. Situo aq uestes r eferències qu e em semblen prou explícites i qu<~ entre moltes d'altres anit·an sorgint al Jlarg dc la transcripció de d ues hor·es llargues de gratíssima conversa. Perquè virtut sobre virtut, Dalmau Gonzalez té Ja d'un tracte enormement cordial, afable i planer que fa de la r elació amb ell un exercici absolutament gratificant. Nascut a Olot, on el seu pare estava destinat com a guàrdia civil, després va passar a Amer i als deu anys la familia es va traslladar a Girona, on el nen va formar JHil't. <'Olll u sopn111o, d"una escola niu . desprfs d "una selecció pr·è- 104 ' iu. Aqut'sl ft•Lt·<·sultaria JH'emonilor·i d'una parrd·la dc la seva història ar·tíslira - la cor-al-, que ha ju~atun paper moll impot·tant. 1 així, ja d't•nt r·acla assenyala: -Jo lwt•ia cantat ala Capella Clàssica Polifonic·a. És <'Oill una fiblada que ens a~afa dt• conlru p<•u mal¡,.,·at que sub1t•m ulguna eosa dd sen historial eora l. I Lot st'gu it afegeix: -Feia dusseii als Jesuïtes del C(ll'l'èr de Casp. f ca ntava als cors dP l'Àngel Colomer, aJ Laudate i també u l'Orfeó Mestre Nicolau i ajudava l'flngel Colomer en (!l cor dels treballadors de Montserra 1, els dimecres assajàl'em i els diumenges concert. Quan el mestre Colomer no podia auor-hi, el substiLLLïa jo. Hi havia els seus fills, el Jordi. l'Enric, I'Edmon. A mi m ·agraden molt els cors. Cc r·tamcn t. jo encara no he rcaceional dc la sot·presa d'aCJU('Sla manifestació de pt·ofunda vincuJarió i estima <'nvers el món cor·a l, quan encar a hi afegeix: - ljo mateix tenia el meu cor. Era l'Otfeó Mare Nostrum de les Ca,.~es del Congrés, on. vivia. Aleshores hi havia allò de les associocions de veïns, que eren molt útils per clonar vida al barri. Tenien teatre, ballet, orfeó, escacs, ping-pong. És ara que la gent sembla que no sap què fer. Jo mateixfeia Le.~ còpies de les partitures i ho feia tot. Ens bellugàL·em sense pressupost. Jo em relacionava amb l"Àngel CoLomer i L'ajudava i ell m "ajudava a mi, fent-me de mestre. L"afició suplia la tè>cnica. I tanmateix tampoc érem el cor més dolent del món. H a dit això i cU mateix ha rigut de gust l'afirmació. I en aquest discu1·s monotemàlic, per altra part ta n cntr·anyahle i afectiu, suma a rgn mcn ts: - f1l'li.scolaniCl del Sagrat Cor dels J esuïtes de Casp cada dia es cantava missa.. f jo ensenyava a vocalitzar amb el mètode del po re Lre neu Segarra i la dirigia. fli vaig ser durant deu, anys. MUSICALIA MUSICALIA R R E T R A T Deixo la pat·aul a dc Dalmau Gonzalez escapçada en aquest punt. que després rt'pr·t•ndt·t·m. pet·crut- a pat·tir d'aquí e!> produeix w1 fet que ha marcat de forma transcendental el destí del cantant. Ara. però, tornem a l'ahans d" aquest moment. La seva afecció 1w r la mú1o1ica era tan natm·a1 en ell com respirar. Era músic sense adonar·-s<' 'n i exercia la mírs ica per pur go ig, sen se cap mena fl'csp<'cnl ació. Era quelcom que esta va p~r· dumunt de tota con siderac·ió t~spe­ cial. Cantava p erquè li agradava i prou. I, és clar·, cada cop ho volia fer millor. De con dició familiar httmil, molt aviat va havct· d'enú·ontar-sc amh f'lmón laboral mentre aprofita va les escletxes de temps qur ü permetia aquest món dm· a les acaba lles dP la dècada dels cinquanta. en els sens anys adolescen ts. per fer música. -Un bon amic meu allà al Congrés, tenia w1 bar. En aquells anys només hilwvia apareUs de televisió i tocadiscos al.~ bars. Ell era molt o.feccÍOIIOI a la música i als clients els omplia de música clàssica. Les simfonies de Beetlroven, de tot.. .. Els clavrwn cadet rotllo... L per !ietrncwa Santa les passions ... , que aleshores era obligat que toq11essin totes les emissores. I ell em va dir que li agreuJa ria mat rieu Lar-se en un conservatori. 1 jo el uo ig acompanyar al del Liceu, només per allò d'acompanyar-Lo. perquè era molt tímid. Jo te11io 19 anys. I resulta que en comptes de matricular-se ell, m'hi vaig matricular jo. Ell ho va fer L'endemà. Ri havia la senyoreta Coronas i el senyor Val/ribera ... Aleshores ens pensà L·em que sortiríem uns Celibidache ... I ton difícil com és dirigir. Ell va deixar els estudis, però C011tin11 a essent tc.utl o més afeccionat n la míLSica que jo. Té aro w1a Llibreria ... Un p-rocés professional no gens il·Lògic. D'uqueUs anys Dalmau Gonziilez rc('or·da les cla:sses de piano amb la Mcr·cè L latas -ellrt ja va intuir que poc/ ria ser can- tant, diu- on a casa seva va cantar Bastià i Bastiana amb Cecíli a Fonclevila. - Ens reuníem a casa seva. els diumenges. Fèiem un doble quartet; hi havia laLiliana Mc~ffiotte, el .Josep Maria Monegal i d'altres. .1 o dirigia i cantava de tenor. Del Conservatori del Liceu va passar· al dC"I Bruc, on va arr·ÜJar a estudiar primer curs d'harmonia. -Tenia com a companys el Salvador Mas i el Bardagí. que Jeien els exercicis com si res. Allò per o mi era molt dificil. Allò de les quintes directes i les octaves. prohibiclíssimes, que en Pich Santasusana i en Poch no ens permetien. No vaig passar del primer CLtrs d'hannonia. Tanmatei.x aquells ensenyaments van anar creant w1 solatge tle formació d'un gruix poe o no gens con ·cnt en els can tants d'ò· per·a. Això em porta a parlar-li que ell, ben a l'inrevés del que acostuma a succeir, ah ans de ser cantant va ser músic. -Sí, és important, aquesta formació. Jo em trobo amb una El privilegi de ser , . mUSIC abans que cantant partitura per primera vegada i puc resoldre per mi mateix els problemes que presenta i cantar al cap de pocs minuts d'haver-la mirat. Això m'ajuda molt, sobretot pel que fa al recital i al concert més que no per a l'òpera. Potser l'oient no se n'adona, d'això, però sí que ho valora qui treballa amb tu. I aquesta condició demúsic, al marge de canlant, la va anar afer· mant no solament al conservutori sj nó també en la seva trajectòria cot·al. -ltmb motiu d'inscriure'm en un curs de direcció coral, com que es veu que no tenia prou nits ocupades -i r·oni tza-, vaig anar a La Capella Clàssica Polifònica, E T R A T que aleshores encara assajava a la Cúpula del Coliseum. Va ser una època en què van fer w1 triple quartet. Vam fer una gran quantitat d"obres de Bruc/ien, vam descobrir les ''canyes" que imitaven les guerres de llances. Vam cantar Guerrera. Sí, tot eru molt depurat. lli 1wvin l'Albert Romaní, en Josep Llobet, la Dolors Martí, la Pnra Gómez -l'esposa de l'Enric Ribó. L fè iem també ob1·es contem.porà,nies, de Pueyo, de Mompon; vam cantar a Conca alfesúval de nuísica religiosa ... Sí, sí tot això abans d 'obrir la boca per cantar com et solista. Tor·nem ara a aquelles classes que impar·tia a l'Escolania del Sagrat Col'. La necessitat d'ampliar els seus coneixements el porten a inscriure's en un curs de direcció coral, com acabem d'ap untat·, que professava aquesta figut·a tan decisiva en el món coral català que ha estat l'Enric Ribó. Allà els alumnes havien de practicar en els cot·s formats per ells mateixos i el fi olfacte de Rihó va dcscobri r que el seu lloc no er·a agafat a una batuta sinó com a solista. - Em VCl. dir qne tenia 11en i qne valia la pena que estudiés cant. Quan vaig decidir estudiar, no pensava pas que algun dia m'hi guanyaria la ·vida. Jo no havia pensat mai a ser solista. No hi pensava, en l'òpera. Tots el.s meus coi·Legues de petit ja tenien la dèria per l'òpera. A mi em va venir de gran i perquè el Ribó m'hi va portar. En L"única cosa en què pensava aleshores era a ser un Karl Bo/un. - h a dit amb una convicció absoluta. -Vaig cornençor a estudiar cant pel mateix temps que vaig entrar a treballar al Metro. Era l'any 1970. llo feia perquè m'ag radavct aprendre i proLL. Estava, ca.sa.t i tenia una filla. I tant qu,e em costa.v a di.n ers estudiar ... Ho ha afirmat novament amb tota convicció. 1 insisteix en una línia argumental ja manifestada però amb matisos addicionals prou interessants. -Aleshores el meu món no era l'òpera. AL Liceu hi hoviCl anat poquíssimes vegades. Aleshores tot el que no era el món del Palau em semblava que 110 era música. N'hi ha, de gent. que encara ho creu així! Jo no hi havia pensat mai, en el món del Uceu. Per a mi alPalcw es feia rmísira i al Liceu no. Ara penso diferent, perquè l'òpera és una cosa molt complexa i hi ha molta nuísica. Aquestes paraules em st•w b lcn prou importants i palesen definitiva ment u n grau d 'ussunrpció del fet musical enormemcn l s u oH tant i ric. AJ cap d'un any i mig d'estudiar amb la Pura Gónwz pren par·t al Conctu·s Franc·cse Viñas. Ell mateix es fa ct·cus ara de com es va presentat· a UC[IJ(~st certamen. -Ai, senyor, la inconsciència i la ignorància. Jo sóc wr tenor lleuger típic. I aleshores em pensava que era un Corelli, imagina 't, l'arquetip del teno1· dramàtic. Vaig presentar un repertori ... Però també hi hClvia una cosa de E l Magn ificat cie Bach i cançons espcmyoles. I de fet em vaig inscriure CL l'apartat de música. espanyola, que vaig guanyar. fli hwvia la Con.út.n Badia, a qzú va agrctda r la meva actuació i em va clonar LLnes partitures de Schubert que no he pogut trobat mai als àlbums normals. I les continuo cantant als recitals. Era l'any 1971 i vaig gztanyar 14.000 pessetes. I junt amb el Concurs hi havia els cnrs os que dona ven Gin o Bece hi, Anton Dermota i Schilawsky, i encara vaig guanyar ww beca per a un curs d'estiu a Salzburg i vaig gttClnyar el concurs que s'hi feia. De retorn, immediatament u treballar al Metro. La nova vida de Dalmau Gonzalez s'anava deixa n t albirar d e fot·ma gasiva, per ò sense fractul'es. Par·lem d'tlna br·eu inltwvenció en acru elles memorables versions de concert del Patt·onat Pro-Música, de Tristany i !solda amb John Vicker·s, Roberta Knie, Kurt MoU, T heo Adams i la batuta d e Franz Paul :a E: -~ Iii !à: 3 104 MUSIC ALIA R 104 56 340 Deckct·. Aleshores ell passa va per un jove i prometedo r tenor, fet qu e no s'csqu<'ia exaclauwnt amb la t·ealitat vd que fa a l'edat r·cu l que tenia , molt ben portada en el pla físic i en el dc la imatge juvenil qm: l' ha acompanya t st·mpre, en la qual t é for·ça a veut·c el seu cadcter olH•t·t i festiu. - AUò ho recordo molt. Mentre cantava aquella òpera vaig ser cridat, perquè Giulini em volia .fer ww audició per a Fals ta ff. A l'avió ens ·uam trobar amb Kurt Moll. Vaig cantar una ctria del Sta bat Ma ter· de Rossini, i ell em deia que ccwtés alguna altra. cosa. Vaig cantar Una fw·tiva lacrima.. . Giulini és un senyor. Una persona educadíssim a. És el director d'orquestra més educat qne conec, i mira que n 'hi ha, d'impertine nts, sobretot amb els cantants. És allò que podríem dir, un rwtèntic gentlement. I em va dir: "Li agradaria gravar i fer Falstaff?" I es va fer a Los Angeles i després al Covent Garden i es vet enr egistrar en vídeo. Una mica abans, es trobava a Colòmbia cantant una minitemporada d'òpera aprofitant ]t's vacances de la seva tasca al Metro i el van cridar per fer de doble al Metropolita n en un repartiment de Don Pasquale. els titulars del qual er·en Alfred o I r·a us i Nic·olai Gedda. - Em van dir que l'avió Bogotà-Nova York-Barce lona valia igual que el de Bogotà.-Bar celona. Sí, sí, aleshores encara ho havia de comptar, això. A Colòmbia d'un dia a l'altre passaves de cantar El barber ... a Don Giovanni o Rigolello, per ttn total de 3.000 dòlars pels quinze dies. Dalmau GonzúJez va fet· una audició davant de l'in combustible director del Mett·opolüa n. }ames Levine,i tot seguit demanà una excedència dc tt·es anys al Metro ; excedència que per descomptat no ha hagut de fet· servir. El Metropolila n de ~ova York el va forabritar definitivament del Metropolità de Barcelona , si se'm permet un joc de E T R A T par·aules fàcil que crec que no desplaurà el protagonist a. L'èxit aconseguit per les acll.tacions a Don Pasquale va marcar dcfinitivam cntla trajectòria professional d ' nn cantant decididament llançat <1 una carrera glot·iosa. Després va venir aquell Falsta.f.f promès pca· Giulini al costat dc noms cousagraclíssims com Kalia Ricciar·E'Hi, Leo Nuc·ci, Renato Brusson, Barbat·a Hendrieksi Lucia Valentini-T erranj . Dalmau Gonzalez diu qu e no es va sen tir especialmen t impressionat per aquells esdevenime nts. - .lo veia que era el director qui m 'havia cridat i això em donava confiança. Ver sions d c Ta ncredi amb Marilyn Horne al Festival d'Ais de Provença, o d c Semiramide amb la Montserrat Caballé a San Un memorable Stabat Mater de Rossini amb Cario Maria Giulini Francisco clit·igit pet· Richard Bonynge -uno altra persona a qui valora molt en el pla personal- són, entre d'altres. fites importants d'aquests anys de progrés en el camí de l'estreiJat. J després un memorable Stabat Mater. - L'havien de cantar Katia Ricciarelli, Raimondi i .Tosep Carre1·as, però aquest va haver de cancel·lar. 1es veu que Giulini es va recordar de quan havia cnnt.a t aquella à ria el elia. de 7'audició. I em va cridar. La vam cantar al Royal Albert Hall i l'endemà la uam. enregistrar . El can ta nl resumeix aquests moments absol u tament excepcion als amh aquest argument. -En aquestes coses, com en tot, hi té molt a veure la sort, l'atzar. Però dins de l'atzar o la sort has d'haver adquirit el bit- llet per agafar el tren. Si no hagués estat preparat, hauria estat inútil que s 'haguessin produït aquestes circumst(incies. Si no portes el bitllet al damunt, et.fcm fora del tren. Jo crec que n'fre tingut, Déu n 'hi clo de sort. Vaig tenir també la fortuna de comptar amb bones agències, la Col~t~nbia cds Estats Units i Carl~s Caballé. Negar això seria negar I 'evidència. Per a mi això en el seu moment va ser molt important. Una part d'aquest bitllet dc què parla. ¿no poclda ser també la seva sòlida fonnació musical amb la qual va arribar al món del cant? - Sí, és possible que fos així. Seguramen t jo no hauria cantat davant de Giulini a l 'andició tuia ària del Stabat Ma ter·. L'any 1982 és protagoni ta d'un dels cspectacl<'s operístir:. dels quals jo servo una memòria més gra I a. L'italiana in A lgeri. amb un r·epartimen t en el qual hi ha via també Raquel Pierotti í Picr Paolo Montarso]o amb un esplènd id muntatgede J eanPierre Ponnelle. Va ser el seu debut com a paper estel·lar al Liceu. -Jo havia fet 20 acttw.cions en papers secundaris, cosa que em va provocar un conflicte amb hisenda. No es creien que només m'haguessi n pagat 2.000 pessetes per cada actuació ... Ho explica divertidame nt. I entremig hi va haver el paper de protagonist a en una òpera dc poc predicamen t, com és La parisirw d'Este. La Scala, Staatsoper de Viena i la resta dels grans teatres s'afegeixen a un hjstorial molt important crue continua en un moment en el quaJ l'ar·tista olotí manté un lloc de privilegi cnLre els de Ja seva col'Cia , en cara que adverteix ... -En aquests moments, després cle mi, ha sortit tuta allau de cantants joves rossinians anglosaxons qnefa uns quants anys no hi hauia. Ara la competència és molt més aferrissada . l els teatres són els mateixos . Més aviat n 'hi ha menys, sobretot a Itàlia. qr UI s( a la gr Ol o di ge di dí CI/ ei. te dE ji( d' be pe qu Dt re ra pr ho on tr, te1 pe MUSICALIA R E T R A T hastat luït no fan L'he 'aig base d'exigir-los un diapasó més elevat. - l què hi diuen els d in.•(•tors ... '? - Qne es fi~rin en aquestes coses, 110 11 'he trobat cap ... Ho sentencia dolgudamenL. .. Però n ' hi ha alguns qllc semblen re ·peclar més el cantant. Abans havia dit Ri<'hat·d Bonynge ... -Em va dir: vostè canti, que jo ja el sPguiré. Jnsistint en el Le ma dels dircr- np- Co- .-fes g-ar el 1 •or- assenyala: -Hi ha directors intransi- tO J'S de :i])é .cal del i.xí. tat ma s ta ics na •rt, Ibi ] l un er- lOt en em hi- se- ! O- de •OC na a1 fe- Jl'- ·nt un la ·r- 3S- de :o- 10 és o- at a. que viu una gran crisi. A Viena l' any 1985 va e tt·enar una pt·oducció de El barber de Sevilla que ara aviat ha de tornar a cantar. I ..i faig llJla pregunta a la qual s'agafa tot seguit. ¿Li sap greu no set· un tenor líric o ch·amàtic en comptes de lleuger? D'alguna manera, no s'ha penedit de tenir aquest timbt·e? -No me n'he penedit una vegada , sinó moltes vegades cada dia. Tenim un repertori limitadíssim. Els barítons comencen amb un tipus de repertori, van eixa-mplant la vett i l'incrementen. Poden passar del Dandini, de La Ccnerentola a Don Magnifico i a l'Alidoro. A l'òpem, a més d'haver·-hi un sol tenor, ens trobem en la meva corda amb un repertori limitat i encara d'obres que es representen poc. Rossini, Donizetti, algun Verdi, Mozart i res més. Es poden passar temporudes senceres sense que hi ha,gi programades aquestes obres. Hi ha Cianni Schichi, però et trobe:s amb el problema d'una orquestra massa gruixuda. La veu de tenor lleuger no s 'eixampla per permetre canviar o ampliar el repertori. Un tenor líric sí que pot passar a dramàtic. Jo tw puc cantar La hohE-me. Parlem d'lm altre tema problemàtic. El diapasó, les Ol'(fOCStres sob1·edimensionades .. . -1 a més -afegeix ell-els directors d'escena que et fcw muntatges enormement grans com si tot fos Aida. 1 les orquestres de les òperes de Rossini les fan tan dimensionades com les de Verdi, i no és el mateix. Quan hi ha el vent i tota la corda, ja pots cridar, ja, que no et pot. sentir ningú. Els tenors lleugers no hem pogut aconseguir ma.i que ens abaixin un to. Els altres sí. No sé des de quan no es canta La bohèmeato.l tot plegat per un Do que hi ha a l'ària i prou. A la primera ària de Lïtaliana in l\Jgeri n 'hi ha deu o dotze i ningzí no t'abaixa el to. I cantes aquestes àries fent totes les notes icomsino passés res. I amb els dirtpasons qu,e es fan servir avui ... Al Stabat Ma ter de Rossini hi ha tUl Re bemoll que :si el diapasó està a 443 o 444 com a Viena es converteix en un Re natural. Fins i tot es fan malbé els instruments històrics a gents. lli ha problemes amb el tempo. Es tracta defermúsicct, i la ·velocitat no sempre vol dir fer música. ta velocitat no és sinònim de bellesa. I a més, lcr veu té une:s limitacio11s. A vegades lws de dir: "O ho fem així o no puc cantar" . Alguns, a més, són reneis a deix€tr que et llueixis. El leclo•· habitual d 'aquestes en tno,vistt•s em disculparà dc la insistència a d<'mallar als rantants que em parlin de tècnica. Amb la !>eva sinceritat dc sempre, amb aquest ll(:'nguatge directe i plane•· que demostra una p ersonalitat tan t1·ansparent com la seva veu, Dalmau Gonzalez afit·ma: - Jo no sé què ensenyaria si ho hagués de fer. Bé, ensenyaria a cantar al més natural possible. Jo amb els anys n 'he anat a prenent. Mira, Tri ha veus, que els passa igual que a la Kim Bassinger, que és tan bonica que queda bé amb qualsevol cosa que es posi. En canvi, hi ha, veus que necessiten treballar més. A mi em diuen que cnnto com si no fes res. Però jo sé el que pateixo. M'han demanat cle .fer classes, a vegades també va gent a veure't al camerino i et demanen consells. lli ha que m 7ra preguntat si he eslLLdiat amb Kraus. Bé, jo li he demanat consells. Les classes lwn de ser això. Xuclar tot el que puguis. Avui diu tothom s 'atre·veix a donar dasses de cant, hi ha molts mestres i la majoria no hatl cantat mai. La tècnica vocal no crec que sigzLi un fet científic. Sí que hi ha coses que és segur que cal no .fer. Són cosesfàcils d'ex- 104 ::¡ ...z.11!1 raL P!. ¡. 57 34-1 MUSICA LIA R plicar. Però, què has de f er, és més dificil. Quan estudies piano et diuen , "p osa els dits així, i el colze amb o.questa, inclinnció . .. " . 1 es noten els resultats. Quan LLn canta ningrí no ven r·es . No p ots veure les cordes vocals . No pots saber com fe r-ho p erquè les cordes sonin d'11na ma nera o altrcL. 1 a més, no tot va bé p er a tothom. Per ctnar a R onw hi ha molts camins. Però, és clar, no és acon sellable anar a f er la volta per Alaska. T ot depèn de cada instrument. Si fos tan clar, de cada mestre sortirien molts bons cantants, i resulta que només en snrt un de tant en tant. Jo he après amb els def ectes dels altres, perquè els teus els notes m és quan els veus en un alt re. En tm tomb radical de la conver sa , Dalmau Gon zruez diu q ue ha pogut portar bé això dc ser artista famós i set· el mateix d e scmpr·c, amic dels seu s amics, par e de familia , etcètet·a. Malgrat que el recu rs de l' a vió per fer Wla escap ada escad ussera li resulti esp ecialment enutj ós pel pànic que sent p er aquest mitjà. - 1om 'ho p asso molt bé, amb els meus amics a Sant Esteve de Palautordera , jug ant a tennis, a ca,._ tes, a la podrida ... No m 'agrctda presumir de cotxes ni de res ... Sóc el mateix de sempre ... afirma, i E T R A T amb tota segw·eta l és així. Dalma u Gon zaJez també ba p a tit en la sev a pròpia carn el drama d ' h aver de somriure en escena amb l'ànim esquinçat p er tm a fer particular dolorós. Polser p er això se m' ha acudit dc p t·egunlar si el món d e l'òper a és una selva , també. - I tant , que ho és . Jo he vist a la fi d 'una r epresentació bw·allar-se dos canta nts p er allò de si tu has sortit p rimer ... És u na selva com tota professió, no més que altres, segurament. Però tam bé es p oden f er bons amics. Jo n 'he f et m.olts. El nostre p er son atge, que h a r ecordat amb afecte la seva p rofessora Pura Gómez , i l'E n r ic Ribó, i qu e ba p r·es amb autèntica il·lusió un exemplar d e la n os tra r evista en la qual ap ar eixen en trevista ts, fa esment també de Gilber·t P r·ice, un veterà professor de cant anglès fincat a Bat·cel ona que li b a en senyat força, sobretot p el que fa a l rep et·tori liederístic alemany. J ust dos dies desp rés de la con vet·sa h avia dc pr otagoni tzar una actuació que l'atreia esp ecialment: cantar a l a Capella del Sagrat Cor dels Jesuïtes d c Casp , on h avia estat professo r·, amb motiu dc la reforma del seu orgue. E ren unes inter vencions junt amb w1 cor dc base de l' Orfeó Cata là i mostrava una gr·an il·lusió per aquest esdeveniment. P er son a d ' una humanitat increïble, amb un soml"iure p ermanent als llavis, disposat sempt·e a desl:1:ansccnde ntalitzru· les coses i a ser irònic amb si mateix si ve al cas, ser vo per al fin al unes paraules que em semblen rotund ament explíci tes de la seva condició n o solament de gran p rofessional de la música , sinó sobretot d" anwteur, o sigui d"estimador p r ofund d'u n art que primer li va oferit· tm goig íntim i que dcsp r·és s ' ha convertit en una p rofessió q ue viu inten sament. - Si em jubilo, tornaré a canta r en un cor. M'agrada . És una cosa que f ora fan molt bé . A quí es fan les coses de f orma més indiv idualista. Allà estan més avesats a treballa r conj untament. Aquells cors anglesos ialenw nys ... pe m gt dt tit e- to pc p; el nr m l'J er lli m nr Le f!' LI sa jo d" CI Sant Fun cesc de P aul a, 2-08003 B a t·cdonu V2 Bullle tu d e domicili oc ió bancària cc E1 Senyors, tl.sagrairé que amb tàrrrt almtu complelllilm·W nlengtiÚJ els rebut• •1ueet.. pre;¡entar.l C011SORC1 DELJ>AL.\U DE LUl ÚSIC\ CAT\LANA, pel pugunwnt de la me•o •uhecripdó a "CATAJ.U~YA MUSJCNREVJSTA MUSICAL CATALAt'lA". N• E ntilal N• Agència Digit •·ontrol N• Corn pte 0000 Titular - - -- DO 0000 ODDDDDDDDD - -------llanc /Cuho _ _ __ _ __ _ __ _,\gènc·ia - - - - - - - - - - - Adreça agència oblarió - - - -- -- - -- - Sip>oturn Cal omplir ks dades correctament ButUeta de subscripció Nom i cognomA - - -- - - - - - - - - - -- - - - -- - -- - l'rof•••sió - - - - - - - - - - Carrer TriHon - - - - - - - - - - -Pobladó - - -- -- - - - - - - - - Dte. - -- - -- - Pro•inciu - - - - - - - - - - - - -Desitjo subs.:riure'm a partir del número O Fart rfeeliu l"impor1 mitjnnçQnl amb Iu quo la anna! de 3. 750 ptea. O O wló bunrori adjunl. semt-..straJ ri~ 2.100 O O domjc•ilioc·ic) hnneària. Per o s ubacripc:iontl u l"c•~Ji rnn,;cr, COtftiultt·u el ru·ou. 58 342 IE li~ di tr m PI m pe er el dt d' ep. es sú dc MUSICALIA PRE·CRÍTICA CATALUNYA MÚSICA PROPOSA esceso- ori lies de [U e lla Jetat or- in- de IV3 :le- 13- Ire sat ~ar 13- lal leu :va ·an _nó es- -ue ni na tn- na (U.Í in- ~e­ nt. l•sen, Grieg i el Peer Gynt per VI CTÒRIA PALMA e atalunya )fús ica vol commr mor·ar ri crnt rinquantè aniver·sari del naixemen t d 'Edva r d Cricg ( 18431907). A l'espai monogri\fic de ls dies 14 all8 dc· juny c·omcntan•m i escoltarem música d 'aqlH.' II que ha estat considerat, juntnmcnt amb .)can Sibelius i Car·! Nielsen , eom el eomposiLor nòt·die rnrs important d c tots els temps. TamiJí· des d el " Pcntngt·ama", e l pr·ognt ma dc divu lgari.ó nmsiral dc Cata lunya Músicf!, el dijous 17 dt> jLUly , P e re Bur·é¡;¡ i Alcx Uobles presentaran, des del punt dc vista pcdagò¡,oic, una dc Ics obres qllC ban ft>t de Crieg me r·c ixedo r d ' una bona part dc l'estima intc•·nacionnl de què gaudei..x. El maig de l'any 1928 es cotmncruorà eJ cente nari del nai.'\emcn t d el gran poeta noruec licm·ik Ibsen , fet del crua! es féu ressò la pt·estigiosa "Revista Musical Catalana" . El crític musical vale ncià, Eduard LópezChava tTi, tol basant-sc e n r cscl'iptOI' Ric hanl Stein, que va conèixer pet·sonalmcnt e ls dos ¡wt·sonatges, parin de les t·elac io ns entt·c el poeta i el compositot·. Chava ni conwnça djcnt: ( ... ) Realment res 110 podria donar-se de més antitèüc que ambdós temperaments: Grieg, petit , vin, inclinat a l'humorisme, quan /er. .seva mala.ltin crònica del cliafmgmn Pl deixa.vcL lliure, erc1 el rontrast amb Ibsen, misantrop i gens expt.IIISÍlt. Però un mateix amor p er Ta pàtria , rwa mateixa amarguesa per l'hostil incomprensió dels seu.s paisans, podia unir i uní. nquelles dues na 1u res tan oposades. L'article parla dc l'aclolcscèrH'ia i joventut que va vi ure l bsen. Fill d'un come>t·r iant amb pocs r·ecm·sos, \a haver de tr·eballar des dc j ove com a dependent d'una fm·màcia fins crue va pode•· enlrut· a la universitat. Va ser a Roma on Grieg i Ibsen es conegue t·en. Chavari'Í esCI'iu: ( ... ) Els clos porta11en anhels de joventut, i enyorances de la pàtria; eL~ dos volien arreglar el seu país i parlat•en i dispu.taven. GriPg, més tímid, no trobav a e11 Ibsen aquella ''bo,/wmia" que els a.propa11a, i prenia. més precaucions, i corregiu i repassava més 11.1/.Cl cartu per a Ibsen, que 1111a partit u ro d'orquestra. A prim:ipis del 1874,, I hsen va eRcrim·e a Gt·icg, p t·opusan t- ü musicar el seu drama Peer Gynt. A Ja carta li detallava Pis moments en què havia d'intc r.· vc nir· la mús icn i li indicava lfUe al ( flUH't aC'lr ha viu d ' havcr·-hi un espai p ct·què la mús ica expliqués sioüònicumcnt els viatges dc Pecr·. Li donava llibct·Lat per· rmpra1· rnclo- L(•xit d r Peer Gp11 va cont ribuir a ft' r mÍ's intrn~a la relació personal rnt1·e r i mÍt¡;ic i el dramatur·g, t•ls quals tornar·cn a trc baUat· plega ts en altrrs ohr·cs. La diferència de tem¡wraments, el temps i la distància , varen imprdir·, prrò , que la seva amistot fos més íntima i es consolidés. Quan filscn va morir, cl 23 d e maig do 1906, Eclvard C r·ieg va escl'iut·e: Vaig $aber la notícia.d e la mort cl'lbquan PI'O n Londres per di rigir /Lli cotH'Prl. No puc dirque jofos molt pn~fimdame nt commog u 1, perquè Ib.w>n ja Jeia nlg uns anys qu.e ha via mort p er et mi: cada dia esperàvem lo 11otírin del sen trnspàs. 0 Psprés han ca n viat les coses i ara sento amb més dolor coda uegadct el buit que deLTa cu1ueix home tem eminent. .~en Grieg és re cordat a través d e Catalunya Música dies americanes . angleses. ft·anct·sc•s o d 'altres origens. lbscu pudavn també de l'escena ct·Auür·a. c·n la qualles noies haurien de cantar· dar·t·era del teló abans de comença l' racte. La dona de Solveig, diu Ibsen, apareixel'ia com un personatge d ' un retaule medieval, cantant da vant de casa seva, il-luminada pel sol. Dc·spr·és cauria el teló i l'orquestt·a int c·rprctaria el passatge dc Ja " tl'm¡wsta ,. , amb el q·ual romençur·ia t!l cinquè acte. Aquest pt·ojl'C:IP muRieaJ, però, no es va reali tzar ruui d'uquesta manera. Després dc moltt's discussions, i de fet· molts eauvis c•s va aconseguir ''J'adaptuc·ió dc cieuma i música" . La r eacció de Grieg da va nt la rur·ta vaser, en un primer mome nt, d'iudecisió, p erò la ncecssitat d' a conseguit· diner s el pot·tarcn a acceptat· l'encàrrec, que es conl'rPtal'ia en dues suites. Aquell mateix hivern va acabar 1'esborrany dc Ja composició. P eer Gynt es va csh·enar, sense la presència del compositot·. a Cristiania (Oslo) el 24 de ft'bre r dc 1876. L'obra va assoHr un gran i-xi t. fins a l punt que se'n va n fe r· u·en ta-sis r·t'presentacious scgtúdes. L'acollida de l'obra no va set· gaire bona u altres països. Grieg, dotj. anys abans de morit·, va escriure: Es twa llà.~ timCL que el.color local i el diclleg, sovinl massa filosòfic, d 'Ibsen, hi siguin tan nccentuats, perquè són wt gran impediment perquè es popttlcLrirzi l'uiJm fora d'Escondinà:via. A Parí.sfa alguns anys .fou rep reseu teula en ell entre; la música, executada pel'l 'O,·questrn 'Lam.oureu;t tingué 11.11 gran èxit, però el drama. no va ser gens comprès. t1 Berlín va tenir un èxit mitjà.. No obstant això, jo crec que és la millor proclu.cció d'Ibsen. i sempre tindrà tm lloc en l'escena pel seu caient popular. Per· tal d 'explicar les seves clifPr·ènC'ics tcmpPt'amentals amb l bsPn , G t·irgcs t·cfcd , el l896, al caràcle t· de la srva amistat amb el p oeta BjornbO n , que E .L. Chavarti t·csunH~i..x ai~í: Bjornson era demòcrata i optimista ; Ibsen. ari.stòcrata i p essimistn. El poeta d e PePr Gpll era tCLciturn , sempre treballava en silenci, i ni,·rí creà aquells dram es en què s'o- cupà mussa de les negrors de la vidct. Rjomson i 1bsen , csc du Gt·ieg, ( ... ) PS contrabolaucegen i representen els dos aspecte$ diferents del ca.ràcIPr nacional de Noru.ega (. .. ). El pohle uonwc, sobretot el del camp , pre.~enta qrwlita ls de contrast agu.t, i és bPn clnr qne Bjorrtson representCL l'optimisme del poble, mentre que Ibsen parlo d 'aquest cunb pessimisme. El compositor pot sentir molt bé ctmbcl6s contrastos sen.se apa.rèLT.er .fals ( .. .). Sóc un aclmirador enlllsiasta dels seus poemes, sobretot del PrPr Gytll. Servei públic e Faig classes particulars de flauta de bec, matins i migdies . També classes individuals o en grup reduït a l'estiu (inicis i nivells més avançats, horaris flexibles). Demaneu p el' la Montserrat. Tel. 439 72 15. e Venc piano de mitj a cua Yung Ch ang. Tel. 325 16 98. "... ê:. -~ • ra: 3 104 MUSI CALIA PR E -CRÍTICA 1 'o•ra per a orquestra: l'altre Mo111pou per CARLES LOBO ius l'An y ~l o mpo u , d'entt·c In gran oferta concertís tica tktlicado a difondn· la seva obt·a , l'Orqu l'slra dc• Cambra Teatre Lliure UCOII!lcgueh: (t'Om semp r·e) motivar La cul"ioHitu t nruh nua pt·opos ta ori¡,rinal: " Mom pou, olwu per a orquestra" 11. rR e ( tÍtol. Dt·tots és sabut rp.tc l'orquestra no va sl'r l'instnnnrnl prt'ferit dc Mompou. Molt pmhablemenl pet· un respecte dis tlltwiadot· <'ap a un món del 'I u al no tenia estudis cspccífil's. EU se st>ntür més <'Òmode mnhJes sonoritats dt'l piano i (atret pel verb) amb el tnlclauwnt musiral de textos i can~o ns . És ccr·t <¡uc la música de ~1om­ pou él> intiuústa i. per· tant. el tractament d ' un sol ins tt·umeot com el piano ü prt·melia de trobar aquestes sonoritats tan pr r sonals; però, d·altr·a banda, no cr·ec crue sigui impossiblt' d 'ucousc·guit·-ho d avan t d ' una plantilla ins tnunental com el d'tma orq tu:s l ra: c•xemples en la història. nïú ha i no són pocs. Sovint rs relaciona Mompou mnh Chopin, i Chopin tampoc no va sohresot·ti t· com a insigne instmmentadot·; Ja seva producció orcruestral no forma pnl"l -com en Mompou- del gr an crnl.l·e d ' inttwf.s de la seva obra , i no pt't·això hem situat Chopin en un segon piu eu la lris tòr·ia pel C)l.le fa a Ja irnpot·tància i qualitat de la seva cr eaciú. Pet· tant, i com cliu Josep Pons, l'obra orquestml de MompolL no és precisament l'instrument per mesurar 11 i el seu nrt 11 i la seva personalitat musical, sinó més auiat com un document que ajuda a completar el seu perfil artístic. Consrqürnt amb aquesta afirmació i amb el tat·ann à habitual de les peogt·amacions dr I"Orcruestra del Lliure. Josep P ons ens ofereix a cru est mes dc juny l'obra per a oecruestra de J'\1ompou corn a cioa dc coneixement dt.> Iu prt·sonaütat del nostre compositot·. A l' intf"t·ès CflJ Cdrspf"rta la proposta, cul s umar-hi la curiositat de poder RP nlit· ht versió original, la pdmer·a, dels em1cguts Improperis. R ecordem que la que coneixem com a versió definitiva d ' aquesta obra és una instnuncntaeió per a ¡,rran orfj ii('Slt·a (a partir dr la •·eduïda del nHlteix Mompou), r·ealitzada conjuntament a m h el sen amic, compositor i dil"cctot·, Jgor Mar·kcvich. A Josep P ons ü va caure a les mans, una mica pet· casualitat i cedida pet· Carmen Br·avo, vídua rlcMompou, la pat·titura dr ls ¡H·imet·s Improperis. pensada D 104 Jose p Pons dirige ix l ' obra d e Mompou per afwlles a 1, 2 trompes, 2 lrourprtes, celesta , arpa, pCL"cussifl i r·orda (a més ,del c·or i el badton solis ta, és clar). Es a dir. pf"r· a petita orqnt'Stra . Aquesta obr·a és l' única amb orquestració Ot·iginal i particular de Mompou. rúnica pensada pet· a m é¡¡ instruments que no ::.iguin l'I p iano i la Yeu. només. L'al tm obra qlt<' t'S podria incloure ('n aquest npat·tat seria el ballet PerlimplinCLda que \1ompou ,·a escriure conjun tament amb Xavier J'\IontsaJvatge. Aq uí. pet·ò, rorquestració defuúti va és rntet·ameot obra del sf"gon. P et· ta nt. Im properis és l'obra on¡ue;,tral de Mom pou. Les altres que apareixen al seu catàleg. o són obres originals per a pian o orqucstTades poslt'rionnrnt pel mateix compositm·, o o t·i~;i n a ls per a piano orquestradeil per· alt r·t•s compositot·s . De les del pr·irncr gr·up, I'On¡twstra del Lliure inteL"prctarii l'ot·qu t'stració dc tt·cs de les r·irw t:ançons elf" I cicle El rombcLI del somni; de fet , les més conegudt's (!lobt·etot la pt·imera): " Dmnunt de tu nourés les fl01·s" ((ptasi el hit d e Mornpou); "Aq uesta nit tUl matei.x vent .. ; " J o et pr·<'sSt'ntia com La mat·" . I del segongt·uppodrem sentit·trl's obr·es ot•([ltestrades per tres compositors diferents. S uburbis del tmnhé compositor Manuel Rosenthal, crue Mompou va conèixct· ales re unions a casa del filòsofVladlltill· J ankélevitch. La voluntat de Mompou d'engrml(Ür instt·IJ. mentalment aquesta obr a p er· u piano és palesa en uns esbossos del matci.x compositor pet· convertir Suburbis en un trio. Mompou tmnhé va conèixet· <'l polonès Alexandre Taosman a casa dc Jankélevitch. Tansman, que es manifestava un gran adnúradot· de r obra de Mompou, va escollit· les Scènes d'enfants p er portar-les a l'or·cruestra. Com quasi sempre. per a petita orquestra i aqtÚ amb la presència del piano mnh un ce1·t protagonisme. Com a curiositat_ at·a. podríem fer n otar CfUe, en Ja maj01;a dels casos. les orquestracions d'obt·cs dc )ll ompou inclouen q uasi ~em­ pre un instrun1ent poc habitual quan es tracta d ' una petita plantilla : l'arpa (lmproperis, Vari-acions sobre Ull tema cle Chopin, Trois Comptines, Cançó de la Fira, Poemes de P. Valéry, Suburbis, Pessebres), i quan no hi és, es fa ser vix el piano (Sunt Mar·tí, Scènes d 'enfants ). Crec que l'f"lecció de l' upa en les orquestt·acions dc les obres pet· a piano de Mompou esd<'vé un f,•T an encert p er poder r el'Ollir aquelles sonoritats màf,r:iques omnipresents en la intencionalitat sonora del compositor. Segons J osep P ons, Antoni RosMarbà va sabel" d esenvolupat· el que ha uria estat la dedicació de Mom pou a l'orquestra. si s' hagués donat el c-as. amb Ja seva orquestració de Ics Cinc melodies sur texte cle Paul Valéry. L'obra orcruestrada es va estt·<'nar a Barcelona Pany 1973 i tmuhé s·inclou ara al programa de I'Orcruestra del Llime. Ben Segttr ([lle r'escolta atenta d. aCfllCStes obres. ens d onarà una visió clifercot del que estem babituats quan pensem en la música de Mompou i , p er què no?, ohlidat·-nos dds ot·i{;Ínals per a piano i poder descobrir, aLxí, l'altre Mompou. ORQUESTRA DE CAMBRA TEATRE LLIURE Cor· a dete nnimu· Bur-íton u determina r· Vit·gínia PatTamon, so pr·ano Josep Pons, director " Mompoo, obra p er a orquestra'· Dit>s 3 . 6, 10 i 13 de juny Sala i horaris. cons ulteu cartcllc•·:r. MUSI CALIA PR E-CRÍTICA La Cinquena Simfonia cie Bruclcner: una demostració del 11 qui sóc jo'' s CÀTEDRA DE MÚSI CA EM1LI PUJ OL 1-13 d' ugost cie 1993 r 1 pere. L. u cl' Antcm Bruc:kJlCr, segut· q ur rt·a una pct·sonalüat ben paa·tic:ul ur. Amb això vu ll clir· c¡ uc Bruc·kner havia d'tlStm· moll i molt necessitat d'explicar-Re {rnusiC'ahnent) per pnder· s uperar I o tes Ics c•ontt·adicC'ions li11C li pr·oposavt:n les adversitats alienes a Iu seva voluutal. De músics im·ompt·esos, n 'h i ha hagut molts a la nost1·a his tòt·ia , i Bmckner ho va set·... i força. Recot·dcm. per exemple, cruc -rnalgt·at alguns h-ils puntuals- la internacionalitat i el t·cconeixement univct·sal del seu mèt·it no li an·ibà fins a la Setena Simfonia, escrita quan el compositor trnia 59 anys(!). Tot el que havia hagut dc passar amb anterioritat, des del moment que va sentir la ''crida" a Iu creat ió musical en descohl'ir Wab'l1ea·, ja als 40 anys, sea·ia uno lluito cons tant prt· " ft-rst-" escoltat·. Ja que lot el qur havia escrit alHuiS d 'aquesta edat eren obres que seguien els ciu1ons del gust dP l'època, o els que li indic;.w en els sens mestres dc eornposiC'ió. Es a partir de 1863 tLUC el qnc· esct·iu Brucknet· en un paper pautat verge és controvea·lit, nou , apassionat, incomprès: el ver·tudct· geni, el vet·Lader compositor, el ver·tader "jo". Durant la drcada del Ul70 Bntekner va havPr de lllúlar percp.1è es pogués inteqwcta r la seva obra. Ja feia temps que intentava d ' aconseguir la plaça dc pt·ofrssor dc ronlt·apunt a la Unive rsitat dr Filosofia cir Viena. Pet·ò un dels gr·ans esculls que havia de superar cr·a el cdtic Eduat·d Hanslick, que convct·tia Bruc·knet· en un dels srus gt·ans hlancs pet· fer tliana amb les dm·rs at·mes de la crítica. Hanslick er·a molt t·cspeetat i teruut al món dc la música i. pet· hmt, el seu criteri pesava cnot·mement. Va caldre mom·c els fiJ s de les influènci('s p olíti4ues per superar l'oposició de H unslick pet· uconseguü·la feina a la Unjvea·sital. Un cop aco usegtúda (la seva Qu(l.r/a Simfonia és declicadu al Pr·ínccp ll ohenlohe, alt funeionat·i cid govcwn t:n t·cconeixemcn t ulse uaj ut), Bn tckned ti va Lt·ehaUar dos anys sense cobntl'. Això sí, els sens ahunnt'S l'ndmiJ·oven. el seguien i eren pn'lt·Li •~•• ment <·ls únics que l'aplaurl.irn . Potsr1· aC)1trsta va ser una d4? la•s for·ces méR rficaccs per potlrt· ron timu11· trchaUanl seguint els seus <· •·iteris més íntims. L ,¡ a n n :- o :- e 1- l- tt ;- e u :1 :S é I- Ó :s a- ls 1- I va ser pt·rcisament dut·ant aqudiR anys d'angoixes, Jruslrucions i d(·Hequilibrís intcl'ns que Bruckrwr, amJJ un gr an esfot·ç, rsct·in In Cin qu,ena Sirnfonict am b l' ànim dc demostrat· als uns i als a ltt'CR quines eren les seves possibilitats com a sirufonis ta i com a conl:rapunlista. Per· a molts aques ta és la gt·an obra rlrs cid punt de vista contrapluttístic, d 'acor·d amb cleruc el mateix composi tm· valorava. Durant l' an y 1875 Brurkn<·r· vu treballaT essencialment en la Cinquena Simfonia. però 110 la va passur definitivament en n et fms al1878. I tal com estaven les coses, tal com sel conside•·ava en els estunwn ts mu!licals oficials, Bt·uckner no poclia ni somiar en l'execu ció de l' estt·enu. El 1887 l'obra fou inlt' t'prrt acla amb dos pianos, i aeons<·gtú un r·t·marcable acolliment, però no oblidem que Ja Setena , la que li ha viu d'assegurar la inunortali lat, feia tt·cs anys que s'havia estt·cnat a Leipzig. Aquell any 87 ' 'a ser r a ny dr. Ja <"omposició de la VlLitena i dels pl'Ïneipis de la Novena.. Bruckner ha ur ia d'csper·ar· n 1891 pet· poder estrenar la Cinquen o Sililfonia, a Gntz sota la clia·cec·ió rk F t·anz Schalk, un dels alun m••s pt'('dilectes del m c:strc. Això passava 14 anys després de posat· la dcdicutòria de l'obra a Kud. cavaller voo Slr('mayr , Ministre d 'Educació austríac. Brucknct·, per estat· malalt, no va poder assistir a r es trenu , q ur va gaudir d'una hon acollime nt, malgrat els gl·ans canvis que. amb tota la bona intenció del món. lú va pt·acticar Sehalk. L'edi tor que n ' assegurà lo pdmcra edició l'any 1895, i també ben intencionadamen t , de cant a una miUot· comprensió pet· pat·t del publk , tampoc no va estalviat· r·t-tocs a l' obra. I no ba estol fin s fa ben pors anys, el 1935, que Robet·L llaas editñ la "versió orihoinal" {críti(•a) dc: Iu Cin quena Simfonia d 'Anton l3t·uc:km·r·, l'obra que podrem sen tir ac¡ au:s t jtmy al P alau de la Músicn CataJanu. li Temponula dC' Con•·rt·ts " P nluu 100" Simfonia núm. 5, d'AJtton Bnu·knt·t· Orquestra Simfònica de Chira¡;o Daniel Barenboim, tlircclot· Palau dc la Músic u Cotnlunu Oimcm·es. 9 de juny. 21 hon!s CERVERA PROFESSORS Viofl JOSEP M. ALPISTE GONÇAL COMBLLAS VICTÒRIA FERNÀNDEZ Viola AURELI VILA MYlUAM DEL CASTILLO Violoncel ROCHARD TALKOWSKY PETER THIBMANN Contra bais FERRAN SALA Guita"a ARMANDO MARROSU Flauta travessera SALVADOR GRATACÓS Piatw MIQUEL FARRÉ JORDI VILAPRINYÓ Orrptestrll i Músic« de Cambra GONÇAL COMBLLAS EUGÈNB MABGEY MANUEL VALDIVIBSO Piam1us acompmtyrmts MlCHABL WAGEMANS SEON· HBE MYUNG RAMON ENRIC PÉREZ SeCJ·etrlria del Curs ROSER TREPAT Coordinador del Cnrs NARCÍS SALADRIGUBS Direcció del Crm JOSEP M. ALPISTE GONÇAL COMBLLAS MATRÍCULA 22.000 PTES. ALLOTJAMENT I PENSIÓ 34.000 PTES. ORGANITZACIÓ, INFORMACIÓ I INSCRIPCIONS Conservatori Municipal de Música Major, 79 - 25200 CERVERA (Lo Segarra • Catalunya) Tel. (973) 53 11 02 (durant el curs: 973·53 16 50) MUSI CALIA PRE·CRÍTICA Cosi fan tuHe, una bella paròdia el'òpera bufa perJ.C. e 104 os/ fan tu.tte. el titol quE' clou la temporada lireísti ea, és una dc les òperrs de Moza r·t que es cunci xrn e n menys profLmclitat malgr·a t ser una dc les més prof,'l'a madcs . L'opus operístic del compositor aulzburguès té una cupucita t eslwC'ial per defugir esquemes fonua ls més o menys estaolcr·ts. Fins i tot en els moments inicials de la seva producció, quan <'ren més p er·ceptibles els motlles metastasians d ' algunes dc Ics seves òperes del moment, Mozal't sempre trobava una escletxa p er esmunyir-se i p er· on tt·anscrndir esquemes més o menys gastat . l en aquest sentit Cos'ifan tutte és una dc les òper·es més relliscoses des del p u nt de vista d e l'encasellament en un gèn er e o en un cstiJ. E l músic juga amb Ltna habili tat excepcional el joc de l ' ambigiütat , del sí pcr·ò no. Aquí born pot padar d ' òpera bufa, p erò no és exactament això. Com tampoc no és un drama musical, ui per dcscomplat oh c·eix a la forma de singspiel. Els motlles conceptuals resulten insuficients aqui una vegada més. Apat·ença i t·ealitat, joc i veritat, es donen constantment la mà , en aquesta lú stòria d ' amoes ··cal i de nngiments pt·ovocats. El quatr·e p ersonatges protagonistes - les dues pareIIC's d 'enamorats- són de carn i ossos i a l mateix temps són arquetips i ta mbé titelles en mans de dos protagonistes aparentment secundar·is - AJfon o i Despina-, que fan que tot gir i al seu voltant. Tot aquest joc tan l'ic de matisos, tan far cit dc s ubtileses, tan rotundament humà també, és tradLüt p e,. Mozart en lma partitLLra en què una vegada més ap areix la magistntl capacitat per teaduir amb tota exactitud els més sofisticats trets de caràcter i a ním ics. Cos/Jan tutte es va estr enar el 26 de gene•· de 1790. És l'avantp enúltima de les seves òperes. Quedaven encara La clemenza di Tito i La flauta màgica. Va set· un encàrrec de l'emperador Josep li dcspl'l•s d ' haver esco ltat el mes d 'agost de 1789 Le nozze di Figaro. L'empenHior· va morir poques setmanes d esprés dc l'estrena. Mozart va .recórrer per tercera i última vegada a Lorenzo da Ponte -au tor com t)S sabut dels llibrets de Le nozze ... i tic La flauta ...- , q ue novament li va confegir un llibret d ' una gr an idoneïtat; llillret en el qual també va treballar el mateix compositor. EI subtítol , " La scuola d egli amanti' .. és prou indicatiu dc lc inten cions del llibretista. L'argumen t és conegut. Alfonso, un borne que ha vist ja molt dt> món, fa una aposta amb els dos joves. Guglielmo i Fer-rando, en el sentit que Ics seves •·e peelives promeses -Fiordeligli i Dor·abella- serien capaces dc t rai r-los. E ls joves accepten el j oc i fa n veurecrue parteixen ca p a l a gtuwt·a. Tamnatei..x, es (Lisf resSCJl dc personatges estrangm·s i festegen les dues noies, Ics quals mulgral unes resistències iniciaiA acaben cedint a les pretensions dels d os forasters, antb l'afegitó de complicacions, amb un i ntcr·canvi d e parelles. Per complir Ja facècia, Alfonso ha comptat amb la col·labor·arió de la serventa Despina. pf'rsonatge que juga un paper· decisiu en la vertebració de r aq,•wnent. aturalment tot acaba de for·ma feliç, amb la recon ciliació dc les dues parelles afavorida pel mateix AJJonso, p erò deixant juntament amb un somriure, w 1 ambigu -el mot resulta inevitablement rccuJTcntclima de tristesa sobr·c la f•·agili tat de l a conducta humana. P erquè definitivament Cos'i fan ttttte és un a òpcnr amb un a substant base r ea lista. El j oc par òdic i el context riallm· que ho embolcaJJ a tot no pot dissimuhtt' el fonamen t r ea l de les uc·titud s i dels comporta ments. Mai no fa pet·dre d e vista que aquestes acti- tuds i aquests comportaments dels quatre p ersonatges centrals són d'una immaculada virtu alitat. Estem en un m ón deliberadament caricaturesc i paròdic, però caricatura i paròdia en s remeten sempre a la realitat, als eterns taràcters més genuïns de la condició humana. Mozart i Da Ponte van dominat· mestrívolament la complexital i subtilesa dels sentiments que es van desfermant al lJat·g d'aquest recorregut que mena des dc l'itúcial món feliç a la recuperació d ' aquest mateix món despr:és ue la trencadissa inter·mèdia. La música descriu pas a pas amb w1a precisió ideal les vivèn cies dels p ersonatges i la riquesa d e les situacions . En poques obres com en aquesta la melodia r esulta un úmmum e:ll:pressi'! de sentiments i d'estats d'àrúm. Aries com ' ·Corne scoglio · · que canta Fiordeligli o "Un anra amorosa" de F errando són d'u na b ellesa corprenedora. El " on siatc'· de Guglielmo és una peça b ufa d·una esplèndida eficàcia. El sext et que posa fi al pl'imer acte és una mostu d e conj unt equilibrat i perfecte . El final del segon acte, amb el cànon dels quatre protagonistes principals, r esolt finalment en el sextet, constitueix una mostra esp ecialmen t reeixida d' un tot exqLúsit, elegant i. sobretot d ' una precisió absoluta. Una obra com aquesta n ecessita una interpretació molt iden tifi('ada. Con ceptes com b rillantor·. for ça . rotunditat, etcètera. no bi tenen cabuda. Com en poques altres òperes és nccest.ari que els cantants entrin dins la complexi tat dels seus personatges, que siguin capaços d 'entendre aquest joc d"amhiE,rüitats i cle con trasentits aparents en què es mou sempre la partitura. No cal. doncs, tant grans fac ultats vocals com grans fa cultats intel·lectuals. Sense aquesta condició hom corre el •·isc de cam·e en la paròdia. I la paròdia d c l a paròdia és el pur no res . La xilena Verónica Villarroel, amb tota scgurcta t serà una excellent Fiordeligli. Té condicions adequades per a aquest paper. En dues de les r epresentacions scr·à substittú.da p et· Teresa Ring- MUSICALIA PRE-CRÍTICA Cosi fan tutte, en la producció que s'oferirà al Liceu holz, ca ntant con (•guda a Barcelona per· h avet· compartit amb la va kncia na E nedina U or·is el primcr· prt'mi del Con cur Viña . u anne Ment zcr é una cantant qu e viu un moment molt impor ta n t Ò<' la seva carrera , fet quf' ens fa pensa r· en una interp r·etaeió notable del paper d e DorabeIJa, en el qua l serà substituïda en ducs representacions p er l txa t·o Mentxaca, una artista en fase dc pr·ogr<'ssió de la seva trajectòria a t·tístiea. Mat·tin Gaulner i Robet·t GamhiU , dos noms p oc o no gc.ns f'On eguts a casa nos tn1 , sen111 Cugliclmo i Ferrando, paper que protagonitzarà dn es vegades el barceloní J oan Cabero, un a ltt·e va lor· ascenden t entre els nostres cantan ts. Glòria Faburl pot ser un a Despina poc menys que ideal i Stafford Dean i Claud ic• icolai compat·tiran el papu d c Do n Alfonso sota la batuta d ' un nou al Liceu: Alan H ackct·. La pt·odu cció és la ja con eguda del Teall·e del Liceu p r·ocedent de la Monnaie que es va ofedr· la trmpot·ada 1989-90. 104 LLIGA REUMATOLÒGICA CATALANA i ) e/ d'Enric Granados, 114, pral.1 a. bis 08008 Barcelona Tel.l93) 415 33 88 63 347 MUSICA LIA QÜES TIONA RI INFOR MAL Tom às Mol ina: l'ho me del tem ps e f f e s Ben segur que aquesta cara us sonarà, el veiem cada migdia per lV3 donant la informació meteorològica. El nostre home del temps és un noi alt, molt prim, vint-i-nou anys, tot i que ell afirma que en té trenta (de fet s'ho ha de pensar dos cops abans de dir l'edat, perquè ràpidament contesta que en té trenta). La seva relació amb la música va començar de molt jove; de fet als setze anys formava part d'un grup que es deia JEGNAT i fins i tot van enregistrar un disc, però ell no deixa de dir que no és un entès en música, sinó simplement un usuari de la música. s t e e d f s t per ME Rd CAMPS DE GISPERT d - Relad ó amb la música ? 104 - Amb Ja m(Jsica em passa una cosa ben curiosa , perquè no sóc d ' aquells q ue es r ecorden dels a utors i dels músics, p erò t> n canvi jo i la música sempre ens bem ('Ompenctrat. Semp re he dit que tin c una r·e]ació física amb la múica; p er exemple , aquesta música contemporània dissonant a mi em fa venir· mal de panxa. És una cosa que no puc evitar perquè se' m posa molt per dins, la música. J o havia estat membre d'un gr up d ' animació infantil, fin s i tol vamg¡·a var un disc i a una revista de rock que em sembla recordar que es deia " Ruta 66" ens havien comparat amb T he Class ... ; ért>m la versió infantil d ' aquest gru p. -Fet musical més llunyèt en el record? - Bé, no se l'i a clàssic, Uavor .. . (li vaig aclarir que el qüestionctri no era necessàriament sobre mLÍsica clàssica) . Set·ien coses de folk , tipus J oan Baez. - Fet musical més recent en el record? - Carmen, al Gran Tealrc d el Liceu. - Podríeu viure sense nuísica? 64 3·18 -Probableme nt sí, jo no sóc persona q ue s'apassion i gaireb é per r es. Bé, j o tinc molls disf'os compactes a c·asa meva , molts, p erò com que no recordo quins són els autors i què és cada cosa , doncs sembla com si sí, p eeò cnm que em p edora tant la música sembla com si no ... (queda ela•·, oi?) . De tota manera j o vaig molt sovint al Liceu , sóc esp ectad or assidu des de fa sis o set anys, per ò si cm comencessis a pregunta¡· ar·a ' egon s què, molt probablement n o t'ho sabria contesta t·. És a dir , a Carnum , pet· exem p le~, recordo més el que passa, p erò cie com es diuen les àr ies i aquestes coses .. . ni idea. - De quina música p odríen prescindir, i de quina no? - La que no puc s uportar, ja bo h e dit abans (la que lifa ve11ir malde panxa ... ) és la dissona nt, la con temporània mi nimalisla ... , toles aquestes coses . Tot i així, he fet coses de minimalisme, vaig participar amb la Barbat·a Held , una flautista de 1'\ova York, en una mena de performance sobre l'atmosfera que es d eia Appered observCLtions, pet·ò com a mínim tenia un cert ritme. P er exemple Einstein on the beach , a mi em sap greu , potser quedar·é moll ll un y d e tothom i cle la modern itat, però jo no pur, em posa fren ètic . Jo necessito l'harmonia i la melodia . 1 dc la que no pod ria prescindir ... , això és més difícil p e•·4uè a casa tinc una mena d ' apar ador des dc Tomeu P cña , REM i coses modernes, fins a Bach , Savall ... P erò n o tinc una música e11 espc'cial que m ' agradi. Molt sovint tinc p osa t un disc compacte clàssic a d alt i un altre modern a baix . M' ag¡·ada que s'alternin, sóc moll hetet·ogen i. n e g q n - Beatles o Rolling Stones? ,. - Beatles, jo els Rolling n o els conec gaire. r n - Raimon, Serra.t, Maria del Mar Bonet, Els Pets o Sau? - M al'i a del Mar Bonet. - i\.lichael Jackson, Jllladonn a, Prin.ce, Mecano o Luz Casal? -Madonna . v a r r - Bach , Monte verdi o Vivaldi? - Bach. - Mozart, Beethoven, Brahms, Mahler o Bruckner? -Mah ler. - Bel/ini, Verdi, Wagner o Puceini? e D e p - Ver·di. - Òpera, oratori, simfonia o mLÍsica de cambra ? n - L'òp era i l a mt1sica de cambra. v - Fet mu.sical no plaent que us mereixi més indulgència ? - Ré, allò que he dit abans de l'Appererl observat ions; com que hi vaig p a1·ticipar· i en vaig veure el procés ... Potset· a llò que he dit aban s de la música con temporània és perquè no conec cJ procés, i en can vi amb la Barbara vaig rr MUSICALIA estar dins el procés c•·eatiu i vaig arribar a entcndec el que ella volia dir. És a di1·, entenc q ue em \'ttlguin explicat· què volen dir. però desp ré aqu<>sta mús ica no em penetra ... Quan comencen a fer rt'pet icions, t'epeticions, r epeticions, a la setena vegada ja he entès que és u na •·e pcLició. - Tres enregistraments que es eot sa n, :ls el l, .s, o o 1- tS Ie te ·e it i- sctlva ríeu d 'un i ncenrli? -Això és molt d ifícil. .. No t ' ho sabda d i•· ... , pcn¡uè com q ue tinc coses tan dif('•·cnts i no he estat mai tul apassionat pet· res en conn et, doncs, no ho sabria dir ... (s'ho pensa una mica i al final opta per la resposta més senzilla). Bé, dc mom en t els q ue tinr a casa, aquests mi r·ada d'endur-me'ls tots. - Un instrument? - La música amb clavi cèmbal m' ag•·ada molt, però massa clavicèmbal em ea nsa . També m·agraden l'oboè i el violoncel perquè són més dolços, més melòdics, més de reflexió. -Una música per morir? - R èquiem de Mozart (ho diu, ràpidament, però no pot evitar riure) , p erò p e rq uè es di u així , no crcguil5 ... -Una, música per estimar? - El Bolero de Ravel. .. No .. . la veritat és que par ticularment i ara quedar à estrany (torna a rittre) tm a música pet· estimar seria també el R èquiem d c Mozart. -Un compositor? o ho sé, no en poclt·ia dir cap ... St>t·ia mt>ntida , dir·ia un nom pe•· cür un nom, p erò no un compositor que pe•· a mi sigui la plenitud. -Un intèrpret? -És cJ mateix, jo els intèrprets no els conec. -Un esdeveniment musical viscut? - Jo n o he començat a anar a concf'rts de rock fi ns a•·a, fins fa molt poc. El primer concer t de rock o q uè va ig ana •· i cm va d eixar molt im pressiona t va ser els RoUing justamen t a l'Estadi Olímpic. Va ser un espectacle cruc em va impressimt a•· molt. No havia anat mai perq uè aquests macr·oconec•·ts on va tan ta gen t •ú - Els sorolls rstt·idents i ht gen t q ue t•t·ida, de segu ida em fa mal. Tomàs Molina diu que podria v iure s e nse música pe rquè no s'apassiona gaire b é p e r res . em posen nerviós i va ser p{'r cas uaJitat. Desp•·és h e anat a Vf'u1·c la Madonna i no m"ha imprt>ssionat tan t . - La mú.sica és per ser escoltada amb els ulls clucs? -Jo escolto la música amb t'ls ulls clucs (semp re?) ... Bé, gait·cb é mai , però com que t in t~ aqut'sta sensació física amh la m(u•ica , quan m'hi poso molt sovint tanco els ulls. - Una e:xperiè ncia 111 usical que us agraciaria viure? -Al grup d ' animació in fa n til hi havia moments en t¡uè t ' adonaves qu e estava sonant b é, estava sonant tol conj un tat. M' agradaria formm· part d ' aquests conjnnts que despt·és sonen Lun b é, on tot és envoltant, són eoscs difer ents p e•·ò queden com un compacte, això també m ' imprc¡,siona , -Fet sonor no musical que us atreu especialment? -Sembles l a Barbara , ja._. , perquè I'Appared observations eren fets sonor·s lligats a Ja mr lrorologia i elia els ha via combinat en una taula de mescles . Però a mi això no em convenç gait·e; jo sóc dels clàssics, crec que Ja melodia i l'harmonia són molt ünpo•·tan ts. Escolliria la veu humana (en ctquest punt riem tot:s rlos sorpresos per la respo,sta ). . . Aru sense bromes: la qua li tat dc la veu de segons quines perso n (~S (:s una cosa en qnè cm fixo , potset· per defor mació professional. -Fet sonor no musical que rebutgeu especialment? -La música és una .sensació visceral, una r:ivència o un incentiu intel·lectual? - J o di•·ia que primer és w1a vi' ència sentimen tal i despré u n incentiu in tt' l·lcctual. Jo no sóc g<'ns visceral , aeostmuo a Sl'r comp rensiu amb totes les coses de la vida; per exemple a Carmen la gt' nl va començar a escr idassar; j o, fnuwam en t , no ho p uc enten dre. Aq uell a dona ho va fer b(•; home, només h o b a via assaj at n n dia i hi ha viu vegades CJH C est ava per so ta de l'onllJCs tnt, pc•·ò no é!! la primera vegad a qnc pas:.a ... , (' J"('C l( llC no cauen UC(UC LI S " b uuhs" tan b èsties. - Escoltar mrísica ... , sol o acompanyat? - l~s important, si la sents acompanyat, q Uf' a 1' alLL·e també Ji agradi la música . p et·qué si no t•m d óna intramruil-1itat. É s a di r , s i vas a veure una obra que és una mit' a Uat·ga i a l'altr e no .li e nt•·a , a mi em fa posar intranq uiL Pe•· tant, acompanyat però q ue el l·ompuny també entri en l a música, i això no sempre passa. - Una música que mai no ns hogi abandonat? - Ui! Això entronca a mb Ja p rimc•·a p•·cgun ta; no t'ho sab.-ia dir, no ti11c cap música a la crua l estigui ga ire lligat. Pet· exemple, el Rèquiem ara no el podria taraJIejar, si em poses el disc compacte el pur ca nta r . pet'Ò no la sé de memòria . Aquesta en t•·cvista es pot fet' en mi tja hora ; amb en Tomàs Molina va ig estar una h ora i mitja , a pa•·t de l'estona que vam esta•· paSS<'jant per TV3. Com sempre , q uedfn coses per dir, sobretot detalls, anè<·dotes; p er exemple, din mo.lt ser.iosa ment que la mú si ca no ü deixa fe •· altres coses; si sap la llctt·a d'una cançó, la canla, segur , no ho pot evitar , p er això no l1a pogut mai estudiar amb 111 úsica , i per Uegil· ha de triaT molt b{·, p referilllement música sense Llett·a. AJ final de l'en trevista va haver de reconèixer que la mú ira estava bastant Lligada a la seva vida. 65 :H9 MUSICALIA Festival cie música celta p e r DAVID PICÓ S. A 104 q tH·st lli l'S M~ celebr a a BurTt·lo nu d Festi val de l\tÍisit· u Cl.'lta oq;anilzat pt• r· l' l nsti t ut Bt·ità nic· clins dels uclt'S dl'l st•u r inqu untè univcrsari. El seu pro¡;ntnHt. .. P e rò aba ns, una mira d ' his tò r·iu. E ra l' an y 19113 quun el Brilis h Cuuncil c·s vu «'Slablit· u Ba rcelona e n 1111 pis dc•l passeig de Gr·ària. En poc tc mpHl' Ins titut Hrità nic, eom és conegu t nquí, os vu converti r en una umhuLxadu dc Iu cuJtunt i la dcmol't·à r iu u Cutalun ya. Durant els vitjon; un ys 1lt' Iu di<·tndura, molts intcl·ll'l'tuuh! li lw ruls es •·eunie n a l' Institut pe r intc rea n via t· idl'es o llegir lliht·es ccnsua·ats. H omes com Car·lt>s Riba, J o~c p Maria de Sagan·n , J os«·p Bl!net , Eduar d T old rà i molts ult r·t·s va n passtll' pl.'t' l'Institut Br·ità nil'. E n In dècada dels St'ixan ta l'lnstitu t va acct• nt tw r la coJ.labo ració c uJltll'al l'lllrr Catnlttn) a i el R egne Unit. Hf'('onlr m. pl!t' e:\cemp lc, l'actuució r u ny 1966 del Lo ndo n Festival Ba ll('t am b Murgot F'onteny. Les pr·opostes cic nLífico-cultur·a ls j educati ves ha n cr escut contínuame nt d es d 'aq ur lJ 1943, a n1 fa cinqua nta anys .. . i calia cl'lehra r -ho! El nuc·li dc les nomlwoncs a t'livita ts d 'at¡uest cinquantè uni vc n mi'Í del Britis h Cotmcil a Burcclonu és t'I F estival de Miís ir a Ccltu , uu fcsti val pensa t p er mostrur· In ri11uesu dc h1 música tmdicional dc• lrs na rio ns t·c·ltes d'Etu·opa. El F t•;; ti vul dunt del 7 al 23 de juny i el seu p rograma és un u bona mostt·o rl e la m t'ts it·a t·Pit u ll f'· tual , estr u cturada Pn q u a l r e eoucet·ts. El 8 de j uny ac•tuu Boys of tht· Lou¡;b , un gru p csco«~ c~s molt popula r·, amb un dels violinis trs m Í's vit·tuosos de tota la mú;¡ic u truclil'ional , Al y Bain. T a mbé a<·tua Blcizi Ru z, un gmp dc ¡,tt·a n èxit a Brr tun ya . L'll de j uny, dos gnaps m[.s. Els escocesos Capercaillic i C r·a n , d ' Ir-la nda del Nord . Dels JH'imcrs, " The :Xew York Times" ha dit que són un expone nt únic d r fus ió cir músil·a sou[ celta i folkjimf..·. I lli " Thr NPw Yo r·k Timl's·· ho di u . .. E l lS de j un ) ac tua AJta n , el gru p d e moda a lc·landa, i Vl a hsant. uu conjun t dc Gal· les. El da rre r conct•t·t és el 22 de j un). am b l'actuació dels cst' Ot' C!!Oll Wolfs tone i els gallt'cs ' u Lua . Tots els con cct·ts tenen lloc al Ceutre Urbà dc les At·ts i l'Esp ectacle (SAT) a lc:. 21,30 h. A més hi ha e:>.-posicious ("Celtic Music Today'' , a l' institut}, ta ules rodones amb escriptors celtes, ta Ur rs de música (sobre gaita , violí, fla uta, vc u i acordió) i concer ts infoa·mals (al Centre l'Artesà de Gt·àcia). [ pe t· acaba t·, ducs ac tivita ts més vinculades al cinquante nari. Una sctw nua a~bans del Festi val Celta, ac tu n al SATla Big Co-Motion d' And y Sl11'ppud, dins del ma r c de la JV Mos tra de J azz EUJ:opeu. Aquest concert, o r·gauitzat p el Bl'istish Cu un cili el Talle r de Músics, ens ofer eix la possibilitat d 'escolta r· composir ions inèdites del prestigiós saxofonista br;tà nic acompan yat de la seva nova i espectacular banda. Ai xò Í's d 3 dc j un y. I dos mesos més tard , el 12 d ·agost , l'Ins titut p a tt·ocioa f'l concet·t ina ugw ·al del VI Festi vul de Veus Al ta fulla 93 . U n concert dedicat quasi exclusi va ment a la música de com positors britànics. amb la pat·tir ipació del qua rtet de col'Cia Ma¡;gini i t>l badton I a u Cadd)' . F inalmen t. l'última actuació mu· sical con e a càrrec nostre: " H appy bit·thday Lo you ... " . s I (' s a e: s d I· g MÚSICA CELTA. ' Música dels límits delm6n per SEAN CORCO RAN Northe rn lreland Arts Council ctualment, la gent q ue parla Llengües celtes habita a les costes accidentades i illes de la ft·anja atlànti ca d ' Europa , la qu al, a l'època medieval, er·a el límit d el món conegut. No obstant això, havien estat la gent dominant de l'oest j cen tre d'Europ a a ha ns dc l'expa nsió del podet· eomà. Va n aparèixer com a poble culturalment tüfet·cnciat al centre ri ' E uropa cap al 1200 aC i es van conwnçar a estendt·e cap a l'oest, per les ten es on es u·oba França actu alment, p er Gran Bretanya i lr·landa i cap al sud , per la P enínsula Ul hica. L 'expansió d e l' Imperi Romà A 66 350 va comporta r· la lla tinització gradual d ' Ibh ia i Gàl·lia, p<'t'Ò a Irlanda -on mai va pcnctt·a r el poder r omà-, va continua r predominant la llenf:,'Ua celta irl and esa, el gaèUc. Quan els t·omans es van r etit·ar dc Ct·an B1·ctan ya al segle V a C, els a nglosaxons, u n pob le germànic, van cs tabli r·-s'hi i van expulsar gr adu alm(•n t la població que parlava cf. I tic· hl'itànic cap a l' oest mun tanyós: actualmen t, Ga l.·lcs i Cornua ll a, al sud-oest d ' Anglaterra. Aquestes invasions també van provocat· immigr a cions d e celtes del s ud dc Gran Bretanya cap a l'Europa continental <le nou , I)Cr establi rse a Armorica (la 13r·cta nya actual) i probablemen t es va n aj untar amb els gàeli copa l'la nls su- per vivents . Així és com els celtes van esdevenir els pobladot·s del Ümit d 'Em·opa: gen t de la mu ntan ya, de les illes i del ma r . L'arpa La ment europea sempre ba associat els celtes amb la música, la cançó i la poesia i , des dc fa molt temps, l ' instrumen t mus icai més íntimament relacionat amb acrues ta imatge ha esta t l' arpa celta. Va ser l' instrument p rincipal de l' antiga aristocr àcia gaèlica i gal·lesa fins a ]a seva desapad ció al segle XVI i es va associar amb els r eb uscats sistemes poètics dels bards o poetes de la cort. La seva forma característica, amb la seva sòlida caixa sonora , 11 a s l' ,.1: (' f l' t• l' Jl t I a lt el ~ l ) 3 r MUSICALIA Boys of the Lough tallada d ' un !;ol t•·os dc fu Ata , el seu cap baiJ\ i el seu llis tó t•ncorbaL , avui dia t•stu considerad a interuaeionalmc nt l'emblema nacional d ' lt·lancla. L' instrume nt s'utilitzava J.li'Ïncipalmcnt per acumpanyan·ls r·ceitals de poes ia que ft'ien l"ls ba•·ds, la <rua! podia set· igua lme nt m us ica l o e ntonada. p et·ò c-om qm• la tècni ca va ~et· transmesa ontl mcnl, no ten im rap idea d c com d evia sona r . o obstant això, <·ls comentaristes medieva ls sembla ven tt·obar aquesta mllsint molt a tractiva i la t~cni ca d e ls arpis tt•s eeh<'s era eonebrttda ¡wr tol Eu •·opa. Es diu , per exemple, qm• hi ha via pelegrins de Santiago , a Galícia, "cantant eanç:uns J)IW acom panya t· una urpa ga l·l••sa" el 829 aC. Amb la disso lu ció dc l' antic sistema de el a ns a la·landa i d c l'al'istO(T ¡H.ia celta a Gal·les, al segle X Vl. els a •·pistes es van quedat· sense m<'(·cncs i <'S van convertir gntd u a lnwnl en a rtistes itinenmts, imitant la mús ica de camln·a t•u ropea d 'aquella època. A pt·incipis d' aq u cst segle, sota la inlluhwia dt'l movime nt celta romàn ti<·, es va erea •· una imitac·ió d e l'anti ~a aq1a celta i es van fundar escoles ¡wr propaga•·-nc l'ú . Actualmrnt , joves mí•sirs vit·tuosos estan tksenvolupant tècniques f a~wi n a n Ls JH'r toear l'a11Ja f'f•lta i estan r cdeseobrint part de l'antiga potr nc·ia dc l'instl·unwn t. La gaita En la músicu folk aetu al, l'instrume nt es¡wt·ialmc nt •·elacion at amh els celtes és la gaita, en totes lt's seves formes di vc••·sc•s: In gaita de Highla11d d "Escòcia, la gai ta Uill.eann d'Irlanda, Iu Ri11Í011 tk Bretanya i la gaita ga llega tlc Galícia. Amb el seu so salva lgt• i amb els seus bot·dons bl'llnzidors, és ideal per· acompa n yu r danses a l'ait·e Lliurt' o ¡wr t'llcapçalar qualsevol tipus d t• processó, tant per a un cm,amcnt, un t'nlt'•·rament o una hruetTa. Sh akes¡war e era ben conscient de la seva eapacitat per atemm·ir: •· ... altres, q u an l a gaita els sona a l tup dc•l nas, no es poden eontt'nir l'orin a.,. (El merc(lder de Venècia, IV.l). La Píob Mhór (gaita g•·a11) a lr·landa i Escòcia també t•r·a t'Olll'guda com la gaita de la guet·ru i vu estar prohibida divcnws vegad••s per la seva associació wnb lt·s n ·b el·lions . Està co11stitu'id a b àAicament perru1a b ossa que s'in l'la , b é amb la boca o a mb I.' ajut d ' una manxa , de la qu a l s m·t un tuh doble, proveït de forals, mitjançant el qual es toea ht melodia , i d ' u n o més bordons que l'aeompanyen. La gaita de Highl(lttd d'Esc<lcia és probabl ement la gaita celta més coneguda dc totes intem acionalment i actuahnt>nt , é · no•·maJ veure. a molte par·ts th•l món, bandes que fan mant's amb aquestes gaites i timbals, tocad t's per gent que no té r es d'cseoC't'Sa. Inflades amb la b oca i a mb tres bordons, ten en una esca la qur le!l difereneia i crue dón a 1111 fo rt lo penta tònic a gran pa•·t dc la m úsica cscoeesa. A Galíc ia , Finstr·umenl pred ominant és la gaita gallega: um1 gaita ques'in Oa amh la bm·a i que• té m1 bordó pr·ofund. Normalme nt es toca per ballar, fonnant part d ' una banda t'OIIStituïda JH' I' dos gaiter s, un bombo i un tambot·. A Breta nya, la Biniou {·s una ga ita pNita, que ' 'infla nmb Iu bota. amb uu t'mic bordó. No és molt usu al l'ntrc les gaites c nropN's. atès que t Í' un to molt a gut. Com a acompanyament pe•· danSl'S h n·ton<'s, sempre es toca juntamc•nt am b la bombarda ll robot- bn•tó, el qual s 'entona una <wta' a p t>r soLa ck la ga ita i ¡H·oporciona tma continuïtat per a lc•s nwlodics dc• It's danses q nc pn·n en for ma de c rida i resp osta. La gait a idandesa o gai ta Uilleanll (paraula irlandt>su l'OlTt'sp on<mt a colze·) és fo• ·ça rlifcrcnt dc lc•s ultres, e n el scntü que s'iu11a umh m a n xa i el tub amb f01·a ls, mitjança nt el qu al es pmdueix la nwlodia, thrn a bas t de du es oclav<•s comp le tes . Es toca assegut i p ossc'l'ÍX tres bordons, el quals •·csLt·n sobn•la cama més enlair·ada (lc•lm úsic. A mi'·s, al lhu·g clc·ls ho•·dons disposen dc tres f1 a utes a mb d aus -anome nades r·ebrulado•·s-, Ics quals est an distrilnú·des dc tal forma que es p oden p•·oduir· a<"of'fls d ' acompanyamen t , p rc>mt•n t els conjunts dt> <"la us amb el pun y d e la mà infc•·itw, q ue és la q ue toca elluh amb fm·at s . E ls pr·inc·ipia nls diue n t¡uc tot·ar a quest ins trume nt "és <:om b anllla t·-te a mb un pop" . La dansa La dansa d omina la vida dc· la mí•s ica lntrlit:ional de les r egions <·el tes: des dc les ràpides ziga-zugut•s dc•l R eel escocès, passant pels passos intricats dcLJig id a ndès i el ritmí' galopant d e la Muilleira gallc·ga. fi ns al e r·pe n tcjar es¡H•c·taeu lar d el Plin o An Dro bn•Ló. Gal·lcs és l'excepció. Al segit• XlX, alts càrrecs eclesiàstics c•s ,·a n oposar par·ticularment a qualsc' ol forma d e dansa, motiu ¡w l qual h an sobt·evi c ut molt poques danses folk gal·leses a n tigu<'s. A Escòeia , l' ins trument més <'sll·c tamcnt •·clacion a t a mb la dansa és el violí i d es del segl<' VTJT ha predominat a la eosta sud i <:st , on sovint es tocava junta me nt a mb el violoncel , tot propot·cionant un baix de fon s . Kl violí està IJjgat amb el desen volupa mc nL dc la dansa Reel, la qua] c·s va escampar d es d 'Escòcia du ra nt <>I cglt· XVIII, i esdevingué molt popul a r a Irlanda, on actualnw nt é-s la dansa més comuna. Els estils d c tocar el violí dis- MUSI CALIA pe•· a l 'oïda europea és la u·adjció irlandesa Sean Nós (estil Vllll). <•I qual ens fa r ecordar molt alguns estils de cançó àrab i i'ndia. El ressorgiment de la música celta 104 68 352 tintius irlandès i escocès, amb la st>va fot·m a velo~ df' toca•·-los, amb molta ol"llamentació ràpida, h an so•·brit d 'cfrctcs semblants produïts per les gaites. Altres instruments p er a la dansa J ' Tdanda són: la flauta tnlvessct·a dc fusta, el penny'r.v histle (un intrument humil però q ue, a mans d ' un virtuós, pot produ it· una mú ica extraordinària) i la concertina. A Ga lícia , tamhé es toca un oboè foJk , la chirimía {gr alla) i el pito (xiulet) i tambor (una combinació d c flauta i t imbal, tocats pel mateix intèr-pr·et ). Aquí. igualnwnt corn a Bt·<·tan ya, la sanfona uielle (orgue de maneta) es toca per ac-ompanya r dan e i és molt coneguda entre els mú ics itine•·a nts i els m a •·incr·s. Les panderetes tene n importància tant a Galícia com a Irlanda. El pandeiro gallec sovint s'utilitza com a únic acom panymnenl per a les cançons fetes per a danses, cant ades per un grup de dones. El bodhrcut irlandès, originahnent una t'inu dc camp primitiva ller ga rbellar· el gn1 , s' utilitza va com a tamhot· en ce•·imònics . Tocat amb un pa l curt amb d os caps, actualme nt forma pat·t del con junt d ' ins truments d c la música tradicional idandcsa i p ot pro- duit· una àmplia var·iNat d 'efectes d e per cussió. La can~ó A totes les tc r-r<'s celtes, Ja forma d ' interpt·etaeió musieal més venerada p el poble és, sens dubte, la cançó . E ls escocesos , gal·l<'sos i irlandesos i els IH·<•tons i gallecs són essencialment g<'nt elf la cançó. Mentre que les cançons per a danses estan vistf'S com una diversió o com a proesl:'s df la destresa vocal , cada n •gió tamh~ Li' <'l seu propi gènere o tradici6 de cançó especial de qualitat,,com ara el Penillion gal·lè o el Amitram Mhóra (g•·a ns ca nçons) irlandès. A Br·etanya, les "gr·a ns cançons" s'anomcn<·n Gwerz, can çon èpiqut>s qm· cxpliqu<>n històries de llegendes telles a nt igues, sovint amh fort<>s r<>f<•ri'ncies màgiques i algunes, fin s i tot , tenen lligams dü·eC'les amb la literatura gaJ·Icsa medirvul. En la tradjció gaèüca d ' Esd)cia i Td anda , la poesia i la cançó Hcmpre han esbt una única l'OSa i malgrat el fet que aquestes c·ançons hagin estat tt·ansmeses oralmt•nt dunmt centen a t'S d ' n n ys, C'IH:a •·a t' H •·<·coL"Ci en d s ooms de moltH dds poetes originals . Pt·ohahl<'lll<'llt, c•l tipus de cançó ccltu ml-s insi)lit Durant els dan·ers vint anys, la mÍlsica celta ha gaudit d ' una popularitat intet·naciona1 sense precedents. Als a11ys seixanta , hi va haver un movimeut gen eral cntrr. la jovt'ntnt del món dest-nvolupal ptw tornar a la música follç i els intèrp rets joves dels països ceh t•s van tenir sort de disposar d'una música tradicional pròpia pròsP~"•·a, en la qual es podien inspinu. I això van fer· , d esenvolupant noves formacions i c-ontexts d'interpretació , introduint nous instrwnents i cr eant gèn er·es nous. L · or·gauització de festivals i.ntel"celtes, semblants al que l"lnstitut Bt·itànic organitza aque t any a Bar·celona entre el 7 i 23 de juny. h a provocat molts entrecreuaments musicals fertilitzants entt·t' divc•·scs •·egion s. Per exemp le, la majoria de grups irlandesos i escocesos inclouen elements bretons i gallecs en les seves actuacions i els b t·e tons ban adoptat La flauta it·landesa p er a la música bretona. Les qüestions d 'identitat i lJengn a, esp ecialment de cultures de llengües minoritàries sota una gr·a n pressió de l es cuJtur·cs europees dominants, són una pr·eocupació comuna en totes les r egions celtes i aquesta mateixa qüestió tarnllé la tracta una nova ona de poetes-compositors de cançons. com Dafydd lwan, en gal·lès . i Youcnn Gwernig, en bretó. L'intcrcan vi fertilitzant també s·està pt·odtúnt entre altres gènere . com el rock i l' orquestraL Molt~ grups tlc rock intemacionals ara introdueixen elemen ts t'elLes en lrs seves actuacions. Tot aquest procés ha creat una generació de m úsics, a les teLTt'S cf'lt es, que són ober·ts i .innovadors. De Ja mateixa ma nera que la majoria són bilingües, són tamhé bimusicals, i se scnte11 en I'Crrcny propi en molts llenguulgt'S musicals dif"et·ents . Sc senten Sf'gurs en cxplot·:H· molts mons musicals per·què confien en el coneeptc de la seva pròpia hf'rènda musical. "Si no coneixes els tf'Lts orígen s, aleshot·es tampoc no saps cup on e t dirigeixes". SCHERZANDO t , L - t t l s ] l s ) 3 s ) 1 l s e ] 1 ) s 1 s e Pere Artís i Benach lluís Millet i Loras LLIBRE DEL CENTENARI Articles inu·oducLmis: Montserrat Albet, Joan Uuís Marfany, Enric Jardí, Josep Ma. Ainaud de Lasarte i Josep Benet FU DACIÓ O RFEÓ CATALÀ- PALAU DE l A r-.tÚSIC:A CATAL\ A EDITORIAl. BARCI NO Dt·tu.uwu-lo a la \mll<t llihn·lia o a Eclitolial H;u !'i no (.\Ion heli~. !I- Td. ~I H ()H X.~) ] a en sou subscriptor? INFORMACIÓ: Sant Francesc de Paula, 2 -Tel. 268 10 00 - 08003 Barcelona CONCURS CONCURS Catalunya Música/ Revista Musical Catalana patrocinat per TOCS O TOC_A C.....O•C..O. J<I ~,~~~:.: Aquesta sccf'ió d c la Revista ha estat pensada amJl la fïna lital d l' cen~tt r la pa r ticipació lúdica dels nostres lector s. Entre les pet·sones que hagin t·espost cor r ectament les p reguntes que tot segui t formulem, scr·à sortejat mensualmen t un lot de discos compactes. PREGUNTES: l. Qui és l' au tor dels poemes del cicle lied de F red er·ic Mo111pou El combat d el somni? A) Tomàs Ga t' Cés B) Josep M. López Picó C) .) ost' p Janés i Olivé 2. Quina d ' aquestes tres òperes no és de Claudio Montevcrcli? A) L' incor·onazzione di Popea B) ll r ito.-no lli Uüsse in Patt"i a C) Giul io Cesare 3. Quin violinis ta estrenà el Concert núm. 2 p er 'Violí i orr¡uestrn de Ba t·tók a Amslet·d am el 23 de ma rç de 1939? A) Zoltan Szék ely B ) Yeh udi Menuhin C) Fril't Kreislcr· 4. Quin interpretà el p aper de Don Giovanni a la vet·sió cinematogr·àfica d c l'òpera del mateix títol que d ir igí J oseph Loscy cl l 979? A) Ruggero Raimondi B) José van Dam C) Rt~ nato Bm sson 5. Quin cantan t es convertí a la r eligió islàmica , deixà la seva csu..-cra i adoptà el n om de Yus uflslam? A) P ete SeegerB) Bob Dylan C) Cat Stcvcns D) Robin Gibb Empleneu la bu tlleta inferior i envieu-la a: Catalunya Música/ Revis ta Musica l Catalana (Concu rs) . CI San t Fra ncesc de Pa ula , 2. 08003 Barcel ona . Cal fer -ho ahans del dia 15 d c cada mes. l • ~: - -~ - 104 Solucions al Concurs de maig 1993. 1. A) E lt·ci Da vid . 2. 3. 4. 5. B) Riccardo Muti . C) P iotr L T xaikovski . A) Raimon TotTes . A) P ittsburgh . Han estat gu an yadors d el Concurs d ' abril1993: Delfí Colomé i P ujol (Madt·id ) i Da niel Mest re i Dalmau (Ibrualad a). E ls noms dels guanyadors del Con cu rs d e maig 1993 set·an pu bli<-a ts el mes que ve. ~-- - --------------------------- -- - --- -- ----------- -- - ------------------------------- ------- - - -- - ------- BUTLLETA DE RESPOSTA (iuny 1993) l 2345- A) D A) O A) O A) O A)D B) D B) D B) D B)O B)O C) O qO C) O C) O C) O D) D Notn i cogno1ns: ................................................................................................................................................ . Eda t: ....................,...................................................................................................................................................... . Ac:ll·cça: Tel èfon : Codi postaJ i població: ................................................................................................................................. 71 355 ·-·...,.. •*" ·" ·- -,.,.---.. 000 te rl. Ie ci 111 d. qt su lc bt Iu In o TRAFALGAR, 4, lH. B r e o TEl.. (93) 268 35 oo 1 FAx (93) 268 48 29 o I(\ L, la 11·. LI"• ((l .-¡ va DISCOS I manuscrit d e la música que ?onté aquest cnrcg¡s trameut fou tt·obat a la calt:dral de Beauvais i data del ~cgl c Xl li. E s c r e u , p e rò , que e n t·ealitat el manusrt·it d e l Ludus Danielis és Iu c ulminació escdta d c moltl's ve rs io ns m és antigue;, i conservades p er u·adició or al mitjançant els tt·obadors i els ' tt·ouvèr es'; en aquest as pecte, cal nom~s obser var la coexis tència rl ' algnna. de les mús iqu es d e l manuscrit d e Beauvais amb les cançons del Carmina Burana, e nca ra que aquestes amb un tex t no tant pie tós. Daniel. e t·a. doncs. un tL·a ma litíu·gic t·cpresentat uuua lmc nt el elia d e Cap 1I"Any, tot coincidint amb les rnaitines de la Cit·cmneisió del primer elia d e gene t·. É s l ' úni c manuscl"it d ' allue•s t es carac t c rís tit¡ucs qu e s' ha conservat , bllsceptible rle poder ser intr rpt·e tat: és a dir, l' únic umb una notació r ea.Lnent desxifrable. La hi s tò ria bíblica és ben conc¡,'ltda i ens pt·esenta la r elació ctllre el profetu DAniel i els r eis de Babilònia , Baltatzar i Darius . Lu tnÍI!!ir a és de gran qualitut pe l que respecta al seu tt·acta ment melòdic, i, e nlrr d'altres coses. hi d estaquen la gt·an exten sió, r or i~ in a lit a l i una g t·an va rietat. E El text, a més desuggel"i•· t·o•·s masculins i d ' infants, d r i x u vc ut'e la possible JHtt·ti cipa c ió d ' ius tru mrnts, cCis a que s'apt·ofila en el disc, Lot afegint pa ets ins trume ntals d ' acompanyament o b é utilitzant e ls ins tnunents com a introduceiuns o finals de lt:s p e· ecs . T a mbé cal r emaecar la inc lusió d ' algunes danses al mig dP la trama, aspecte jus tificat, sens dubte. ates a la Jlih e •·tat amb qu è UIJlle·stcs obees e re n r e presentades. Pel que fa a les veus, el rcnu·s de l' org armm (pitagòl"icame nt afinat) és sovint ex plotat e n aques t compac te, en cara que n o se n ' ubu s a. co s a qu e l'oi <·nt agra eix esp ecialme nt. La trualitat en el fras ei g m o nòdic d'aques t gnt¡J és t·calment impurtant, uix í com també ho són la seva dicció i el constant do mini tímhric de les ve us . Enamora ts d c les ve us i de l'estè tica medieval: n o us estigue u de tcnit·-lo. ej.M. Sa pe ras tnwtm·a de l'obra, bas tida e n rsr e•nes closes a r e1lós d ' nu númet.·o de bravm·a. Els ut rac tius principals d ' aqu es t enregis tram e nt del 1982 (tf.enicame nt molt CIJttilihnll) t·aue n en la incis ivihtt i elegàn cia dE' la eo nc<•t·Lació de Bonynge i e n Iu pt·estació vocal dt•l baix amnel Ramcy (a qui ••I òisr c~ on vé per la petit e~:~a de• In v<•u ). S ulberland es mostt·a amb amor pt·opi t' n Ics eolonJIUrf's, p e t·ò ht veu SOna l"f' SSCC il e n el C UIILO angelir ato i un x ic cautelosa en les agi litats. Fn111ro Bo nisolli es tà impre viRihlcm ent rlesigual. La scvu \ ' l'li spi11to ccr·ca t·essonà neic!i dnrm à tiques que perj udique n la lúúa d c cant (t'n nn c-l a r· paral·lelismc amh Ft·an c o Core lli ) . Manng ueua està vulgat·. L '1·nrcgis tnun ent de Cardnli'i amb Caballé, B e t·gon:ú, Cupueüli i Raimonili és supPr·i o•· e n la vocalital, ¡>1't·ò aquest el supem en la resla .eX. Casanovas-Danés. nw n ys tin guda ), p.-rò t•nn:.tillwix un de vpssaJI d1· melodies, a l¡,r un es digneH cie fi gnr:u ra Norma. T é pàgitu•s admirables, co1u lt·s àt·it•s del bar·íton , d ' umr inll"tlblll't <"ÏÓ que fa prnsur l'li Vt•rtli. Aques t enregistrumf' nt dels an ys seixanta (•s l' (tnit• tic la discogr·a fia ofit·ial, amh l'at·tis ta qu e Ht t·est•atnr J'oiJra. de )' oblit , Joa n Sutherlancl (La Seula, L961 ). És tma sort que d tt'nor fos P tlVltrotti , nmiJ In vc·u més csma] tada qu e 111ui i un f•·aseig d' lentolobrin , i quf' l'importantíssim p npet· de FiJippo Vis conti 8' ut o t·gu Í's a Cot·n E" liu s Opthof, un excel·le nt baríton nmb una nul·l a inc·icl ~ nl"Ïn d isco¡,rr à fi ca. Cm·r<•<•tíssimu està Ja sopruno J nse•phin C' Vc asey com n Agnl 'rif' , l'nra•·a que es pugui en yor·ur la prcsè-ucia de: Hainu l ubaivans ka, que pn1-tir'ipa va en la proclucr i6 de Ln Scala (exis teix e l t·egis tt·e pit·ata). i pnfeN a r·e•Mtltala pn•stució de l'ot·41H'blra i cor londine u cb, s ola la batuta dc B on ynge en una lcctu.r u plena d ' eleguncia i vibració. Un documrnt imprc•scindiblc p e •· n " lwl cantòfils", compJeuwutul amb àries i escenes hf'llinitu1cs a càtTec dc SuI hcrland .eX. C.-D M' I. .t..• i= 104 ..• 1: ..t ;:¡ ~ A q1u•sta òpet·a cort·es pon a un mome nt de f ebrilitat compositiva dc Veedi. que es va ha vet· d·afan ya r p e t· a rah:u·-la per tal de satisfe r una p e tició del Ha ymurkct Th e atre 1ondinenr , que volia oferir una première a la sopl·ano s ueca Jc·nrt y Lind. L ' a}'lressamc nt és notori, ja que, al cos tal d' escen es b ellíssimes t¡ue pt·cfiguren Macbetil (la se va estric ta coetània) i 11 trovatore, hi ba e n c nr·ca ram e ut en l" es- R A questa òpera , estre nada dos an ys ahans que 1 Puriuwi , la qnal prefigura , fou lo pe núltima de Bellini. T éuna factura i un llibt·e t eon vr ncio nals (caus a d e egina va ser Wl encàrrec de la Fundació Kussevils ki ol compositor Marc Blitzsl<"in (1905-.1964). Defi11ido rom u òpera , a Em·opa no pot ser titllada d' altm co~u que dc musical (no m'estrauyu que Mm-ia CaJlas declinés la pr·oposta d e Bernstrin de canlat·-la a La Scala). És un seguit d 'a.riosos i t·ecitaLius altcmats amb tongades 73 357 DISCOS dt' m gtime, juz7. i hhwll, di.• ¡.:alnps. pnlc¡ut's i vuiHos (en l" ut•lt• l(llt: t'S<'l'llificu la fc·slu). L· uq,rttmt·nl <·on·<·~pon a l'nhmtt•ult'HI Tia e /itt/e Joxes de Lilliun llt·llman (que odboinii Iu pel·lículu l..a lloba), IH' siluu o Alobnn111 l' any 1900 i[.¡¡ un híl)l"id d"aha comrtlüt ( mancn·s rl<•l Sucl eonLa·a t•l pntglllnlinnH' dt>l Nm·d) i dt• tragt·diu gn•gn (Ciitemnt'S lru/ Rcgi uu assassina I lm·ace/Agamrmnon tlnvanl. l' hcll·a·m· d 'Ait•xtmdm/Eicclnt) haHltllll en lo línin d' un Eugt•nt• O'NI'il. L' idioma musit"al a·csuJtu molt " Bt·outlwuy" i l't' lltl'l u Gt•t·sbwin i llet·nsl<•in. Snn u~t•l Hnnacy lwilln amb [on;u pt·òpia (c u un pnpcr· mí·s ad1·qunt u un baríton) i domina un t·cpu rtimt>nl fluix, en què Ciesinski mosLt·a una drsagmrlablc uspr·ot· voeal. .Mmu·ed dirigeix cstupcnclam<'nl <'I CflW nom~s són t'labo ral ~> ocompanyam<·nLs.eX.C.-0. D 74 358 os discos senzi lls i un dc dohle que mos Lt·cn la personalitat del pianis ta rus en la srva nova èpol'a, tan intc t·c•ssant com disculida. Es tt·acta del Richte r posterior a la seva " baixa" fo•·ç-ada a con seqiiènl'ÍH d'una serios a dolència c·at·diaca quer obligà a n·plunLl'jar·-se tola la seva manl't·o d"acluut· davant del púhli c . Ac tua en cons!'lJ üència en tUl am bien I de forçada intimitat i rlistunciame nt envers del públic, una llum portàtil i pet· tunt senripenmnbra cons tunt i, sobr etot , partitut·a sobt·e el piano pe r Ucgir t'O tot rus ones intet·pre tacions qu e e n més d ' twa avinentesa han •·esulta.t, corn a Bat·celona , titllau es tumbé d e meres ·'lectures". At·n atTiben aques tes gravurions , no del tot recents però dins ja de l'esmentat pedo de i efect ivumt'nt r·etroben els dos carà<"l<"rs que el comentari eclitoria l li \'Ol atribuir: lo severitat i r ascetisme interpretatius. ¿És això cert o bf fs unu conseqüència d ·u na regressió somàtica i d'autodefen sa? En l ot cas hi ha enca ra un altre a s p ecte s ingular que no podem passar per all en ac¡LH'Sl instant de Ri eh ter: totes l<·s programacions, i L<tmhf aquestes gravacions, solt·n referir-se a obres e¡ ne defugen sistemàticament Ja 1'1:'fet·èllcia al repertori més fressat. Ens trobarem amh Schumann. Brahms o Pt·okofiev, i altres, pet·ò sempt·e amb obres abst:ols df'ls concerts rutinal"is . Així escoltare m. en aques ts ,·olums, obres insòlites. inoïd es, com aques t es " fu gues"' de l" opus í2 d e Schumann, poc ft·rqüents. com aques tes dues ]ll.¡ml'res sonates de Brahms o d repertori rus amb uns mrraveUososprcludis i fugues d e XostakòviLx. I qui· no dit·em de l' amalgama de Ics Variacions op. 27 dc Wcb ern , jwJtame nt amb Burlesques de Bartók, duf's Metopes de Szymanovski i ]a t·emo ta Suite l922 dc Hindemith? En aques t cas música d'una av!llltguanlu molt puntual his tòrú·amen t i que retrobem ara en vet·sions lnespet·adamcnt superbes (Webel'O i Hindenúth). Sí. en efecte, Uf'SCO- brim aquí un 1n·océs d'ioCf ni' no havírru dc•seobct·t cnc·at·a t' li aqurllr•s actuacions e n ¡JÍtbli1~ cie Ric·hlrt·. que ll t t• ,. i o ,. i l 'l. n e i ó PHILIPS V ivaldi va néixer a Venècia el 16í8 i GPminiani a Luc·ca el 1687. i\mltdús mos tre n pn·dilt•c t·ió p e ls in s trunwnts dt• c·orda i pertanyen a un u geni' t'U(' iÓ que encar·a t¡S pt·csrnt el brt·an model de la figur·a ci ' Ar·rangrlo Con·lli. Dl' les nou !I sonalt>s pe•· a violoneel que conci.xem de Vivuldi, Ris vun Rl' t' imprcSl'H a Par·ís ri] 740: i el manusel'il clt• ducs sonates és a In Bihliolc•('¡¡ dc·l Conservatori dP Nt'tpuls i ui casl<'il dc Wiesentlwid. En aquestes oha·P.s, l' autoa· <'llR pt·esen la un tt·acturnen t de l'instrument ul mateix temps lía·ic i vi l'ltWSÍ!\1 i C'. Vivaldi i Ct•miniani va n fr•r t·cvolucionat· la sonata (~ap a unu for·ma mixta entrr la Sonat et dct Chicsu i la ascetisme i acJuclJa abstt·acció són evidents. Eno agradaria a¡·a escoltat· en les seves mans un t·crital J. S.Bac b.e j. Casanovas. ?'4-/.Jvr¡ Sonata da Ca mera. En l!•s so nates vi,- aJdianf's, la quantitat d c motius l'Oillrastants suggereix la hipòtesi d ' una data dc composició tat·dana. GenriniaJÜ, rom Vivalrli. publica ]es Sonates per a viol.oncel op. 5 a París l'I 1746. Gran vit·tuós del violi i p edagog r econegut, viu els darrers tmys tic ht HeVII vida o Dublín i a Lontlr·cs. Del seu vessant didà<·Lic, hem de destacar dur~H obt·cs : The Art of uiolirr playing i Rufes for playirrg in a true T(lste ... La versió matct·ialitzada en aques t disc compa cte cer·ca l 'equilibri e ntt·c Iu Lècnica i e l se ntim e nt i a consegueix una s imbioa,i adequada dels dos aspt't'Les . La qualitat lirica dr l'estil violoncel·lístic d' Eorich Schif[ és soslin¡;ucla pPr una excel·lent realització d el baix xifrat, al t'luvicèmbal i a l'orguc, dc· 'l'on Kopman, i , e n l'execució lineal del baix, pel disetu'N nuïd de Jaap ten Lindt·n. Enregistrament especialment r ecomanable pel rigor que palesa, en contrast anlh els excessos qtu• havien so fe t·t aqttt•stes sonates en arranja m ent s d'arrel,·omànti ca . eM.Ll. Cot·tadn. ~­ 1. lS :;:::,~F:OO..,., CONCUIO~ 'D al • o.....,. 17c..b ... ¡..,.., 22-JO ....... 9. ,.looo4· y Orqueslo Nocional de Espoño Presentoción Rios, 6tgono Ol.ra, de a-ini, Toldr6, Rodñgo, M. cio fala: f'oloJw, .. ~.. ~ J. Eopoño P. L Tchoibwlcy: Sinlot.lo •' 6 ., Si . op. u , 'I'<Miom' Obrat pcro 6tgono J. A. J. Cabolllloo, Como cio Alau,., F. .............. LOcM¡o, P• . _ ,, A. Solor, N.~ J. Turina, E. Holhory J.L Turina 2. .r. fUIIll1bra ~~· '"- 21 do ¡..w, 2300...,_, r....,doiC.W.Iolo - Ballet y Orquesto del Teotro Mo~nskv de San Petersburgo Victor F..lotov, dirod<>r Ttho..,nlcy/ha.ov"'*""" El forlodolos a,,.. ,..,...._,..a=:> &potlkulo •rxo hitopeO d. lo M.lllm.. 3. Mo~nskv de San &potlkulo ............... 4. ,..I=>- -2•d.¡..w,23.oo ...... r• ..,dJG.wall. -,..@.O i - MIJiico: Nocho Oucrlo &p.IINio ............... ,_ I=>- 0 - la t i ISI ·('- de D- ja 56bodo 26 do junlo, 12;JO ...,_, Sot*l tgld Cot.draJ J. G6mu: loloJo P""' Otqvoslo .Aib6niz-Ma: fvomcién, A.orb y Tñona M. tt.n.l: ~ ..pa;;Jo. 8oleto 8. 0...... 17 do;..-;.. 20;00 Noti ....r.--...Jolofolo Raf-I Riqueni, goitorro Eliot Fisk, guólorro Jo 54 Maria Gollardo, dirodor Sobócos/E. c:.om-, Gn>•r Conc:otl , ...... oloooLt>l J. Rodrigo: frnasio pera un gont31.ombro ., JU Carw:i.noHcm...,¡.o :lO ........ So¡¡cMo 11893·19891 .l'S n- ue es !l- s.,.- po<O cwnloo 19. ~=~~ 12. m ... Orquesta Ciudod de Gronodo nw.tt.._ :~'¿_~·2UO"- C. lldart~ Orquesto de Cómoro de Israel Shlomo Mlntz, director B. llritton: Vanoo'""'' JObnt ..., toma d. F""'l Bridge, ap I O Elena Obraztsoo.o, Kat\o Riccicmtll,"""""" Martin FiKherOieskau, cliMa• y obertura• d. C.W. ~ S. Prolc.ofiev: Visione•/ugitiliOt P.-..F. c:a.a.A. Ponchloli, ConMft <;;o~tUile~, "'P"'"" lola Caso"-go, -="'f"'no Elena Obra:rtsovo, """"-"'aprano lñold Fnuón, borf!ono · ...... Le~ne. dir.c!or F. Mompou: "Eh jnptopem• pera D. Shoolak.o.W.: Sinlanlo uiiJio,ccroy~ d. al...,, op. IlO a J. A. Cordo: Cónrico .,PriltJoll.....,.,. 14! ~=-~:c::~;¡o ... Orqueslo Filormónico deMoscú Rofatl Orouo, pòano Vaully Slnolsky, o.,...., P. L TchailicMly: ~n'I - .op. 2J s. Rathrnanlo-. $uJo,óo "'2 on/W-,ap. V Orqueslo Ciudad de Gronodo a- a.- P.L T~y: F. MlncWuoM: Sitllonio •• 9 .. Ob """"" """,._ r ""~"", ., s; b.mtl Ew progromoción podró .. >uS<epible de can-Cioo. Ayunlamltnlo do G111noda y JOiilla F. Sdni•t1: •ond6 pera .òokn y on¡uetla J. a.onlo .. ¡, """""0438 F. MlncWuoM: Conàorlopera ..olio eni/o,_ ~:;:¿:r-;.2uo..,., Aida Ce<cato, ......... Telólono 958/2297~~. Fax 9S8/229n4. Dl Shlomo Mintz, di- T.Marco:Exorio/ C. Halflor. e - ; - paiO piot>o yon¡uesla x. Mon ....... lgo: DoJinlof¡r'oò6n motlol6gko d. lo J. BocA J. L Turina: l'wiíC. Halltor. r - r 1x.1a.1o .,¡,¡,,.¡ Orqueslo Nocional de Espoño Apor1oclo de e-- ~ 18080 Gronoda ;§ii JVAT~ AADNU!T~ <$ Orquesto de Cómoro de Israel Marfo Man~MI Caro, plano Crlatóbol Holfh.r, di,...,.. Orquesto Sinfónlca de Asturias Coro Nacional de Espoño 7. 18009 Gronoda :;-.,:~F:oo....._ 13. ~--:-..:.:::.;~~~:- a=:> Obro• pa10 6tgono de Ccbonillo•, Atauxo, Uclon, Wolond, Baguet, Slonloyy Soler n- e•cl 11. - _ 6 4._....olofolo '*'· 22:30....... 20• ....,. David Titterington, 6tgor¡o Cctrol del Catbón ~.·;;c22•30 ...... s. Prolcafie.: RorNo y MiOlO • CI Mcriana Pinedo 18. ---..... ®·Oirottor Mislico: Nocho Oucrlo in te 'OJorJ' A. Colalani y J. Olhftbach 6 Venia delocotodocles • inlonnoóón: tnO)'O', S. ""*ooie.: Sirlonlo n' 5 ., Si b.mtl """""·op. 100 Compoñfo Nocional de Oonz:o o- r¡g Set-glu Celi!Mdoche, clirodor F. J. Hcr)>dn: Sirtlonlo •' 92 en Sol Vaully Slnoillcy, d.rodor P.l. Tchaib.,lcy. 11- y Julifllo b¡Ntlllcvlo po'-f...!o ,_ va ·s. c. es Orquesto Filormónico deMunich c. towinl, c. Oonlalli, v....... o.-.da. Cer PonJut ·Poto o dos·. Rouemblomorl. ~Jio 1••..., ob.M.I PATROONIOS: ::=!~vn30 ...,_, Orqueslo Filormónico deMoscú 5. ~=:=2300Nwti a el :la tu.,., no• d./o en ol 17. Orquesta Ciudad de Mólaga ~ Cer 1'.tdui·Poro o dm·. Ro.~ Nallot.w ¡..... ~ la iu C011>0!Jto~c: El GOila A. MalloJ/EI wilo: Elogio a Cormon Petersburgo Victor F..lotov, d i Tchobttky/ha.ov"'*""" la Solo !Mmi- GRANADA 7 de julio de 1993 Ara•"*'''" A. Mañat· El Gü~o 8allet y Orqueslo del Teotro ('5 ]j, Noche de FlometiCo ""'"" 22 do ¡..w, 2300 ...,_, r..... d.,C.W.!J. Compoñfo Nocionol de Oonzo 20 de junio ol ....... 19 ... ;....,;.. 1300 ' - • 1. ... 4oiC.W.IIo •cuonJo o/vlrJo'l•- obooiiO>) FESTIVAL ò3i- 10. Solooow!1917·111a31 ~ Y DANZA DE ~J ... jw5o,12=30 "'S...."lttloc...L.I Guillermo Gonulle&, poAida Ce<cato, o.P• ..-..MoftoMol ~.........-,.. DE MUSICA • Teresa Berganzo, ,..,.""""""" Juan Antonio Alwru Po,..,jo, pòano Turina y Nin INTERNACIONAL 16 O IPUTACION PROVINCIAL DE CRANADA r-!!'e'!:U'!:t!!!W:~ 21. CONCUIO OE ClJIIlSIJtA Orquesta de Schlesw~itHolstein SlrGeorg Solli, &..<tor L ~ Soilo do Pwlrovdoio .._ IPII A......_, Sinlonlo N' .I., IN b.mt/ .....,. . . . . . .,. o "'i-<tr~G)Ct, ..R~4' 15• v- 24o¡ulo,22;JO'-• ,.loào4oc:..b V Orquesta Filormónico deMunkh ~ c.li!Mdoche, clirodor R. SlnMc Don ,_,, , . _ olnló<tko, ap. 20 P. L T~ Slnlot.lo •' S .,IN ,_,ap, 64 --- • Nolizloo ..... 23 y2i ...i.al..6 Per fi, com el primer dia L'any 191 Oes va acabar de construir un dels edificis més singulars de Barcelona: la casa Milà o, com se la coneix popularment, La Pedrera, obra de l'arquitecte Antoni Gaudí. Des d'aleshores han passat vuitanta anys. Ara, gràcies al patrocini de CAIXA DE CATALUNYA, en col·laboració amb altres organismes públics, se n'ha fet una fidel i acurada restauració, amb la qual cosa ha recuperat totalment el seu aspecte i bellesa inicials. I ens ha quedat, per fi, com el primer dia. Perquè la Pedrera s'ho mereixia: perquè és un dels edificis més significatius del modernisme a Catalunya i de l'arquitectura mundial; i perquè ha estat declarat recentment Patrimoni de la Humanitat per la UNESCO. Felicitats.