Revista Musical Catalana. Núm. 105 - 106 Juliol - Agost 1993
Editorial: Festival de Música de Barcelona / PANORAMA Músics sense nom. Mònica Montoriol / Homenatge a Lluís Virgili. Josep M. Ainaud de Lasarte / Edmon Colomer enregistra Atlàntida de Falla. RRMC / Mikrokosmos: Tiberis musicals. Pere Artís / Elementalitats a l'entorn del comiat de García Navarro. Jaume Comellas / Encerts i contradiccions del VI Cicle de Música Contemporània. David Picó S. / El comiat de l'ànima de Mahler. Josep Casanovas / Bob Dylan, figura de la programació musical del Grec 93. RRMC / TEMA La integració dels gèneres populars / La música: un fenòmen bellugadís i mal·leable. Josep Martí i Pérez / De les influències musicals externes a les arrels pròpies. Teresa Martínez i Mònica Montoriol / Els aires caribenys a casa nostra. Teresa Martínez / A ritme d'havanera. Mònica Montoriol / La virtualitat d'un jazz català. Ricard Gili / MUSICALIA Aprile Millo. La darrera gran soprano verdiana. Joan Matabosch / Els encàrrecs estiuencs. Carles Lobo / Qüestionari informal. Anna Lizaran. Mercè Camps de Gispert / SCHERZANDO Cesc / CONCURS / LLIBRES / DISCOS
Centre de documentació de l'Orfeó Català
Còpia permesa amb finalitat d'estudi o recerca, citant la font "Centre de Documentació de l’Orfeó Català". Per a qualsevol altre ús cal demanar autorització.
INTEGRAC IÓ DEGENER ES POPULAR S ~ , APRILE MILLO o= o e La devoció verdiana .. Ol Ol ..o I i MÚSICS DE CARRER: MISÈRIA I POÈTICA MANUEL DE FALLA ' ATLANTIDA Una obra mestra redescoberta NOVETAT DISCOGRAFIA MANUEl DE FAllA El SOMBRERO DE TRES PICOS Concert per calvecí i cinc instruments JOVEN ORQUESTA NACIONAL DE ESPANA DIRECCIÓ : EDMON COLOMER CD VALOIS V 4642 ALBUM 2 CD VALOIS V 4685 SUMARI t•evista musieal eatalana EDITORIAL PANORAMA •o o •• •• • lJ rísic.~ .~l'liSI' 1wm per Mònica Montoriol 1/omi'IIMgP u Uuí.~ Virgili per Josep M. Ainaud de Lasarte l,;dmnrr Colorrwr l'llf'Pgistra Atl àut icla ell• Ful/u perRRMC llihrol>tMnws: TibPris per Pe re Artís mu.~ica l.~ perJ.C.C. Dt•l .,l'/1 affm. l.uís lntonio Cardo \or•urro per Jaume Come lla s l~nl'l'rt• i contrmlirrions riell ï CidP ril• ll rí.-.icu Con - "'"'lwrlwia per David Picó S. El cmniat dc>l"flnima dP llaltiRr per Josep Casanovas /Job l)yltw. jigum de la pro[!.mmaci6 Grf't·IJ:J mu.~it·ul tlf'l perRRMC /.a intPf;l'lii'ÍÓ del_s gi!nerc•s populttl's /,u 1111Í .~ico: un .fenòmen bellu¡;adís i mrtl·lc•ublr• per Josep Martí i Pérez Oc• IPs inflrtimciPs mu.~icals externes a il·.~ orrel.~ lll'b IIÍes per T. Martínez iM. Montoriol Els airP.~ raribPny.~ a casa nostra per Teresa Martínez I ritme rl'lwr•nncrr1 per Mònica Montoriol l.n I'Írtuafitut d'un ja;;:: català per Ricard Gili MUSICALIA \ prifp llil/o. l-a darrera grau soprono r•erdiaua per Joan Matabosch Ris l'llcclrrec.~ estiuencs per Carles Lobo Qiil'stiouari ír\{orma l. rl u na Li:oron per Mercè Camps de Gispert SCHERZANDO CONCURS LLIBRES DISCOS per Cesc mm GENERALITAT DE CATALUNYA En arribar el 2000 volem que Catalunya resolgui el problema de l' habitatge. Volem que la gent jove pugui accedir al seu primer habitatge i que hagi resolt millorar la qualitat dels que ja són construïts. Per aconseguir aquest fi, la Generalitat està dese nvolupanL e l Pla de l' Habitatge (1992· 1995), amb una inversió de 160.000 milions de pessetes. Un ambiciós pla que concedeix ¡¡Juts a més de 80.000 famílies i que comprèn tots els aspectes: promoció directa d ' habitatges, ajuts per a l'accés o per a la rehabilitació i millora. Cal que treballem pel 2000, des d'ara. Per això, la Generalitat continuarà treballant en l'actual Pla de l'Habitatge i, a més, crear.l nous instruments de foment i conservació dels habitatges existents, concertant amb I'Admi· nistració Central una poUtica de l' habitatge que inclogui incentius monetaris o fiscals. TREBALLEM PEL D'ARA. L EDITORIAL J admissió i el reconeixement per part de l'As ociació Europea de Festivals del Fe ·tival de Mú ·ica de P eralada i de Torroella de Montgrí ha revifat el tema del que e va celebrar a Barcelona durant exactament vint-i-qua tr·e anys. D'antuvi cal felicitat· amb tot els pronunciament els festivals esmentats per integt·ar -, e a la Federació que aplega les manifestacions musicals de més relleu de tot el continent. Ultt·a els a vanta tgcs que això suposa, constitueix un r econ eixement explícit a una ta sca suhstant i endegada amb un gran rigor i conseqüència, que els ha convertits en r eferències d 'un considerable pes en el conjunt de la vida musical catalana. La revifalla del tema, p el que fa a Barcelona , ve atiada, a més, p er la fallida del faraònic project e del Festival de Tardor posat en marxa a r edós del període pre-olímpic , una de les finalitats del qual era absorbir les diferents manifes tacions consolidades que ser vien p er obrir la temporada barcelonina en els diver sos camps de l'espectacle. Casos del Festival Interna cional de Música de Barcelona , Memorial Xaviet· R egàs d e T ea tre i Festival Interna cional de Jazz. Aquesta fallida, conseqüència d'un dels processos de ge tió cultural més forassenyats que hagi conegut mai Barcelona, ha comportat un autèntic de ert davant del qual de moment no s'albira cap persp ec ti v a de resposta, e n el context , a més, d'una situació econòmica general prou problemàtica . Més el 'una vegada des d'aquesta mateixa publicació h em lamentat l ' anorreament del Festival Internacional de Música de Barcelona. Tan ma teix ara no es tracta d 'insistir en memòries més o menys lúcides però a la fi inoperants. Tampoc no és qüestió d 'entrar en una dialèctica superficial i maniquea al voltant del bjnomi ''Festival sí- Festival no". Massa sovint a casa nostra les decisions en matèria de cultura han esta t preses sobre bases merament subj ectives o r esponent a paràmetres interessat de tipologia diver sa. El que cal és es tudiar atentament i de forma objetiva el grau de necessitat que comporta una manifestació com la que ens ocupa a casa nostra . En aquest sentit cal tenir en compte un factor tan important corn el buit de funcions específiques, i a més transcendents, que ha deixat la no celebració del F estival barceloní. Buit que comprèn aspectes com són una oferta de programació no conven cional i implicada d ' assumpció impossible per part de la iniciativa privada. O com el protagonisme que permetia als professionals del país, intèrpret s o compositors, de disposar d ' un cicle important en el qualles seves aportacions tenien un relleu especial. Finalment cal parlar també del joc que comporta un aplec d ' activitats paral·leles i co mplementàries, com cursos, exposicio ns, conferències , projeccions cinematogt·àfiques, e tcètera. E s tracta de components, tots, genuïnament propis d'una manifes tació com un festival , i per tant de difícil o impossible materialització al marge seu. No pretenem arribar a conclusions definitives. El tema és prou important com p erquè si es planteja , i sabem que alguna cosa es mou, sigui aca r·at amb totes les conseqüències i la màxima t·eflexió. Festival de Música de Barcelona PANORAMA Jo sóc un pobre ma, me, mi,mo, músic de carrer, que sempre que jo pac, pec, pic, poc, puc toco el gue sé . D'un lloc a l'altre bas, bes, bis, bos busco algu n di ner, si em feu callar jo ma, me, mi, mo, mu, jo em moriré . Jo sóc un pobre ma, me, mi, mo, músic de carrer... que sempre que jo pac, pec, pic, poc, puc toco el que sé. Músics sense nom pe r MÒNICA MONTORI OL 105 106 :::: ~ f» El ~­ et ~ ... §:. ~ 6 366 l miÍsic de ca rrer és un person(L/ge anònim: no té nom, no se sap d'on ve, ni per què actua al carrer. L 'escenari on actua és improvisM , i el públic. de pas i rolcttiu, és heteroaeni. El preu per la sPva rrctllctció és la volunt.nt ; la durada de l'espectacle o concert , incle.finida: només depèn d 'un nwteix. El carrer , per twlt és lo .~Pva ra ó de ser. Però darrera de tots e[ls hi ha una història que, en alguns casos, pot resultarfins i tol novellesca o amb un cert component cinematogràfic. Perquè, quins són el.s moti11s que porten un individu a ser mLÍsic de carrer ? És p er necessitat? Per plaer? Per què 110 tenen una altra sortida ? La història d'un d'ells comença així: Sóc un argentí que vaig venir a Espanya abans de la Gtterra d e la s Malvinas. Llavors jo era periodista i vaig venir per raons òbvies (?) . Vaig venir a Espany a perquè era un del.s pocs països on podia venir. Treballar cle p eriodista nquí era molt difícil, fins que un dia. vaig sortir al carrer a tocar l'arpu. 'fambé toco el piano , l'acordió ... D 'altres han cscoll1l fe r d c músics dc carrer; la E seva vor·aC' i6 és simplem ent una nova expel'irnC'ia, una manera de En grup o en solitar i, 6s habitual veure música en directe al carre r veure món i de paga •·-sc els via lges . La n ecessitat, de m ? mcnt, fp.teda en segon terme . Es uixí com es presenta: .. . sóc finlandès ... em dic B esa fl onPn, sóc lLit músic de carrer, i 111 'ho passo molt bé. VCLig començar a toca,r la guitarrafa dos mesos. Un altre combina aq ues ts dos clemcnls : Em dic Fèlix ... ti11c tm s 30 a nys. He tocat al carrer: abans per necessitat, ara per afecció. Toco el saxòfon i lafi.auta. Una aln·a presentació era aque ta: El meu nom és Benedetto. Sóc del Brasil, d e S iio Paulc. l-le estud ia f guitarra més de quinze anys al Brasil. Un cas excepcional és el del gr up heavy De-Kalle, que ha passat d e l'an onima t a un cer·t reconcixementpe•·part, si més no , cld p úb lic vian ant. Així expliquen com van començar: Som tres germans madrilenys. Primer, vaig venir jo a Barcelona i vaig començar. ]o era músic (p erò) en vaig anar aprenent al carrer. Després, van venir els meus germwls i vàrem numtar el grup. Algun s no es van vole r presentar , i la seva his tòria o si més no la raó que els ha portat a s ortir al can·e r· no la sabem . Per ò, un 11a u tista "anònim", que no va vole r d1r el seu nom en cap mome nt, va r espond re amb u na lòbrica molt contu nden l a la pregu~J-­ ta de p er què tocava al carrer: Es com pregtmtar a algú per qtÚJ menja: p erquè ha. de menjar; o a un ocell per què vola: perquè lw de volar. E l finlandès Besa Hon en parla l'anglès, és jove i s omriu constantment: Quan toco, m 'agrada passctr-m 'ho bé. El rock'n roll és PANORAMA tS 5. La Rambla barcelonina esdevé un escenari natural .a ?I g[ l- ·s el 3- )- :!) D :g )- n Els carrers del barri gòtic acullen els músics l- feeling. Jl!l 'agrada la m úsica i a ll vull que la mlÍ.sica sigui lliure. i que puguis tocar on vulgui.s ... n Porta u n a gui ta r ra p enj ada d el coU i es va moven t a l .-i tmc de la música que t•ntona. Al fla u tis ta " anonun ' . " no 11· agr acIa p arar. 1 però qu un ho fa , Í's e n castell à . Porta una r a diocasset i un faristol a mb p a rtiturc•s clà ssiques . E l bras ile r Bt'n cd c llo toca al ca rrer d t' dilluns a clivend r c¡;¡ i els caps d e setma n a h o fa Pn nn bar. Està cas a t i té una fi lla. T ora la guitmTa i ·asst'u chun unt l' amplificador·. Darr e r a les pe tites uUer es rodo nt's mi r a a m b pos a t a )- }- 1- :s a a a ·-a tímid quan algú li tira 1ma mo neda. Parla una ban-e ja d e <·a!.te ll;l i br asiler : fa en i r· fr·asc curlt's que a company a amb un sorm·iur e . Acos tuma a torarmñsira d àssica. algunes cançons p ovulars b r a siler es, catalanes i també espany oles . E ls del grup D <>-Kallt• p ortt'n els call ells lJargs, f'l s pa n ta lons aju s tats i j aqu etes d e c uiro . T t'nen un a bateria , u n h aix i u na gtútan :a el èct l"ica. T ocruc•n f' Ls diven d r es i e ls d issab tes a la tu rda a La pla ça s ub te r rània d e plaça dr Cataltrnya , a l'enllaç cn tr <' el mrtro i els fe r roca tTils . E J seu p ú - hlic {·s fidf'l a aqn e ta cita. H an c•di tat dos disc·os : La calle d el vicio i Las d os caros de la moneda , i a més a mfs va n a c tuar fa dos anys a la s a la ZPlestc• d (> B a rce>lona. En Pè lix és h a n :eloní i v a t'Siu d im· m ús ic· a a l Conser vator·i dt>l Liceu. Trf'ball a d e pall a s~w e n un <·ir·c· du n1nt tota la temporada. Diu , pt'n), q u e ar·a d e ta n t e n t an l li agr ad a de scn·tir· al carre r· a to<·a r·, prnruè C'l llor L'i11 pira. E n J ua n Car-los es de (int-ix com a utod idac tE'. i de m om ent està int f'nta nt a p r endre a toca r· e ls ron c<'t'ts t• n R e )1aj o r d e Vi valdi. ·a,seu en u n r aró 0 11 an-ibi f'l sol. i amb la guüan-a sobre la c·ama d r·eta ¡n·ova d Ïntcr¡u·e ta r aqrl('Sia nova pec;a. Quan se' n <·ansa, p n nl<'j a la mttsica df' Ja pt'llíeula )ocs prohibits . i yu an no té r <'s m(•s u fe r es cledica a fer· de tnl n Rp o r ti!lta . n 'un lloc (L l'altre bas, bes, bis . bo.s , busco alg un diner, si em feu calleu· jo ma , 1ne , mi. mo. mu, jo em moriré . Alguns . com aus núgratò ri es, n •c·otTt'll les ciutats d · a rrt'u del mó n: París, Nova York. Amste t·tlam. R oma . . . Bat·r.elona é u na I'St"ala aJ seu r ecorregut. o· altres PANORAMA són sedentads i prefer eixen Ïllstal·lar·-se a Ja Ciulal ComtaL Segueament pel clima. Barcelona té avantatges o inconvenients segons cu dn músic, opinions divcr·gcnts resumides pel p el"iodis ta argentí i el flautista ··anònim" . L'arpista argentí ho va expücar amb aquestes paraules: M'ag rada l 'ambient de Barcelona; és semblant al de Buenos Aires. El català no és tancat. No som tants, els músics del carrer. A Barceloua , no és p er elogiar l'Ajuntament o en Maragall, és l'única ciutat del món que té un ban que regula les activitats dels m~ics al carrer. És un ban ampli i generós: es pot tocar fins a les 12 de Útnit. És un ban lògic: no es pot venir a tocar amb una orquestra simfònica ni amb quaranta. tambors. Fins i tot a Nova York està prohibit , a París també i a Sevilla tampoc no es pot tocar. P er·ò la uítica arriba amb les declaracion del flauti ta "an ònim'' : A tots els llocs és millor que aquí: egòvia, Valladolid, Asttíries . .. No sé què passa a Barcelona. Estan ja molt cremats de tant músic al carrer. Catalans avars. A mi m'ag rada tocar al carrer , però aquí a Barcelona cada vegada menys . Aquí la gent passa de tot. passen fins i tot d 'ells mateixos. He sortit de Barcelona i m'he omplert de vida; he tornat i m 'he deprimit. L 'Ajuntament deBat·celona va elaborar el 21 d e febret· de 1989 tm ban normatiu que regula les activitats dels músics i d'altres actuants al caner . El document està aprovat per l'alcalde Pasqual Maragall. La principal aportació d·aquest ban és que autoritza ractuació de músics i alt res actuants als indt·ets anomenats "-d 'ús públic" . Aquesta primer a i d ecisiva autorització es traduei..x en el fet que qualsevol p ersona pot sortir al carrer a tocar. Altrament queda totalment pt·ohibit, i tal com diu el ban -amb caràcter general-, la utilització de qualsevol sis tema d'ampliació acú tica. La prohibició, p er ò, té alguns mati- sos : en casos excepcionals , i sense produir molèsties està permès l'ús de radiocassets de poca potència i com a acompanyament musical p er als cantants solistes de música clàssica. També . els músics d'instr·uments acústics i elèctrics poden f<'r servir un amplifica dot· dt> poca potència i baix volum. El ban també inclou el marge horari en què està permès actuar: d es de les 9 del matí fins a les 10 de l a nit. amb la possibilitat d ' ampliació tms a mitjanit, sempre que no es produeixin molèsties a l veïnal. Els músics actuen als carrers cèntrics de les ciutats . A Barcelona es concentren al barri gòtic, en el tt·am comprès entre les Rambles . el carret· de Santa Anna, el can·u dt' l Bisbe l rurita , la plaça d e la Catedral: el Portal de r Àngel. A les Ra mbles al ritme de la se,'a guitarra el finlandès Besa Honen entona unes cançons. Uns metres més ava U el periodis ta argentí toca ]'arpa. Al carrer dc Santa Ann a el brasiler Benedetto sedueix el vianant amb una tonada catalana. Enfilant p el car·ret· d el Bisbe lrurita els sons d ' una flauta es comencen a sentir d es d e l a plaça de Ja Catedral ... és el flautis ta '· anònim", seriós, enfadat amb totbom i amb ningú, fart dc• la in compren ió i d e la insensibilitat de la gent ... El públic: forma un senr.i<·pn·lc tol respectant la dis tàllCÜl t'ntrc PUs i t•ls músics. Però al can er no hi ha sostre. El fr·ed s'at,o·uanta fins u lLOS límits, el b on tt>mps atreu al públic. la p luja, contràriamt'nt, els pot fer perdre alguns diners. Els dÏ11ers són (en definitiva) la raó d e la seva s ubsistència. P er·ò p er a Besa Ho nen els diner s no ho són tot: lcL nuísiccL és WLCL cosa molt bona, no és per ferir ning ú , no és p er robar diners. Jo no estic robant els diners de ningú. Si em clonen diners , bé, i si no. amb un somriure en tinc prou ... De vegades guanyes diners, de vegades no ... , ahir no va ig gu cmyar res ... . un parell de cerveses .. P er al flautista "anònim' ' els ingr essos no acostumen a ser gaire gen er osos i p er això a finn a q ue depenen molt dels luris t<>s. pet·què tenen un .n ivell cultural superior. El guitarris ta cic Jocs Prohibits afirma qu e a restin, ha arribat a guanyar 20.000 pe setes en 4 hores . Es, seguramen t, un cas ])OC freqüent i b astant excepcional. P erò, així i tot, sembla que alt1·es músi cs de carr er poden també manifesta e que, de moment, es guanyen la vid a locant al cm-rer. Un d 'eUs és el perioclis ta argentí, i els altres són els components del grup De-KaHe. Aquests últims, a més a més tenen també nns ingresso extres per·què venen els seus discos al can ·cr. El fred, el mal temps, la pluja poden fer callar els músics de carrer . De vegad es, les forces de l'ordr·e silencien també els músics. P erò a Barcelona rarament hi ha hagut problemes d'aquest t ipus. E l finlandès Besa H onen només r·ecorda alguna advertència que li van fer: de vegades, si toco als carrers comercial.s, em diu.en que vagi a les Rambles. Cada músic és w1a realitat aïllada, una hls tòria insòlita, però tots formen part de la ciutat. s'inscl"iuen en el paisatge urbà: als r acons dels carrers veUs de Barcelona, al mig del brot,rit de la Rambla d e l es Flors. PANORAMA >i- ·Ie re 10 ta ps àns Homenatge a Lluís Virgili un- per JOSEP M. AINAUD DE LASARTE liés c·s. :le i Jumunl J'un mapa cie LCrTCS d e Lleida an Pssim col·locant una banderola t'n cada població on hi ha tma <:oral o u n or feó o tm grup d e per~sones que canten i l'!ltimcn la música, podi'Íem seguir pas a pas Ja tasca que ha Í<>L cn L luís Vir·gili. Una tasca obstinada, Lc·naç. enln iasta. genet·osa. U na tasca sempre al servei dels altt·cs. sense pensar en ell mateix, sinó en Ja gent i e n el país. I obr·etol. e n el cant coral. Canta i e Lima: la divisa d'en Lluís Viq;ili s' ha demostr a t plenament efica~ en tot moment. Per ahi), l' homenatge popular del tÜumengc tliu 25 d'abril, aplegà a la Seu Vell a d e Lleida - el millor marc pe r· a un homenatge a Lluís Vit·gili- un miler llar-g de cantaires, i dt>mos trà com se l 'estima la gent i com el té present. No sols hi c r·cn eJs deixebles : hi eren els a.rniC's i els compan ys de l'Orfeó Lleidatà i els a mics arribats d(• llun), com l'Or(rucst ra de StuttgarL, amb e l fitlcl anur R elmuL L.ips. I en Lluís Vit·gili. profundament emocionat, no oblidaria mai aqut>llC's paraules que tan sovint havia enst-n yat a cantar: si 1C li- 10 ie ò- ~n .:ò u- tZ- :Ie ·s- )0 a- s- ot, r- e, oe- >D aés es al ja r- le únt st n- st m .ï- :ò t, à: le la Jlistoriatlot· S Ics Oh quin gran goig. quina joia, quan els germans s 'estimen ... que n?sumien perfec ta ment el seu ll·ehall d'animador i promotor del cant cor·al. L'Orfeó Lleidatà La postgtwrra del 39 va ser molt dura a tot Ca talunya, p e rò eocan1 mf.s a Jes Le rTc's cle Lleida. Els odis i lC's venj ances havien marcat Ja g(•nl i els morts i els exiliats er en pr·<>scnts a cada familia. En Lluís Virgili Uavor·s era un noiet , nascut a Manresa l'any 1925 i a qui havien assassinat t>l pa1·e - catòlic i catalanista- durant la guerra. Calia r efe r·- ho Lot, de cap a p eus. I ealia fer-h o fos com fos. A Lleida, l'antic Ol'feó Lleidatà n o te1úa p ermís pe r· actuar , però Lluís Virgili - i en P e re Agelet, els seus amics- va n reconstruir-lo a partir d'un pintor esc Orfeó o Leridano de la Violeta , de Eclucación y Descanso. A p oc a poc, aquestes paraules imposades v an desapat·èixer i va ressorgir, català de tena fet·ma , l'Orfeó Lleidatà . I al seu d avant -o aJ seu dan·era: com vulhrut>ul'home que l ' h avia de vertebrar. U n home que no volia "'fi gu rat·", sinó "servir' ". U n h om e senzill, ne rviós, que semblava talla t l' O fusta, entusiasta i amb la rialla a punt: en Uuís Viq,rili. Era un h ome qu e c reia q ue 1' amistat, en el cant c01·al , t>n la música q ue podia agermanar d s homes. Els h omes i les d ones, Ja gent gran i la gent jove, els vcJis i els infants. Per això e n Lluís Virbrili es va donar de ple a l'Orfeó L l<'idatà i a partiT de l'entusiasme l'alïnà fills a con vcr·tir-Jo t>n nn orfeó de veritat. U n orfeó que pod ia can- tat· arrt>u dt> Catalunya i a r·r·cu d 'Eu r-opa, p erqu è n omés la gent arrt>lada e n un lloC' concr e t és capaç ò · t>sdcvt>nir realme nt unive t·sul. En Lluís irgili h a dirigit clu nrnl quaranta 3 11) s -aYial és <lit: -10 an)s!- el seu estimat Ol'ft•ó Lle idatà. H o h a fe t en moments mÍ>s fàcil i en momen ts més difír·ils, pl'r·ò no ha abandona t m ai , pPrquè t>n Virgili f-s d 'aquell a gent que no ck scrta, que no os " desenl'isa", que no està pencient d<• la moda. P erò també és una p e rsona que sap deixa r· pas als j oV<'s: les noves genem cions d c cantair·es i els n ou¡; dire<'lot·s sa llen que en Virgili els domu·à sempre tot el suport que ca lgui. Quan r·epasses els pr·ogr·ames d"aquests quaranta an ys, tr·obes q ue f-s de justícia que l'Orfeó Lleidatà ha¡,ri estat guard on a t amb Ja C reu de Sant J ordi de la Gent>raJi tal i amb el Pre nu Jaume I . ' ho té ben ¡,rnanyat pel seu <'S for·ç, la seva te nacitat, la seva crua litat i la seva voluntat dt> servei aJ país. l sobretot, p erquè va començar en mome nts dificils, quan molta gent creia qTte no e ns en pod r·íctn sot·tir .l p er sort , s'equivocaven òe ple. Va come nçar de director l'a ny 1952 i continua eom a cantant. I que ho si gui pe r· m olts anys! Els Cursos Internacionals de Lleida E n Lluís Virgili va comprendre ben aviat que calia connec tar amb t>l que es feia a Europa. molt especialment amb el moviment de cant coral "'A Coeur Joie' ". Amb el seu amic O riol Martorell assistir·en als cursos de César Geoffray i de Marcel Com eloup, i ben avia l pogué organitzar a Lleida els Cursos Internacionals de Direcció Cora l i d e p edagogia coral infantil, que se celebreu des del 1964- i C[UC e nguany j a organitza el cur·s que fa trenta . I a la vegada, amb un s is tema àgil de b eques. hi feia participar nois i noies de lot Ca talunya, que difícilment h aurien trobat una altra PANORAMA Of•asii'> pt•r formar·-st• <·cun a fu Lu t·s directors dt• c·ot·a ls infanlih; i juvc•nils . I al matr•ix lc·mps, no oblidava les colòni<·s dc• vaf•ane<'S n Tírv ia , on In ronvivi'·nc·ia l'da possible un tn·hall (•o njunl gait·cb é> impossible d'assolit· t•n un alli'<' lloc . Pt>t· això podem c·ommt•nwt·ar en~'1 t any els 30 an ys dt' C ursos lnlt'rnnc·ionals de Músi<·a dc Llt•ida i t' l" 25 anys de colòniPt! a Tía·via - les famo ses "ca n tan·llt·s ''- or·ganitzades p e r una ins tiLtwió c·x{'mp lar , I'Od'ró Lleidatà, i uns homes enl"Usiastes ('0111 t•n Lluís \'ia·gili i t' O Ricard Pinna. L'Orfeó Lleida tà i la htst·a d'en Lhús \'irgili són un Lt•stimo ni del nosll·r trmps. E ls pt·o~'l·amcs. t•Lc; t't'Jll't'lorjs. els comentut·is <rne ff'ia a hans d els conrcrLs, en s pt•rnwten t·ont>ixer millor la histi'wiu musieal dt' Catalunya d ' aqut•s l d a tT<'t'lllig seglr. I va lo rar, en Lot <'I que es mel'f'ÜL ]"apo rtac iÓ dl:' I e ant coral al redreçament del pohlt• català. En Lluís Viq,.;Ji ac·tuava, E'n (;'] fons, d'aeorcl amh un pla previst i ]Jen mr·dilu t. T1•nia clar <[UC · 'cu ltura é>s una c·osa i instruceió n 'és 1111a ultra' '. i que ' ·t' autèntica cultura <·ntnt'IH:a p l:'t' la hasc>. pel pnhlt'. C(llt' som la majoria··. I n ia qut' h•s c·ontk a més dc cantat·. qut• (>~ t'I que fan les corals dc tul t•l món , a Catalunya podien t'nsenyar c·atalà i geogt·afia i his tòl'ia i formar la trama social t[Ut' t>nfm·tc·ix t•ls pobles. 1 aques ta Ln11mt ~s la que dóna contin gut patriòtie al país i li dóna força. Pet· <IÏ'\t) 'a t'.5eriure i va publicm· aqll<'ll pNil volum - qut' baLu·ien d"hawr llegit tots el <:onst>ll(;'r s d t> Cnhura que h em tingut a la Gt•n<·•·a litat- i que t'S titular lwn C\plkitament, Cultura musical pPr nl poble cle Catalunya. Ho va dPft·nsm· ul Parlament de C atalun ya crnan va ser diputat l'a ny 1980. s c•nse èxit. Ho continua d!'f!'nsa nt av ui. amb el mateix d esinterès p e•· pa1·L d<•le!\ nulOritals t·ataJan es, CflW <'tl!'ara no han apt·ovat eL<; t'et·n r sos in- clit-. JH'IISalJies per HISTORIA DE LA MÚSICA EN ESPAÑA de Rafael Mitjana Desde su aparición en París, en 1920, la Historia de la Música en España de Rafael Mitjana ha sido una obra de referenda obligada para todos los estudiosos que se han p reocupado de nuestro pasado musical. Ademas del onomastico y de obras (música practica, tratados y literarias) se han elaborado índices de instituciones, toponímica, impresores y de publicaciones periódicas. El Centro de Documentación Musical dell.N.A.E.M.,del Ministerio de Cultura, tiene la satisfacdón de publicar en castellano esta Historia, señera en la musicologia española del siglo XX, con una serie de índices que enriquecen la edición francesa de Lavignac. Se ha respetado el forma to original y los mas de trescientos ejemplos musica les con losqueMitjana ilustra esta fundamental obra que ha tenido que esperar 72 años para verse publicada en nuestro idioma. A Ja venta en LibmÚis tspecillliztuiDs y líbrtrfas del Ministtrio de Cultura. Madrid: Gran VÚI, 51 Tf. 91/547 21 46 y 547 33 12 Barcelona: Muntaner, 221. Tf. 93/322 96 12 y 322 93 51 MINISTERIO DE CULTURA fer n •alital l' t' llíH'n yamt·nt musical a rasa llOt' Int. 1\ vni en s adonem, e atia 't.'gada més, del que vam perdt·c e n no fe t· cas dels eonsell i clel-. ohjet·tiu~ que ens a sst'n) aJa, a f'n Lhtí:. Virgili. Si l"hagúessim ilt>guit , avui Ca talun ya ser·ia un tlc ls països europeus qnc d e>slacaria p<· t· la clü'usió d c la mítsit·u coral i pet· la seva c ulttu·a musiral. No ha estat així, perqn{• la gent crue podria fer -ho, n o ha valorat ni ha comprès el pt·ojectt• cft•n \ ir·gili. i la maL<:'ixa Gc•nt•ralitaL ha deixat de banda aque,La e ulttll'a musical. d es de l'eseola. Cfll <' tant dc bé hauria fet aJ no:.lre pohle. Confiem qne els ronseJiers que ' rinclran ho cntend ntn milltn· i sabran valorar, en tol l'I que val. l'educ ació mns ieal i el l'ant ¡·unti peL" a la f o rrnaeió d ' un pohle. Centro de Ooomntaooo Hus.ital 1 PANORAMA Edmon Colom er enregi stra Atlànt icla de Falla perRRMC a e scassament uns mf'sos Edmon Colomer , director de la Jo ve Or questra Naciona l d ' Espa nya (JONDE) , enr·egis trà per· al segell Auviclls l'obra inac abada dc :Manuel de Falla - i orquestrada p e r Ern es to Jl alfft e r Jltlàntida. El quadr·e principal dc- !)oJistcs d ' aq1J es t enregis trament (pr·escntat públicament el pa ss at maig), el formaren Simon Estes (Co1·ifeu), Teresa Ber ganza (reina Pit·ena) i Mada Bayo (r·eina Isabel). Completaren el (ruad re, entr·e d ' altres, MontseiTal Mar·torell , .Waüe Anuaban-c:> na , Maria Lluïsa Mun tada , Montsenat T ot-rnclla i la ven eçoJ:.:ma ln és Ft' O Lacruz. El cor fou for·mat per membres cle difer ents for·ma c·ion s : Coral Univcrsiturja dc Ma ll or ca , Orfeó Navan o Revcrté de València , Schola Cantorum dc Caracas i Cor de la Univer sitat de La Laguna de T enerife. L ' or·questra fou la JONDE i r enregistrament tingué lloc al Palau d e la Música d e València. Poc temps abans de l'enrcgisLt·arnent Edmon Colome r dit·igí aquesta obra al Liceu, amh I' O r·cru estr·a i Cor del Liceu. Al.eshore.~ els solistes principals for en Enric Se rra, Victòria dels ¡\ ngl'ls i Mercè Obiols. Es tract à de la versió que estrenà Eduard Toldrà ell962, però amb alg unes uctrians . La v ersió que estrenà Toldrà crec que ometia algTLns frag ments de la segona part, expli ea el direc l:o r. De sprés d l'l coneert del Liceu, Colomer port¡) l'obr a, ja am]J l'eqtúp d e ]' mrr!'gislra rne n t , a Santande r , Sevilla , Madrid i València. - Quina d:ifet·è ncia hàsi<"a hi ha hagut entre l'equip del Liceu i <>I de la git·a i l'enregis lr amenl? - Bàsicament, l 'equip de l 'en - F registrament ho estat més equilibrat, malg rat que hauria volf5Ut comptar amb Victòria dels Angels, sense desmerèixer en absolnt María Bnyo, però p er raons purmnent cl"org anit z nció no fou possible . - Com es dcfc•nsà Simon E s tes en català'? -Bé, ai..,;ò ho ha de dir qui ho escolti... ]o diria que .~e 11 'ha sortit fillS a un cert punt. Alg uns asp ectes de la fonètica Jimcionen i d 'altres no tant. Però el seu esforç , interès i il·lusi ó han e stca ext1·aordinuris, ig ual que el seu carètcter cordial de tothom, coneg ut. - 1 Teresa Beq ;anza'! - Va d ef ensar-se molt bé! La T eresa és sorprenent. Sempre és sorpren ent. 1 el produ cte final p enso que és exc:el·lent. La força que dóna a la música, l 'emoció, el rig or i la serietat són mag nífi cs. I el català , e l pronun cia molt bé. Edmon Colo mc•r· qrr a lifidt P esperit de l'enregi strament de jove, perquè els membres dels cors són joves, les veus són j oves i l'orquestra també és j ove. Els únics que no eren tan joves eren S imon Estes, T eresa Berg an::.a i algun altre solis ta !, asst• n yala amb hum o t·. E l dinetor , per·ò , vol de ixar constància de ]a gt·an pt·ofession a l ita l i qu ali tat at·tí ti c a d e Monl !!t' rT at Mar·torelL una contralt poe habitual als esc~·na ­ ris i qrr f1 rol·labora freqüentmtml amb Colomer. AcpH~!! ta oht·a d e Manuel d e F alla. inarahada en el seu ot·igen. ha estat c·ompletada i orque Lnrda per· Enw;, to HaUfter . Edmon Colomer· en s dissecciona r oh ra i explica que trobem que la primera part @s completarnent de Fa lla. A la segona , les parts d e cant i piano són d e Falla, aix í co m ta,mbé alg unes idees cl'orqneslmció ; p er tnnl, estèt orquestrad(l p er Iloljjt Pr seg uint la línia de Falla. 1, finalm ent, la t ercet·o part és totalment de Halffter. seg uint idees i p etits esbossos d e Falla. -Com funciona la fusió Fa llaHalfftcr-'? -lli ha moments que sí quefun cionct. Crec que 1-lalffter no fou rna sso respectuós , però .funciomt. Sens dubte , Halffter hi posèt e l se u sege ll. S ap enc ade nar frag ments .... però en el moment que com ença lialffte r es nota. Perquè el material és d"una altra noturalesa. PANORAMA -De totes man e J·cs, co m va a frontar l 'obt·a i c·om la dt'SCTÍUriu1 -Certa,ment , hi he posa/ molta estimació. Atlàntida és twa obra complexa, paradoxal ... Potser en alguns moments no és prou reeixida, cosa evident, però quan hi entres no pots estctr de preguntar-te per què va existir aquesta composició, per què va quedrtr inaca bada , què va representar en la ui da de Falla ... Tot plegat és apassionant. Hi ha moments bellíssims, i només per aquests moment s ja paga la pe nu. - 'està satisfet , de l'etH'egisLramcnt? -Un músic mai no està content. }o ho tornaria afer -•·iu-. Però en vaig gaudir moltíssim i encara que tornés a enregistrarla tampoc no en quedaria satisfet. A tots ens fa molta il·lusió enregistrar, és com una obligació en lc1 nostra professió, però és contra natura ... Després d'enregistrar una peça jet la faries diferent. I , seriosament, dic que això és frust rc111 t per a w1 mustc. } o mut eix, quan he en registrat algnna cosct ja no la puc escoltur, ja no m 'agrada. Edmon Co lomc•r ha em·egistrat pe r a sc'gclls di f'Ogt·àfics importants, com Harmonia Mtmdi , Auv idi s - Va l ois, Virgin i Philips. Entt·l' aquests treballs podem de tacat· di versos enregistraments amb I'E ngli s h ChamJJer Ü1·f'hc>stra, amb Paco de Lucíu (El concierto de AranJuez ), l'ò¡>c •·u Spleen de Xavier Benguer <>L, col·lahot·acions amb el Trio de Barcelona i Lluís Claret, i e ls en r <'gis Lnlments amb la JONDE (ob res dc Falla i Stt·avinsky) . -Quin s són en aquests mo ments el pt·ojcc les d e futur? - La JO 1DE continua essent el míme1·o n clins el.s meus objectius a cnrt termini, perquè a,mb la }ONDE, malgrat que tot no és com jo voldria, he tingut la llibertat de poder posar en marxa w1 pla amb el qual crec que he obtingut resultats. I això s ·ha pro- eluït fins allà on es podia produir. Ara falta tm pas molt important i és que la }ONDE es consolidi com a escolct. - Ja éA st-gur , clones? -Sí. N'he pctrlat moltes vegaeles públicament, d'aquest tema, i CLra és segur· que serà una escola. I tambè és segur que hi ha un equip que di rigirà l 'escola. } a hi hc1 ident#icodagent de molta vàlua perfer-ho. I l'edificija s'estri construint , iles portes de la nova escola es podran obrir el cnrs 1995-96. Serà una escola perrnanent tot l'any i no existirà "l'orquestra", sinó que existira n ''orquestres", perquè amb tttta mitjana de tres-cents alumnes es poden organitzar tres orquestres. D'altra banda. l'escola entrarà en franca competència amb els conservatoris superiors. f ... tot això és una pretensió? Sí, però que no neix de l'orgull sinó de la inspiració. Hem vist que aquest sisterna funciona a alt res països. Llavors, per què no ho podemfer nosaltres? EL BANC CENTRAL-HISPANO AMERICANO, MEMBRE , , ' D'HONOR DE LA FUNDACIO ORFEO CATALA , PALAU DE LA MUSICA CATALANA El BancCentrai-BlspanoAmericano, s'ha incorporat recentment corn a Membre d 'Honor de la Fundació Orfeó Català-Palau de la Música Catalana amb la firma d'un acord de patrociní d' aquesta entitat pera la Temporada 1993·94. El protocol de col-laborncíó. el van fJimarelSr. Joan María Nin i Genova, Director General Comercial del Banc Central-ffispano, i el Sr. Fèlix Mi llet i TuseU. President de Ja Fundació Orfeó Català-Palau de la Música Catalana. Amb aquest patrocini BancCentrai·HispanoAmericanoexpr essa. una vegada més, el seu ferm supon a Ja cultura catalana. PANORAMA Presentació de l'Acadèmia Musical de Barcelona MIKROKOSMOS Tiberis musicals Ací i arreu, lo solemnització d'uno efemèride és sovint concretada en uno reunió festivo ol voltant d'uno taulo. Aro mateix, el curs jo ~nit, segur que no pas po<:s grups del món musical han celebrat l'assoliment d'alguna Fita amb un òpal en què el fet material de menjar era transcendit per lo dimensió de solidaritat i d'amistat entre els components. Això em porta, tot naturalment, o evocar lo mutació gastronòmica experimentada dmb el temps; més sorprenent, encaro, sí hom comparo els vells costums amb lo preocupació dietètica dels nostres dies. Una recerco documental m'ha posat o les mans, derivada ment, i de manera fortu"•lo, uno notable quantitat de testimoniatges escrits de menús de diverses commemoracions musicals. I he restat astorat: com endrapaven, els nostres avantpassats! Els posaré un únic exemple, per simbolitzar tots els que he trobat: el dinar de l'Orfeó Català "en record dels Concerts de Quaresma de 190 1" . Situo el context: del 24 de febrer al 24 de març de 190 1 tingué lloc al Liceu uno sèrie dels anomenats Concerts de Quaresma, l'Orfeó hi prengué part en nou sessions; o més d'obres corals, hi donà el Rèquiem de Berlioz i la Nove· na Simfonia de Beethoven; i fou dirigit per Richard Strauss en la interpretació del seu poema coral Cap al vespre. En ~sum: una participació quoli~icoda i mtensa. Per això -i en paraules florides del secretori de l'entitat, Frederic León i Luque- "per celebrar l'èxit artístic dels Concerts de Qua rema s'organitzà una excursió d'esbarjo o lo Conreria, que donà lloc a estrènyer més els llaços de germanor, i en la qual es demostrà uno volta més les oltes qualitats de discreció de nostres coristes, jo que en dita excursió regnà lo més falaguera expansió entre tots... " . . Aquesta "falaguera expansió" deVIO ser estimulada -n'estic segur!- per l'àpat pantagruèlic que verteorò " l'excursió d'esbarjo". El menú fou aquest I. Entreteniments. - Il. Arròs a la valenciana. - 111. Croquetes i llom fregit. - IV. Vedella amb pèsols. - V. Uuç amb salsa verda. - VI. Pollastre rostit.· VI/. Bescuit glaçat.- VIII. Fruites. ·IX.. Dolços variats. - X. Cafè i cigars. · Vms: Xampany Cordoniu i Xerès Gordon. Quina fartanera! Quins excessos a lmogàvers! (És clor que havien d'origi· nar una "falaguera expansió" - l'aba~t exacte de l'adjectiu, vagin a saber qum era... !) Jo no sé si aquesta desmesura era lo compensació a la duresa de lo disciplino a què el vell Mi llet sotmetia els cantaires o lo celebració de la fi de les privacions imposades per la Quaresma. Fos com fos, una cosa és certa: ols nostres avantpassats no els preocupava (sortosament?) el colesterol. .. Pere Artís U n co ncert que va te ní•· ll oc· c·l passat 20 dc maig e n el malT dd Ft>stival de Músi ca ntiga , ''a !H'I' ' i•· per presentar l'Acadèmia Mu&i!'al dr Bat·cclooa. Es t•·acta d'una inir ia tí' a Sot·gida de J"esm entat 1<\ ·¡,ti va ) i lJUC té com a objectiu fonamt>ntal proporcionar· l ' oportunitat , a un dil·c<'l o•· cataJà. de treballar· amb c·onjunts que actuïn amb ins tnuuents hís tòl'ics. Cada director cseollit ofe rin1 Sl'n g1es c oncerts en du es t' dicíons drl F estiva l dc Mús ica Antí¡;a i les fo rmucions varia r an en funció drl programa que hom esculli. En el c us tld eoncert del dia 20 dc maig e!j tntNii d ' 11n C011jm1L de vent amb cont•·abaix fo•·mat per: Alfredo Bernan1íui i Paolo Gn1zzi. o boès: G11y Van Waas i Diego Mont es. darinrts: Carles Rier a i ¡\lhc rt G umí, co•·nl di bassello : P e p Bo ....às i Yves Be rlin. fagots: Ja vil'r Bo nN, Ruul Díaz , Francis On aJ i Guilt•s Ramb ueh , trompes; i Guille m Llobr ll , c ontrabaix. EL pt'Ob'1:ama e¡,tu va integ•·at prt· una pt·ime ra part dedil·ad u a obn1 cie Viccot l\-lar·tín o11' 1. nmh te rnes dc l'ò pera Una cosa roro i una segona integrada totalnwnt per la Se renata en si bemoll maJor , K. 361, ''Gran Parti/(1 ,. d e Moza t·t. .J osPp Po ns és el tli•·e ctnl' que hu ÍllÍf'ÍUI UIJUt'Sta iniciativa i rru e Ja I:OnIÍilU Un'i l'an y vine nt, per des pr és dnixn•· pas a un a lu·e d ire ctor lo- t·al. • Recupet·ació d 'tma col·lecció d'instrwnents de vent del segle XVI I taller del Museu de la Música de Barcelona acaba de presentar una col-lecció d 'instruments de vent del SE;'!gle XVI que ha estol recuperada al llarg d' un procés de treball que ha durat un any. Aquesta col·leccró va ser trobada casualment l' any 1984 a la Catedral Vella de Salamanca. Després d'unes negociacions força dilatades amb la Direcció General del Patrimoni de la Junta de Costi lla y león, la col·lecció va passar al Museu de Barcelona on ha estat objecte d'un complex i delicedíssim p rocés d e recuperació, endegat recorrent per una part a la tecnologia més avançada, que inclou reconeixements radiogràtics, i per l'altra a tècniques artesanals i a materials naturals. El director de l'esmentat Museu, Romà Escales, subratllà l'esforç endeeat que ha permès salvar una col-lecc16 completa d'instruments emprats per cobles de ministrils. E El conjunt abasta cinc cromorns i vuit xeremies, tot constituint, segons Es.colas, l' ?ple; més con:' plet que existeiX al mon d aquest hpus d ' instruments. Hom calcula que l'origen cal situar-lo entre principis i meitat del segle XVI - regnats d 'Isabel la Catòlica i de Felip 11-• probablement servien per a _l'acompanyament de polifonia religiosa. Els processos de conservació i consolidació portats a terme pel Museu de la Música de Barcelona, única insti,tu.ció espe7ialitzada en a~uesto matena a tot I Estat esP,anyol, garanteixen l'estabilitat èle ls material s i permetran l'exposició i estudi de la col-lecció després d'haver restat quasi 400 anys misteriosament amagada en un moble de I: arxiu de la Catedral de Salamanca. Es molt possible que, en funci6 de la recuperació d'aquests instruments i dels estudis que ha comP.Ortat, es puguin realitzar rèpliques d ' una considerable autenticitat. • 13 373 PANORAMA En marxa el Centre Artesà Tradicionàrius Veredicte del l3è Concw·s de Joves Compositors de JJ MM ~ 11 :~¡. Conc·ur, eh• Jove~ Composi- ~ ton. 1992, pr•· u Iu formació KJa- vic•· Trio, convocat per Joventt•ls Musit·als de ButTclona, ha tinb'Ul els guan}adors :-wgiicnts: Primer Premi Frcdcl'ie Mompou pet· a \Va lte•· K.icslwuer per l'ohn1 Tres miniatures per a KlnuiPr Trio; t>l St'gon pn·mi fou per a Marcos Bosch Delgado pcr· l'obnt Piez(l. p(lr(J Trio. El junt estava intcgntl pl't' Xuvim· Anncn tcr , J osep Manuc·l Ot• t•t·n¡;un, Xaviet· Boliut·t. .J oan Pt'tmirs i Sa lvador Puc} O - i com a Rec n·tal'i '01·her t Tomàs. O'alt•·u banda , .Josep Lloret, dit·ccto•· del Fc::.th al dc Torroella de Moutgr·í. hn cbtat elt•git pt·iruer pt·esidcnt dc la t·t•(·rnt ('[·cada entitat Unió dr Frs thals rlr l\l ú::.ica de .J oventuts Musica l!. dc Catalunya i Baleat·s. Aquesta nova entitat. que agr upa tots els ft•l>ti,als que ¡,'organitzen l'O l'àmbit cic J ovl'ntut!o l\lu icals. preveu tambr la possibilitat de festivals associa ts o eol·la bomdor· . es p r oposa designa1· eada an) un compositor i un intèrpret jovt· que estaran prescn ls 11 lc¡, pr·o~l·amu<· io ns dels fc tivals que sc rrl<·bren a Ciutadella. Gil·ona, Granollers, Igualada. Mann•sa. Maó, Palafrugell. Palma de Mallorca, abadell, ant Cugat del Vallès, Sant Feliu de Gui.xols . Sitges, Solsona , Son Cervera , Tarragona, TotTuellu dc Mcmtgrí, Vilabel'lra n i Vi<·. T~tmb{o ~·stà prevista una dif·u sió conjunta dt' Lots aquests festiva ls. • 1 Dis tricte c!e Gràcia atorgà <•l passat maig la gr s tió del Centr·e Cívic l'Artesà a I'Assoriació Cultur·al TRA.\f (or ganitzadora del fe;,ti\ al de música i dansa popular i tl·adicional Tracücionài'Ïus) per un pet·íodt• dt> cinc anys. Ajx:í l'Artesà. amb t>lnom Ce ntr ~ A rtesà Tr·ad i r ion à l'iu s (CAT). es convct·tcix en cliH·ime•· espai estable a Bar·cclona de músira popnJar i t:racücional. El CAT, que començar·à l c~ iii' \ es activitats aqttest setembre. manlindt·à una programació ])r Òpia, però restarà ohct·t a Ics propolltCs d 'im,titucions, entitats, gntps i ¡·readors, així com també es mantinrh·an altt·e!. activitats pròpies del Ce ntt·r Cívic (com el Cicle d 'Art Cont(•mpornni). Un dels pl'Ï..ncipals objectius del CAT és la promoció de 1H mÍII>ic·a i d an~a popular i tradicional catalanes, (~os a que cTearà diferents srr·veis com: oferir als gwps dc música espais pr •· E assajar i enregistrar maqtretes, i oferir contactes amb promotors i cliseogràfiques així com també la po¡;sibilitat d 'of erir conce rts a esro les . També, segons els responsa bles del CAT. es crear·an , de manera penuanent , diversos taller s dc cons tt·ucció d 'inl>tt·umcnts tradicionals. Un altre dels objectius és mantenir la programació ' ·Dijous Extraordinàrius" durant tota la temporada, i que el CAT esd evingui la seu cstahlt• de l'Ot·qucstra Simfònica de la Canya. D 'altr·a banda , el CAT ja coJ.Iaborà amb el F estival de Música Celta dt:l passat juny, organitzat pel Brilish Council-lns titut Britànic, acollint cliver·sos concerts i divc•·sos taJier·s de música folle També, i per primera vegada, té lloc des del passat 22 dc maig i fins aquest 7 d'agos t una m ostra de Trailicionàrius al I.luç¡¡nès. • XXVI Trobada de les Corals del Secretariat de Corals Infantils de Catalunya ~ 14 I proppassat ml's df' maig va te~ ni•· llor la \ XVI T1·obada de les Co•·a ls del CIC, la qual -a caua d e la complc\.ilat organi tzativa i per imperatius cconòuúc i d 'espais'ha s ubdividit en sis manifes tacions a altres tantes lo<·alitats de Catalunya. En quatt·e d ' aqu estes Trobades. s' hi ha int e•·lii'C'lal la ca ntata L 'oce// daumt qur Ft·ederic Mompou va t•scr·iu •·<: (sohr·e un conte popular dr J oan Amades, narrat i glossat pet· Núl'ia Alhó) per a Ics Cot·als d el Sccr·cta i'Ïal i c>strrnada r n la Trobad a Gt• ncnd dc l'any 1970 a Granollers . Aquestes Tro bades foren: a) Ulldccona , 16 clc maig: 600 cantair·es d c 15 contis i Grup lns tnunental de l'Escola dl' Música de la Sènia. dir·igit per Andreu Mat·Línez: b) Olesa de Montserrat. 23 de maig: 1.100 cantaires d c 28 cor al., i Gnrp Ins trumental de I'Esrola d e Música dc la Sènia. dirigi t~ per· J oaquim Miranda: e) Igualada. 30 dc 111aig: 900 cantaiT·e, dc 2í c-orals i Gnrp Ins trumental d el Ta111bod dc Girona, sota la dircrció dc MontiH'ITal Roset ; d ) Sant C ugat del Vallt·s, 30 de maig: 550 cantai r es dt• 14 t·ontl!l i Grup lns trumen ta I dr l' Eseolu cie Música de la Sc'nia , dirigit s p er M. Mercè A•·giiellcs . A les dues Trohadcs rct>lants, s' hi interpt·età la cantata El bruel de l 'estany, ot:igi nal d ' Enric· Ribó Hohr·e un text d'Angels Anglada inspirat t:n una llegenda dels aiguamolls dc> l'Empordà. Foren: a) Crt·vrr·a, 23 df' maig: 700 ea ntai•·e¡; d ' 11 c·ot·a ls i Grup ins trumental. di•·igits p<'t' Xa- ' 'il't' Puig: b) Figueres, 30 de maig: íOOcantaires de 16 corals i Gmp lnblmmental. sola la direcció dc Xavier Puig. En cadascuna de les Trobades la programació era completada amh cançons populars de tot el món. Cal t·emat·car, també, qtte L'ocell daura/ de Mompou fou intcrpt·etal a Sitges (6 de juny), dius els actes del Festivallutcrnacional de Teatre, per un conjunt d e 500 cantaires de djvcrsr s cor als i el Gt·up Instrumental dc· l'Escola de Música de la Sènia, sota la di1·ecció de Joaquim Mjranda. Amb aques ta TeHet·ada jot.erpretació de l' obra de Mompou, el Srrretariat de Corals Lúantils de Catalunya s'ha s umat als ac tes d'homenatge al e ompositor en el Centenari del seu naixem ent. • PANORAMA CONVOCATÒRIES SETI\lANA DEC ITARRA. li Master Classe lnH•rnacional de Cuitarra de Barcelona. Jmpat·tidcs pet· Francesc• de Paula ole r (guitaJTa clàssica) i .Manuel Cr·anados (gnitar·ra namenra ) dell2 a l 17 òc juliol. Informació: Aula de Guitarra Flanwnco d e Bar·celona. CI Canuda, 33 , pr a I . O8 OO2 B 11 re· el o na . T e I : 301 55 29. e- )- i- ; . el 'l- ió ir J- 'i lc El- )- CURSOS DE L ' ACADÈMIA DE MÚSICA ANTIGA. Oc Iu Unive•·sitnt de Sularnuuca. Del 8 al 1 O fl'octuln·c cm·sos,ch•: cnnl (Marta Almajano), violí (Angt>l Sa111 pcf1•·o ), viola (Wim Ten I I uvc), violoncel (Woute•· Mi:iUe r), contt·ahaix/violone (Anthony \Vood•·ow) i música de crunbralviolí (Enulio Mor·cno). Del 30 d "octub•·e u 1'1 tle novc 1111ne, cursos dc: cant (l\Jarll\ Almajano). violó (BaHy Sargent), obo(o (Paolo Grazzi), tiod>a (Juan CUI·Ios Ribera). violoneel (Richte van d er ~fe­ er), i tecla (Edunrdo López Banzo). Informació: Servei d'Activit ats Culturuls. Univc•·sitnt d c Salamanen. P~dau dt' Solis. Pinça dc San Beni to, 23. 37008 Salamanca. Tel. (923) 29 44 80. Telefax (923) 26 3046. CONCUR l~TER '.\.CIO •\1 , DE COMPOSICI Ó COR .\L C 100 D ' AREZZO 1993. \ intena edi ció d" aq11est Concurs que engmln) Í'~ dedicat al cant coral a capella. d ' unu durada no inferior als 15 minuts . L'obra pot ser a cor mü.t, t•or·nutsrnlí, cor femení o pet· a conjunt ;;oli¡:;ta amJJ un màxim de 16 vens. 'utor·guran dos premis de 10.000.000 dt·lin·R i 5.000.000 de lires . Data límit fit· pt·esentació: 15 d 'octubn·. Jnformació : Fondazione Cuido d ' Àrf'zzn (Cm1co•·so lnwmazionale di Composiz·ione) . Corso l talia 102. 52 100 Arezzo (Itàlia). lli CONCURS INTERNACIONAL DE CLARINET. Ciutl ud tic Dos Het·manas (Sevilla) flel 2 ui 7 dc novembre. Convocat pet• l'Aj untumenl d'aquesta localitat andalusa. Obe•·t a Lots els músics d e quall! t'' ol nacionalitat d'edat oo s upe•·ior· als 30 anys el rua 2 d e IIOYelllhi'C dc 1993. S'ato•·ga•·an tres pre mis : 1.000.000 dc ptc,.., 500.000 ptes., i 250.000 ptes. Data límit d'inscripció: 30 de juliol. informació: Delegació de Cuhuru d e I' Ajuntrunenl d e Dos Hermanru.. Tel. (95) 472 70 Ol - 472 90 li. Telefax (95) 566 66 45. r cuR t'TER ' A CIO r \L DE lC \ DE C -\MHRA A CALO GE. En paral·lalel al F es tival de l\lít:.irn dt• Calongl', se r!'ldwii entn· l'I~> propt·t·;, 29 de juHol i 5 d 'agost, u uqm•:;ta poblarió cmpordanrsa. E l Cu n. tl-l'objcete de lrPbaUu,·la litcntttu·a cambdstica. pr·pfcn •ntnwnt dPI OnJTOI'. t•l Classicisme i el pl"imct· Bomantici !'nH~, aprofundint t•ls usprctt•:. t•s pcrífies rl'aqurstnmoclalitut utusicul i l'ls principis d ' estil que cor-res ponen a cada una d ' a quests períodrs rfp la història de la 111 (rsit·u. El rtll'S és destinat als pianistes, eluvil't'mhu l·listcs i in s lnltn c ntis tt~s de c·or·cla i 'c·nt, dc niv.-11 mitjà o superi ur·, snst·t·pt iblt•s el ' integra r·-se en Ull conjunt de ramlll'u (duo, trio, quarl!'l, !'lc.) i :wr·à Jll·ofessat per Mar·çul Ct•rvt•t·a , Mar-ia Lluïsn Cut·tada , Anch·é Mat·r hand i Viecnç Pratt> . El!, instrumcntiste;, de flauta podran IJ·challur. també, amb Vicenç Pt·ats . Iu tècnic·a t•speeífïca dc lïnstrum!'nt i t•ls in:.tntmt• ntistes de teclat podnlll famili¡u·itzar·-sc amb els princ·ipi tt·òt·i!'s i pn1rtic·s dc rralitzaeió del ha ix continu. Hom pot demanar informac ió al l:i t e lèfon s (972) 65 1 7 14 , (972) 6 5 04 28. (972) 66 03 75 (972) 66 lO 59. í\I L ta ·i- J- ll- la tb .n a el r·- Je ta e- r- !e oa- Veredicte del Concurs Massià L'escola Aula de Música 7 celebra 15 anys L 'escola Aula dc Música 7 celebr.· a el seu q u inzè anive•·sa•·i de docèncin al hu•·ccloni bm·ri de l'Eixample . La sevn història nrTenca el 1978 com a escola dc guitarristes sota el nom d 'Aula dc Guita•·ra Ferr·an Sor, i sola la dit·eeC'iÓ dc José Luis Lopategui, C'ateddttic d el Conscr,·atori Supt'1·ior Municipal d e 1\túsica de Bm·celonn. Aviat in c orporà nous instruments en udonar-st' d e la n ecessitat d' ampliat· la seva ofc•·ta en el mestratge dc la música. De seguida obd WJ impo1·tm•t espai dedicat a la iniciació i sensibiJització musical als més petits. Pr·oposit i desenvolupà amb èxit l'inici cie l'ensenyament als 4 anys. L 'any 1983, a r·a fa lO anys, ¡m~nr,:ué el nom d 'Aula dc Música 7 i consolidà leto hnses d c l'actual línia pedagògica. Cinc anys despt·és fou •·cconcgu du ¡mr la Genc~ •·nlita t d e CatuhUtya i udsct·ita al Conservat.ori Supe•·io•· dc~ Música de Rn•·cclona. Pe•· conuneuwt·at· aquest anivet·s~i l'Escola o •·ganitzà 1111 concert u ca•-rec de ¡ll'ofesso•·s i coJ.Iabo t·utlo•·s el passul diu 7 dc m aig u l'auditori del Cent•·c Cultmul de In F undació " la Caixa". • 1 proppassat abril tiJtgu(· lloe Iu E XlV edició del Cnnt·urs J oan Massià, dedicat enguany al cant. r~ l Primer Premi Genemlitat de Ca tnlunya fou conced it ex-aec¡uo a Olga PitaL·ch (de la VaU d 'Uxó, Castelló) i Rosa M. Hoccs (dc Figueres). El Premi Associat:ió Massià Cat·bon{'ll. cntitat que ot·ganitza el rPr tunwn. fou atorgat a Ma1·y Carmen MonlO) n, (de Pamplona). El P r·erni 1(u·ia Burés a la millor interpretació d"una obra del mestre Massià fou atorga t a l\Iontsen·at Cl"istau (dc Palamós). F inalment reber('n m(•ncions honorífiques Car·men Olive•·as i l\tü·cia Pintó. Eljurat, que fou presidit pel mes- tt·e Joan Pich Santasusnna , estava fonnnl per Carmen Buslru11ente, End e IUbú , Salvador Pueyo i Maul"ici Rorh en subsLitur.ió de Mal"ia Massià. En l'edic-ió d 'enb'l.lany (el Concw·s Massià s "altel"lln cada an y amb ]ps ht·anqu rs piano-cant-piano-violí, amb la finaU tat t.lc divulgar rn tre els joH'S intè rpn~ts Ics composiciom; dc Joan Massià), hi ban participat un total dc 32 concur·sants (sis dels qual;, <•ren nois) d 'arreu de l'Estat. P er a la pr·ova final t'S classificaren 16 can tants (tres nois). quantitat elevada a r;msa del bon nivell que aporlat·en. El Concur·s tin b'Hé lloc a l'ALeneu Barc¡·Jonès. • Elisenda i Montserrat Cabero, guanyadores del IV concurs per a la Promoció de Joves Intèrprets I proppassat 1 de maig sc celelH"à a la Sala Paper de Música de Capellades la final dt~ l IV Concurs per a la P •·omoció de J oves lntèrpt·els, havent estat molt ah a Ja pa1·ticipació i la CJIHtliLal dels concu rsants igualmen t m o lt elevada. E l jurat qualificador·, presidit pe r Antoni Ros-l\lar·bit, i intcg•·at E pm· Claudi Adm any, Albert G. Attmw11c, Beuet Casal>lancas, Marçal Cc•·ve•·a, Xavier Joaquín i E nrit(llt'tu Tu n ·és, pr·oclamà co m a gn nu yatlor·es les germanes Elisenda i Montser·r at Cabero, en la modalitat de cant i piano. Els finali stes més rlf'!>lacats foren el duo d e piano i llau ta Jordi l\1asó i Xavier Relats; i el pianista Miquel Villalba. • PANORAMA Ester Pineda porta música catalana a països europeu s L piuni stu calaluna afineat:.la a Purís Este r Pineda acaba de r·t•alitzur· una impor·Lant gir·a de con<'Crl b que l' ha port al a la nova Repúblic·n 'l' xeen , Bulgàr·ia . Grècia i E ;,lov uqui u . E s I n Pi ne' da oferí un progr·uma busut eu l' olu·a de Fn·deril" Mompou amb la inLcqJr·etació de ll'S Cançons i. danses, nírm. 7, 8i 14, i Escenes d 'infants, uixí com les Variacion.~ .wbreun tema de Chopin . El p r·ognn ua rr·u eomplctal per oht·cs cic I Pur·c Ant ou i Soler, Isaac Albénjz_ Enric Gnnwdos i J. LarTañaga . Aqucslu git·a forma pat·t del progrumo dc difm,ió dc la cultura espa nyola u l'exlr r·iot· promoguda pel~fi­ ni ~ Lr r· i d ' Aft•r¡, E stt·anger s . E ster P ineda fou si'I<!CCion ada esp ecialment per· a aquf•sta gira. • u Èxit de Vicenç P t·ats a Pat·ís El passat mes d'abril el Routisto ca· talà Vicenç Prats va assolir un gran èxit interpretant com o solista, o lo Sola Pleyel de la capital francesa (en les sèries d'abonament de I'Or~es· tro de París, de la gual és primer flou· ta solista), el difícil i virtuosístic Concert per o Rauta de Jacques lbert, sota la direcció de Ja mes Conlon. Aquesta actuació del palamosí Vicenç Prats confirmo la seva consolidació com o un dels valors més positius, o nivell in· ternocional, de la nova generació d'intèrprets catalans. • L' Amfi-Rock'93 Concert de la Simfònica de Cervera L Sintfònit•a tic CcrYer a, fon nada per l'Or·qucstra de Cambra i un gru1> dc professors d e l Conservator i -Josep l\1. Alpistc, J osep Bcllo, Sah ad or· G•·atacós, Florian lHonte nnu, Fer·•·an Sala, Josep Valldam·a i Sofín P uc he, que actuà com a solista- ofcr·í el passat abdl un conccl'l a n<l LH'Sia vila lleidatana. L'Orqu esh·a, que cl ir·igí l\1un11el Valdivieso, ofer·i un pr·ogr·ama cmnposL pe•· o bres dc Mouu·t, Told •·à i Beethoven . Amh uq ucst concer·t es consolida la bon a linia df'l Con servato ri d e Cet·vera, f[ll e ha cr·cot l'inter ès pe•· Ja músico ot'<Ju estr·al, pel Curs lnte•·n acional de Mútlica que es fa anuaLnent a l'estiu , i pel Festival i Cicles d e Concer·ts q ue ro urpleten l'ac tivitat m u sicol d ' uq u esto ciu tat. • Replantejqment televisiu a Austria a televisió esta tal crc\ustt·ia . L I'ORF. ha fusionat els seus depat·tameuts d ' arti músita am b vjstes a iniciar una nova p olí tira, mPs estricta, a rhot·a dl' con fecciona•· pnlgrames. Així, els progr·ames que Linguin una audièucia de menys cic 100.000 espectadors sentn r·eduïls rn nomLre, malgrat yu<' l'S pn'lPn ('Cullinuar i consolidar en el futur In 'Iuantitat i la qualitat dels progl'arncs culturals. També l' antiga políti<"a dt' retransmetre un n ombre fix cie produccions des d els teall·es austríars h a estat r eduïda. De toles manerclo . s 'ha signat un contractf' que gurantt'ix la r etransnússió del lt·adic·ional Concr et d'Any Nou , de I'On1u estt·a Filharmònica de Viena. fin s all998. • I passat mes de juny tingué lloc E una nova t•dició del cicle de concerts Amfi-Rock que cada any orga- 16 376 nitza el Casal de Cultura de Can Ru tjosa dc Parets del Vallès, amb la coJ.lahoració de RAP 107 Ràruo Parell:•. Aquest cicle, que se celebra des d el1990, té com n principal objectiu la promoció dc grups de rock del Vallès O d enta l. Fins ora un total de 26 fo r·macions (¡;r 11p~ consolidats pet·ò no p •·ofessíona ls) han donat a conèixer el seu trel,all ¡;dicies a aquesta iniciativa . Cul deRtacm· que gnlcies al nou impuls que r ehé aq11est cicle, i la gran ac<·eptarió l JU C ha tinb'Ut pe•· par·t del públic, aq uest any s' ha vt·esentat un disr compactl· amb l'<·nregistrament dc lc's cançons de vuit grups que participaren t•n la dan·era ctlició. • 'Orque~lra lo Montreal Symphony Orchestro congelo els seus sous L a MonLTeal Symphony On·hest1·a ha alTibat a un ac01·d de congelació salar ial anili els seus 103 compon ents segons el qual es congelen dut·anl clos anys les seves retl'ibucion ~ salm·ials . L ' acor·d inclou taml1é una rf'ducció de la jornada laboral , que durant tl.'es anys passarà de 46 hores setmanals a 42 . La MontTeal Symphony Orchestra té tuJ dèfi cit acumulat de gairebé 2,5 milions de dòlars canadencs. • Del Mónaco acusat de malversació de fons 'intendent de l'Òpera de Bonn, Giancarlo del Mónaco, ho L estat acusat de malversació de fons per part de la Fiscalia de l'Estat de Bonn, a Alemanya. Sembla que l'O· pera de Bonn ha superat el pressu~st establert en 4 milions de marcs. Per lo seva part, Dennis Russel Davies, di· rector general de Música de la motei· xa ciutat alemanya, ha de fer front a l'acusació d' haver gastat 220.000 marcs més dels pressupostos en 11 or· ganització del Festival Beethoven. • Carreres signa contracte amb Warner Classics I tenor harceloni Josep Cat·r et·as ha signat r ecentme nt un con troc te a llarg Lennini anili el segell discogràfic Wnrner Classics lnternational. Segons aquest acord , el tenor català ha d 'enregistr ar tm lotal d e deu títols. • E Activitats pedagògiques de la Fundació 11 1a Caixa'' D urant aquest estiu se celcb•·cn els clife r·ents cur·sos l'S¡Jecialit zats que or ganitza la Fundac·ió " la Cai,a". Així , i en la s<·va rinqnt>na edició , el Cut·s Eur·opc~ u fil· MÍlsita d e Cambra , Sta¡;e 93 , (del 23 d ' ngost al 5 clc sete mb r e a Rcll- lloc, Bcu·celona), cp.te constitueix el ma1·c fo namen tal de la tuscu ped¡;ò¡;icu tic la Fundació, ampJja Iu seva oferta amb d os n ous cursos d 'e¡¡periu l it:~~a ­ ció: el curs " La Voz y la M{rsif·a dc Ca mara' · (dcl 2 all4 d ' agost a Sa n Sebastia u ), oq;anitzal conjuntament amb el Minister·i d c Cultut·u (INAE~I ) j e l Co ns orci ' · Pal acio Mit·amar·"; i el curs "La Música Clasica y Romantica con los instrumcntos d e su época" (del 20 de setembre al 3 d 'octu])re a Santand er , organitzat en col·laboració am1 Iu Universitat I n ternacÍOJlal Menénd ez y P e lay o) , curs d ' aques t es C'aracteds tiques que es fa per pritrlt'r cop a l'Estat. El cm·s de Bell-lloc aporta enguany d ues novetats. Per un can tó es desenvolupen activitats entorn a lrs tèeniqucs d'en r egistrament, i per l'oh r a s 'ha convidat a un gr·up de joves intèrprets, d'entre 12 i 15 anys. per a que par·ticipi al Stage. • J lli Temporada 1993-94 * * *** EL CICLE DE CONCERTS CINC ESTRELLES o ¡- ~~ a .- :- ·, a 5 y Venda dc locaUtats: a partir del 12 de juliol Preus localitats: de 1.000 a 15.000 ptes. llll1l 'LWI :- s r ., Amb el suport de Genoralllol de Catalunya Oepanamont de Cultura 11111111111111 Palau de la Música Catalana • Tel. 268 1000 Ajuntamenl'l:e &rcelona PANORAMA Elemen talitats a l'entorn del comiat de Garcia Navarro perJ.c.c. adéu voluntari i fulmina nt dt'l fin ar a tittJar de I'O t·quf'sLra Ciu tnt de Bat·ce' lon a ha cons titu'il, per a més o menys tothom. una mena dc bàlsam o lenitiu no por desitjat. Des dels afeccionats als ins trumentistes d e l'orquestra -o u na immensa majoria- passant pels mitjans d ' informació, tothom va reht·e la nova del cmniat de Luis An lonio Carda Nava rTo amb vis ibles mostres de complaença i rom ttn alliberament d ' una invisible però feixuga càrrega feta sob t·etot d 'incomunicació. La trajectòria ban·elonina del director valencià h a esta t marcada per una t otal ahsència de sintonia a mb tots els estamt>nts amb els quals ba hagut de conYiur e, en allò que ha esta t un procés df' degrad ació progressiva dc Ics rela(·ions qu e no podia a<·aha r de man<'ra gaire diferent dt> com ho ha fe t. E n realitat h auria pogut acabar no amb r acomiadament volunt at·i , sinó obligat , cosa de la qual ell mateix es va lliu r·a r poques hor es abans que pt·obahlement s'hagu és produtt . 1 en aquest sentit ca l eomençar f('licitant el s r ectors - p olítics i exf'cutius- d e l'OCB per un capteniment d'una gran conseqüència i energia gràcie al qual s 'ha evitat allò que h auria pogul er un pet·llongament innece sa t·i del procés de degradació indicat que hauria conduït a una p roblemàtica via de cros tificaC'iÓ cic conseqi:iències impt·evisibJes . Amb la dimissió del dit·ector valencià -voluntàt·ia pcr·ò en essència forçada p er le cirrumstàn cies- es clou una e tapa de menys d e dos any que a la llarga Lindrà poca transcendè-nria en La cm semblen significatius i qut> po- L 18 3ï8 dl' ll tenir nn inter ès conceet dc història de la formació barcclonjna. però que en la seva 1ocaliLzació momentània han t·esultat especialment fihlado t·s . Ara allò q ue compta fs ponderar els fets p et· extreu ee' n les lliçons pet·tin ents a fi que en sorgeixi un nou moment que rqwcngtti la línia mestra de pr·ogrcssió de l'OCB injciada en els danrr anys ien la qual ra fe t• que ens ocupa només ha de set· - in is tim-hi- una giragonsa dolot·osa momentània . No pretenc ftu·gar en detalls p r ou coneguts i de domini públic, perquè f'lll s~mb l a un exercici bàsicament inoperant. I deixo per a un altre esct·it tractar de la figura solitària i an1 qua i patètica del dire ct or 'a ll•ncià . Tanmateix crec que sí que pott·e ullar oportú analitzat· algun s aspectes que cant a aquest alliçonament impreseintlible q ue s ' imposa. Cal s ituar un fet que considct·o que n•sulta important en elLC'ma qu(' en ocupa. La figut·a de Lui~ Antonio Garcia Navano, ignoro p er quines raons. va ser pt·esentada co m la d ' un salvador de r OCB . Com un messies que havia d ,allihen1r la nostra onpH'Stra de mals, r eals i imagin a ris, passats i futurs, i l'ha via de por·tat· a una ten·a de promissió ·omniada. Aquesta premis a. bàsicament errònia -i a més ofen iva per als jlredecessor s del nou dir ector i també per als ins trwnenListe -, crec que ha r esulta t esS('n<"ial p er entendre tot allò que ha v in~::orut després . ll om partia de la fal·làcia que• L'orqu estra necessitava una f'I111Wnta gegantina i d ecisiva quE> la menés a un futur gloriós i a més en un Lcnnini curt de tem¡r. A ca,·all de la falta de consciència d e l que és un procé evolutiu d'una orques tra i d e les necrssilats h is t òriques d'imatge, tan protagonistes sempre en els à mhits d ' influèn cia politica i es pecialment en els m esos p r·c-olimpics, es va congriar ttn clima tens de nrgu iteig a t·edós del boc J'or sa~:p:at · 'èxi t' ' .alb eU rnigdelqual va venir a raure el músic 'alencià. En aquest cont ext podt·íem t't'Cor·da r a taU d 'exemple moll explícit. la molta alivera que s ' ha fet segons la idea d e la proximitat o imminència de l'asso liment dc nivells qualitatius privilf'gia ts; e uropeus, naturaLnen t. Mentt·es tant hom ignorava que at[UCs ts objectius privilrgiats nonnalment n ecessiten un temps dilu l at, i a més no imper atiu, i PANORAMA tamhé uns r ecursos d e qui- objccti vanH'nt no es disposa en un àmbit amb una tan relativa tt·adició musica I com el nostTe . Ga rcía Navarro , p er sona amb una proclivitat egocèutl"ica mfs que rvident. es va trob at• rr a ntuvi cla,•ant d'una realita t equívoca tiU <' prim et· es va ct·eure i d(•spr és no va st'r mai capaç de redreçar; ni. segur a ment, n o ho va prct('ndrc· . Perquè al mateix temps ta mpor no tenia l' actiu profess ional snlïcicnl p er fer front a l'impossible repte que hom li proposava. Per una p art l ' OTqu cs tr·a e r·a molt Uuny de n ecessitar un cam-i radical i per l'altra ell no podia aporta r t·es d 'extt·aordioa t·i. E l seu hi tm·ial artístic, cal no ohlida r·- ho a ra , no teni a justament en el camp de la direcció simfònica el sen. millor predi cament. A partir d ' aques ta disfun ció ini - cial. Lot p odi a pr·ccipita r -se de qualsevol mam•ra , rom a i:~.í: ' ha esdevingut. Ara a l ' Orqu cs tnl Ciutat d e Barcelona Ji f'SIH' r·u Ull an y dc transició que emhla - no en tenim plena constà rw ia, q ua n escrivim això- q ue sc :.up ct·a rà sob re la b ase d c dir cc t o t·s ben coneguts - algu n¡, er ells de casaCJ11e han tingut una honu acceptació tant p er part d el púhlic com d els mateix os ins trurn r nti stes . Mentrestant h om buscur·à un non Li tul ar , figura que contin u a essent cabdal en tola form ac-ió simfònica estable, qur pcnne li fe r front a una nova èpora a partir de l a tempor ad a 199-J-95. Tornant a r exigència ped agògica dels fets, cal l<·nir· ben pt·esent qu e p er d a munt d c to t es tracta d e trobur no sola ment un director ülcal , sinó molt en pl:Ï- m f' e llor una líni a i tut. ohjt' t'lius b en p ret• iHos, sa vis i r ealistes a partir dds quals ha de treballar c' l nuh i111 r esp on sable artís tic·. L ' Orquc'slra Ciutat d e Barcclo iHt é un u t·calila t mu icai d ' una importàneia ab:.oluta en la música ca talan a. ~::. un fet d'w1a polènciu a rlÍ:.ti ca i social gegantina en el conjunt de r amhient musica l ca talà . És tamL{· Llll cos molt viu , que mou un doll ingent d' crwrgies c·on vt'll\' tl(l es i qu e compta amh trrH's importants dosis de compli C' itats afec ti ves p er JJUt· L d · ampliHst•ctors d c la nos tra societat. !\questa és ht seva gn111 fot·ça i. JH' r· ta nt, Ja gara ntia de continuïta t d ' un procés d e progrc sió molt i molt desitjable p e r·ò que no po t acusa r ni e rrors d c planlej a mr rtlr, bàsics ni ser sotmès aJ xanltllgc d ' urgèn cies es pírrics ni d 'actu acions fot·çad es . Del sen affm. St•. Luis Antonio Gat•cía Navat·t·o Ex-director de I'Orquestt•u Ciutat de Barcelona Estimat anüc: ~ ls esdeveniments b en aJtramenl del que hauriH ~ r·esultat desitj able p er· a mi i p er a molts, l'han fet pt·otagonista de l'actualitat musical catalana, i fins i tol de r àmbit esta tal. Ct·cc que en aquest cas no rs drformació p r ofessional d·una per son a que com jo té l'ofici de comunicador , afirmar que vostè- ha viscut un autèntic drama d 'incomunicació amb totes les instàncies - fins i tot em consta que amb les no musienls- amJ¡ què s'ha hagut de "comunicar" -permeti' m la insistència terminològica- al llar g dels seus dos an ys 11 o conclusos de LituJar-ilat de l'OCB. I el t erme " totes" cm sembla particularment gr eu. H e estat testimoni - p erquè el s afer s es van produir eu actes pírbücs- dc la seva instantània i vir·ulenta capacitat de r eacció da\ ant de detalls d'una por menys que absoluta falta dc significació més enllà del simple en-or o malentès elemental. H e sofert per sonalment l'angoixa d ' haver d'ac•udir· a una manifestació p rofessional amb el tcmo1· que la més mínima mala interpretació d'algun concepte pogués comportar-me un moment ingrat. o sigui una agressió dialècti r.a intemperant i despropon ·ionada. I aquestsexemplt•s tanmateix no tindl'icn cap mena d 'importància i pe•· descomptat no serien r etrets aq1ri, si no fossin significatius rl 'un estil o d ' una fm·ma dc romportament que vostè ba traslladat a tols els àmbits de r elació i al qual aquí ningú no està gt>nS HVcsa l. ComunicaJ··sc és cosa alnwn ys dc dos. J vostè ''a set· rel> ut a Barcelona amb uns bonot·s ~;e use precedents a la història de la casa que mostraven que almenys una dr lrs rlues parts -la societat barcelonina-, tenia una autèntica voluntat de comunic·ar-:.<· amb \'Ostè . I crec 411 (;' de forma gen eraljtzadu al llur·g d ' aquests cruusi dos an ys ha rebut un tt·a c~le d ' una frltíssima correcc;ió per part de tothom -afcccionnts, c•·ítica , etcètet·a-, i p er tant no bi p ot h aver olla més mínima esclelxa de sospita pel que fa a prejudid de cap mena . P er això no puc a rdhar a cap altra conclusió q ue tr·aslladar al seu cxdusiu càrrec el conllictt> comunicacional que s'ha p roduït. P et·ò és que al marge del seu tarannà caracterològic Wl n acusadament man ·at pet· l'egocentr isme quasi solar , ha ensenyat l' orella w1a dimensió ideològica també ¡H·eocupanlmanifeslllda , p e•· rxc mple, en el seu rebuig tan explícit a fer que el nou nom que ha de tenir l' OCB un cop sigui gestionada c:onjuntament p er l'Ajuntament i la Generalitat, inclogui l'epítet de nacional. E pítet m olt delicat i sensiLit: u casa nostra davant del qual ''ostè va adopta t· una p osició b cl·ligerant. ¡,ense que en principi li hagurR d ' importar poc ni molt. Fet que testimonia una vt'gada més la seva incapacitat p er comunicar-t'e amb l'rntorn que tan b é el va acollir un bou dia. I tan generosament l'ha r etribuït st'mpre. D efiniti' ament. una Unia de conseqüència que tampoc no s'ha atur·at n l' hora d 'escampat· tLnu imutge falsa dels afers c¡ue ha protagonitzat i de Ics instàncies amb les quals s'ha hagut dc relacionar mrs di rectament. Els fets són els fets .i les ¡Wn.lones són les p er sones. P ermeti senyor Garcia Na varTo que p er damunt de tol continuY consicler·ant-lo un amic . mentre confio que tot plegat el porti a LLOa reflexió seriosa. I espero que algun rua la seva actitud amb l'entorn musical i ciutadà ba rceloní em permt'trà no haver-me de pen edir· del meu per ara darrer f:!t'bt em et·:; \ostè. Del sru affm. Jaume Comellas e PANORAMA e R T e A Encerts i contradiccions del VI Cicle de Música Contemporània per DAVID PICÓ S. E I VI Cirlr lnlrmacional ric· MÍts ica Contcmporàniaja {·s hiRtò r·ia. Una histò r·ia plt•ruc dc· cont1·astos qu r, ¡w•·la p.-ojPc-t.·i{, i qual itnt rlel CiC'IP, :ulq11ireiM•n eatc•gm·it' de rontraclic't'ions . Aquc:st any Iu Sctlllnna fntc•·nacional dP Mt'rs in1 Conlc rnpodinia ba c·n•sc·u l i s'ha c•unvc:rlit e n Cicle (19 ubdl - 6 muig). El •·eeint!' dels ront•c• rt~ hu c•slnl I' Audi101·i ~duanl Toldrà dc·l Cnn;,c·r vulm·i Municipal de Mú~ic·u. Un lllUIT irluni per fet· cooc·c·•·ls . ¡w n'r poc Hdl'quat pe r Iu volunta t dc• c•·ei,enu-nt del Cicle. Potser culclt·iu 1111 n·eintc• nwnys •·estringit i lll é~ ohc r·t al púhJie i mrs COtH'gut Cn g!' rwral. El pr·ogr amu. cul remarcar-ho. ha t•s tat de g•·an ' ¡u·ie ta t i qualitat. molt l''-pl·ciulml'llt pel que fa als intèr¡wel¡,. Pc•rò mal~;rat r i progr ama. l'as¡,i;,t(•nda cir públic ha r·csultut tU ;,nl:'la. I això qu1• <'11 el programa s· ha virn inclòs catm·zc composicions d"aul o rRcatalans i ~ is estrenes absolutes (mo h rs fr·ui t dc·l" r nrcrtlJda política d 'cneàrn•c-s del Cicle). Es molt lluablc• qtw 1•l Cicle tingtú aquesta fl'rmu voluntat de promocionar· la música conte mporà nia. ¿ Pe rò crui JH"O ruociona d Cic·le? On era la publicitat? La difíeil i de vegades incxistl!nlrrludó entr'c' !'I p1íhlic i la mús ica eoutempo•·ània no és una qurstió nomrs d r pul¡lif·itat o d·csccnari , és da r , JWn'r 101 hi a.iuda. Pe r· què a I" Auditori é rem els mateixos de sempre'? Co ntras l·o~ . Cont radiccions ... Pa rlem dc· mús iea . ' o de tota la mús ica. ni rl r la to talita t dels composito rs, pr •·ò sí d el~. fets mé.; destacats ddt. sE't ron(·rrt¡, del Cidr. L"esme ntada qualitat dels i utèrpretb ja 'u quedar· palesa cu el primer com·cr·t a mh l'ac tltació del Coro dc Iu Comunidad dc 'fadl'id . La qualitat vocal d 'aquest Cor va captivar tothom. La eva versatilitat, condwda pel di r·ec·tor Miguel Grova, va fet· que inte r·pre tcssin a la pct-fecció obr·es d "au lo r·s tan di ver sos com Gard a Ab r·il, Josep Sole t·. Alhcrto Ginas tna , Alhr r·t Sardà o LLtibri Dallapiccola. El c·once•·l va acabar amh dueb oiJr·es d esimboltes que el públic va aplaudit· insis tt•ntmnnt. La primera, No w;ense tle Godoffn'do P ctr·assi, va p•·ovotar mí·s d"una tiallada. Aquesta ob•·a consla dc s is nan·acions e n t¡uè t•l tc·xt i la música trnf'n un ouu·<·ut lo hur·lcsc, e& pecialment la peça Lent o somnolenta, e n la qual les <·ontr·alts •·da tc• n Iu històr·ia d ' un vell qu e· s· u ~;,cgué en un eadir·a i es mm·í avor..-inwnt. ! me ntre ho rela- er Ernest Martlnez l:&q uie rdo ten van badallant. La segona , infonietta. del polonè:,JUJl \\ inrrnt) ll awel , és una obt·a simpll' per·ò plena dc vigor. e n q uè SO\'Íntegen t'i& furtÍSSllns . els s ilencis, els cdts i els cops !lc peu . I pe r acabar un bis po puJa1· i euriós: Rossinyol amh ac-<·c·nt maddleoy. El segon concert aplegava dos músics d'inte rès: l'ex-nen prodigi Rohan de Sat·am (violontcl) i c•l <·onll·abaix més en forma i roniPmpc,.·ani del moment, S teguno Scodanibhio. Sis obres. Ducs van brillar amb intensitat. Et maintencwt e 'e.~ I à vous de jo uer, lll1 fil son ot· fràgiJ , Jll'.-fectament articLtlat amb l ' t~H til r·dina l, subtil i enigmàtic d"un df'IS III CSl l'CS del segle '<X, Giacinlo Scels i. r un altre mesh·e, lannis Xt•nakls, um h la seva obra per a viulmwel, Kott os. Una obt·a dinàmka i sorollmm e n què l'in tèrpret tOt·tura lïnstnuncnt fin:, a fer-li dit· tol el que sap. I <·I 'iolonccl crida i gemega ... (però mai ••mh sons harmònies). Els quatre compo:.ilot·¡, ¡·psta nts van ser· Alfred Sdwittkr - no podia faltar-. Julio E strada, Jucob Or·uc kman. amb una composició-performance amb el títoll'o/entine; i el rontrabaix Scodanibbio amh 1111 a o bra d·estreoa. E l tercer con<·et·L te nia nom Jli'Opi: Claude Helffet·. Era un plaer· ussis ti•· al conceet d ' un pianisla que durunl trenta anys ha inte rpt"c ta l mngis t•·alment la música del nostec l<' mps, no des de l'enJclició , sinó dc~s dt' l'l'ntusias me i la fidelitat a It-s noves fn nucs mus icals. I el pluPt· 11r·a dobJ,. s i, a més, en el progrm,na estava indbs <•I segon llibre dels Etudes dc Debussy - tenint en compte que lll'lffe r· rs l'autor de l'edició c-rítku mrs aeuruda d e l'ohra de piano dc Drbusoy. El piano d e H elffcr va confimrar totes les expectatives. Debussy, Guiuo- \'art. B ctsy J olas, Boucourechlic'. cnakis i un bis de Satie - Trois Grmnopédies-. van passar p et·lf's nu;ns i el srntiment d'un pianista exceprional. En clt.¡uat·t concer·t ens visita' a el gr·up de difusió d e la música del segle ~\: Barcelona 216, dirigit pel jovt• i expc r·imentat Ernest Martínez-lzquierclo. L ' obra J>rincipal de la nil e t·a la Se reneta , op. 24 d'Arnold Schonberg, que va ocupar tota la scgona part del concert. X avie t· Comor·cr·a va ser el ba.ríton en el quart movime nt. L'obra. d'estn1ctura nHrll elabontda, va ser interpretada briLlantment. r també va bt·iliat• l'obra estr·ena de la rút, de J esús Roddgurz Piró. Dc fet no e~ h·acta rl' una obra l' omplcta. sinó de I' Oberturail'A ria a Jl!larco Polo d' tma òper a-guinyol basada en l'obra Au Paradisou /e uieux de La montag ne de r escr·iptor fran cès preavantguardis ta Alfrt>d J aJTy. Com totes les obres de Ja.-ry, ac¡uesta també és corrosiva i n o gen~ realis ta. Pe r· ai.xò. el va l'iat llt>nguatgr mu o;ical emprat pe Rodríguez Picó e mfasitza J" clement b'TOLCSC i 11111110r·Ístic, ins piraL molt lleument, en r estil de Kut·t \Veil. La traducció del text al ca talà és del poe ta bat·eeloní J'\1iquc-l Desclot. .Ia som al cinquè concer·t. E lias Ar izcuren clirigia el ConjwJt Ibèril· cJe Violoncels, formal pet· vuil mús irs, la mitjana d 'edat dels quals era de vint anys. EI moment c uLninant de la njt va sp•· la intet·pt·e tació, a càr..-ec de la magnífica so¡..rt·tulo Clm·on McFarldc r. dc les Cim;o Canciones Negra$ clc Xavier Monts alvatgc. L 'ovació va ser tutàrúme i , al final del concert. vau tor·nar· a interpretar la delicada Canción de cu na para dormir wt rleg rito i l'enet·gètica Canto negra. Tamhé va n destacat· l'adaptació de la PANORAMA e , ibrant i ph• na d r •·rr u•·so~ Pampearw 2. d' \lberto Ginasii'J'll, i la s uau i 1·romàtica Frates, d' \J· vo P iirl. El ¡;i;,è conct'J'l estava dedicat al cànon. El gJ·up ¡·onvidat ''a .,er el Grup ln1iti'Unwntal \ o l _\d Libitum. rspt'eiali tzat en mú:.iea conlempOJ·à1úa. El prograuu1 'a al't' molt ampli i vm1 ;,obn:sot·ti•·-lu el Cànon en mémorie cl'lgor Stra vinsky, una olwa dt' su btils matisos en la su pe •·fícic. d'Edison Dt'sinov, la vital i sòbria Duo per ajlmtta i clarinet del m estre Joatpliru lloms, Chi;:;a-i-rmll , l'ohn1 r~lrcna d c Davirl Pnclrós amb Padrós al piano, i la IJn·víssima Epita¡Jhium tle S tnlVin ~ k y, que, Jll! l' ('l!l'l, no í·H un ¡·iin on. El púhlir no va aplauclir amb gu irr t•nlusiaRntt• l'obra de guiluiTU i rinla llHl ~lll~ tica de Manuel He r e ngncl ni Iu d c t•inta sola dc Lewin-Rirhal'(l. Sl'lè i últim l'tlllC'<'I'I. am h ri co njunt a ustl'Íae dl' mtlsira rontc mpot'ània Klangfonnn \Vit•n. Van d estacar Derivariotts, moviment heterogeni de .Toa<1uimlfoms. Cc111tO per 13, riu aonor l'~>mic·o lal qu1· s' arlie ula i ordena t'n mo,·imPnl, dt'l g1·an Luif.ri ::\ono. i lt'rwt·g (e n el lloc dc Phlegm), de XPnaki~, eapaç dP fe•·-nos obliJar el 'ell orli pt'l' "'11'!. malt';-'' amh a~ucsta mUb'TlÍiic•a obt·a plena de ,·italitul t'lt'varla al t1uadn1L e n qu è !,'l'ans aco•·ds es Ji¡,g•·egm·n i l'S rt'II'Ohrn en un mur uh11trarte i expressiu. r\ més drls eon <'t'I'I S, nua taula r odona: "El;- dn•ts dt'ls autors, dels intèqH"f'lS i dt·ls cxc<·utunls" . Despr és de du es h or es dc• deba t nmb l'escàs públic , es va an·iba•· a u ml Sltvia conclusió: t•ls músirs són ciR que m¡•nys saben d 'aq ues t tc111a. R P)Wiim. El1wognnna dt•l Cielc és bo, però l'cnfo roml' nt dds con certs é;, massa t't'S lrin bri t. Pt'l'lluè s· apropi més gen t cal un plantPjanwnt mPs obert a Lo t tipus dr música con temporània. Un ('Í(·Ie mÍ's ampli que aplrguj molts dels rumposilot·s i intèrp•·cts aquí !'Smeu tals, juntament amb d'alt•·es mí•s coneguts p!'r tothom. tom Philip Glast., Mk h ael l'íymau. Krouos Quat·tt't. Brodsky Quat·tel. Carlc·s Santos, Stc-.c Reich o lll'nt') Gort>cki (J'í.Jtim tl·chall del qual, ymphony nrím . .3, ha a nibat al nÍlnwm 6 d c les llisl('s d'èxits de la Gran Bn!tunya, amb mrs cie ecntmiJ discos venu ts). Eh, prtils concet·t s tent•n t>l seu atractiu - un g•·an alrartju-, p et·ò n o ujuclcn n difonrh·e la músira contemporània. Com tumpoc Ilo hi ajuda guin, que> ris p oc~::> ciclcíò clt> músitn ccml1'111Jlfll'ània que tenim. s'ajuntin Lot s l' un r (,ru -o sobrel'altre. Pc'l' PX('III ¡Jle, íll'a lwm ting¡.tt h·cs ciclu!l c·onsc·enlius en men ys de tres mcsus : e l VI C ic+ lntcwnaciona l dc Músic· a Con lf'III IHH"Ilnia (19 <1 bril 6 maig), e l V IU Ciri e ri c M Ílsicn del Sl'glt• X:X (~ maig- 2 1 juny) i l'I ci!'le dl' Música u Iu Fu nthwió Tiipies (12 maig- 2 juny). Curio!la rlic·tu . aquesta. tptt• pasu d el clc•j uni a l'empatx. Contl'u~:>tns. Con ll·adicl'ions ... R T e A Edmon Colomer amb l'OCS pe rX.C.-D. D f' forma inopinada. Edmon Colomet· vu pujm· ui pòdium d<' l'Orqnestn1 Ciutat d e Bm·t•c•lonu ¡wr cobl'it· una ell' les a hsènt•ies IH"uvoc·ud es pet· la d imissió del seu Px-titulnt·. García NavatTo. E 1·a evidcnlqm•lc·b relacions cle I'Orquc•s tt·n i (•I sc>u dir eclot· c)jstaven d e ser cord iu ls i Í's un fet positiu que es propic-i{os la I"PH<'ÏHsió , a diJerèucia dc la manPI"H f'll tlui's 'ha dut tot l'afer, esquiLxul dl' pic·abaralles i d c d eclaracions inopm·tnncs. Com e n e l cas de mú ~if•H, t'li h•s r e lacions lnunancs ds aspf'("lf'S fC)I·mals són clelet·minants i molt!> t'h 'un sentir a disgust da van t d'un <·u~o tun palès de d esafecte i de · · g•·o~uit.nw ·'. Colomr>r va inidat· el <'Oill'l't"t a mh r estupenda Albada. lnterlndi i Dan sa ({lte Robert Gerhm·d 'a e:.lremu· a Londres r any 1938. En' a ofet·i·· un u 1ectura distesa <fllC feia lluit· una ot·queslració d' orfcbrt't·ia. A rontinuació, el Concert per o violí núm. 2 dc· B é la Bartók, protu¡;onilzut ¡wl 'ioli- ni-.tu àz('t·i Dmitl"i Sitkovetski, que fe•·tma ' endó d'altíssima ,·o iadu' irtuosístira, pet·ò que r csulta vu q uasi massa uohl1'. Aquest coll<·e rl t'" lll"t•.-;,a un eles a n ·elu nwn t in tt•t·io •· IH"o bahlrnwn l m{o¡¡ amat·g e ncal'tl q ue l'c•x p erinwnlat p er Ge t·hard en t·l sou t'xiii i itkoyetski no va voler uprofun d i1· aques t us pcclc fost tle l' uLn1. Di'R del punl ri<· vista d c lu f•·u\'c·ió Ko no ni , es!'oltar el seu calidíssim StnHiivat"ius va se•· mo tiu de ga u di. Cololllt'l' ('I va acumpanyar amatf• nl . p r n \ roJ.Iabonlllt a la impressió tle lWpe.-ficialitut f' n iHIIOt·Lir t•n cet·La manet"a t'I currl'lat simfònic~ (t al ''cgadu va manca t· una major tasca dc 1'11 Y U L Jli'('JIUI'UCÏÓ?). •\mh una' ersió exultant d e la Simfonia niÍ.m. 1 d e Bee thoven. t' I j o\'e flit·t•l'lm· ' a d emostt·a¡· (•apal'ilul pt>r rul~u•·ar· una orquestra. La seva ver;,ió va ro n n•t·tir l'obm e n un an tici p tl'ohn•s postet·iot·s del mateix composi tell·, lli PS pet· l'cspedt que la impr<·gna' a t¡ue pe•·les dimf'nsions formals. Yeltudi Menultin, un mite vivent ÜI"Cflii'Stra Ciutat ri(• Bnrc!'lon u. J c•·t>my l\Trnuhin.vi11no. Si1· Yebudi Menuhin. dirf•f·c·iú. Obn•s de Pucyo. 1\Tozurl i Elgm·. PaJau dc la ~Iúsic·a CataJana. 7 olc• mai¡: pe r F. T.-B. E videntmenl. dins de Iu lti..,tòt·ia del' iol.í del oo~Lrl' "cgle. Y ehudi i\l cnuhin hi Lé un papr>l' imp ortant , ja que les seves inLCI'P''f'hH' io ns podl'n set· uns dels models a seguh·. Fi ns u cert punt aq u esta musicalitat que el imana de la seva p ct·sonalita tl' ba tlut a cultivar la direcció ot'CfUt'Slml amh con siderable fortuna. Com en altres ocasions, i ara amh l ' Orqttcstra Ciutat d e Barcelona, t'll!l va donar prova d c la seva qualitat th• cJjrectot·, ja que el nos u·e conjunt , especiabnenten La corda, ' 'a scnHII' lUniJ una notable homogen ej"tat. Així, una exceHenl vct·sió d e la Simfo~tia Barroca de Salvador Pueyo 'a consUlltil· L'inici espe t·an~ador que. en l't't'la manet·a , n o tingué continuïtat en l'obra següent. el Concert per o piano ntÍm. 17 Jc Mozat·L. Vel'itableruent, J¡•t·emy Mr>nuhin va mostrar-sc massa fred o bé dislunl amiJ una música c·om la dt• Moznt·t. que és pura p oe¡,ia; In Sl'\ u \'t• t·siú més avial va tram;ró t·t·e¡· a mb cert embarbussam ent i <11110 tr·ct, l'Xt'CSSi\'ame nt lUCCanicisI ('S. Podlicm diL doncs. que pare i fill no va n trobar e l pwtl en què fo¡, p ossible un diàleg àgil i imaginatiu tal rom r·rquet·cL"\ Ja música de )1ozarl. D<"!>pt·é, d'aquesta interpretació un tan t deccbcdm·a, resultava difícil s u p oaa•· que les l'ari(l.cions Enig nut pof,'lll's;,in é~se r· ll·adüïdes amb alè emot iu tan <'~>p l r ndid co m es pogu{o l'srollar. Healmcnt Ye hudi Meuuhin va ro nfe rit· t mnsparèn cia i s ubtilesa a In sonor itat de la cor d a, el m e ta ll i la fu sta van manifesta r e qui libl'i i uniformi lat; Iol això va p erm etre do na t· flf'xihi lital i divet·sitat a l matís i a l ft·nseig, rl plantejamen t l'Ítmie va se1· e l pr!'cís p er donar r elleu a l caràclt't" contt·as tant de l'obra . Eu r es um , la intc qJretarió clc Ja mús ic a d 'Eigu t· va assolit· e l nivell d e la conc·t·p ció modèlica . Com era d'esp e t·at·. ació que el públic va ofe rir a l 'orqut•str a i a l' il·lustre director va ésset· de gala. ro, PANORAMA e R T e A El co111iaf cie l'àni111a cleMaltle r OnJIII'Sira Ciulal dt• H¡m ·l'luuu . 16.5.93. Simfonia n{un. 9 de Mahler·. Oir·t>rció Fraoz-Paul Ot•t•kt>r·. per JOSEP CASANOV AS o gaire frt>qii<•nt r·csulta aquesta darrcr·a ~> imfonia de Mahler· E'n eln•pcr·tot·i habitual dc lr s orquestres . Segurament lrijuguc·n Pn ronll·a alguns factors que la fan cie natur a revessa . Sens dub te l'extensió notable de gairebé hora i mitja li a torga un Uoc únic en qualsevol programa i la singularitat de l'escruema cstt·uc· tu r a] tampoc no convida guir·e a ofer·ir·-la en sèries d ' abonament ec·lèctic. Però el cert és que la dimissió del titular que havia de dirigir· en les dates previstes ha propiciat aqut'sta substitució d e darrera bora amh la inesperada NO'vena de Gustuv Mahler . lntent arriscat perquè precisament en Les presen ts circumstàrwies el dír·eclor· Decker no disposà de més cle cinc scsmons d' assaig notòriament insuficients per a una empr·esa semblant. Cal, doncs. fer e ment de la distinció visible quP f'S féu palesa entre la informació que evidentment pr·occilia d 'aqucUes sessions òe treball i la que amb autoritat anava sor·gint encat·a sobre la ma rxa . Molt b é ens va semblar· aquí Decker, que va portar d'im pr·o, ís aquesta partitura que pr·obabl.-mrnt té actualment entre mam, i mo Lra molt memoritzada. Durant la ~eva titularitat anterior es parlà ja d' una possible gir a americana amb la sèrie completa de les n ou simfonies dr Mahler. projecte amb el qual es mostrava ja la clara preferèn cia del director per l'ob t·a d'acruest compositor, amb el qual ha assoüt, p er cert, notables èxi ts a Barcelona. El primer moviment. el sen tírem digne d ' una elevada qualificació pcr·què estigué visiblement més treballat que la resta; tal com resulta ésser, per altra banda , és a dir un complrx poema simfònic de més de vint minuts de dUt·ada , màxima expressió d ' un dilatat "Andante" sobre un mater·ial temàtic que s'exposa tot sencet· des del primer instant de la pa r·titur·a. Entre els fanàtics de Mahler· rs podr·à pr·efcrir sens dubte la Cinquena o Ja Sisena quant a simfonies d e si11gular estructura ja desenvolupada i reeixida: però aquesta Novenet és. per la seva banda. una altra realitat gairebé inexhaurible, p<·r la st>va rorn ple- N .i• IU ~= 2: 105 106 ;:¡ 5.- IU •~- e. 2: ...t 22 382 xitat i sobretot pel caire encara experimental i innovadot· que mostra. Amb el llenguatge r nrar·a r omànticament exaltat sor·geixen at·a nous elements inèdits <fUl' ens revelen que Mahler no cr·a insensible a l'ingrés decidit d ' un nou Rrgle. Un segle que es mostrava ju u l'alçada d 'una colla de jovrs grnis d ' an·avatada avantguat·da. P er això, aquesta Novena la podem c:onsiclet·at· en pat·t com el testament espir·itual del compositor. ensems que la seva pròpia elegia per una mort que acanava de ser -li ammciada. Dc sobte, d oncs. aquest primer moviment CJUr sembla estar escrit en tota la seva longitud d'un sol tret. com una rl 'aquelles partitures que Mozart memoritzava i copiava matel'ialment t>n una sola nü. Angoixada autobiografia i també assaig pr·ecipitat de noves possibilitats de ft·agmentarió t!Crial dc les linies contrapuntisticrurs, ta l com apareix en el famós p assatge final abans de la coda. ~o tan intens fou el resultat d els dos movinwnts ràpids centrals, l'espectral ·'Landler" i el següent '"Rondó-Burlesca'', visibles reminiscències autobiogràfiques encara abans del da rrer comiat d ' aquella repetida visió na turalística, ara ja albirada entre clar s l'ichts sarcàstics. Els mateLxos que informen una literal · •lJurlesca ., . igualment revisió sarcàstica drl'i esdeveniments i de tantes frustaeions com en aqueUs anys ba,·ia d'experimentar el compositor. Aquí é on la lectura de Deckcr fou més espontà nia. a causa, precisament, d.- la mrnor preparació d e l' assaig. Sonoritats inèdites, gairebé hlndemitbiancs (sobretot eu la " Burlesca ") servides per uns professor s de l'or·qucstt·a esp ecialment inspirats , ratalitzats per· La magnitud de la interpr·etació que eren conscients de du1· a terme. F ir1alment la gran elegia del darrer moviment, el del ''comiat de l'ànima'' d!' Mahlrr, tambr especialment treba llat per Oecker·. Impot·tanl, molt important tota la secció de vent de l'Orquestra i, com darrerament venim escoltant , no acompanyada per uns violins i violes prou robusts i compactes per podrr sostenir sense defaUences una partitura com aquesta. No é;, manca d'entusiasme pet· part dels pr·ofe ors. sinó de treball d ' acadèmia selectiva per· part del dírector titular. Ka:dmierz Kord Bon llalanf p e rX. C. · D. U na altra formació de gr·an prestigi ha recalat r n la temporada df' Palau Cent: la Filharmònica dr Va r·sòvia, dü·igida pel seu titular, Kazim it!rz Km·d; una orquestr:a umh un palmat·ès ruti1ant cle col·laboracion~> il-lu ~ tres i que ha as~olit una ¡,tt·an projecció internacional cies de la llar·ga etapa en què \\itold Ro\' icki la\ a I'COrganitzar a partir dl')' Ull) 1950. En aquesta ocasió. el plat fort de la pr·oposta t•r a la inteepr rtarió dt• la Simfonia de Salms d ' Tgor S tra vin~ ­ ky, amb el concurs d e l'Or·fe6 Cttl !llà, u qui Kord va atribuir· una im¡wrtànria pr·eponderant. La mas;, a conri al complet r esulta massa ataprïda JH'r· interrelacionar amb una OI'<Jili'Slra scn~ c \':Ïolins . ni violes. i Iu' er~i ó. hieràtica com calia, va estar· afertada p t·r un crr·t desequilibri del conjunt simfòniro-coral. més en t>l srntit d'un color massa dens en les Vf'II S CJUI' no JH'l" un problema de mera despropor· ció dinàmica. Kor·d va demostrar l'I seu talent r.:oncc·r·tador en la S imfonia 111Ím. 6 " Pa storal" d e Beethoven, qur va ;,onar· cohesionada i magnüïrrnt, rn detriment. però . de l'a menitat i dc• la tnrnsparència. La Filharruònira cie Va rsò"ia no va estar a l'alçada qu rsc li ;,u po 11va . però va palesar una gran capadtat de resposta a ]a dir·erc·ió nt>r·viosa, però tremendament t.ficaç. clel l!C II titular, pa r·ticulamwnt rn u nu Vl' t·sió r·ahent del Vals Meplristo dt! Liszl. On el resltltat va ser indis· r·utiLic va ser en la jH'Opina: l' t•s¡·¡·na " Montl'ses i Capu lets" del hall('l Romeo i Julieta de ProkofiPv. En aquesta breu pàgina , l' Orquestra' a sonar· amb una plenitud de ra ir!' ple· namcnl ccntreur·opeu que va deixar el pú blic una núca afama t <l<·~ pré-, d ' un p ostre tan substanciós. PANORAMA e R T e A La can,ó de la terra ... amil minúscules Üt'lflll'SLr·n dt• Camb t·a T..,att·c Lljut·c. ft,ar·o .\leut,uka, mczzo-~o pt·ano. Joan Cabem. tcnot·. Direcc ió: J osep Pon~. Siegfried ldyl/ dc \Vngm·•· Da., Lied von J er ErdP dr \1ahlcr. Centn· Cultuntl dc In Fundació ·'la Caixo", 30 d 'a bril perF.T.•B. S obrr d paper· l'oferta dc I' On¡urstr·a del Tcalec Lliur·e no dcixavu dc tenit· el seu atractiu, CfLH' consistia , en del1nitivu. u t·scoltat· dues obres de natlll·alesa simfònica en vcr·sió eambrística, nn vessant t¡uc t•ls autoes proposats ga in~hé mai no van cu1ti' 'lu·. Tambi· s 'h a de n•conrixer que les r ed uc-cions d ' unt-s pr11·titm·cs com són el p t>tit pof•ma Siegfried ldyll de Wagner i La cançó de la term de "1ahler· se'ns presentaven més com uoa cul'io:.itat musicològica que no pas com dues ver·sions veritablement t·ceixid<"s,ja que en la dc la música de Wab'lwt· no s'especifi cava autor, mentre que la d1· Mahl<"t' era un tre- ball que Schonberg deLxñ inar nhat i que va ésser completat JH'r Raint•t· Rhien. Si més no. l'audició d'aqut.•sts tr ansportaments c-ambrísti('S vu ~t·t·­ vir p er reconèLxet· que reduir una massa simfònica a un c-onjunt de cambra és un at·t del qual no tothom té el domini absol ut. Així, en l'aspecte instrumental Ics dues obr·es van quedat· w olt limitades eu tota la seva qualitat colol'ista i més aviat van permetre rntn•vem·c un cert esquematisme més prol'i del guió o de l'apunt pt·ovisional que , u vegades. r autor estableix ('O Dl simple guia de treball. Potser rs aqtú on els músics del Uiw·c i el seu director vu n trobar més dificultats de lt>s t'bpe rades pet· r esoldr e la seva la bot· amb •·esoltats totalment satisfactol'is. Fi os a un cert punt cüria que el conjunt nfr rí unes ver sions mancades de t·t•lleu i afectades p er una pulsació vital excessivament esmorteïda. Amb tol , el que sí eaJ remarcar· són les in ten encious de Joan Cabero, tenor, i d'ltxaro Meutxaka , mezzo; ells amb t•l seu cant comunicatiu i dc noble emissió vocal van salvar el cont·er·t. l'emes dirig_eix música catalana pe r ORIOL PÉREZ I TREVIÑO E I din•f·tm· madr·ileny José Luis T emes fou l'eucarregnL clr condui r· el pen{tltim ¡·oncc•·t del cicle de concerts de l'Orqucstr·a Simfònica del VaUès. Un concer·t que tenia totlïnterès centntt en una pt·imera part dedicada. de ple. a la música contemporània catalana: l't>stt·cna mundial de Vision.s grotesques de Llorenç Balsach i el Concert per a clavicèmbal i orquestra, Albaycín de Xavier Montsalvatge. Amb aqut•st concert , l' Or·questra Sinúònica del Vallès va voler oferir· UJla mos tm més del seu intcrèR pt"r la música catalnna del nostt·e segle. P er aqtu~st motiu convidà 1111 director vet·sàtil i immct·b'ÍI en la música conternpodttia. Fou, pct·ò, una im mer sió poc: nfortunarla u causa tlc In poeu pt·epar·ació del concct·t. S' lr i va t•·obar: u fu ltaJ·, ~n tot momrnt, rnajo•· pr·ofunditat, mteucionalilal, intcriodsmc i conveneimcn 1. Ayucstl's cnra<'lt•t·ístiques, solament. van ser· assoli(lcs p(•r la solista Madr·ona Elías, que <' 11 va fer una Iee- tura concentrada i LTrollidn , de l'obra de Montsalvatge. Pel que fa a l'estrena de Balsach , direm que és una obra ben ('Ohesionada sota l'estructtu·ació musical, p erò que li manca m ajor unitat i hom ogeneïtat. De totes for·mes. per·ò, no podem uegar un bon ofici i un bon fer en el compositor de SabadeU. La Simfonia Pastoret/ de Ludwig van Beethoven (1770-1827) fou r obra amb què es va acabar el con cert. En la interpretació que es va fer al Teatre Conset·vatori de }fam·esn, l'Orquestra va mostra•·-se del tot desajustada i féu una lectur·a plana i avorrida d'una de les simfotúes amb més històr·ia al seu darrera. El programa descriptiu, malauradament, uo fou tingut en compte. De totes formes no podem acabar· sense fer una r·eflexió a favor· de l'o•·q ttest ra vallesana. A pesat· de Ja cr·isi i les dificultats d 'espousorilzació, manté una temporada que no sohtment queda a Sabadell sinó que tamb é arriba a d ' al tres poblacions ca talanes, com ara l'esmentada de Manresa. Una feina de divulgació que bé baw-ia d 'estar més ben vista pel dirigisme polític i cu ltuml de Catalunya. Concert maratonià en record de Mompou El;, pt·oft'ShOr·s tJ.,I Consrrvnlot·i Sup r t·iot· Munidpnl ti c liHt nÏl'H inlcr·prelcn la inlt>1\l'ltl dt·l nwull d 'ohrt>s «( UI• I 'A~socinció C.n1nlnun de Cümpositm·s va d cdic·ur· r u n y 198:{ u F'r·rrlet·if' Mompou . pe r F.TAVERNA·BECH A mb molin dels 90 lU'I)':! d<• Frederic Mompou , l ' any 1983 la majoriu de soris que {'11 aquells moments lï gm·aven en l'Associació li van dedicat· una composició breu , dues plan es pl'r norma ge n e t·a l. en homenatge. Els origina ls que fonncn aqurst t·ecull es va entregar al vene,·ahlt> compositor en un dels concer ts de la I Mostra de Música Catalana Conlcmpo•·ània. Amb tot. fins al moment mai no s 'havia pt>nsat a fer·-ne una audidó, atès que lt>s41 p eces qut' l'integr en són de molt di versa instrumentació. Així, predominan t-hi el piano, hi trobem cüverses peces per a el u o i tt·io (violí o violoncel amb piano, nauta , clarinet i percussió), i pàb'Ínes de solo (flauta , guüana o violoncel), per a cobl a, música per a quAt t·c pianis tes, st~nse mancar-hi tampoc l'ohr·a de tipus electroacústic o Ja d'intenció conceptual (el Monpou dc Santos eu dues fotografies). Tot aquest 1·epertor·i , amb tota la seva lògica vuietat estètica va suposat· una audició que va arr ibar a les dm•s hor·cs i nútja de durada. en La qual els professors intèrprets van palesat· veritable entusiasme p er donar vicia al conjunt del recoU. així com també, pet· la seva banda , els encareegats de la instal-lació de l'instrumrntal necessa r·i van estar magnificament sincronitzats perquè la sessió transrort'Cb'llés amb fluïdesa . C uriosamen t, aquest r ecull d'obr·es de tan difer ent estil i contingut cslr tir va posar en relleu una mena d ' unitat. és a dir. com si tots el autors s 'haguessin posn t d ' acord a 1' bora d'rscl'iure els seus pentagrames, ja qui:' tots ells sem blaven palesat· una cer·tn " au(·a" mompouiaua , com sila font dc la seva in spit·ació hagu és estat aquesta vegada Mompou matf'ix. R esumint, p er l'extraordi nària assistència de públic, per la participació brillant dels intèrpr ets i la coot·dinació en el desenvolupament de l'acte, el concert r esultà veritablement emotiu. e PANORAMA R T e A El luxe de fa sonoritat lln yul SHwkholm Philurmunit· 01'1'111'~Girlon K•·cmt' l', violí. Gt·nnutl y Ruzhth·~IH'n~kv, din•c tor. 1\utm·s: li'~unz ,.\. Bcnqti¡J, l>imilr·i S ho~­ 11'11. lukiivitx i H èrtor· Bt•rlioz. Pnlnu dt•lo Míasira Cnluluna, lO dl' muig. per F. TAVERNA-BECH T 24 38 1 ant pel gt>s t dc Rozhdes tvcnsky com p<'r les sonoritats qut' usRolia l'Orcrtws t ra Filhar-mònica d ' E stocolm , ('l co ncert crue van fe r· al Palau clt> la Mú ira Catalana per a Iher·ramt'r a va f ser, malgrat la incongruèm•ia semàntica, un veritable t>sp eetade auditiu. D' aquesta manet·a, la past osit a t d el s gre u s es conjuntà esplèndidament amb la ¡¡onoritat pun yent dels aguts, així t'om tamb é a mh la 11oble t•m iss ió d t>l s ven ts, p er· assolir· d ' aq urs ta manera, entre baixos, co['(Ja (violins i violes) . fn tes i m e taUs, un equilihri que quasi atenria la p erfecció. Això també sib'llifi<:a que. per la seva tècnica ins tr·umentaJ i p er Ja seva precisió , els m(ts ics s u ecs ror·men una centú r·ia s imfònica de primera magnitucl. Digu em , doncs, que Rozhdestvensky va disposat· d ' un ronj tmt Ol'Cfllestral totalment rap acitat p er r epr esentar eficientment la seva concepció de Jes ob•·e . Concepte, aque t , que més aviat es decantava vers r esp ecta cularitat i l'exuberància fanta siosa, abans que no aprofrn1dir· el contingut del text. D ' alguna maner a el dit·ector es va cenyu· a exposar els aspectes impt·es ionants dc I'arqtútectura sonora, ense preguntar-se però la raó per Ja qual es ju tífica va r exi ti>ncia dc tot el pr·océs sonor de l'obr·a. La seva batuta va mour e' s amb fantasia i també, passant de sobte i sense solució de coutiotütat, d ' una fa núlia instrumental a l'altra , tallant quasi pet· capl'iti el creixement o bé l a dis minució dc ]a matisació, cau a per la qual el d iscurs m és que un flui x líric o d'harmonies, va d o na r· Ja imatge Plenitucl per X. CASANOVAS-DANÉS a Sa ch iche Staat~kapl'll<' Dre::.den va set· funcluda l'any 1548 i pot n·rlamar l' honor de ser· ron¡ucstra mÍ';, an tiga d e l món i una de les pi'Ïnwr·rs a intr·oduir· el siste ma d 'uhonumc uts en d s concerts pírblit·s. Tanrbé el tl ' hu vce estrenat trrR t1¡wL'l'S tic Wab'llt't· i nott dt> Hi rhurd tt·anss (!).o el d'have r· es tat i ser· dirigida ¡w r· una plètora de I.'OiliJIOSitor·s i clir·retors de pt'ÏJn<•t·a fila. [)¡•., dt• l' iniei dc la tc mpoeada actual t'I ~eu titular· és lïtalià Giuseppe inopoli. En la se' a visita a la teru poruda de P a lauCrnl van ofer·ir un pr·o~r·ama confl•git amL la Simfonia ntÍm. 8. "Irwcubada" de Schube rt i la itu·fnhl<' Sei PTW d e Bt·uc kn er. El prim•••· que !'b pol dir· dels r esuJtats {·s qut·la simfonia dc Schubert no va a¡;rnrlar a qua ~ i ningú i la d e Brurkm·•·, rn <·am i. 'a s uscitar un entusiasme ge nt•t·al. La 1'au;;a esta,·a en la doli-rwia apli!'ada a traspuar adolodmt·ut. prt·ò l'n c·ap cas un dramati~m!' tan pali--., ni t an ta vehemència. En la Sete na de Br·ucknrr. l'ohrn qu1· man·ala c ulnúnació dc tot t•l sl'U simfonis me i que vol set· com u nu imllll.'niHI ofr cn<l a l seu idolatnrl Wagm•r·. mort dur·ant Ja seva composic'iú, la fn•dor· del c·ap va t,'llan yar· la partida al cor t•n la dit·ecció de inopoli , que "'"mhlava vole r· afavorit· t•b asp<'<'lt•.., fm· mals i èpics dc r obt·a per ... obr·e d rl fen·or· a què grnl'ralmcnt -;'uhora. La s inúonia. qur fs una ohn1 ¡wgantina. ,.a sonar fn·'-<'a i ben pe.-filalla 8ense perdre t•e¡, dt• la sc' a maje,., tuositat, puntuada per una sèrit• dr clímax r esolutiu b a !'alia pas dt· la lt'ns ió ac umulada. Lu S taa t.bkapcllc va r·csplt·ndir t•n r i virtuosis nr r dds ven ts i la soutJI'itul dc• I!'!! s eves cor·des. sens duht<•. urH·s dr lt•¡, millors del món. La hatula d el din•c lor italià reclamava UJIH c·ontumli-ncia tal que e ls atacs. sobr rtol al començament de les dui';. simfoni<·~, podit•n st>mlll at· poc prt·!'i~o ~. p<•r·ò la impressió d c plt>uitud ''" sl'r im·ompa r·aLic. L Gennady Rozhdestvensky d\m mosa ic multicolor i capciós . El concert començà arnh una ob ertura del Singspiel (El modista) de Franz AdolfBerwald. compositor op(·rÍ!'.tie suec, tma partitura que e n tot cas va r esultar agradahlf' pel seu lleuger lirisme. Seguí el Concert per a violi núm. 2 de Shos takòvi tx, del qual va ésser puntual ('nca t·a (ftJC dis tant intèrpret Gidon Kxemcr. D 'alguna manera la música rnalen cònica i amb un pla for·maJ difícil de captar pels eu:, constants canvis d'orientació, st•mhlà influir en l'actitud traduC'ti va clcl violinis ta. Com a darrera obra s'oferí la Simfonia Fantàstica d(' Brrlioz, en la qual , malgrat posar·-se en relleu un seductor acol oriment , va queda•· un xic desdibuixada del seu caràcter apassionat en els dos primers moviments, m ancada de poesia en e l tercer· i e n els dos darrers el senlil clr·a m àtici ten·or'úic quedà r E'duït a una exhibició dc força sonor·a. La coneluA.iÓ és que el públic p ogu é aplau dir una honíssima orques tra i ad mit·~~~· una m ena de cas tell de fo rs a r·tificiaJs son ors que a mb els a •·ahescs d e la seva batuta va e n cendre G ennady R ozhclest vcnsky. PANORAMA Bob Dylan, figura de la program aci6 musical del Grec 93 per RRMC actuació dt'i canta nt uord-ame t"i cà B o b Dyla n el dia 1 de juliol a] P ob le Espanyol c:ons Li tueix la fita m és destacada de la suhstant prognun a('ÍÓ musical del F estival G n ·c 93. U na progr amació ,-ariad a crue abasta diversos gèner·es. Des del clàssic a Ja ¡;alsa passant pel j azz i aiLJ·cs propostes més o menys incla¡;sifica bles. El jazz ser à r ep a·cscnlal per l' actuació d e The Wynloll Marsa lis Septet el dia 30 de juny, al mateix P oble Espanyol, mar c q ue aeollil'à t ambé l a "Ni t d e blues'' el dia 7 de juliol. Aq uest mateix espai contemplar à les actuacion s d e L aurie And e r· on, Celia C r uz, Al J ar reau, el t·onjunl Veus Búlgar es d e l'E nscmble P irin , Santana , Ja F esta Folk (protagonitzada p er P cnt anglc i Thr Cfüeftains) i fu1almen t ](i ko VcnPno i Rosario. L' a partat clàssic serà protagoni t za t p e r f orm acio n s de l a "casa'' . L ' O CB don ar à vid a a una a·emodelad a Casa de l a Ca ril at, que així es reiuc-orpor·a a l Grec, on hi oferirà t res concert s els dies 8, 13 i 16 de juliol sota la dit'C C' ci ó, r esp ec tiv am e nt , d c Charles P ebbles, Josep Po ns i Sal vad or Bro ton s . Magd al ena Ma nin ez i Cayet a u o Cas t añ o seran els solis tes del p a·i.mer dels dos concerts; eu el segon hi intt•t·vindràn l a Coral P oli fònica de P uig-R <>ig dirigid a p er· R am on Nogu er a i eu el t et·cer actuarà rom a solis ta Alfon s R evcrté. En el mateix espai hi actua rà ta mb é la Band a Mu n iei.p a l d e B<wcelona amb quatre conc·t•t·ts, Lres dels q uals sou dirigi ts pel sru titula r Alber t Argudo , i un p r l sots-dir·ector J osep Mu t. Finalment cal esmen tar els tt·rs concerts q ue inter p r etar an , sempa·c L' Dylan, figura de l Gre c 93 Al.larreau torna a Barce lona dins d el m es d e j uliol, di vet·sos conj tmts f orma l p m· solistes de posta Dnnsa al Pa t·c crue se celebrar ¡, la tal'(l a dl'l lO de j tJiol al P arc C iid l amh les actu acions d c dh erscs <·ompanyi es catalane¡,. La p a·o~ t·a ma l' i Ó del F estiva l Gr ec 93 <·ompta ta mbé tuuh ttna of erta d<' tl'a tt·c que encap çala la prest•ntac·i ó a Ba a·celona d e l'esp ectacle· 11 istorietes a càr ree de la Compa nyia Oagoll-D agom , l'est rem• rl' Un d ia sohl'e text os d e Mercè R ()d ored a i les actuacions de les compa nyies Ur Tea tro- n tzerkia dc· Rt•Ji leria, de la com panyia Thratrc elf' Complicité i dc> la Desch a mp s- Desc h antps, t o l t•s elles c•n uc· tlt aeions q ue tindran lloc- a l Men ·a t d e les Flors . Ca pítol a pa a·L el con stit ueixen l es a ctu ucions e n solitari d e la gt·an at: Lriu a le m a n ya H a nn a Sch ygul1a i de l'ac tor esp an yol J uan Eeh anov!' . Aqu ella Uegir·à textos de q ui va ser un dels hrr·an s reno' ad onl d el llenguatge cin<>matogt·àfiC', R ainer Werucr F assbimlt>r. El F<·s Li va l C r ec 93 com}Jta amh un p n~ss n p os t total de 563 nülions de pessNes, un 35 o/o d el qu al és p a·evist d f" r ecuperar milj euçant taquilla tge. mentt·e que el 4ï o/c S<'t'à a p ortació mu nieip al. Un 18% corresp on a p a tt·o- rocB. La Plaça del Rei acolli dt u n altre es d evenimt> n t imp or t a nt. L 'actuació el elia 2 I dc juliol d e l a h'Tan can tan t mexica na Chavela Vargas. U na ar tista d ' una enorm e transce ndi'•n(d a qu e h a d e marc ar u n d el s m o nw n ts més suhs tants del conjunt de l a progr a maci ó del G r ec·. E l mateix marc de Ja Pl aça del Rri acollirà . tm a vegada mé . l lll a plec de recitals de Maria del Mar Bonet -una tradició fe liçment seguid a-, l' evitableAlllet·t Pla, atuh tres a·eritaJs, i un cicle de MúsiC'a Otomana. Cal parla t' en ea r a de les q ua tre rep resentacion s f[lH' tiJHlt·an lloc al G rec d'Asdrúbila , qu a lificat a la progr amació rom a òpet·a. un monumen tal espect acle confegit p er Carles San tos, j a estrenat al T ea tt·e Tívoli dc Ba a·re lona . E l matei.x Tea tre Gl'('C' clt>dicarà una sessió al conegut a t·tis ta lla men c E nr ique Mor en te . E l ballet tind rà com a manifest aci ó més impo rta nt les ac tuacion s de la Compañ ía acion al d e D auza qu e dirigeix rach o Duato i que tind n tn lloc al P alau dels Espor ts els elies 13 i 14 de j uliol. Cal esmenta r tamb€- ]a pro- Ctnl. 13 -~ ... El ~: 13 105 106 ;::¡ ~;o !!I 1: é! ......"" ~ . •.••. .• •. •. •. •. •. •. •. •. •. •. •. •. •. •. •. •. •. •. •.••. ••. •. .. XXII Festival de Cadaqués CADAQUÉS NIT CADAQUÉS NIT divendres 6 d'agost, Església CADAQUÉS NIT dissabte 14 d'agost, Església dissabte 21 d'agost, Església Viktoria Mullova, violí Sir Neville Marriner, director Orquestra de Cadaqués Lluís Claret, violoncel Nigel Clayton, piano Carme Pla, narradora Maria lluïsa Muntada, soprano Montserrat Torruella, contralt Joan Cabero, tenor; Jñaki Fresan, baix Coral, a determinar Charles Peebles, director Orquestra de Cadaqués S. Brotons: «Liliana», conte infantil (Estrena mundial) C. Debussy: Petite Suite A. Berg: Concert per a violí i orquestsa P. I. Txaikovski: Simfonia núm. S, en mi menor, op. 64 Lv. Beethoven: Simfonia núm. 9, en re menor, «Coral• Z.. Kodaly: Sonata per a violoncel sol, op. 8 S. Brotons: Sonata per a violoncel i piano F. Schubert: Sonata per a violohcel i piano, «Arpeggione» CADAQUÉS CONTEMPORANI CADAQUÉS ÍNTIM dimecres 18 d'agost, Museu Perrot-Moore diumenge 8 d'agost Capella fonda Ensemble Orquestra de Cadaqués CADAQUÉS NIT diumenge 22 d'agost, Església Marianne Pousseur, Spreschstímme Ernest Martinez-Jzquierdo, director Ensemble Contemporani Orquestra de Cadaqués Lv. Beethoven: Septet, op. 20 B. Martinu: Nonet (1959) CADAQUÉS JOVE dimecres 11 d'agost, Església Josep Ferrer, baix; Marta Pujol, piano J. Rodríguez Picó: Preludis a Cadaqués (estrena/ Obres de Ravel, Poulenc, Cavalli, Mozart, Massenet, Offenbach i Ciramosa E. Martínez-lzquierdo: Música per a un festival P. Boulez: Derive B. Casablancas: Epigrames A. Schonberg: Pierrot Lunaire Alba Ventura, piano Quartet Brodsky E. Toldrà: Vistes al mar F. Schubert: Quartet núm. 14, en re menor, ela mort i la donzella R. Schumann: Quintet per a piano i quartet de corda, op. 44 PER A INFORMACIÓ, RESERVES I VENDA D'ENTRADES I ABONAMENTS: JULIOL Oficina del Festival de Cadaqués a Barcelona Carrer dels Arcs, 8. lr. 2a. • 08002 Barcelona. Tel.: (93) 301 9S 55/Fax: (93)302 26 70 lm1i I.WJJ Generalitat de Catalunya Departament de Cultura l!J JULIOL I AGOST Oficina d€> Turisme de Cadaqués Carrer des cotxe, 2 • 17488 Cadaqués. Tel.: (972) 25 83 15/Fax: (972) 15 94 42 Ajuntament de Cadaqués ~...~., ~~~ Diputació de Girona Amb el patrocini dc IBERIAIJ fundación ~I TABACALERA lla col·labotació de LA CAIXA, SEAT, HJDROELÈCfRICA DE L'EMPORDÀ, SA BA, SOCIETAT M EDITERRÀNIA D'A lGUES. S.A.. AfWA, ASSOCIAClÓ CATALANA DE COMPOSITORS Societat Recreativa l'Amista t/Museu Perrot·Moore/Bar Boya/Bar Marítim/ Hotel Playo Sol/Residència Calina TEM A ... o o, >r, et a permeabilitat morfològica de la música que es correspon amb el qualificatiu o la classificació de gèneres populars, la seva dimensió destranscendentalitzada i , en definitiva, el seu caràcter flexible i no sotmès rígidament a unes preceptes formals específics, ha permès que aquest tipus de música sigui constantment sotmès a manipulacions " o menys mes profundes I també més o menys coherents que en alguns casos s 'han traduït en subgèneres mínimament consolidats. La dimensió genuïnament local que comporta sovint la " musica popular, el seu ca, racter en gran mesura racial, constitueix un asp ecte que li atorga un atractiu particular distintiu que sovint serveix d ' esquer per a una certa apropiació p er part de creadors i artistes d'altres àmbits, els quals pretenen incorporar la personalitat local a aquest tipus de música. El món cultural resulta especialment sensible a aquesta forma de procedir, potser per raons atàviques -aquell tòpic de país dotat d ' una especial sensibilitat inte- gradora- i, en definitiva, per una explícita voluntat d' asswnir en la pròpia idiosincràsia, referents culturals aliens. Així, hom ha parlat de conceptes co1n ''run1ba catalana'', "rock català", "jazz català", etcètera i músics n1olt dotats i rigorosos han dedicat esforços notables a integrar o a atorgar un caràcter propi i distintiu a aquestes músiques. Hom aborda el tema des d'una perspectiva ensems àm~ plia i profunda . Per una part establint en un article inicial les bases més profundes del tema i per l'altra SItuant una anàlisi detallada de pràcticament tots els gèneres als quals afecta I' oh jec te d'aquest treball, segons opinions totalment autoritzades , a més de protagonistes conspicus i solvents d' experiències que han assolit una notorietat especial. El lector podrà arribar a conclusions, tanmateix, no fàcils sobre la legitimitat d'aquestes experiències, tema sobre el qual obrim unes expectatives de discussió -pensem- ben interessants. La .Integracio . dels gèneres populars IEM A La músic a: un fenom en bellu gadís i mal-l eable per JOSEP MARTl i PÉR!Z Dt•¡tarlunwtlltlí' Mu•icologia CS IC. Barc·t·lona A 28 .'Jll8 vui no causa t>slranyesa a ningú qut> a Catalunya hom cRcolti jazz d 'orígf'n americà i rork anglosaxó, que es pugui ballaT tango, salsa o sevillanes, que hi hagi una namua catalana. i que a l país i del país hagin sorgit algunS dels més prNJalS Yalors d el fla menc aet m1l. La música sempre ha estat üatgera i beUugaclibMt. Si abans, tol acompanyant les migt·acion s hnmant's, es d espla~·ava a peu, amb harea o amh tarlauu , ari nalment ho fa també a través de la vertiginosa Vt'locita l qut> ofert'ixt-n les ones d els mitjans d.- eomunicació. En l'aspt·ctenm sicaL h om ,.t'mprf' ha estat oher·t, en principi. a la n ovetat i a les innovacions. i molt sovint. t<ll eom passa amb tantes altres coses, l'estrangeria pressuposa m1 valor afegit íntrinsec . AiXÍ, avui diu l'òpera wagncr·iana. el dodecafon isme. el jazz. eltungo.leshavarw n•s, la rumba, el merengue.Ia salba. el rock. etc .. malgr·a t no haYer· s01·git dins del nostre r ednït àmhil fronterer. formt>n ja una part hc•n sòlida de l'uní' t>rs musical del país. Dei..'< ant rlt> hanrla unnombr!' més aviat escàs d 'c-r udits, ningú no es qüestiona d'on l1an vingut aquestes múl:liqucs, o almenyb ai.'"ò no és el més important. Una música qualsf'vol pot pertànyer· a la societat catalana tant per le!> circumstàncies de la seva creació, com pel fet dc• la sf'va relle,'ànt·ia social. Si la mín;ica n o ha sabut mai estar-se quieta, al llarg d 'aquest segle han sorgit poderosos fa ctor·s que no fan sinó accentuar aquesta tendèueia: per· una part. t>l clesenvolnpamt>nt de les noYes tecnologies del RO i dels mass media. qu t> han permès. per primer cop u la història. l'emmagatzematge i difusió massiva d e música no escrita . P er l'altra, l'establiment a ni veUplanetari d'un fabulós comerç musical amb la r eeació de potents i complexes 'l.arxes de centres de pt·oducció i mercats. Íntimament t·eJacional amb els factors tecnològic i econòmic hi ha també d soc•iològic : la gran de-manda d 'una so<"ictat b asada en el consum, que constanlment n ecessi.la músirrues noves, ja sigui per apaivagar el seu clt•lil cl'estètiqucs importades, pc·r· omplir senzillament les seve¡; c·ada vegada més llat·gues eston es d'oci o per troba r· signes d'identificació col·lectiva de tipus ideològic· j/o generacional. L'esquenut bàsic del pro«·és de difusió aplicable a qualsevol tipus de música està constituït pt>r tt·cs moment¡; príncipals: el !!Orgimt-nt d'un pr·oducte musical en un marc espàcio-temporalco ncret, r entrada en un cir·cuit d e difusió i l'arrelament en un ptmt difc>rent al del seu lloc d 'origen. Aquests tres moments bàsics conslitueixcn tres variables que incideixen directament en els tres aspectes principals que podem djstingir en tola pr·oducció musical: la seva morfologia , la St'\ a <~i gnificació i la seva fun ció en el si de la societat. Aquests tres diferents element¡; constituents d'un frnomen musical conc·ret prendran la seva configuració cat·acterística segons el seu focus de ct·eació, sl:'gons les idees bàsiques del tipu¡; d e circuit diftrsor i segons el non àmhiL de la se,·a recepció . Prenguem. per exemple. el cas del bebop. Aquest estil jazzístic sot·git pels anys quaranta qrw començà a cristal·litzar sobrelol en locals poc coneguts del Ha d em de Nova York implicà impm·tants innovacions que ampliaren notablement els e quemes fo rmals d e l'anterior jazz tradicional. Desenvolupat en el seus inicis per n t'gt·t-s, el bebop representà un decidit acte de rebeHió contra el comercialisme musical dels hlancs en el món del jazz, estiJ que amb el swing havia anibat a extrems de mercaderia musicaltotalrncntin usitats fin s aleshort'S. Es tractava, doncs, d ' una música que formalment, semàntica i f1.mcional era coherent amb les possibilita Ls i ideals del col·lecitu <flH' la \a crea r·. Posteriorment , però, el bebop acalJà entt·ant també en els canals emprcsa r·i als d e la indústria òel so, i avui es pot sentit· fins tm el fil musical de les TEM A f grans supt'd"Ícies comercials . La seva entrada en el circuit comt>rciul dt' la difusió musical i la consegüent adaptació a un à mbit humà molt més ampli ha comportat que> en acruest estil es p roduïssin forçosament determinades modificacions: el bebop ha pt'rJut algun dels seus tt·ets formals més revolucionaris, la !lt'Va eàrrc>ga J·eivindicativa i la seva representativitat d e gntp inicial. La salRa ha esdt>vingut en ]' aetualitat un inter essant cas musical pd t (llt' respecta a la dinàmica de Ja difusié> i adaptació u diferents espais sòcio-cuJh.J.rals. Desenvolupada a Cuba en els anys quaranta a partir principalm<•J1t del mod c1·u "son CLWano ", la sa lsa un·elà hem aviat en comunitats "latínas" establertes als Estats Units. Pr·ogrcssivament, anà incorporant nous trNs fo,·mals procedents tant del jazz, com dds àmbits musicals caribcny i sud-americà. En els anys vuitanta la salsa ja havia esdevingut música panamt>t·icana amb una important càr rega simbòlica de solidar·itat ""la tina.,. Al marge. pt>t·ò. d'ac¡uest significat assolit entre els col-lectius hispano-amt>t'icans . sobretot dels Estats Units. p erò també d' albruns països de 1'Europa occidental, la salsa ha estat fàcilnH'n t conwr ciali tzable, i aYUi forma part de la mÍisic·a recreath·a a nive1J internacional. .Ja conE'ixcm la gr an acceptació que ha tingut aquest gènere en els da tTet·s anys a E spanya, on les vendc•s discogràfiques i els contractes d ' actuació d' un Jua n Luis Guerra, per exemple, es eomptahilitznn amb xifres milionàries. i els locals "salseros" de les p•·il;cipals ciutats espanyoles mouen en conjunt LHtstants milers de milions de pessetes l'any. P(•rò evid entment , la funció social que pot tenir aquesta música en tma discoteca madrilenya no serà , ben segur. l a mateixa que la que puh•ui acompli1· nis locals dels barris " latínos'' de Nova Yor·k. El cas dr les nostres havanet·es és també ben explícit quant a l fenomen de les Lransplantacions i lt.>s modificacions per al gènere musi<·al en qüestió que això implica. Les ha \'aneres han tingn t. pel que a Catalunya respe<·ta. ducs t'tapes. La primera fou la seva arribada al pais dm· ant Ja segona meitat del segle passat. Aqucstes mt>loscs tonades antillanes foreu assimilad~s per part clt> la n ostra població com un gèn ere més dins d cl r epcrtot·i can çonístic de moda del moment . Els nostres pt·imcrs folkloristes, qua o a principis cie segle s'~ngrescaren en la recopilació dc' música lradicional. rebutjaTen incloure les IJavan<•J·es c>n els seu s quaderns de camp. Per a ells, a aqut>sl tip uRde ercacions musicals els mancava el valo1· fo1ldòrie: l' l'ell vingudes d e fora , en cara duien massa marcad a l'<'mpr·emta del seu país d'origen i no tenien tJ't'ts at·caïtzants. La segona època de les l1avaneres s 'uticia amb el seu descoh1·imenl, poques dècad es ent·cr·tt, per part de la nostra cultura tu·bana . Ac¡ u esta vegada. però , les havaneres. ja nna mi('a mt-s cnw llidrs i rt>legadcs en un prim·ipi a Lloes molt cotHTI'ls ti r Iu nostn1 geografia , rchen·n L'eliq:unlu clc,•·rullm·a tradir.iunal" i experimentaren un nou impuls dius d e l'òd )ita del folklori sme, dt' manPra quc avui elia hi ha foq:a gt·up s que les conret>n. st>' n componen df' noves i posseeixen un públil' fidc>l. El tipus de l'it·c·tút que ha difós Ics h avaner·es aJTt>u del pa1s n o és dt> caire pt·eòomjnantment comt•J·cial. sinó folklolÍstic. E ntre les diferents const>qíi t•n<'Íes que això comporta, n"hi ha ducs elf' fàcilment consta tables: per· una part la seva fixació c>n uns motlle•!> fom1als qne hom mirarà dE:' resp t>rtat· , ja Cfll <' p roccdir d'altt·a mant>ra Sf't·ia ·•tt·air Ja Lt·adició ... Les tendències més puristes al respec·tt>. hr t(U t' a" ni (li a minot·i tà ries. c·ritiquen fins i toL la catalanil zació dcls textos dc les havanereii. ja que o 1·i ~.,'inñrianwn t eren cantades encastellà. D'alt1·a banda .l'à mhit de difusió de rhavaMra catalana pràctieamen t no ha d e passar els límit:; geogrà fi c¡¡ dl' la nostra t·ultura, donat el tipus d e circnit que l' ha impulsada: el foJklol'ismc casolà, d estinat a éRse1· eommmit p01·tes endins. Avui l' havan era no és c·an~ó cle moda, sinó que forma partju ell' Iotes aquelles m(tsiques que con siden•m diposità1·ic•s dc• lt's nost1·e¡, per·sonalitats ètniqut's . Les ha' ant·n·s,t'v idl'ntment. mitjançant la seva potenciaC'jó pt'r mitjà dd canal folklorístic . han t·ebut una nova signifil'neió que no tenien quan varen ser TEM A 30 390 introduïdes a] país. L'entrada d'un estil o gè-nrrc musical en un circuit de difusió implicu un rerl procés de genera1itzac:ió dels seus elt>nwnts, en el Sl'nril que aquest estil o gènere haurà de pt>nh·c trets d'exclusivitat grupal per permetre la seva rlecodificació a grups humans més amplis. Òbviament, conservarà trets distintius, en els quals es fonamentarà precisament aquella originalitat CJUC hom intentarà de vendt·e a altres públics, però, en c:anvi, serà eliminat tot allò que ni sigui susceptible dc> sN· entès o compaxtit per la nova audiència. Això val tant pet· a l'ús de determina ts instruments, com per als 1·ecorsos compositius, el contingut dels textos o la significació i funcionalitat que hom atot·ga a aquestes músiques. Pensem, per exemple, en el cas dels cantants o g1·ups de música catalans que adopten el castellà un cop tenen la sensació que ja han tocat sostre amb l'ús exclusiu del català. n· al tu banda, quan la recepció del fenomen musical introduït de fora no es limita a lma mera consumació passiva, sinó que el seu arrelament es posa dc manifest tamhé en el sor¡;,rimen t de grups locals i en la posada en marxa de processos de creació, aquesta música adquirirà determinats trets concrets -afegits o substitutius- relacionats amh el nou àmbit sòcio-cultural . .Ai.xí, per exemple, la internacionalització del rock no implica ni molt menys una uniformització a nivell planetal"i d'aquest fenomen musical, sinó que, mitjançant el seu arrelament en àmbits sòcio-culturaJs concrets, s 'hi configuren manifestacions particular itzades i adaptacions locals -amh més o menys personalitat-, tant en els aspectes formals, com en el semàntic i funcional. Avui dia, per exemple, hi ha tm "'rock cristià'' i un "'pop ultraortodox jueu.,, i pel que r especta al nostre país. també hi ha un •·rockcatalà", amb el qual hom ha pretès, entre altres coses, de recuperat· el significat i la funció social de reivindicació catalana que anys eru·era havia posseït la Nova Cançó. La difusió musical donada entre diferents àmbits sòcio-culturals que estan en contacte no ha de ser a la força unidirecional. El tango de Buenos Aires era vist en un principi com un gènere musical propi dels barris baixos "porteños · ', i per tant desperta va ben poc interès entre les eHts culturals de la nació. A poc a poc, però, hom esdevingué conscient del "valor ètnic" que podia posseir el tango i amh això canvià radicalment la seva significació per a la societat a1·gentina; aquest ball, avui, és ja patrimoni nacional. Entt-e la diversitat de factors que han mcnat a aquest canvi de percepció social vers el tango, cal comptar-hi la seva difusió més enllà de les fronteres argentines. A partir, per exemple, del seu arrelament a París , molts argentins que abans el podien despreciar, el començaren a veure sota una perspectiva força diferent. De la mateixa manera, no es pot pas ignorat· la funció quetinguet·en alguns intel·lectuals francesos, que en els anys trenta començaren a interessar-se i a escriure sobre el jazz de Nova Orleans. per minar la generalitzada aversió social vers aquesta música que existia en certs àmbits de la societat nord-americana. La definitiva legitimació del jazz que ba fet que d'ésser considerat una música degenet·ada i pròpia de col·lectius negres marginals i despreciats, hagi passat a compartir de manet·a gradual avui dia molts dels valors que antigament hom només atorgava a l'anomenada "músi ca clàssica'', ha estat considerablement potenciada mitjançant la seva recepció en àmbits diferents als del seu lloc d'origen. Des del punt dE' vista formal. potser no res millor qne el desenvolupament dels estils afro-caribenya per exemplil'i<~ar els canvis que la música pot anar experimentant u través deia influència rf'cÍproca entre el seu paisatge d'origen i els df'ls nous arrelaments. La rumba, per exemple, sorgí als ambients suburbans de Cuha, tot comptant. però, ja des dels seus inicis, amb trets de procedència afdc·ana transmesos pels dt•scendents dels antics esclaus introduïts a l'illa. Aquest gènere coral-musical, durant els anys cint[Uanta passà a ésset· Lamhé molt popular a cüversos TEM A països africans, com per exempler al Congo, fet CJUe desenvolupà la formació de noves fot·mes híbrides de música africana i afro-caribenya. Posteriorment, cap als anys setanta. aquestes formes. al seu torn, influïren la música caribenya, tot creant noves formes de pop tal com el "mini-jazz" d'HailÍ. 1 El fenomen musical té, sens dubte, un tarannà força bellugadís, però aquestes anades i vinf,'1tdes de la música a L1·avés de dife1·ents paisatges humans no sempr·e estan llim·es de polèmiques. La música és cultura, en el sentit anu·opològic del terme, i com a tal sempre la trobarem íntimament relacionada amb les ideologies. No és estrany. doncs, que en ocasions la penetració d \m estil musical en un àmbit sòcio-cultural concret sigui acompanyada de virulentes actituds òc rebuig que no sempre tenen alguna cosa a veure amb rao11s estètiques; hom considera ayuesta nova música una amenaça per a la cultura pròpia , en alg1ms dels seus aspectes. En èpoques passades, a Espanya, hom criticà la vinguda de I'òpet·a italiana i de l'opereta vienesa per la seva crualitat de gèneres musicals estt·angct·s que posaven en pe.-illla producció musical de rEstat. A principis de segle es criticà la sarsuela i el flamenc a Catalunya perquè fomentava l'espanyolitat. A molts països cm·opt•us, duraJlt ulgnn<·s cii-C'ndt•s es criticà el jazz pcnruè era et-~t r a n g<lt' i tlt•gf'twrat. Avui dia hi ha tnmbé qui encara niti<·n a CatH iunya el rock, no sols n causa dels incompn•sos vuJot·s musicals que t'<'PI'f'Scnta , sinó tamhf pd qu<' implica dïn1luèn<·ia anglosaxona al país. Aqm•sts patrons de refús qut> t'S configuren ar-ran de la mobilitat dE' l es dü.cr·cnt'< mí•siqut>s a través clel planeta set·ao sempre dïnterès, tant per al'anlropòlt•gc•om p<'t· al musicòleg, ja que constitueixen Hn bon cu mp d 'oJJservaeió }Wt· avultun·les relac·ions del fencHnl'n musical intríns<'c amb aspectes exlrumusicniA dc• rellevància sÒI'io-cullural. Aquests patrou" són exponent d' uua shie de valot·s, actitnc ls, significa ls i funcions pròpies d'una societat conc·t·t·ta. Qualst•vol ft•nomt>n musical 'a st'lllfH"<' acompanyat d"un bagatge d'idees qut> potc·tH•ia o frena la seva difusió. Sovint , en aquestc•s idt'('IS, hi ll·ohem també acjttt-11 concepte tan vagnt> c·om Í'R t•l cie la "put·esa" o l'"'antcnticitat". Si f'HS fixem , pct·ò, t'n el nostre univc•·s sonor, •·esttlta fàdl elf' eonslatae que la música sempre ha tingut tendències hihriditzants que l'han duta a constituir c:ontJnuuuwnt noves gramàticrucs a partir dels el<>nwnts CJU<' per una raó o altra es posen en contacte. Les grans conurbacions. ('Om per exemple Barcelona, !iÓn actualment exceJ.lents laboratoris d"alquúrúa sonot·a. A les ciutats, griic·it's als moviment migratoris i a la f01·ça d els mitjans dc comunicació, es confib'llra un complex mosaie dc músiques de la mt-s uif<·•·cnt natura q ue la dinàmica social, quan no em1 l'li la hnixesa de lesa humanitat de crem·e en odioses put·cses i n eteges ètniques, s'f'ncarrega de mesclar al sf•u grat i conveniència. La rumba catalana, nascuda fa una quarantena d'anys al Raval barceloní. ¡wsst>eix elements antillans, de rumba flamenca duta aCatalunya per gitanos andalusos i de rock, i amh una sana i envt•juhle desvergonya, els Manolos E'nc·ara s 'han atrcvit, no fa pas massa temps, a dur· als escenaris Iu V<'rsió rumJJera de l'havant'r·a El meu avi. Una de les més notables apot·tacions cic la m(•sica occidental del segle vint ha estat Ju incorpot·arió i consegüent t•lahoració d'elements musicals aft·oamericans que ban enriquit podet·osamenl els nostres llenguatges musicals tot fent-los anur molt més eullà del que JH·onosticaven l es conset·vadores institucions aradèmi(rues. Les anades i vjngndes de les músiques no es linúten pas a ésser mcn. protocols d'runbaixada. Sens du]Jte, avui dia, el concepte d'hibridr¡,ció f.s un dels més feliços mols clau que deflueixen el desenvolupament de les m(•siques vivea i viatgeres. NOTA 1 Cfr. PN4•t· ,\lonul'l, Populnr J1u.sics of thc Von- IT1estern$ lf'orld. Nt·w Y<~rk/Oúord 1988, p. 20. TEM A De les influ•ncies musicals externes a les arrels pròpies per T. MARTINEZ IM. MONTORIOL p•·incipis dels anys 60 el moviment de la Nova Cançó pren forma. L'any 1967, i comuna n·sposta ales propostes dels Setzr J ut¡;es apareixen uns quants músics eataltJIIS quP 11' agl utilll~ n sola el 11om de G•·np de Foll<. Aqut'hta agn1pació dc músics va néixer directaml'll t iunuïòu per· la música foll.: nord-americana. P<•rò h·s at·tivilats del Crup de Folk van durar només dos anys. Ot• tota manera, el Grup de Folk és un punt dt• reff'rència obligat per entend1·e l'actual pano1·ama musical català. Del Grup de Folk es bifurcaren tres tendències: u us optaren p er mantenir el folk nord-arnet·icà (el .. pur'·), d'altres apostaren per la cançó popular c·atalana (b usca nt les arrels de la múska tt·adic-ionaJ i foUdòrica) . i finahnent i com una tC'rccnl clivisió, lú hagué músics qne es d eixaren influir pel que es va anomenar ·•progressia ., , és a dir, la música undergrouncl, electrificada. Aix-í. i sota el nom "genè•·ie" de rock s' apleguen i s'indou cn el jazz, rl blues, t>l rithm 'n blues , el cou.ntry, el heauy, el rockabilly. el pop, etc. ; és a dir tot el , ., .. , ¡," quo no es eunço . I a p~1rtir· d'aqui es va parlar d'un cÚnllll de músics, truc en un moment determinat van ser etiquetats amb el nom dc 44 rnúsica laietana" o "onda laietana". P <•r ò, evi tant les etiquetes, i obset·vant l'oferta musi(·al catalana actual i l'evolució d'aques ts músic·s, podt>m afirmar que cadascun fa la música que vol, amb un '·scgeU propi'' ... , música a la manera dc ... S anti Ar-isa. Elèctrica Dharma o de Pau Riba , pet· dir-ne uns quants. A Santi Arisa, la música permeable Es defineix corn a pr·omotor i com tma persona que tira endavant Ics coses . Apassionat de l 'csp cctael c, showman, C'reador, bateria , guitarrista, art or· i "comunic-ador" ... I per sobre de tot músic, in tèqwrl i compositor. Aquests termes només volen ser nns sin()nims pe•· parlar de Santi Arisa. Té iJ,6 anys i diu qnc cnr~ara es poden in ventar coses, i per això afirm~1 que ha intentat continu at· vivint del CfUe li agrada: I' espectacle. Per definir la música de Sru1ti Arisa era impresc-indiblf' buscar· C'n el passat les influències que havia rebut o que <"ncara està rebent. Arisa r econeix que es tava influït per tota Ja gent amb q<Li bavi a Lrehullat , des dc Manel Camp, fins a Toti Soler o Jor·di Saba té~S, passant pet· Lluís Llach o Kitilus. Però, ¿¡jxí mateix, el compositor manresà reconeix Cflle les influències primct·es van ser les que l1avia absorbit dc forma gra t1ü ta , mamant-les del carrer: des del so de les cobles, les gra lles, la mú.sica dels gegants, el..s timbaL~, els passos dobles perla ràdio , les balades nadalenques, etc. En aquest sentit, S anti Aris a dcfinci>.. la música popular com la que el poble té , la que passa de l'eu a veu , la intuïtiva, la directa. Però paraJ·lelam{'nt a aCfUCSla influència interna. i a} llarg de la seva vida, al músic manresà li van arribar· elf' for·a <•ls sons dC' jazz (des del blues primitiu fins alfree jazz). el rock.lamúsica llatina i també la .. rn(rsica ll eugera., (sobretot els estris de r època francesa i dc Ja italiana). De tota aquesta altra via dïnflu èncic·s Arisa n·coneix que l'estil que l"ha rnun·at mrh especialment és el Big Band: em sento molt còmode tocant amb grans orquestres . Aquesta hC'rè-nC'ia, la va rebre d e petit Lot escoltant en disc les fonnacions nord-america nes i també en direcll~ els conj unti'! <"atalans . En definitiva fou UJla inllu è·ncia clet"crminant en el seu vessant com a intèrpr·et do bateria: h e intenta.tfer-la parlar, que .fos creativa, que s ·expliqués amb els seus sofls percudits, que suggr>rís melodies , ctt:mosferes ... Pc••·ò dins clf'lmat·c estricte del panorama musical ca talà Al"isa par·la també del que anomena "música rulta ,. , per clifet·enciar-la de la " música popular". Segons Santi A1·isa la "música culta ' " es cons I rueix a partir de la música popular i amb la q ual els músics amb coneixements musicals poden escriure obres simfòniques, o per a grups o per a orquestres. En Lre els músics que s 'inclourien en aq nesla sC'gona c~lassificació Arisa destaca Manel Camp, Jor·di Sahatés, Ft·ancesc Bon·ull, Lluís Vidal , (•nt re• uns quants . De tota manera, el compositot· cata là rcma1·ca que la seva música està més p•·oJwt·a al vessan t popular, tot i que apLLDta que pt·onrra fer "cxpcd rnents", com ara reunir en un únic con<'crt el grup Pegasu s i l ' OCB durant les Fes tes dc la Merc:è dc> 1991. · La m(Jsir:a dP S anti Ar·isa té un segeU molt p er·sonal però qtw a la vt•gada aposta , en cada nova proposta, per donar·-li. un Ps ti1 diferent. El bateria manresà expÜ(·a que de vegades l'havien qualificat pcjorativamc· ut com " un músic hü:>rid", perquè barreja i trenca un so pur. P erò per a Santi Arisa TEM A Santi Arisa fet· "música híbrida., n o deixa dc ser només una manera dt> fusionat· cose!>. Per expli<'at· la seva manera d'entendre el tipus de música q ue es fa a Catalunya,Arisa fa unparallelismf' en tr·c vestit· una per sona i "bastir '' u na m•1sica: ets una persona nua. una melodia i ets pots vestir amb un joc d'harmonia . Aquesta harmonia pot ser des de les influències de tot el jazz, de tot el úl~tes .. . ta.mbé pots barrejar aquestes harmonies, popnla.rs o cultes ... i és un altre vestit .. . Et pot,s po::;w· pen:io fls . .. Aquests p enjolls són la instrumentació, i després hi, ha els intr ument.s que tn trie::; ... o la i11 versa . .. comences pel so pur de l'instrwnent, que seria una persona nua, i arribes fins a la grrw harmonia o melodia, que podrien ser els pe njols. A la pn·gunta sobre si es pot pa dar de "música catalana'', At·isa respon amb contundència: hi ha músics i grups suficients com per poder parlar d'una música ca tala lla. Aquesta conclu sió parteix del fet que segons At·isa cada comarca, cada lloc, per l'organització social i de resperit marca unes preferències perquè la gent .faci Ull tipus de ritme i uns tipus de so. A tol ah.ò, At·isa afegeix. i en el camp concret tlcljazz, que ja es pot csc l'iure un capitol de la música de jazz Pn rata/à . De tola manera, el bater·ia man •·csà i, cncat·a avtü p er avui, el músic català n o es p o l dC'd ieat· nomÍ's a compond re o aprofundir la m úsica perquè' ha de f,'l ta n yar-se la vida. Lluí.s Vidal, Manel Camp, Ki~flus ... , si poguessin estar més hores trebnlla n t , en 1O anys podrien arribar a troba.1· fó rmttfes m tLSicals c¡ne es podrien tocar al Japó o als Estats Units. Fen t un r<'pàs cronològic de les formacion s que ha creat, Al'isu p urla clel grup Fusioon (maig dc 1971): va ser dels primers grups que va fer mú.sica autòcto11a, fe ILI servir les influències contemporà- nies d'aquellmomeut que anirien des de l'harmonia de Schouberg, de blues. amb els impressiouistes ... , tot efltroflcttt directament amb la música popular i tradicional. Dt>l gru p Fusioon. in tc.>gr ut per <'11 i p<'l mítsie .l01·di Sahatés, es van edita r t n•s LP, pct·ò !'I dc•scnah t·e d~ 1975 la fot·mació es va dü;soldre. Al c·u p d' un a n y ap•·c¡xi maclamen t va nfi.xc r un duel f• n tr·c Ari sa i Saba tés del qual s'editaren alguns LP. Dc•] matc•ix any da ta Tdhu de Santi A r·iso, true en p aru uleR d 'aq uest músic del Bages, in tent.a.ua aconseguir fi•r temes popt.Ll(l,rs ca.talans tocat.s a. les festes majors per poder balla.r. AJ tres for·m at'ions han segu il IH(II« 'S l t>s ¡}l·imcwes experiències, eles dels La k a lans o Pcgtums, fins a la última p roposta del mí•sic· mam·c·Rà: la sardanova (sanlanova =sardana+ cobla+ gntp dc jazz). L' Mtim J.) l'ojccte ci'i\risa, com a pr·opos ta rn~s immediata. ~s la creació del que anomena "L'O!·qtu•stt·a Catalana". Aquesta idea seria la de C'l'ear un grup orq uestral que t·estmús la visió d'Arisa soh1·e la músiea c·atalana: una orquestra que inclouria tots els instruments pròpiament catalans i els internacionals, des de la bateria o guitarra elèctrica a les tenores o les tibles ... i la música sonaria a calctlana però CI la r·egada tindria un llenguatge intern acioual. Elèctrica Dharma, la música de síntesi Formaven pn t·L del q 11 e es va eticruetar com a " p rogr('ssiu", i avui pet· avni es pot dir, desp rés de 14 ela pés, que· lcnr•n 1111 "estil pt·opi" . La seva música és un rcfc•t·c•nt obliga t p et· a gener acions diferents d<' pú h lic~s: tlc>s dt' l'època de Ca net-anys 70-, fi ns a la rlè('ada d els 80 i at'a la dels 90. Lluís: lr ompclH, teelats i acorcls: Mar ia: p iano, nauta do l ça~ Joan: saxos soprano. veu i gralla: J osep: batct'iu i 'cu~ Carles: baix i mandol a. TEM A Elè ctrica Dharma 105 106 ;:¡ i: .... 111 [ 6j e. = .... Lluís ~For t uny qualifica la música d.Elèctrica Dharmu com a síntesi entre la músi~a pop o jazz amb la música tradicional, catalana i mediterrània en general. Pet·ò tol i aquesta combinació, Lhús Forlu ny reconeix qu e mai no h avien estat :fidels a J'essènria pura de la m úsica tradicional, sinó que els hnvia SPrvit d'excusa per poder fer la seva música. Així. i en p ara ules del trompetista del grup, l'Elèctrica Oh arma /ta creat un estil propi, que es tr·aduiria u lligar la música pop o jazz amb la música tradicional. A tall d'exemple, MariaFortuny parla clel st>u 6ltim treball discogràfic, Que no es perdi aquest so. que recull cançons del Llibre Vermell de 'lJonLserrat, i del q ual diu que havien extret les melodit>s i lc¡, harmonies però que eJ ritme rhavien crt>at e ll:.: no som fidels ni a la mètrica ni al temps. Així malt>ix. ({Uant a la tria dels instruments han optat pt>r hat-r-rjat·Lant t'ls instruments tradicionals amb els .. moderns", tot i que predominen aquests últims. És e l C'as, per exemple, d'optu per tocar amb un Ruxo sopr·ano en comptes d'una tenora, o d'u na ba teria t'O el lloe d'un timbal. E ls components de Ja Dharma parlen de les influènC'Ít>H que havit'n r ebut í amb les quals van elaborat· i elabor en la sc>va música . Per una banda, la música de generació, que segons Lluis For tuny aniria eles dels Beatles, als Rollings Stonesfins a Miles Davis o Chick Corea. El primer disc, Diumenge (1975), del qtu' llavors encar·a es deia Companyia Elèctrica Dharma, va estar clat·ament marcat per aquesta iniluèneia anglosaxona. Pet· altra banda, a partir del 1976 el h'Tllp va buscar noves fonnes musicals, com ara, i t'U paraules de Lluís Forllmy la mwica de les festes majors, de les cobles ... Però una de les persom~s que• va man·ar t>specialmentla seva trajectòria va set· J o a q uim Sen ·a amb els seus poemes musicats, eom La Presó de Lleida o Expressions Camperoles. Fc•n t un r epàs dc Ja l1istòr-ia del grup, Lluís Fortu ny pada de tres .. Dharmes". Aquesta divisió cronològic-a anit·ia en la p timera Dhuma des dels inic i~ dt' la fo r mació mu sical, l'any 1974-1975, fins all979, etapa q ue es va caracteritzar, en paraules del trompc>tista del grup, pet·què era una Dharma que va crear més escola, i que va sorprendre més. A pat·tit· dell979 fins all986 quedaria limitada la segona Dharma, que segons Mat-ia Fortuny va ser el pas generacional entre el desert d'estar sols i notar que la gent torna a venir. Aquesta etapa divisòria va ac·ahar de forma brusca i tràgica per la mort del C'Ompositot· i guitarrista Esteye Fortuny. A partir dd 1986 el grup va callar fms al 1989, en què sembla, segons Lluís Fortuny, que han començat a trobar l'equilib,.¡ dins del grup sense l'Esteve. Un eq nilibri que ba vingut determinat per la recuperació del so dc la primt'r a Dharma: consci€ntment o inconscientment hem tornat a la primera. èpocct, nl so més original, a.l so més popular. Pau Riba, la música d'avantguarda Pau Riha, sovin t titllat de músic r ebe1 i marginal. fs un dels cantau tors més avantguardistes del pa- TEM A 11orama musi<"al català. Riba, que fou membre actiu del Gt·up de Folk, acaha d'estrenar un nou treball discogràfic -Disc dur- despt·és de cinc anys de silenci musical. Influït principalment pel folk anglosaxó i el rock (el seu treball musical ha estat bàsicament una alt<'rnança d·aquests dos estils), Pau Riba diu que m{~s tnd o més d'bora l'han acabat influint molts més e-stils musicals. l com s'arriba a definir un estil propi a putit· de tantes influències? Pau Riba <'On testa amh una altra pregunta: existeix l'estil p r·opi, català? Després de l'escissió del Grup de Folk, el moviment música laietana es cledicà principa.lment a la recerca d'arrels, d 'nn estil propicatalU.. I la veritat és qneapart delasarclana, la _jota mallorqninct i pocs r·itmes més de pura simplicitat i sense ·vigència, poca cosa més hi ha . Crec que aquesta puntualització és important per explicar el panorama musical d'aquest país i l'evolució que hi ha hagut. Després d'aquesta reflexió. el cantant contesta a la pregunta abans esmentada. Lògicament, a la curta o n la llarga, les influències acaben transformant-se i aglutinant-se en un estil propi. Jo crec tenir w1 estil propi. El que sí qne no crec és haver tingut l'oportunitcLI de posar-lo en pràctica, de poder-lo polir i definir fins a l'extrem que és necessari. Si més no, Pau Riba es dol del fet que el món de la música es troba completament mediatitzat per la indústria d iscogràfica, que sempt·e va a remolc de les modes. En aquest darrer disc m'he trobat amb la. imposició que la música en tres per quatre no es ven. Si tenia temes en tres per quatre, o s'han suprimit o s 'han convertit en qua,t.re per quatre. Per un costat, encara que a la llarga hagifet el que reu lmen 1 ern proposava, és molt d{fícil que un mateix pugui controla r-ho tot. J per l'altre cantó, hi ha els estils p ropis dels músics que t'acompanyen. Així doncs, i en resum, per falta de rnitjnns i d'oportunitats és molt difí.cil arribar al Leu propi estil. Aquesta siluaC'ió es pal· lia, segons Riba. amb la incorporació de l'oNlinador· a la composició musical. cosa que per·met fer· música a casa matei.x. amb més facilitat i al teu gust. Pau Riba r·ccot·da com el moviment .. música laietana" no quallà perquè no va arribar a tt·obar les arrels que se eercaven. Fou una reacció intellectual en ront ra de la imperativa indústria anglosaxona. Es volien 1robar les arrels en tots els sentits. Però aquest fenomen, que es donà només a la ciLLtat de Ba.rc:elon a, fou d'una excessi·va intellectu.alització, perquè precisa,ment no comptava amb cap tradició a seguir n i a mb cap escola de música popular. Això en.~ va empènyer, a tots, a buscar la nostra pròpict .solució en solitari, ficant-nos en llll procés int.el·lecl!La l en extrem. Aquesta reac<'ió ín tcl· lectual-fugint en principi de la solució "'més còmoda" d'imitació o absor ció pt·ogr essiva de gènc•·cs o estils musicals forans- es- per un cantó, però, per r altt·e, la falta dc popularitat vha t>n lt>s nostres an-els ft-u que frac a~;.!>. El fet de no trobar material suficient COlli per bastir-hi IOl Ull COrrent, c,/[ò de rona mediterrània,fa que tothom hagi anat per on ha pogut. Aquest fcnonH·nno pa~>._à, però, a comat·qucs. on sem pn• s 'han dei.rat estar d'intel·lectua/it;:;;acions i no han tingut cap problema a repetir allò que els arriba l'a pels mitjans de comu11icació. Cosa que no vol dir que 110 s 'hagin arribat et sintetitznr estils propis, p u n tualitza Pau Riha . Ah.ò f'ns ve a n·~o r·­ tlar I:'I fc•nonr<·n clc>l "non " rock catal à qu e ha soq;it a Cata lunyu fa uns unyH (fc•nomcn , d'a ltra banda, que s ' h a vc·rw t rom si mai no hagués hagut aban s un rock català). Curiosamen t fe m notar que la rnHjoria dc grups el<' ro~k són dc comarq ues -com an¡ues 11 t ilitzat corn a <'On trap u n t Òt> Buecf'lona ciu tal. 1 aquest tc•ma t•ns na •·t-conlar tambf t>l fc>t q uf' grups o can tants q tH' han clesf'uvolupat el seu tn•hall en lleng u a eatalan a optin, en u u mornf'nl donat. dc fc •·-lw e n castellà. Pau Riba ho té molt clac Crec que aquesta polèmica va més enllà que el simple fet nacionalista. És ww necessitat d'obrir-se fora, d"accedit· a un mercat més ampli que el català. Això malgrrttlot, no excusa canviar de llengua, però estem els imperatius de la indústria. Si aquestcLfos més intel·ligent i més potent econòmicament. crec que s'hauria d'obrir mercat no només a Espa nya sinó a /Europa, Amèrica i el .lapó en català. El cM alà pot resultar tan curiós com qualsevol altra llengua. Si més no hi ha eAtils musir<Jls més comercials i estàndards {i fi 11s i t.ot C~.IJ·ook, si se'ns permet la i nduJgèn <'Ï••) qtw no s ut·tc•n ta 11 afectats en set· traduïts . Pen sem ant en l 'estil de eantauto r , més pe~·sona l. Pau Riba va can tar en cast.cllà, va voler fe r un experiment per tal dc compt·ovar el ([Ut' sospitava qu<' passadn. Durant molts anys he cantant a Madrul. Sevilla, i d'altres ciutats i la gent sempre em deia: "oye, por què no ra 11 tais en castellano (els catalans); sois IWO$ maleducados porque en definitiva ha blais el castellano como todos " . .. Vaig traduir les meves cançons i vaig nnar cap allà: "oye. y tú que eres catalún por què vienesa cantar en castellano? Que ya estwnos nosotros para cantar en castellano"... tllguns anaven més enllà i deien: "es que pierde toda/a fuerza, la poética y La gracia que t1í tienes cantando en catalan". Doncs ja som al cnp del carrer, no? El d a rTcr treba ll dc Pau Ri ha r ecull ]'esperi t del sentit dc•l seu títol Disc dur. El d isc dur és precisamen t el gran magatzem de memòria. d'u n orclinaclor. Jo vaig per aquí, per la recuperació d'u.n passat després del b oom del rock català. Despt·és d E' tant dc- te mps rle silcnci, i df'sprés que els seus darret·s tr eballs fossi n dC' ron notaC'ions folklòriqu es i jazzístiques, el disc t·ecuJI I'E'sperit "rocker " més dur del cantan t. devingut> lò~ri(•a TEM A Els aires cariben ys a casa nostra per TERESA MARTINEZ n termes gl'nt>r·als resulta prou evident que als catalans t>ns agrada força la salsa (1a salsa-música, vull dit"). Però ... què é~S realment la salsa? Sota el terme '"salsa" - utiJitza t com una denomil1ació d'origen- s'englobc·n els cüferents ritmes i estils musicals del Carib: son, tnerengue, cctlipso, rlanzón, clw-cha-cha, sorn, mambo, cwnbia, bomba, vnllenato, guaracha, conga. rumba. guaguancó. bolero. etc.: en definiti va, les músiques que ~;onen a cada racó d'aquella àrea geogràfica concreta (i per extensió no ens oblidem de la samba, bossa-nova i lambada brasileres. dc-I reggae jaimacà i d'alt r·es ritmes afro-amer·ieans). Si més :no, tal i eom ens ha C>..'plicat el nostre informador pat·ticular, t>l m(rsic i compositor Josep Mar·ia Bardagí, el temrc "salsa" és relativamen t jove. El concepte "salsa" naAqué a Nova York amb la creació de la famosa banda Fania Alls Stars. capitanejada per Johnn) Pachcco. Tots els estils esmentats, que a molts dc nosaltres poden sonar igual, es diferencien entre eUs per pelites i simples variacions dtmiques o melòdiques. La salsa, que és música totalme-nt popular, és complicnda de classificar. Josel' Maria Bardagí, estudiós d'aquests ritmes, ens con obor·a l'anterior afirmació dient que la salsa és una mú.sica que ve molt del cor i no pas d'estudis científics. És tan poc matemàtica! ... En can ri. però, sit 'ho mires amb calma t'adones d'alguns petits perquès ... Però la mú.sica típica caribenya és nuí.sica a dojo, i no amb ignorància com pugui semblar, sinó amb gran cor, que no és sinònim d'ignorància. Parlant d e les difer·ències estilístiques, Bardagí ens fa una demostració guitarra en mà. Per exemple, en el son cubà, quatt hi ha un canvi d'acord, el baix del següent acord s ·anticipa. Aquest baix anticipat dóna una dinàmica rítmica molt interessant i característica, combinant el baix amb el tumhao. Aquest sistema no el trobem, per exemple, als ritmes brasilers. Cada ritme té la seva petita peculiaritat. tota !et música típica cuba net gira entorn de la clau., però hi ha moments en què la clau va al dret o a l'inrevés. Per qttè? Depèn de la lletra de la cançó o dels accents de la melodia, o de quaL5evol variació. Queda clar, oi? I amb tot això anem a In qüestió que ens intet·essa . Com s'ha assimilat la ~;alsa a la cultura musical eatalana? La salsa ha estat un dels estils populars que més ha arrelat a la música catalana, tant que E ningú dnhta a parla r dc> salsa catalana. Com a exemples, en el tf>t-reny de la composició el mate-ix Bardagí comen~ à a incorpor·ar elements caribenys, com els baixos anticipats que dèiem abans -o alguns tipus dc percussions com les esquelles iJcs congues- al disc de Joan Manuel Serrat Res n.o és mesquí. També el matci.x Serrat ha compost hol<'ros. En el terreny inteepr<"tatiu trobem exemples ben clars de bandes que s'han dedicat a la salsa de manera quasi exclusiva com rOt·questra Mirasol-Colores Ua desapa1·eguda) i l'Orquestra Plateria, que ens ha ofert i ens ofereix salsa a dojo des dels eseenads. Tots sabem dc memòria la famosa cançó 1-'edro Navaja, i molts ereucn que és de la mateixa Plateria. Doncs no , és dc Rubén Blades, p~>.r·ò 6s com si fos nostra ... I p<'r part del públic l'acceptació de la salsa és quasi total. Sens d1.lhte, a Catalunya hi ha hagut una pr·omoció de la salsa molt important. Tots estem fastinats de veure la Reina dc Ja Salsa. la Celia Cr·uz. a qualsevol sho'w televisiu. a qualsevol festa popular (generalment acompan)ada de Tito Puente, aulot· d'aquella cançó que diu: Oye cómo va mi ritmo ... ) i fins i tot al cinema (Los reyes del mambo tocan cauciones de amor). Molts músics i form acions d e casa nostra han conreat Ja salsa a dift•r·ents nivells i dedicació, arnb estils més personalitzats fnút de la barreja de diverses influències. Bardagí diu que és inevitable que els que interpretem, si tenim prou personalitat mttsical, deixem la nostra petja estilística. .il1olts ja identifiquen l'autor d'una mú.sica sentint només quatre rwtes .. . I per què agrada tant la salsa, aquí? Bardagí apunta que també compta la sang llatina ... però és palès t¡uela salsa ha arribat a cotes més populars a casa nostra que altres músiques més proper·cs geogt·àficament. Potser és pcn¡uè la música caribenya és cent per cent música popular. ]o sempre he estat partidari del gran casament de les cultures del món, de les cultures ètniques ... , que es barregin artísticament, que surtin del poble. Tota la mú.sica del Carib surt del poble ... encara que hi ha qui l'ha intentat "culturitzar", com el cubà Leo Brottwer ... Però la cosa ideal seria harnwnitzar com Wagner i fer el ritme com els cubans, per exemple ... I algun dia passarà! Bardagí no perd el bon humor, ni la serietat, i continua el seu discurs afir·mant que podem parlar de salsa catalana, de catalans que escolten salsa i se lC~. jan seva. El català és elgrancamalió d'aquest Estat. Aquíhihagent im- TEM A Josep Maria Bardagi porta ntíssinw que Jan la seva feina com si haguessin nascut a Nova Orleans, per dir un lloc. La sorl que tenim els catalans és que musicalment som profundament europeus i per una bona predisposició sòcio-econòmica ens han arribat una sèrie d'influències molt vàlides des d'Amèrica. Però la via madtima i discogràfica, per les quals ens aJTihavtm els aires americans,ja han passat a lu història. Ant, segons Bardagí, la veritable fo1·ça que olwe fronteres, uneix i ba'JTcja cu ltures (musicals i de tola me nu ) és la tf'l¡•visió, que amb les antenes parabòliques po ts veu r e què es cou a qualsevol raC'Ó del món. D'aquesta manera pot haver-hi una salsa sueca o una música celta balear, per què no? Això t•ol dir que les distclncies s "estan escurçant i ca.~ament entre les cultures s 'està propiciant, i que això no hi ha qui ho pari! Llavors ... és clar que hi ha una sr1lsa catalana ... i un bolero català també! I a l'im·evés. a crnalst'vol lloc del món poden 'eun• què es fa uqui. Per exemple. a Cuba mateix. molts músics catalans que hem treballat amb Serrat hem influenciut una generació de músics d'allà. Molts n11ísics joves cubans que han vingut acompanyant Pablo Milanés han dit que recorden coses que lwviafet jo mateix fa quinze anys. qne el La rumba catalana La L"Umbn llJCl"<'Ï..'.: tm capítol a pa t't. I més concr etament la rumba ra tal a na. Perquè el mot " rumba catalana" (les du('S paraules juntes) és per si mateix un estil musical g<' nní, una altra denominació d'orig('n. La t'mnba fou a b!.orhitla dc manera rotunda pels Els "salseros" Tito Puonte i Cella Cruz ¡,.ri.tano!> catalans. print'ipalment pels habitants clt•ls carn•rs pn1pers al m<'reat ell' San t A111oni de Barc·elona. \llà nnsqué la rumba catalana. dc la combinació d'arn·ls dcdvad<•s ell' la rumba flamenca i de la nunha C'ttribf'n) u. I qu(o ho ft>t d'aquest estil un t'stil 1n·èlpiunwnt rntalà? Una Ull'-U manera d e fel' ritme amb la f,'llitarnt (és aquell copt'l que es fa a Ja <·ulxn dt•la gtúLtJITH Iol alla•·gantl'acord). D'això. moll s en d iu!'n " moli noi", t'I Ga to I'érez en d eia "ventilador'', i <·ls gitanos ~·n cüucn " fer compàs'' (j els a<·ords, els anom(•m·n •· tonos"). També la mam•ra lan¡wrsonal d'intt•r¡wetar, ROlll"etot dels hri lunos, fa dr Iu rumba catalana això mateix, rumhu ca talana. La rumba <"ataluna està UJl altra cop de moda. tant si e;; !'anta t•n ¡•ntalà com si <'S canta en castellà , tant ~:>i la t"<lllten gi tanos o paios. Tots recordem la promn<·ió e¡ u<' Sl' "n fí•u durant els Jocs Olímpics d e I" a ny pa.,sat. Pen·t (mà-,.im di, ulgador' de la rumba catalana i un <1<•}., seus ('I"NHlor·s), Los Amaya, Chipén i molts d'altt·es Lomar<>n als escenaris despré., dt> molt dl· lf·mps ell' ..,ill'nci. Los :\1anolos ja haYien descolwrtl'hit, i lumhé ja havíem sentit la rumbapop del-; l"n1m·e<;os Gipsy Kings. ¿I com ,)eseohrir·<'n els gitanos catala ns la rumha carihf'n ya? Les influruei<'s ('arihenyes dels gitanos creixen durant ('IR viatgt·s que feren a Amèrif'a aC'ompanyantla baila ora ratalana d e flam enC' Carmen Amayu, i altres bailaora.~ com la Cbunga o Ja Terr1•moto. Potser amb tot ahò e ls m és pm'Ïs tes mai no art•epta ran pu rlanl' una rumba com acatalana. Però t'i que és ce1·t és tp•e hi és, més o menys comercial. més o mell}!> profumla, i que ha sorgit de cataJans a Catalunya. TEM A A ritme d'havanera p e r MÒNICA MONTORIOL ilitat· de professió. músic per afecció. José L uis Ortega Monasterio és català d'adopció i basc de nai.xemt'nl. Compositor, gui t arrista, cantant, acortlionistu, i funda dor el 1967 del grup d'havaneres Cava ll Berna t. L' hava nera VH arriba r p e t· m a r , a r itme de 2x4., un r itme• lc'nt , r:om les onades. Venia de lluny, de Cuba. Pdnw •· a lf•s htvct·n cs, on els marine rs am b la guita r ra la' un C'O IIlenç;ar a en tonat·. La Cosla Brava eutula nu es va mullar d'havtmeres i el poble caLalu Iu va eon\t't·t ir· t•n tm himne. L' ha va rwr a té hist òt·ia i u na da ta a partir de la qual podc•r començar a parlar-ne: 1870. És tma data aproximada, perquè encara era díficil diferenciar cntn•c•l tango i l'havanera. Però ja en el decenni <·orupri-'i e n tr·e el 1850-1860 el basc i mestre h·adier va esc-l'iure La Paloma. L" origen de l'havanera, en paraules de :\Ionasterio. deriva de la contradansa francesa o continen- M tal que es tocava aLs balLs de societat durant el segle X JrJJl . Amb la im·asió o ocupació dels francesos de l'ill a de San lo Domingo aquest ball va arrelar t·àpidanwnl i avial va passar a Cuba. De la contradansa fran cesa, a ritme 2X4 i de 3x8 en van emanar, segons O r t<'ga Monaslf'rio . altres ritme-s, com són la gtwjira, fet criolla, el dan::ón, el tango, la milongai l'ha uaner·a. Qua nt a lt•s e· a uses que van determinar la fo r ta i rà pi da implantació dc l'havanera a la Costa Brava i en gent>r·al a tol Catal unya. Monasterio reconeix que el rim-,.e lent,fàcil de recordar i la sen=illesa de fa composició '' an ser· factors decisiu . Però, i ptmtu ali tzan l molt mrs. elmúsie basc afirma que tota la història de Catalunya s 'ha-,;ia escrit mirant al mar i rt'ronla com un exemple la conquesta de Mallot·ca eh' I r·ei Jaume I. Per a )fonasterio. I" havanera és com el cantejondojlamenc. Monasler·io 'a explicar que segons la zona canvia el tip us de forma<'ÍÓ. Així 'a destacar la del Pais Basc, l'oclwte. que es caracteritza perquè és de vuit veu.stnasculines. A la zona d'Alacant, a Torreviej a va n éixer el que c>l mestre Monastel"io anomen a un tipus d'havanera polifònica, coral, amb veus m ixte.~. i a la Costa Brava es va imposar l'estil taverna; un grup d'amics i una guitarra. Però a la Costa Bra' a, r i mí1sic dc Cavall B ernat distingeix en t r·e di fcwt' n ls "estils'' segons la pobl ació. Així p a rla dc l'cRtiJ de Begur. que destaca perquè és molt pttsta t , molt mariner, amb veus molt suaus i sense contrabaix i només la guitarra, r estil de l"Es('ala, que van ser els primers a incorporar el contrabaix i l'estil de Calclla on el mateix Ortega Mo- Orte ga Monaste rio diu que l'havane ra és tan catalana, com basca, com cubana nastc-r io va iucor¡,>Orat· l'acordió. L'huvan e t·a va rebre un for t impuls entre els anys 1966-1967 a pa t·tir, segons Monasterio, de la gr·an Cantada d'fl avan.eres de Calella de Palafntgell i cic !Jrl Mostra de l'Havanera en català a Palamós. Però, ¡wr a Monasterio, t ambé va ser molt important la incorporació de compositors catalan..s a aquest moviment recuperador de l'havanera. D'aquesta època 11Ón les havaneres La Gavina del mestre Cir·cr·es. El llop de mar del mestre Carreras o El meu cwi del mat<•ix Ortega Monasterio. Quant a la temàtica de les havaneres. r acordionic;ta dt- Ca ... all Bemat manifesta que sempt·e giren SObt•f' Ull malt'iX lema: I" amor. i que per tant sÓn malencòniques. sentimentals, nostàlgiques, ensucrac/e.s, d'enyorament. En par·lar de l' havanera El meu avi, Monasterio (au tor i compositor· òe la peça) afirma que és biogrc'ifica i a p un ta tres raons per a La seva ràpida imp lantac·ió: primer perquè és enganxosa,, senzilla; en segon floc perquè tothom té algu-n parent que vo anar a Cuba, i en últim lloc perquè es crid-O.va "Visca Catalunya,". La popula1·itat d 'aquesta h avanera és indiscutible, fins al p u nt q ue fi ns i tot Los Manolos la can te n a t·itmc de t"Umba. P er ò, segons el mestn• Monaste rio, en tt·e una havanera i nua rumba no hi ha lanta difet·ència: si agafes un disc d'havaneres i el poses a més revolucions ja tens una rumba. TEM A La virtuali tat d'un iazzcat alà per RICARD GILI • H a existit o f'Xisli rà mai una música de jazz g<'nuïnamcnt catalana? ¿Podem o podrt'm parlar a· un gèner e musica l que ¡;igui plenament jazzÍ~>tic i al mateix temps amh uns trets difer en<·ials i ucq uivoc:;uneu t catalans'? Aqu es tes pr·eguntes c t·cn ini(H' lliHJbles fa tre nta anys . Si haguessin estat fe>nuulades ham·ien ca rtsat una gran sorpresa i, segu rament, un bon grapat de comen tm· is divertits i sucosos . La r·c·sposta, en tot cas. hauria estat clara i contundent. D'aleshores ençà. per ò. d :. c·onc·t•ptcs s'ban eixam plat tant, l'especulació real o pur·a ment mental s 'ha practit·at amb tanta insistèn<'ia. que anú ja no riu ningÍI i els interpt>l·lats hem dl' fl'r gr ans esf01·ç:os per fernos entendre mirant de no of(:'ndr·c rap dels implica ts rn a<rurstcs empreses. En l'època ja llwlyaoa dr què va dàvem fa Ull moment, Iu gent inten•ssada pt'l jazz tl'nia una idea bastnnt clat·a del que era aquest ¡;r m~r·<·: una mírsi ca creadu i desen volupada p els negres nonl-americans com a col·lectivitat, basan t-se en la se' a 1l'adició musical , és a dir, els blues i els espirituals. \e¡ ucs ta ' isió tan precisa, però, s'ha anat difuminant pe r· l'efecte d'una sèr·ir de tendències, totes molt r·e!.pectables, que han utilitzat el jazz com a punt d e pat·lida de l es seves t>hp<'culacious í investigacions musicals . Fins i tol una bona colla de músics negre~ anwrieans, amb alguns jazzmen d ' anomenada a l caprlcvnnl, han prefet·it el camí de la r ecerca i l'expcrimentud6 de noves formes musicals, abans de segtúr conrt'antla tradició musical del seu poble. Aquest nou panoran1a s ' ha cara<·teritzat dUI· ant els darr·er·s vint anys per una tendència preponderant: la dl' mesclar el jazz amb músiques d'orígens diversos. Així h em tingut el '·pop-jazz", el ..jazz-rock' ', el " Oamenc-jazz'', el "jazz-samba" , el '·jazz-afr·ocuhà", el " jazz-tango". etc., és a dir, Lots els gèneres t(ll<' avui s'agrupen sota f•l f'Ot'l'<'nl anomenatjiLSion mu.~ic . Dintre d'aquest panorama i JWl' tats pt>r·l 'obljgada i necessitat a· afirmar la nosu·a identitat a cada pus, no és gens estrany qut', avui. t'ls catalans puguem t•¡,tar donant tombs al voltant dc la \'irtualitat d ' una música de jazz pròpiament (•atalana. El tema està aquí i, ja qu<• hi Cb lt'm posats. potser \alia pena de fer alguneo r·eflc•xions que, des del nostre punt de vista, puguin rontr·ihuir· a arlarir r !'slat dl' c·onfusió actual. Des del R omanticismt>, Ics músiques d' anel popular, as!!ociades a una cullut·u o u una raça , el que ara en dic>m "músiques èll1iqucs'', hau nodrit la inspit'ació dt>ls (·ompositors cultes . La música l'slava, la músiea or·icntal. el flamenc. el jazz , l'l<·., són a la base de moltes Ul' Ics obres importants qut• s'hun prodtüt en els darr·e>r·s cent cinquanta anys u Eur·opa i Amèrica. )lalgt·at crue en aquestes obre~ podem cnclt•\'inar perfectament la sc' u procedència , no sc· ns ha acudit mai d ' identifift~ i xu ga Duke Elllngton al plano. El jasz europeu és radicalment diferent car -les amb els gèneres or·iginals. En aquests gènet·t's, mrs ([Ut' els motius mno;ic•als qtH' han estat la font d' inspir·a('ÍÓ drls compositot·s dà:.Hic•s, t'ls t'lr ments et>ahnent impor·tants són la St'llf\ibilital i la manera com s'illtc•rprelcn aquests motius, i UIJllt'!!Lt's qu ali1als i proc~l'di­ meuls inlerpretatius. pcrft:c·tanwnt mTelats en una cu ltura i en una manera dt• sC!'. que són molt difícilH d 'aïllar, de trasplantat· i, t'nc·ura m(•s. de diluir en w1s r·ontcxtos musicals i cultural"' dif!'r·cnts . Tot ai~ò que h em dit i qm• ha t'slnl perfectament ac<'t'ptat en el camp de l'anonu·nltda ·'música clàssica.,, M'mhla que en el camp rlt> la .. mírsica moderna,. (jazz, pop , r·ock, etc.) no està gt•ns d a r. Pl'l que fa ul jazz. una enm·me quanti tat d'híbr·ids apareguts de formn absolutament artificial f>nvari~!'n uvui els llocs originalmr nt destinats al jazz, Í's a dir, !'ls duhs, els festivals i Iu discografia cspeeiu lil zucla. El que podem dit· és qur , independentm<>nt dc la qualitat intrínseca d ' aquest¡, híbrids, els elemf'nls gt·nuïnarnent jazzís tics han desaparegut dt>fo mul gairebé lo tal, i els d e r a ltn• c·ornponent de l' híbt·id. moll bO\'int també. Aquest (os un ret que Ja majoria d' afect·ionats als gèner es populan. pm·s i autèntics constaten i lamenten. És evident que molts <-i'aque!>ts híbrids s ' han pt·oduït amb una Cinalitat t>xd u ~<iYamcnL comercial i amb una total f1·i volitat pel que fa a l'elaboració del produrte musical. P erò també hi ha inteuts duts a terme ~wr gent capacitada, hont•slu i que ha posa t molta ~u ra i res pecte en e l seu tt·eba Il. Els n·suhats són , na turu Iment, d ' un nivell musical ¡¡uper·ior, per ò l'objectiu el!' sintetitzar dues músiqut's de pr·orcdència di"versa continua sf'nse assolir-st>, i els t>lt'nu•nts característics dels ol'iginals queden. l'Ur opel'tlrió, rrduits al no r es. El mà,im que s· a const'gtlf'Í'- {>¡,donar un color diferent. a 'cgades interessant. ab gè n<'rt'~ inlet-prelats. TEM A Podem va lor·ar , doncs, nf(lll'Sts il1tents pd .!W U r csolLa ttnuHic·nl intrínsec, p en) no t>tt l a seva prctt> nsió cl"aglutinar t•lt•mpnts clt> eultttr·c•s i St"n sihilitat¡., diH·r·scs. Així doni'~, pl'l que fa a ls resulta ts no s'ha anal mé-s enllà dt•l c¡uc· s'ha fet en el c·u mp dc la "música clàssica.,. 1 t'l:l C(IW , pa dant seriosu ment, pe e Ja simple volwltut i h abili ta t d ' w1s mús i c~¡.¡, no es pot, 1"11 un moment , obtenir· una síntesi d e d os gè-ner·es musicals t¡uc· són el resultat del lent ))I'O('és d 'elaboració i d ec·ant ació dl' cluc•s t·ultut·t>s amb uuu gcogmfia i una hi'iLÒt·ia difen· nts i llun ) anes. Ens st·mbla una pretens ió exc<·ssiva. Amb aquests mètodes habituals, el que s'oht ésón, com j u hem dit, apr·oximnrions supet·ficials, int eressants i s uggerents en alguns aspectes, pf'rÒ am b el de fec te d ' h a v<·r· per·dut l' PR.!!c•rwiul i pi'Ofu nd d els ~f.rw­ res qu<' hom pretén sintetitzar·. El plantejamt>nt f' ns sembla ingenu i equivocat. Els clus·rt-rl' intents que ¡;"han produït l'Pl't'nlment (la ··sanlanm a" i ·'ts·ausanlana ") amh l'objet·Lill cic• projcc·tat·l'ls r·itJnes i la sensibilitat de la música fiCtual (j azz i ro el< ) RO bre la nos tra mírsica més r epresentativa . la Annlauu , tenen, sens dubt e, Jes virtuts i els d efe<·tc·s que as¡;t•nyalàvem mí·s amnnl. Si ens <·onfo s·mcm . per ò . arnh aq uestes aproxim ucions sup<'rfi<:ials. n o en padl'm més. Ja està bf. En el món cofoi i con fonnisla en qur 'Í\ im. ningú no ens clemanaru l't'S més. P er ò el tema d l' fons continua plantc•jat i no n·solt. No ens atrevim a n egar la possibilitat teòrica. rnalgral la seva e' ident dificultat, que un elia es produeixin aqut>stc•s sintesis i se n' oiJLÍJt¡,.ruin r·esultals satisfa c t ori s. El m ó n continua c• ,·ol u cionant i les possibili tat;, d e contacte e ntre les diverses c ultures són avui molt superiors a les d'èpoques pa sadeo. En tot cas 7 p en), t' I procés hauria d 'ésser· molt difPt'Pn t dels intc>nts voluntaristes actuals . Hau eia d 'éssrr for·çosament rnolt més lent i larg. Caldria passas· pt'l' un exten s pci'Íode d · aproÀilnació i comivència entre Ics due~; ¡,;ensibilitai.S musicals q tw. finalment. gt·àcies a un fenomen d" òsmosi. prod1 rÍ<~ el ft·uit desitjat: unja:.r.z d e veritat amh accents i ~;onoritats inconfusiblt>mcnt catalans. A ra h é, aquest procés iclPal , des de la situació ac~­ tual, no senrbla tenir gajres (HISSillilitats que f'!l nrutc~­ ria litzi. Limitunt-nos a un ten·eny po;,;,ihilista ohsen ant els pat·al-lels històrics existt'n t~, potser podrem entL"eveure a què pol aspirar· el jaz:.r. fet a Catalunya rwl que fa a la seva id<'ntificació com a <'J'cació autòctona i diferen ciad a . És hf'n c·et·t que en la històr·ia de la música rregi'Oamet·ic·unu s'han produït estils cir<·umscrit~o a una regió o poLlal'iÓ. Es pot parlat· a mL tota propietat i claredat d el qnc s "anomena j azz d'estil ~ova Or·lt>ans. del jazz tl . <'stil Kansas Cit). del blues del Delta clt>l ~ss issipi , del blut>s d e Chil'ago, <·t<·. Tots són es tiJ¡; lJSsociats a rcgions o ciutats l(UC per les cÏJ·cumstà m·ies històl'iqucs i ambientals han adquirit caractcr úniqncs i accents b en pr·opis i difcs·enc·iats. dins del llenguatge genet·al dc· la música negro-amcr·icana. T ot a ixò ha estat pos!>ihle gJ'à<•ic•s a r espontaneïtat i la natur alitat amb què el jazz h a crescut i ha e\ olucionat entre els ncgrt>s americ:an¡,, pet·ò en cap cab n o ba estatl'ol)l'a pr·emeditada i volunta .-ista d'nn grup d c> músir·s determinats . A•tut•st a clü'ercnciació cl 'accent i sonorita t C'l'N' que és el màxim a C[Ltèpodem aspirar, St'mpr·c· que parlem d e manleoi t·-nos en el tern·ny estricte dc·l jazz. AJh'llll a ltre grup cultur·al o nacional, fora d c lacomwutatuegt·a nord-anl<'ri<"ana , h a assoJil a lgu Ll t·etmltat c•n UC[tt~sl sentit? DOJws, pel qut> con eixem, polset· només podr·íem parlar, i de fet ja se n ' ha parl at , d el jazz d 'ar ct>ut i sonoritat feanccsos i, encara.l'ir·cumscrit a la música del Quintet del H ot Club d e França (conjunt fo r mat pet· un violí, tres guitarres aeú~otiques i un c·ontrabaix). extensible a tots els músics i co11junt.s que hau ~oo r·git inspirant-sc en el so i en la p ersonalitat musical d 'aquesta formacüó . Què tt•nia d e particular la música d 'aquest gr·rrp'? Doncs, c u prune t· lloc . els S<·rrs components, umh el gnitaJTit.tn Django Reinha.·dt i el violinista Strp hane Grappelli aJ capdavant. en•n tots ellsjazzmen de d ebò que h avien assimilat pel'f<>ctament cUs jazz més antrntic en I'Ontac·te amb els mÚHÍI'll negres que abans de la dal'l'er·a ¡,rucsTa ac tuaven a Pai'Ís . En segon lloc, eren músics que havien f1·eqiicutat i tt·ehalla t t•n les orquestt'C!S dels halis populars cle París, la músira de les quals Pvoca tot el sabor i PI pe l'fum d'un am bient i d'una època. Els r ecursos l'Xpt'l'lisius. la sonos·ita t. r accent particulars d. aquesta mú:.it•a ris incorporarl'n amb tota n aturalitat al jazz que de:.¡)l·és fen~n. En t1•r·ccr lloc, Ja composició inst1·mneota I del Quintel del Hot Club d e Franç·a <'ra totalment original i produïa un so ben difet·ent dc>l so de les orqucstt·es amerit·am•s. S uperposant-sc a aquest so. la guitarra de Django Rt>inhardt ens porta,•a els ecos d e la música gitana (manoucfte) . que era la dt• la seva raça, i això també ac·<wavu dc· donar un sab or molt especial al jazz cl'aquesl gnrp. Així es produí aq uesta música que c¡ualilïquem com a "jazz d'estil fr·ancès o parisenc·'. Aqu<·s ta hreu anàli:¡i p ot donar-nos algunes pist es del camí r¡ue hau.rien de segui e els no&ll't•s mú,;ics si algun d ia volf'm que es parli del jazz d'acc·c·nl català. De Lola manera, no crec que aquesta hagi d'éssct·la pl'imera pt·cocupació dels uostr·esjazzmen o uspinmls ajazzmen. En tot cas, és una preocupació qtw, 1·n gene r al. a E111·opa no existeix: ningú no pal'la d\rn ja'l.z escocès. danès o eslovac. El qut' r·ealment ens t•al. <>n primer lloc. és que el3 nostr·t·s músics assimilin a fons r i llenguatgl' dt'l jazz, que est•ohin atentament ('(s gJ'ans mestres d 'aquesta música. que ac¡uesl idioma musiraJ arribi a (•sser en ells quclt-om natural. Alc~s hor·es seeà, polSI'l', el moment d 'agafar· les tenor es, l<'H Liplf's. els flah inh; i els fiscorn~:> i, si r ealment trnim una personalitat mnsit·al col·lecti,·a amb trets propis i diferenciats, la mCrsica anit·à soq.,r int, perñlant-St' i afer·mant-se indefectiblement. Pm·ò, i¡,'lral que n o podem ps·ctcndro d ona r· u conèixer a ls anglesos els nostt'<'S gt·an s escripton¡ t'n version s fidels, vives i expressives. sense tenir un con eixe" ment JH'Ofund de l'idiomu anglès . no pretf'nguem traduís· <·n jazz les nooh·es vi\ i-ncies i la nostra scnsibililal sense con èixer a fons a crucst llenguatge musical. T ota la t'<•sla serà par·lar· p~r· p adat· i, en definitiva. ppr·rlre l'I I IJrnp s . MUSICALIA R E T R A T APRILE MILLO Aprile Mil lo és considerada com la veu verdiana més important de la seva generació i com una de les rares sopranos actuals capaces de remetre al que era la vella i gloriosa escola de cant. Guardonada al Concurs Viñas a l'inici de la seva carrera( la Mi Ilo és avui una de les grans dives del Metropolitan de Nova York. Al Liceu es va presentar amb un concert i fa pocs mesos va debutar amb una de les seves especialitats: // trovatore de Verdi. La darrera gran soprano verdiana per JOAN MATABOSCH Q ua n va d cc· id ir que volia can ta r òper a? -L'ambient f amiliar em va conduir de dr et cap al món de l 'òpera, j a que el meu pare era Ull gran amic de Victor de Saba ta. La influència d'aquest director va ser decisiva en la meva vocació: estava fa scinada per la seva o.bsència d "'ego" i per la seva honestedat envers la música que interpreta va. Crec que me'n vaig enamorar. El cas és que el món de l 'òpera em va seduir de seguidct pel seu dra- matis me i per la bellesa que s 'hi amaga. També esta va molt imp ressionada pel fet que les grans veus que abans dominaven el panorama operístic desctpa reixien sense gairebé cap relleu darrera seu. ]o m 'hi vaig voler apuntar p er dir-hi la meva. Sabia pet:/'ectament qtte no núlloraria algunes referències vo caL~ del passa I , perquè això ja no ho podrà fe r mai ningzí, però, com a mínim , volia convertir-me en w u.L continuadora d'aquella tradició que s 'estava perdent. - P otser t>l ritme dd món de l'òp t>t·a d 'avui no és gair e propici )JN'<fUè s'h i desen volupi una cantant com les d ' aban ... -Sens dubte, però pot intentarse alg una cosa semblant si al principi de la carrera es prenen les decisions correctes : quan un f>s conscie nt d 'aix ò ja té molt. de camí guany at. A mi, per exernple, em van of erir immediat ament nn seguit de bestieses que m ·haurien fe t malbé en p oc temps; pensi que, quan tenia vint anys, va haver-hi qui va insistir MUSI CALIA R que contés f'Abigaille de aluwc·n de l'erdi, que hauria est at la me va rnïna llOCa!, o també Madanw Bu Ltc rfl y de Puccini, quP és 11110 obrct i wt estil que no té res a veure amb mi. ,¡ vui dia els teatres no formen els cantants, sinó que els utilitzen sense cap escrú,pol. IElsjoves 110 saben on trobar un ronseller sen¡¡e tnalafe que els pugui orien Lar. La majoria són víctimes d'aquestes ofertes delirants , quasi ofensives, qne ¡¡emú/en voler awúar amb la ven i amb la carrera. S 'IICL de saber dir " no " molt sOllÍ lli, i això. al principi, que és quantes més vegades s 'ha de fer, costa molt d'entendrl'! . ./o,finalment , vaig acceptar de debutar a alt Lake Cit)' amb ida de l 1erdi. que vaig considerar un repte força raonable per a una veu verdiana com la mevc1 si la plantejava des rZ•un punt de vista líric. la gener ació anterior a la sc, a. els can tants americanb tendif'n a emigrat· a Alemanya ¡wt· come nçar l ' ilinf'ra ri professional. Es pot dir que ara els Estats Uni t ja dispo en d'una in ft·astmctura que possibilita l'inici d'una carre t·a al mateix país? -Això va canviar molt poc abans del meu debut i crec que ha estat ww gran sort que rw m'hagi .fet falta marxar de casa. De Jet, vaig estar dub tant molt fins que ]ames Levine em va escoltar en una audició al Metropolitan i em ua convèncer de quedar-me amb ell a Nova York esperant un monu.>n t oportú per fer-me conèixer al públic. La primera ocasió un ser en caure malalta A nna Tomowa-Sinto w, que havia rle cantar Simon Boccanegra de Verdi. Em van crida r del Met la nit abans de la representació i ln vaig fer. - Cn:u que els concursos dc cant c·nm el d e Bust>tto (que va guan) ur·) o el Viñas (en què va obtcnit· el tercer pn•mi) són útils per a l jove canta n t'? - El fet de guan yctr el concurs de Busetto als 20 anys va ser, sens dubte , una injecció importem/ de confiança en mi mateixa. El ViTÏrts el vaig abordar amb molts E T R A T nen•is i amb ut1 suport molt entusiasla del ptíbli.c que assistia a les elimin(I/Òries. Però el que em vo resultar de terminant del Vitïas ua ser que se'm concedís el Premi Verdi. atorgat per Uontserrat Caballé, la qual cosa resultava un estímul encara més gran. Aquest gest veL confirm ar-me que Verdi ha via de con ver tir-se en una de les meves especialitats. Un l'erc/i proper al de les grans canLants del passat i digne del sett llega t. - Q uinc's són aqu<-'sles veus del passat a les qual~:~ li agradar·ia d'as ·C:'mLlar-se? - M'interessen moltes cantants, des de Leyla Geurerfins a Montsermt Caballfl, des de .Joan Sutherlandfins a la Renata Tebaldi. Però m'agrada ria ser com Clcwdia Muzio: tol vegada im- "M'honor a que em considerin una soprano verdiana" perfecta en moltes coses, però captivadora pel que .fa a rexpressivit,at. No m 'inte,·essa gens la perfecció en si mateixa, perquè la trobo avorrida. Per això prefereixo les cantants com Claudia Muzio i les actrius com A na Magnani. -Això té a lguna <'OHa a veure amb el cant' r t·dià, que ha de ser mé expressiu que bell'? - Aquesta és l'essència del cant verdièt t.al com jo l'entenc. Una de les grans intèrprets de Verdi ha estat Maria Callas. que era qualsevol cosa menys perfecta. Potser per a.ixò ern encara més f asci nan t. El .fet cle no poder-se amng(Lr darrera la perfecció estinwla en el cantant altres vies per fer-se escoltar: els aspectes expressius i comunicatius agafen molta més força i transcendl>ncia . - Con tintt<'n havent-h i ' cus imperfet les, pPeÒ sembla quf' no hi h a gairl's veus verdi ant•s ... -És rw fJroblerna molt seriós que es relaciona amb les exigències inhumanes dels teatres que hem apujcLL el diapasó de l'orquestra. A a lguns llocs, com. a l'Òpera de Viena, cantar nna obrct cle Verdi és una lluita contra la naturalesa de lïnstrument uocal. Les òp eres jo són prou difíci/,s , i, a sobre, s 'ha n de cantar en I/ll a tessitura més aguda. Així no és estrany que s 'esp" tllin les veus joves. Als Estats Units el problema és menys greu perquè el diapasó es manté en llit nivell més raonable. Per això m 'est.imo més co11 tar als Estats Units . -Què pensa del fet que tothom la consideri encasellada dins del repertori vcnli à'? -No m'ag raden les especialitzacions, però estic enccmtada que se'm consideri una cantcwt verdiana. És una lloança. encara que sovint s'oblidi que canto algunes òperes veristes com Mefistofele de Boito. Andt·<-'a Chcnier de Giordcmo o La Wally de Catalani. També faig habitualment molts p(/pers d e b elrauto , que és un estil que m 'interessa més que el verisme. Properament provaré a Bilbao Il Pira ta de Bel/ini. quefins a ra sols he interpretat en versió de concert, i també estic comença nt o deixar-me temptar pel Cicle Tudor de Doni::etti: Roberto Dcver·eux. Maria . tuarda i Anna Bolf•na. El meu objectiu, però, és Norma cle Bel/ini, el punt culminant d'una carrera de soprano. Només la cantaré quan em senti preparada per fer-ho perquè la considero una g ran responso,bilitat. -Després de S im on Bocccm egra, aviat va anibar u n Don Carlo important al mateix Mctropolitan ... -Vaig .w.bstituir Montserrat Caballé a Emani i Mora Zampieri a D on Cario. Per·ò aquest darrer afer em va portar molls problem.e s. La Zampieri va marx ar del Met p er culpa de certs conf lictes amb la direcció, però ella sempre s 'ha pensa 1 que jo hi J MUSICALIA R estava directament relaóonada. No és cert, però ara em penedeixo d'hcwer a-cceptat cle ca.ntar aquell Don Ca rio, perqnè no valia la pena provocar nna barcdla amb una col·lega. Pensi que des de llavors no em parla. En aquell moment jo em troba va a l'inici de la meva carrera i no em uaig atrevir et rebutjar aque_sta substitució per la por de tancar-me portes. Però jo no tenia força suficient per arribar a fer caure una soprano consagrada: simplement anava als assaigs i espera vet l'oporwnitat de cantar, COIILtota jove que comença. No és una situació molt agradable perquè la soprcwo titular sempre pensa que l'altra espera. amb delit que es posi malalta o que li passi alguna cosa . Però jo no puc canviar el sistema de fnn.cionament del MPt; sembla. que. t;ot i aquests entrebancs, aquesta és la via més eficaç per evitar haver de suspendre 1111 espectacle clavant wt imprevist. -Qu ins altres di1·cctors ha admirat, a par·t dc Jamc Levine? -Sens dubte, Tlerbert von Kara- E T R A T jan i Gw·los Kleiber. Encara. que mai no hagi cantat una òpera amb Kleiber, les vegades q11e hi h e treballat han estat suJicic>nts per convèncer-me qu.e és genial. Potser em sento molt bé amb ell perquè és molt excèntric, com jo matei--tcL. També m'agraden molt Gittseppe Sinopoli i Glaudio Abbado. R especte a Lam.berto Gardelli, que m'ha dirigit a U Tro\ atore del Liceu. m'agrada com /l(L treba.llat l"orquestra però no La seva concepció dels tempi, massa lents. Amb aquest ritme esmorteït és inviable incloure-hi La darrera cahaletta de Leorwra. que a més ell mateix va insistir a tallar. Tampoc estic d'acord amb altres talls que ha imposat, com l 'escena de l'orgue de l'acte de la "Pira " . - És coneguda la seva animadversió cap a tot intent d 'cxped mcntació pel crue fa a la posada en escena. Per què s'hi oposa amb tanta obstinació? - fl l'òpera no accepto res que destorbi la veu. humana , que ha de ser el centre de l'espectacle. Qui no ho vulgu.i acceptar que cerqui una obra de teatre. una simfonia o.fins i tot. Wl orntori. però que deixi en pau l"òpera. Tot e aquestes posades en escena busq11en atreure l"atenció. i, per tant, sostreure-la al cantant. A mi 110 m'interessen: jo el que necessito són "registres'' que m'ajudin a crear el món que suggereix la música a través de la meua veu. Tots aquests experimc>nts dels divos de l'escena no t.enen res a veure amb mi. Pur "ego" incontrolable i a vega des pitjor que això: és .falta de dig uitat. EL meu ideal de director d'escena és Franco Zeffirelli, capaç de recrear Ull món amb textnres reals. Fins i tol aquest Don Ca rio tC/11 discutit que va dirigir l"any passat a La cala era esplèndid. A part de Ze.f]irelli, m'agradaria treballar algun dia amb Hugo de Jlna, que ha fet un Ermione de Rossinisuperb. i també m 'he sentit molt bé amb Piero Faggioni i amb Robert Garsen. - Dont"s Rober t Ca r·sen està força allunyat d'aq uest estil de "regi s tn~s" C'onvencíona ls que vostè defensa ... - 1/aig de dir que, per ara, ItO en ti11c cap qu.eü:n, encara que sigui molt original i a vegades estrambòtic. Vaig cantar amb Robert Garsen wt Meustofele que explotava amb molta intel·ligència la riq11esa del mite de Faust i que tractava meravellosament les veus. llitreballomoltagust, toti qne sigui polèmic. -Molts se orprendran que hagi gt·avat un disc amb obres de WagneJ·. Pensa conlinuar en aquesta línia? -Tan sols cantaré Eisa (LohengrinJ perquè és el paper més italià de Wagner. També he començat a pensar en Elisabeth (Tannlüiuscr) des que em vaig assabentar que el va fer Victòria dels Àngels, però no m'he decidit . .lo m'he acostumat a escoltar-lo per Leonie n,-sanek i no estic molt segura d'acceptar l'enfocament tan Líric que hauria d'imposar-me. Però ho dei_,;o com una possibilitat oberta, segons les condicions que m 'ofereixw. MUSICALI A PRE·CRÍTIC A CATALU NYA MÚSICA PROPO SA Viatge s a1111J 111ú~ica per VICTÒRIA PALMA D 72 I/Ol llt·anl ••l mes d 'agost Catalun ya Música ol't•reix a ls seus oien ls uuu t·icu st·l('rrió el 'itinen11·i;, musit·als pt· n~uls i preparab amh lola cm·u ¡wl nostt·e ecruip hahituul. La ¡wopus ln í·s;;('mhlanl, quaut alt'N'Ot'n·gut. u In •ru e pol JH'l'bt'n 1u,. 11 na ugè uc·ia dt· viatgt.'s . Suggeri nt Iu rcmvcnirudn dc· començar e l viatge amb la ment t•n hlunr pet· tal dt• disft·utar les 'Ï\ èllt'it·;, que clllaq; l'('f'OI'I'I.'f.'lll pot alia t· clt•~opet·tant. Pet· ui monogràfic d' agobt, ch11·ant cinc setnu11ws, hem p1·cpu t·a1 un tour musi('nltiUC indou , clel2 a l 6 d'agost. un viu lgt• pc·r Jt àlia : del 9 al 1:3, nn viatge JH' t' Espauya: del 16 al 20, w1 viaLgl' pet· I'Oeient; del2;{ al27, un ''ialgt• pt•l eenlre d'Europu i. com a dant> t', del 30 d'agost al3 cie ;;l'lembre. un 'iutge pels pa'iso;, e~t·nncli­ naus i P~''' r antiga Unió (1\ iètit·a. P('r cmpt·cndre aquest viutg•' mns ic<tl, nnm ~s ra l dotaJ.·-sc d'una bona dJspositió unímica i d' u na gnut imuf,rLilació per poder· copsa t· Lola la fo t·ça C\'Ot·ud o1·a de la música rt>laC'ionada amb uns e,cenaris que molts oients ja coneixen i que h un Lt·aclat de h·ansmt•tre e ls compositot·s de les obres c¡ue oferim. Elnoslt'P viatge comt>nça t·i1 e l elia 2 d'agos t a la " Itàüa Artística'·. L'hora de sot·tida serà la ttna del migdia. Visitnn•m difet·ents ciutats en <'Omponyia dr la música d e compo~itors que s 'inspiraren en llll del, païros que t~ un dels patrimonih ruhun1ls i artístiC's mé·s importonls d'Eur·opa. Així, Fnlnz Liszl. a lra\éS dels seus Anys de Pelegrinatge (~egon i tet·ret· anys) evocarà l'obm del Raphac!. Sa lvalorc Rosa. Petrarca i Dante. Camille aint- ai:ns ser·à també un dels nostres ''guie~ dr 'iatge". La. imfonia enfa major "Urbs Roma'' ens clonarà l' oportunitat de ·'viatja t·'' n Roma , la ciuta t etl'rna, bt·essol d'u n d e ls més b'Tans Imperis de l'antiguïtal. Gactano Donizeltiserà cJ no:.tr·¡· ocomponya ntn Po-.ilipo. prop de '\àpols. on va cscríu r<· ('I c-icle d'à l'ics i dnos ,\its d'estiu a Posilipo. p('r u soprano. ten o t· i piano. Lu st·gona selmana d'ago~>t. t·cr·or·rct·cm tc>tTes peninsulars. El viatge transeotTct·à sobt·etot JWl' A nclaJusia, pe•·ò fm·em també a lgunes t·scapadc~ u l'Empordà. el Poí-, Basc i Galícia. l saac· Albéniz ser à un del;, c·omposit()rs mt:s presents en el t'P<'IH'rcguL andalús. 0' e ll poclrcm SP!llir algunes d e les peccs que confomwn In .Suite Ibèria,, inl'!pit·ada a And a lusia , una ol11·a qut• ha estat ro ns idPt'tHiu •·om una d•• l t·~ més n~llevant:; Iu mÍisira espan) oia df' tols els Lemp~. Amb J oaquúl Roch·ígo tindrem r opcwtunitat clt> I'C\ iut·t•, mitjançant la músi•·u, l'obra que \' n ('vocar llll crt·L pr t·íode hist!trit- d 'A r·¡mjuez, ri clt· finn ls de l seg)p '( vJ li i c·omen çame nls del x rx, a la Cot·t de Carles lV i FctTun Vll. EoH e¡,tt•Jtt referint al Co11cert d'Aranjnez. per a guitan·a i Ol'tlllèSLt·a. Am1J Frt•det·i<' ~lompou en~< Lt·asllada r·ctn a San tiago de Compostcl-Ja on, d 1962, va cscriur(' la 11ite com postelana. Es tracta d ' ttna o iH·a d edicada u Antl rés Scgovia, <tmb qtú Mompou Ht eoruparli r a que ll any l'escola d 'estiu que va tenir· lloc a aquella dutal gallega . La lf't·c·er·a setmana d'ago~ttl donat'em al~ nostres oi en ls r opot'ltmitat de dest'OI)I'Ït' tol el misteri dd folklore df'ls païsns ot·ientals, a Lt·uvés d'una (' tll'fa p<•t·ó intensa ruta. Guslav IJolst ens aeompanyarà durant tlCfltesl viatge. amh ris seus Himnes comis del Rig Veda. Els Vedas hindús són el conjlllll m~h antic dc textos :-.agi·ats de tot e l món. Estan clividits t-n quott·e grups (el Rig Veda n'és un ). Ho lst , sempt·c inlt•rrssat per les ('Uhut·rs exòtiqw~s, 11 0 podia faltar Pll aquest viatge que Catalunya M (u, i<' a o fl'l'eix al nostt·t•s oients. Bela Bat·tók rns farà re' iut·e. amb el seu baUí'L-pantotnima. El mandarí meravellós.la c t·isi que pateix el món contempot·ani del compo~>ito t·. E'1Jlica rom tt·t·~ deliqücnts mostt·en una noin jove• t•o m a esque t· per ntt·aut·e homes. Amb el pel'fï l dels difPn•nts per!.onatgcs ('Ooquel'its, BHrlrík ens va dt>M'I'idnt la caricnlllt'a d"tm sistema so(·ial en dccadènt•ia. La dan·era víctima seduïda per la noia 1.-s un ric mamlut·í. símbol de Lola e ullura que t•nca t·a es manté V('t·ge i au tèntica . Dr¡¡pt·és d ' un segui t dc vicissitmls i de l'ul!sassinat d'aqucsl. la noia -ab1·a~ada a l mandarí- mo r d e mostrant qui' encara exisleixt·n sentimrnt., put·s. Paul Duka¡,, amb el poema tllm;,at La Perí. ens tt·anhportat·à a una llt'gc·ncla persa. Perí és el nom rl'nno fada que està ui 1\t:t'V('Í del r(' i de ln llum , Onnmuzd. AqtH'Siu fada i lbkendrt•, Cflte és r l 110111 pet·sa que t·ep 1·lrei Alcxander r i Gnm, són els gmns pt·otagonistes de la història. La quat·ta setmana d'agost fat·c•m w1 gt·an totu fJI't' l'Eut·opa Ct'lllra l, Les merat•elles europees. la t·nta perfecta pet· unibar a fons al cotwixPmcnl dH l'essència, d e la cnltut·a , d e la seva i nc:re"iblc bellesa nu llu·ul paisa lgÍHtic~:~. Molts cornposilot·s seran pt·cscnts en aqnesta g:U·a, t•umara Bizl't. Addinsell, Liszt. Muzat·t, Oelius. l\filhaud, Straus . eni re d' aht·es. Du l'i us ~l ilhaud va néi.xrt· a rus de ProVell(;a. La seva músira, per I ant, r E'fl t>rtcix el color i la llurn d 'aquesta te tTH dn Iu F t·ança mel'iclional. Amb la seva S11ite Provençal podt·cmlrasUad:ll·-nos a uu dels llocs m(•!l carismàlic·:. cJc Ft·an~a. Richard Lt·auss. un dds no:. tres "guies .. cic 'iatge, e ns d111·à rms a la ciutat dc Viena, on ens hau t·an prepantt unu ff'slu. El mukix Strauss ens la fat·ii gaudir amb Mtísica de Festa ae Iu ciu.tat de Viena, una obra que el composi lot· va compondre expressament pet· als memht·cs del conjunt dt• mc·t¡¡ll de I'O n¡ucstt·a Filharmònita dc\ iena. El malrix Strauss serà l'encat-regal dt> pot·l or-nos a una de [('S excu t·sions ·•opcionals" que ofm-eix e l viatge. Amb lu Simfonia Alpina fan~m una exc·m·sió, du ran t 24· hores, pds Alps . Sot·Lircm dc rut, però ben a\ial poeh-em g•llldir· de la sortida del sol. )lcstrf'sll·ant començarem I" ascensió cap a la mw1tanya i anit·('m E-ndinsant-nos a l bosc. El paisatge ofet·irà ttna apat·ició misteriosa, pntts fiol'its, pasttu·cs . i fins i tot un salt d'aih'Ua. Un eap hàgim fet PI <'im, caldrà tenit· c·ut·o dc la boira traïdora i de les t('mlwsles que poden fer prl'illar el relol'Jl. El 'iatgefinalitza amb lo postu de sol i r a n·ibada de Ja nit. na nova visió d'Escandinàvia i de la vella Unió Soviètica, " Ics nwravcUcs csru ndinaves i soviètiques'', és el CfUC LIS proposem Ja da t'l'(' l'U SPtmana dc viatge. Allela.xàndrt· Borodin voldrà acompanya_r -nos a un vio tgeA les estepes de l'Asia central. Ens h·ansmclt·à un p aisatge t·c·mol, desert, i e ternament pla. Tindt·em La sot·L dr podct· tt·ohar un c()mboi de gent del país, al qual uc;nmpanyen uns sold ats russos. L es r·an~ons del uns i dels a lh·es s ' lllleixen en un~:~ sola melodia i a poc a pocdesapareL'I.cnen La Uun)ania de l'hot·i tzó. Edword Gt·icg rns farà gaudir d'u no Antiga Roma11ça Nontega. Un n:c ull bast:ml. exte ns de la música csr un dina va publieul. u mitjan segle XIX i t·ecopilat pct· IJindcmann, va ser una de les fonts mí·s importonts que el çompositor n()t·ucc Grieg va ntilitzat· a l'hora de compondre les seves oiH'eS dc car·àC'LCt' més mat·cadamenl nueionalisla. Amh t· l compos itor Alt·xancler AJyalJit'V ens endurem un bon Re- cord de Moscon . MUSI CALIA PRE - CRÍTICA Els encàrrecs estiuencs per CARLES LOBO i- .D 1- 3, Ie t. :a b 5- ;- .., 3, a I. ó I- à à s :l i s ] 1 s 1 1 l e o m e ada an) e l nÍimero d oble d e la nost r·a r e \ is ta f'OtTcs ponent als mesos d E' juli o l -ago~ t. i to ncr E'tament aquesta secció dc Pre-crítica . dedica un bon PSfHti a a (¡ue lls fes tivals de mÍis ica d 'rstiu que CO ITcn el t·isc dc l'avc•ntune dds encàrrec.~ . Aquesta és una tasca qul' no pot passar tlesapOI·ccbuda i ~ela qual, al me u entendre, cal donar· un <'t.'l'tr·cUcu, ja que és una bona munPru d e contr.ibuir a l df•scn vol u pa ment d1·h; nos tr·ps c re~edoe·s, així com tamh(• d 'nf'ostal' els lle nguatges mus ic·uls actuals al pú.LJjl' cou temporani. L'aventura és doblf' si tt•nirn t'n rornptc• la idiosin. cràsia d 'un festi va l d 'esti u. Les progt·amacions musicals t•n temps d e vacan ces te nen una p r i me1·a obligació: l'cntre teninw nt del públic. i la que cont•ixcm com a mttsica eontempor·à nia a r a per ara e ncar a no és (malauradament) una mús ica tl" e ntretenimrnt. Ilo ser·à en un futur no gaire llunyà gràcic!> a l a intcl·ligenl programaci ó d e la música d'ara intercalada cn la música de sempre. Enguan y no s<•r·à solament el Fes tival Internacional de Música u r T o r·roella dc MontgJ'Í, que ja ha IUTibat a la seva Xlii edi ció, sinó que caldrà sumar-hi l'alu·c festi val ratalà membre dc l'Associació Enropra de Festivals de Música: e l F estival l utc macional dc Música Castell dc JJeralada. An1JJrlós conllul'i xen e n e ls seus criteris. D' u na bandn , no s olament programar mÚRic.a d e l segle XX i contemporània, sinó que van més lluny: la saludable pr·àctica ri~· l'encàrrec. 1 dc l 'altr·a, pr·ocut·at· que aquestes obt·es d c nova cr·rarió s igtün destinades a grups i/o o r·qu estres estables per tal d 'assegura r· (o alnwnys mo tiva r·) la continuïtut d 'aqu rstes obres als 1·epertoris particular·s . Cal entendn~ l'abas t d c la impor·tància d'aquesta\ oluntat. ja que s i lïn tè rpre t responsable ò c l't•str·ena no és t'Si able (pe r· intèr-pr·c t ente nem a ([liÍ els gnrps i ot·qucstr·t•s), l'obne rorre el risc d 'oblidar·-sc al rn laiÀ dels compositor i s'agr ruja l'i a eJ pmblt>ma de la manca d r se.,oncs i tct·c·c·r·es audicions i pe1· tant' d c c dte r·i hist òric per situar les obr·cs i els eompositors al seu Uoc just. Som-hi , d o ncs! Comentem amb detalJ l a inte ressa nt oferta pe1· a aquest j u Hol-a gosl. Xlii Festival Internacional de Música de Torroella de Montgri A mJl UJ1 tot al ell.' 22 concerts, el Festi va l es clcsc·nvnlupan'i e ntr·e ell O de juliol i el 29 cl 'agosl. La pn•srncia Salva dor Brotons d e la música del segle ' sr ecn tJ·a en la música escrita pe1· Ca ri Da vis fil' I. a la pel-lícula muda Los cuatrojinetr.~ del Apocalipsi<; que ell ma teix rli I'Ïf,..¡_ r·à amb l'Orques tra Ciutat cie Bm·culo11a : obres dc Rave l, Drhussy i Falla ÚJer Joaquín Achúca n·o, piano); Mompou, Albéniz (prr A ntoni Hc·sscs, piano); e l J azz del Tl'io Max linyer i de l Trio Lluís Vidal i ~oh n·tot les estre nes d 'obres cie MiquPI Roger. David Padrós i Albert G11i novart (pel Quar·tetA Lhos) i lt•>o ra n~om. de Salvador Brotons . Bruel Casablanques. Pere Ca~es . .Joan G uinjoan. Joaquim Homs . Xa,ier·l\-lont salvatge i Albet·t Sar·tlà (pels gennan~ Joan i Manuel Caber·o) en e l ccntc·nar·í de J. Y . Foi.x. Concert ullin. 7 - Quartet At hos {Divendres 30 dc juliol) Albert Guino vart ( piano), Tobins Gossman (,rioh'). Marie Vanier· (\iOla) iAdam Gluhinsky ('iolonccl)sóu els membres d'aquest c¡ua¡·tt'l est ablequedesrlel l991 tre ba llen jun ts i han aconseguit un nivell a hsol u tamel:1t compelitiu. L'AJhcrt Guinovar·t, el pianis ta , també {:s comp ositor· (com h é dPurn s ah et· els nostres lf'ctor·s). D'ell s 'estre narà e l Qr.wrtet per o piano i cordes op. 13, d el quaJ podem pa rlu1· poc. ja que en el mome nt d 'r~c e·iun· aquest come ntari l'autor est ava ocupat en altres obres i no t'li tc•niH r·t·~ escrit. De totes manct·cs, Guino,·art e ns comenta que tinc bastant clar què serà l'obm i confio a ser relatifl(lltu? nl rètpid o l'hora de passar-Ito al paper pautM. L·estil com posit iu fit' G uinovartno s ' inscriu e o cap corrc>nl uvu11L~unnli s ta , més aviut esrric allò que sento, i el que sento no és pròpiament músicc1 contemporània tal com/a coneÍ.;'(ent, sinó que segueix en la línio dels paràmetres tradici.onols de la mtí.sica però amb un llenl{liOtge molt per.~onal i per tant actwtl per a mi. Llq~u im a ra el que c>ns t>Scriu Miqu c>l Roger· pel que fa e l seu Trio de rordes i piano: l'obra està elabora do enformo 'concertant'. d 'aquí el títol en comptes clel que seria més habitual de ·quartet de cordes amb piano·. El material és el cromàtic fet servir alonalment. fet que p ermet el cotHrol de la dualitat consonànciod~so nància (entesa com a menor o major tensió), L'fwmofonia. i el contrapunt. procurcmt aixi establir les sembla nces i diferències necessàries per COIISlruir WL discurs musical que aspira a la colu>rència. Per una altra bonda. la forma concertant es desen uolupa en els moments cle trobatia i oposirió entre les cordes fre gades del trio i les percutides delpinno. Miqud Roger· acaba e l seu eoencntar·i umb una citació dr Ferna ntlfJ Pessoa del sen llibre El regreso de los diose.s <'n què es posa è mfasi t'n r i fet qu<· l'ar·ti ta exllr essa les t•rno('ions que són comunes a tota la humanitat , i tlllll) les emocion pròpie~ la humani tat no hi té res a veure: MUSICALIA PRE - CRÍTICA 74 406 pet· tant, de l'artis ta dt·¡H'.n t¡uc s'eswbleixi ww certa 's in-tonia ' en percelu·e 's la música i de la seva capacitat. per const.ruir LLII discurs qne tingui la po.~sibilita t. dc• '(·a.tnrsi'. L 'altt·e compositoe dt• qui l'I QuarteL Athos esLrenan] una oht·ll rs David PadL'ós. Per la seva banda i n{erinL-sr a l' obt·a GjotclfllS, t·ns diu: les antigues ensenyances orientals diuen: ·'al coruençumt'nt existia el 'cot. Mitjançant l'ls t·cmolinll r for·mnven els Gjatams, qut' són Ics fornws primüives i la huse dt•l món. Aquest vent sonavn i ('l':t el so que fono ava la matèda. A tf•av(•:,; del so es va 11 ot'i¡,;i.nar noves fot'l11t!il, que per la scvu Lan da, eu virtut dt·l seu so, p1·od uïen noves estr urtm·N;. I això no és solament un fel de Lemp~ passats, !'Dca ra avui és així. El so és uixò, n tt·a' r.s del qual nosaltres vi' im. , . I d 'a ltrcl ba11da tots els éssers i els objectes són aglomerncions de petits fragments, els anomenats 'rdttl phra ·: aquests dau sen i produeixen so11s mitjanc;cmts els seus moviments. En la meva peça trobem ambdós elements: el clesenvolupullll'llt de petites cèl·lul~s en est ruc/ u res majors i en moviments ràpids i contiruwls, qne són tractats de diferents maneres segons la secció de l'obra. a què pertanyen. Con cert n úm. 4 -Centenari del n aixement d el poela j . V. Foix J oan Cahe r o (tenor·) i Manuel Cahero (piano). Aquesta és w1a idea de Iu Fundació J. V. Foix. En w og1·amat· els actes commemoratius als 100 anys del naixement cl ' aq11est poeta dc Sar l'i à i coincidint amb el seu espel'it avantguarclistaielcomprooús amb In contempor aneïtat, la Fundació va voler encarregar a cliven.os compositors catalans, de diferents edats i representati us de la nos tt·a producció actual, la ··musicació'' d'algullS dels 11eus ver sos. La Fundació va p['{~srntar· el projecte a ttoa altr a Fundarió, la dc ·' Ja Caixa", que té previst oferir una ·' Exposició J . V. Foi;x" el gener del ] 994. " .La Caixa" es va cngr·escar amb la idea i es responsallilitzò de la part "crematística" dels encòn ecs. En el projecte també col·labor·a la r ecent creada Fundació Música Conlempot·ània. Aquesta que sentirem a T on·oclla serà r estrena ca talana. j a que en r ofet·ta del proj ecte a diverses entitats i cicles. el concert es va podet· sentir per· primera vegada el 6 dc maig passat al Círculo de Bellas A1·tes a Madrid. Dels vuit compositon; pre;;cots al p t·ograma , cinc ban ('srollit diferents sonets de Sol, i de dol del 1974 . Són Salvador B rotons . Benet Casablancas, Joan Guinjoan. J oaquim Homs i Josep Soler. P er Iu beva banda. Pere Casas i Xa\':ier Monlsalvatge han prefet·it posar música a poemes de On he d eixatles claus? del 1953 i , per úJtim. Albert at·dò s'ha decru1tat per ·•Dellà dels segles, immòbils" de Desa. aquest llibre al calaix de boix del 19M. Cal d ir q ue ui concert de Ton·ocUa no podt't'nt s t'nti1· In cançó de J osep Soler, però t·s¡wt·cm podet·-ho fer en la possihlr segona audició, a Barcelona. el gener \'inc nt. Concet·Ls de J oves lntèt•pt·ets Dins del Festívol de T onoella s 'ha pt·ogramat aquest cicle que oferei.x la possibilitat als jows i ntèrprets de pat·ticipar en un dels gt·ans festivals d'estiu de Cutalunya. Un total de 6 concerts dels quals 3 seran a càrrec dels alumnes dt·l cm·s de can t (inlpartit pet· J a u me Ar ugull) i del Cm·s Internacional tic Tt~ c nica i d 'I nterp t·etació Musit-al. amb programes "a d etermi nat·", òl)\ iamenl. Els alu·cs tres seran int er·pt·c·ta ts pel Trio NovaUs amh pt·esènria d'obres del nostre segle (Shos takÒ\'itx}; pel pianis ta Elcu tet·io Domíngurz que ha prog¡·am at A. Gun·ía Ahl'il i Ginastera , entre a llrf's; i pt•t· últim el clarinetista Joan Pere Gil i l'I pianista Emili Blasco ofel'ir·an, (•ntre alh·es, obt·es de Salvador Brotons, J oan Guinjoan i l'estrena dt• Tres moviments per a piano i clarinet d'Antoni B esses: aquesta és IWCL obra que vaig escriure melltrefeia el ser vei militar a Melilla. Allà vaig conèixer el clarinetista català Miquel Gaspà. i una mica. induït per aquesta circumstància uaig compondre algunes obres destinades ol clarinet. Besses ens comenta també que rn u n principi havia de ser una sooalinu o hé una sonata , ja que la va I'Sc·t·iul'<' amb una grau rígot· forma l. Al fimr l es va decidir p el nou títol. ja l[UC PILct·ccr· dels moviments s 'aparta va d e I'cstr·uctura inicial. De totes maneres 110 s 'ha d'entendre l'obra com a tres moviments independents. sinó com twa sola obra unitària. En aquella època . som ell969, les influències de Riodemith i ratonaUsme sedal de Sc·honher·g influïen enormement en el seu estil, que des de semJH·c (i ja des d'aleshores) ha estat soht·Nol contrapunlistic. Un pl'Ïmr r·moviment amb contmstos rítmics i Jhics dóna pas al segon, el tema del q ual se m'acudí mentre observava una mar Mediterrània molt moguda. Vaig córrer a escrÍllre'l per no oblidar-lo. El segon , doncs, s·ac·aha amb un g¡·an intetTogant, queda suspès i enllaça amb el tercet·: un obstinat sense treva ... molt rítmic i vertical... amb uno gran dificultat cambrística de carcL a poder anar ben junt.~ el picmo i el clarinet. VIl Festival Internacional de Música Castell de Peralada Com ja !tern comentat més amun t. aquest altt·e frstivnl c,¡tiueoc (mem- hn· - també- de l'Associació Eumpca tlt• F'cslivuls) ha inclòs dins els ~c· u s olljt'c·tius l' aventura cir l'encàrrec. Hi ha p 1·rvis tos 14 concerts entrP ri 2tl· dc juliol i el 23 d'agos t. Lu pt·csènt•iu de Iu m(tsica dels nos tre¡¡ dies no és nova cl'acruesta setena edició, ja que l'any passat es va semiencancgat· ww obt·a a F eliu Gasull (Ca ut de ben vinguda.), crue va estt·enar l'Ot·questl·a de Cambra Teatre LUut·e. Aquest serà el pr·intet· cop c¡ue hi ha dos encàrrecs fot·mals destinats a ducs formacions ins trumentals cslítbles a més de la primet·a audició <·atalana dc la pt·iJnera Simj'onio de J rRÚs Rodrígnez-Picó. Conversant amb Luis Polanco, <·I director artístic del Ft'sLÏ\ral. ens t·omcntava que cal nna sensibi1itzueiét uls pt·omotot·s per dedjcm· ttn pr tit p<>rccnlatge del pressupost total d'un festival. cicle o temporada. u la nova product·ió musical: ]o , evidentment , vull el millor per a Pera.lada. i sé que hi ha un risc en la progrcmwció d'obres qne no coneixes, però coda.~c1í de nosaltres tenim les nostres aJinitats i gnstos i s 'encarrego a aquell.~ que saps que no fallcLran segons els teus propis conceptes. Al llarg tlc In t•onvrrsa surt diverses vegadrs la xifnl dc l'I.% a tall d'eslògrut publicitari per tal u.· aconseguir aquella sensibilització de q uè padavem . calen moltes estrenes al llarg de l'any per donar possibilitat a la història a destriar aquelles obres i compositors que contribtteixen efectivament ol desenvolupament de la música ... Imagina 't què donaria de si, pel que fa n l'enriquiment del nostre patrimoni musical, cada un dels grnns cicles i temporades estables qtte hilw CI Catalunya dediquessin només /ï % del sen prPssupost afer UlL encàrrec! Amb aquesta convicció -q11t> rompat·teixo plenament- Luis Polanco prt>dica amb l'e..xemple i ha fet durs roma odes: a Jep~uix i a Tomàb \lar·co. Conect·tnúnt. 5 - Solistes Orquesl t•a Je Cad aqués - R osa Tor1·es, piano O bres d e Poulenc, Nuix, Schuhct·l (dilluns 2 d'agos t) J ep Nuix confessa en el momclll de la conversa que només té la meitat clt· l'o()l'a enllestida. Una obra que hauni de d11ra1· una mica m~s clc 1O minuts i que es dirà Persecucions: fi O és una obra canònica; malgrat que hi ha elements de cànon no és rw cànon e.Hricte ... hi ha imitacions a l'uní.son , per moviment contra.ri, per moviment contrari un to olt, ¡;er exemple, etc .. . De moment l 'o bra com en~·o amb una. pulsa.ció rítmica molt clara i nwrca.da que més w rrl e.~ destruirà. També començeL amb vari(lcions que es vctn perseguint sobre una mateixa nota però que després també es destruiran. El que r nra ra no sabem és com es destru.it·à aqur~l matt•rial que ha engendrat: Persecucions (o potser s 'hcwrict de dir Destruccions - riem tots dos-). P er ~;a brr MUSI CALIA PRE·CRÍTICA Jesús Rodrigue z·Picó com acaben t:ls dnrTc r!:i cinc minuts d'aques ta obnr pe t· a quinte t de vent amb piano c-aldrà anar· tl Pe t·alada i dcscobr·i r·- ho: obl"irn (?). Concct·t núm. 7 - Eldm· Ncbolsi.n , piano. On¡ucstr·a del Festiva] d e PemJad n (On¡ues trn dt' Carlnqués). Philippe Entr·em ont, di n•cto r . Obres d e Mom po u, Txaikovski i l\Iarco- (dimarts 10 ugos t) Pet· la SC\ a banda, Tomàs Marco ha compost Bis. EncorP, Zugabe. Propina <'l comcn ta ri d c la qual ens ha enviat esci"Ït i passem a fer-ne t· un resum: .. .Sempre m'Ira fascinat veu- re quines obres (quasi sempre les mateixe.~) es triPII per a les populars propines (d'un conccr·t) i com solen coincidir e11 orquestres que no tenen res a veure i amb els programps més difere~tciars. Aia:í és com sempre he volgut escriure una obr·a que adopti l'estrrLctura de les propines sense deixar de ser meva . Lt•s quatre paraules del títol es r·rfer eixen a les quatre part¡¡ de l'ohra que cons titueixen una rninis imfo nia d'tu1s 15 mlnuls a p roximadament , i e n la qual cadascuna dc Ics quall·<· parts s'adiu amb quatre tipus dife r ents de pr·opina o bis. La primero és twa est ntctura mètricct que des d'un inici senzill es desenvolupa com un mecanisme implacable. La segona és wt moviment wnt i de deliberada tensió pa·prPssí va. La tercera, lïnevitable pizzicato tan utilitzat per als bisos i la quarlll un lleu i dinàmic sc hcnwndo. T acaba amb un dr~ig: Confesso que m'he divertit molt escrivint-la, així que espero que els que l'escoltin també s ·¡,¡ diverteixin, ja que malgrat que sempre he pretès fer mtísica d'altura (a ltra cosa és si /ro aronsegueixo o no), nuú no he cregut que això signifiqui avorrir obligcltÒriament els oïdors. Conect·t n úm. 13 -Alícia dc Larrocha , piano. O r·qucsll·a Nacio nal d'Espan ya. Xavie r· Giicll, directo r Obres de Roclr·ígnez-Picó, Falla i Beethoven {dissahttl, 21 cl' agos l) L'Orqnesu·a Nacional ha via fet l'r nràr-rcc: dc l'obra a .l t•s írs RodríguezPicó l'any passu t. Es va estrenar· el jlmy a Muddd amb rls rnateLxos intèt·pre ts qu<· hu fa r·an a Per·alada. Per tant, aq ul'sta f:. uua obra que pertany aJ reper·tori de l'orqm•¡,tm i molt pt·obahleme nt gali(Ür·à tl' audicion postci'Ïors . com (>~ t'I ra!> qm• ens ocupa. A Luis Polanco li ha ft•l molta il·lusió que una for·ma<·iú in~­ trwnen ta] de fora poguf.s porlar a Catahm ya una obra co m uque:-La; t·al aplaudir-ho. ja que éo u nu bona ma~ nera de clonar sor·tida als n o~ l!'t• s composito r·s: procurar qut• els de fo ra també interpretin els de din,~. En ser. doncs, una I'Sil'l'lHt c·a talana , creie m eon venil'nt d rd ic·ar-lri unes I·aLlles, i sobre tot si pr n¡¡cnr qui' es tt·ac ta de la printPnr s imfonia d'rlll compositor de cnsa nos lnt. No és la primera vegada que em plantejo escrittre twn simj'tm ia. ¡_,, mev a obra E l Ueó afama t ho volia ser en un principi, però clP.~prés uuig tancar l'obra deixant-la en ww for ma que s 'acosta més a la del poema simfònic. El nucli conceptual i engendrador de la Simfonia nírm. I Amel'icanasónel.s records i emocions de la l~ctura de certes obres de Iu literatura llatinoamericana; concretantent alguns poemes del Canto GeneraJ de /Yemda. alguns d)lejo Carpenter i la prosa de .liiguel A ngel Asturias. Aquelles lectures m'oferien sensa~ions de grans volums. formes tel·lúriqu~s. llegendàries i míti<¡ues amb un gran contingut drami1tic ... molt contundent. El qltP m ÏntPressa va d'aqu~sts esril,s és com arriba t•en a lligar l'expressió comwricutiva amb l'estètica i el llenguatge contemporanis. Dít això, per tan t , l'obro està escrita amb g rans volum.~ atanseguits perla..superposició rl 'el~ments, amb un cert barroquisme no entès conceptu.a.lrnent sinó preciswneut per aquestu elubonlció dels element.s materials ... no temàtics, per altra banda. Rodríguez-Picó ja ens té uros lumats a la presència de citacions d'obres d'altres com positor·b, i qüestionat en aquest sentit ens respon: és cert. sempre m'agrada fer aquestes referències. En aquest cas 11'lti ha dues. Per un cantó d'unes meloc/i('s dels indis de l'altiplà peruà, ('ls Araiaclti, de gran impuls rítmic. i Pll segon Uoc del tema d'una cançó peruana que es ditt Tribte. E s I ructuralment l'obra és com trn gran crescendo de tempi, ja que està cü,,idicla t'li dos moviments extr·ems a mh un pNit intermedi que es desen volupt>n d r¡.¡ d' un primer moviment lent, u n srgoru menys lent i un tercer r·àpid . P e r a Rodríbruez-Picó 110 hi Ira twa escola de pedé!gogia mUSICal MÈTODE IRENEU SEGARRA CURSOS PERA LA FORMACIÓ DE PROFESSORS ESPECIALISTES DE MÚSICA • Educació Infantil • Educació Primària • Escoles de Música i Conservatoris Cursos adaptats a la nova Llei de la Reforma Educativa mm Generallun da Catalunya Dopor\llmont d'Ensenyament primera simfonia sense una segona , així és com en el moment d ' uquesta entrevista ens notifica liiiP ~·s t.J u pmlt d' acabar ]a segona ohra d 'aquest gènere, ti tulada A11abasi. hrmbé basada en lectures litcràl'ie~. I si la primera Arnel'Írana està clcdicudu a la seva esposa, aquesta scgoua Iu dedicat·à precisament a T om.Js Mar·co, com a tl'ibut a \rna incans trblc gestió en favor de la difusió de la mllsi<·u contempot·ànla . Informació: el Portal Nou, 13 08221 Terrassa. Telèfon (93) 783 79 72, de 9 a 13 hores MUSICA LIA B A L L E T Mi r6 i la dan sa l I l 1 t Teló pera Jocs d'infants j ç per MONTSE G. OT:ZET A 76 -108 quest all) se celelll·a t'I centenat·i del naixement dc Joan }.liró. el pintot· de les esLTelles . la Lluna , el Sol , les d ones i els ocE'IJ , la ins piració principal del q ual es teoba en la terra ...Tr·ebaiJo com un ho1·tolà. Crec qm• és insr nsat dona1· m {•s valor a una muntanya qut• a una formiga i pet· això no dubtava a passar-me h ores i més hores donant vida a la formiga", ha dit Miró, rhome de cadi e ter túnid i L't'Servat , i 1" artista 16rid en les seves idees i objectius qu e creia qur : ·"Per sal la t· enlai1·e. el primer i més essencia l és tenir els p eu:. fe r·mamen t pla ntals a terra " . .Joan Miró es va suhnwrgit· en una constant rccrt·ra de noves forme d' expt·e. sió mitjançant tot tipus dc tècniques . i la seva inquie tud el dugué tm dia a expressar: '' o sé on anem; l'única cosa <'er ta és que em p1·oposo de tt·uir· tol el que exi ·t<'ix en pintt11·a. S('nto u n fà s tie profund per la pinlur·a i ta n sols m ' interessa l 'espf•l·it puL I només utilitzo els ins truments us uals en els pinto1·s ~ per encm·tar el cops que dono. Tan sols vull r econtar le r egle de l'art pi<'tòric pet'lfll è em r e uiten indispen sables P<'l" a exterioritzar el que sento, igual que la gramàtica és indispensable per a expL-e sar-m e''. En la producció dt> J oan 1\fuó, hi trobem aJgunes obr·es d ' inspiració dansística l'Om són el R e- trat d'una ballarina espanyola i Ballarina espanyola dell92l. la Ballarina del 1969, i el cartell i il·lustraeió del programa de la compa nyia de Me rcè Cu.nningham en la seva presentació a Sitge el juliol de 1966. Pf'rÒ l'apor tació més important que ba fet Miró t!l món de Ja dansa, la troh e m en els decorats que va r·ealitzar per als balle ts Romeu i )ulieta dels Ballets Russos dt> Diaghilev . i J ocs d'Infants dds Balleu; Russos de Mont<'carlo. Romeu i Juliefa Despr és de r eb utjat· el s decorats d e Romeu i )ulieta que havia encan-egat el pintot· p eudo-naïf Christopher Wood. Set·ge Diaghilev va veure a París ru1a exposició d e pintura surrealista i es manifestà intc1·essatpels qu adres de Max Ernst i Joan Mir ó. pintors a qtú encanegà l'escenografia de Romeu i ]ulieta, un ballet basat en la tragèdia de Shakt>speare. amb músira de Constant Lambert i cot·f•ografia d e Bronislava ijinska. Joan l\1iró pintaria un teló de boca i disposada d'alguns objectes comuns a l voltan t de la sala d 'assaig del ballet en q uè- es elese nvolupava l ' acció: una bat-ra. dues mampares, i una ba la de color rosa. El vestit di&scnyat per Mir ó p er a la primct·a escen a era un clara indicació d ' un tutú triangulat·. blau com el teló d'Erns t. P er a aqu est projecte J\<Iiró aprofità dos gt·ans teles dell925 que estavc·n s ubmeq,ri.dcs r n l'estil oníTic d 'aq uella è pora , i, conct·etamf'nl en el teló, apa r rix un dels elf'mt'nts més cons ta nt en l'ohr a de M.i 1·ó: lli enonnn i deformat peu, C'onvicció clat·a del pintor que la força s urt de la tct-ra. ( ( ( ( e I ¡, }. r è F I F t i n ¡: f F n ii r e d e MUSICALIA 8 L'obra es va estrenat· el 4 de maigdc 1926a I' Òpt't·a de Montecario sense q ue la cor eografia de Nijinsk a despertés ga ire interès, i r èxit de la rept·esenlació depengué, en gr an pa rt , dels seus pt-incipals intèt·prcts, un Set·gp Lifar jove i radiant, i una esplèndida Tamara Karsavinn que va ser s11hstituïcla p«'l" Alie(• Nikitina t'n la ¡·eposició del ballet , catorze cHes més tard , al Theatre Sat:ah Bernhardt a París, on la r epresentació de Romeu i, .lttlietcL v a ser aco11ida amb protestes i d espertà la ira d ' un grup d e snncalistes, entre els qua ls es troba ven Louis Aragon i André Breton , que de aprovavt>n la p articipació delVliró i Ernst, n1<'mlwes delmoviment sutTeaüsta. a l·l!'gant que s'h a,•ien venut a l'empresa capitalista de Di aghilev. Quan el teló de p•·osc-eni s'aixecà sobre el dcco•·at de Miró . els joves adeptes a l surrealisme llan \'aren a Ja sala um pamflet, signa t per Louis Aragon i A:nch·é Bt·elon, que d eia: "No és admissible C !lte el pensament f's tigui a Ics ordres dels diners. No pa ssa un any que n o deixem de veure la submissió tL' llll home, crue c··èiem irredu ctible, a lt•s potències a Jes quals s'oposava fin s a leshores . Poc importen els individus que es resign en a aques t punt en passar les condic-ions socials, la id ea de les qu als es reclama ven ahans, una tal abdicació subsistei.x fora d"eUs. És t>n aq uest sentit que Ja participació dels pintot·s :Vlax Em st i J oan Miró al pt·òxim espectacle dels Ballets Russos no sabria implica •·, amb el de cada un d'ells, la d esqu alificació de la idea surrealista . idea Pssencialment SLthvcrsiva que no pol compaginar amb tals cmpt·escs, la finalitat dc les quals ha estat sempre domesticar el profit de l' aristocràcia in t~rnaciona l , els somnis i les revolt es de la fam físif'a i intel·lectual" . "Ernst i Miró han pogut cr eure que la seva col· lahoració amb el senyor de Diaghilev, legitimada per r exemple de Picasso, no conduü·ia a nna tan gr·eu conse- A L L E T Una escena de Jocs d'Infants q iiència . Per tant, n osaltres. qtH' gu ardem tanta cura a ma ntt>nir lluny de r abast dels n t>gn•rs d(' tota men a Les posicions avan\·ad es de l'esperit. tenim l'obligació de denunciat·. sense considt'nu:i6 d e illngú, trna actitud (jUt' dóna Jes at·mes als pitj or s arleS<rllS dl-' l'equívoc moral" . " Ja se sap q11e la n sols fe m un cas molt relatiu a les nostre;; a lïnitats artístiques , Que se' ns fuei l'honor de crew·e que en el mes de maig de 1926 eus trolw m més que mai incapaços de satr·iGeu•· el sentit que posseïm de la r·ealital r evolucionària' ·. L 'eSJ)ectacle es va hav{'r d ' intet-rompre i no es va Lo•·nar· a t"('prenclre fin s qu e la policia t•x pulsà Breton. Ar agon i els qill p•·oLesluven a La sala . P erò " l'esc-à ndol surrea lista'' va d espertar la ctu·iosita t del púhlic p a t·isen c . qtw exh am·í les entt·ades en totes lt•s •·epresentaeions d e Ro metL i .lulieta . Jocs d'infants ))¡• la eol·lahoració d e R ené Blum , \Vassili de Basil, Gregori¡·ff i I orhno van sorgiJ· el 1932 els Balletr; de Montecarlo amb la voluntat d ' ohtcnit· el mateix pt·('s t igi que van tenü· els Ballets Ru s~ os clt' Diaghilev. companyia qut· <·s va tÜssoldre el 1929 d espt·rs dr la mortdel seufundador. Bor Ít, Kochno va sol-licitar a Vliró la scYa col·laboració p t'r a 77 t09 MUSICALIA B 105 106 ~ ...s.e !E. él. !!. ... = u n haliN compos t p et· diferents fra gments basats r n jocs dïnfanl.,. Elr·c·sultat 'a ¡,et· una obra qut• 'a constituir la gran revelal'ió dr J oan Mi r·ó en el camp del ba lkt. ·'Mi r·ó va cntr·ar· en el món de l' es pectacle - d eia Borís Kochno- rom la jo' e heroï na d.'Alicia en el País de les Meravelles , que drseob rcix, ni bell mig de la nit en Iu fan tasia del somni, l' un ivers fascina n t dc'ls j ocs" . .Ioc~; d 'i ,~{etnts amb coreof:,rrafia d(• Mussinc i música de Bizet es va t•stromu· u Monteea rlo el 14 d'abril dc 1932, i el contingut de l'obra es basu rn la vida nocttu·na qu(:' pr·enen Ics jogu ines, els sorolls dc Ics q ua ls desperten una nc>na que s ïncm·ponr en aquest món màgic. J oan ~l iró va realitzar el teló . dec<wat i vcst um·i. cr·eant un conjunt d 'o bjectes com el eavall de fu s ta. les ba ld ufes, la trompeta, el timhaL i les bombolles de sabó. EJ vestuari consistia en túniques i mallots estilitzats decorats amb taqm•s de colors molt puTS per la mà del piJ1 tor. Quant al teló , ten ia t raços n egres sobre fons bla nc i taques indepen dents de color p ur: verd, vermell, groc i violeta . E n una ca rta escrita a Montecari o el {Lia 23 dc febrer de 1932, J oan Miró deia al seu amic Sebastià Gaseh : "Jocs d'infants és molt més importan t que Romeu i )ulieta. L'esforç que estem fent pren unes proporcions insospitades. i el que fem serà. o b é unacosa sensacional o un f racàs absolu t. E n tot cas pots e tar segur q ue no es tracta de res me(Üocre: Des de / 1904 al sen •ei del món musical. aclrlalil:anl dia a dia el sr u ca1òleg ·~\10RI AI D¡; , ~v~ .;_"f-<:,'?- nf(, BO l LEAU ;r/(f ~ rrO\ICn(ll. 2k7. F;ax i Tel 215Sl34 Ofi0l7 • UAR<:EI..ONA (E<!l•n)11) Edició iberica Edicions originals (Urtext) 78 410 Obres cabdals de ta música Nous compositors Obres pedagògiques Musica escenica A L L E T ·ésser o no és!lt:'t·'. Tots compar tim aquest critet·i i est(·m tots d isposats a anar fins a la fi, sense negligir el més JJ<'ti t clí•t a 11. i a jugar-nos-hi la pr ll." . , Aquesta m<-ra vella t1 Ï rome que es diu Massine ha vingut expressament del T eatr e d e la Sca la de Milà p er col·lahorar· amb mi; està fen t p rodigis d e coreogr afia i trol)a solucions per fe r dansa r tot el qnejolidono. ( ... ) Dansar·i.ncs i d an sarins magnifïcs, i en Kochno, u na gr an expet"ièneiu tea t ral que a mi em serveix molt. ( ... )" " T 'estimar·é crue no facis cap article fin s q ue jo estigui aq uí, que, si vénen t-ls b allets a Barc~c­ lona , com és molt probable, seria pt·eferible de prepa rar aquesta ofensiva de 'pt·eparaeió" de comú acord amb en Koch no. p t-r·què fos més efi caç( ... )'' . ]ocs d 'lnfant s va constituir un gran èxit dc públic i dt• r 1·írica, tant a Monteca d o com a Par·ís. hina Boronova va in terpreta r la baldtúa amb una gran vi tosilat ; Woizikowski fou un atleta excepcion al; David Lich inc va fe r el rol d'un act·obàlic rodamón , i Tatiana Riabuchinska , el cl1• la nena qne balla solwe lt>s saba tilles dc puntes enmig de les jogui nes. Els Ballets de Monteeado va n voler venir a Bar·celonu imm ed iatament despr·és de les represen tacion s a Montecarlo. P erò malgr·at l es gestions que alguns arnies de )liró van fer pet·què la companyia vingués al Gntn Teatre del Liceu. no es va podt-t· tanca r el tracte. Miró escriu a Sebastià Gasch: •·En Mestt·es va telegrafiar donant les condic·ions. p erò la direcció dels ballets vold t·ia una garantia que aquest senyor no dóna' ·. Va ser el maig de 1933 «ruan tingué lloc la presentació tk ./ocs d 'infants a Barcelona düu; la temporada del G1·an Tcatr·e del Liceu. i l'èxit qued a refl eetit «m les t·essen yes que van sor tir· a Ja premsa. " La Puhlir:itat" va p ublica r: "( ... ) Per aquest joc d ' infants Mit·ó ha ideal un decor at i unes figures abs tr actes, JH't·ò d"u na força evocador a, d'u n bon gust. d ' una finor de color r·eal. men t extraordinària .. ." ' . ' ·La cu dc Catalunya'· d eia: "( ... ) aquest deliciós ballet no és una alLra cosa que una admirable ponderació d e vol wus i color . J oan Miró és el veritable heroi d ' aquesta fina i delicada cr-caeió. j uga amb l es figures, amb e]s obj ec tes, amb els color s en lln joc apassionat i ardi t. Juga net i juga a fon s. ( .. . )" . Malauradament l a col· laboració de Miró amb la dansa no va p ros per ar, i no va ser· fin s a l' any 1973, en ocasió de celebrar el seus vtútanta anys, quan tingué r ocasió de preparar el seu tercer ballet, L 'Oeil-Oiseau, un espectacle coreogr àfic i poètic amb una música original de Patricc Mestral. i un llibret escrit prr Jacques Dupin que incloïa poemes de Paul Eluard , André Brt-ton, René Char, Jacqu es Prévert, Mich el Leu·is, R armond Queneau i Tristan Tzara dedica ts a Miró. L'espectacle havia de ser cr eat amb el concurs del Ballet Teatre Contemporani i e] presentaria a la F u ndació Maeght de SaintPa ul de Ven ce, i havia de tenir tres par ts : el pruner acte signifi ca va un a festa pagana per la qual Mir ó va idear un teló de fons amb símbols típics mironians, com una mà , una esp iral, una estrell a ... En el segon i tet·cer acte que integraven la Dansa del Laberint. amb un clima oníric i intens. i les Noces del Cel i la T erra. homes. d ones i un minotaure ballaven davant un fons n egre. P et·ò l'esp ectacle no es va estt·enar. modificat, fins a 1' ugosi de 1981 al Teatre della Fenícc d(' V cnècia. El seu títol ÍllÍcial es va can viar pel de L 'Ucello-Luce. Ja coreografia er a de Roussillo i en la part musical inter vingué el compositor italià Bussotti . Bibliografia: .I oan .I osep Thanats . Picasso i els artistes catal.a11s en el ballet. Eíücions del ColRI. Barcelona Mulcn CuaJ. Miró. Escenografia y color. Dan ~a-79. Rit>h anl Buckle. Diaghiltn:. Eclicionrs Si· ¡•uelo. Madtid . MUSICALIA •• QUESTIONARIINFORM AL 1.) 18 Tota uno dono experta en teatre, jo que des que tenia dotze o tretze anys viu vinculada ol món teatral, un món des d'on ho après o estimar lo música. Considero que lo música és un dels esdeveniments més importants de lo vida perquè s'ho fet servir per o tot tipus de ritus, manifestacions culturals, de modo, fets socials ... L'alegria i lo tristesa va acompanyada de música. Tot i que penso que l'home podria viure sense música, creu que lo trobaria en altres llocs, o les campanes, ols brolladors, ols rellotges... )e s. oi ó, b- lC ata 1Y el Ié Anna Lizaran: actriu teatral er e- ce er ee- é1d li- at t·e a I L- Jl" fial ili m ·eue e- ~s . oa- :sost :le \'3 la el is·lel Si- per MERCÈ CAMPS DE GISPERT -Relació amb la mrísica? -Hi ha una pat·t t·ela<-ionada amb d món professional i una part relarionada a mb qualsevol per·son a IHunaoa . .t\ mi m ' agt·ada tota la mú ·ica , des de l'Antonio i\lachín a Wagner , p enruè trobo que tot tf el Rett mome nt. .. lli ha moments que p t' t· t•studiaa·-m e un paper em va molt h í- i dc vegades ne cessi to un silenci absolu l. Quan oht·o l' uU u ls matins engego In r àdio penpr è és el pr·imer que necessito ; m 'agntda molt la sorpr·esa , vr11n' què posa ran. ProfessiooaluwnL va ig fet· La bella Elena, qut' e r·a un musical d' Offenharh: va ser fa molts anys ... tamhf va ig ft> t· Mahagony del Km·t Wcil. i amb Com e diants també fi-iem set·vit· molta mús ica . sobn ·tot d l' JH't"Citssió i m olts balls. -Fet musica l més llunycl en el record? - Més llun yà, més llunyà ... E ls conccr·ts d l' la F(•sta Majot· d" E s- parreguet·a qu a n era pc Lita . Despr~s del dinat· fl:'ic n nn ca fè concert. La mateixa Ot"lfLH'Str·a f[U<' havia toeaL sardanes al migdia , feia un c~1fr nmel:'rl a la tarda i aJ ves pre feie n una sar su ela. Per a mi això ct·a la c·oRa mÍ's completa J e músit.a pe rquè estava lot concentrat en 1111 dia. A més també vaig cantar t' n un ror· tl'EsJ.>al·rcb'11era. -Fet musical més recent en el record? - El m és recent polst'r és d Memory de r Àngels Gon ya lons: Lm bo que ella és extraonünària. També vaig an ar a veure umt sar- suela a Madrid. enca r a que tl" això fa nna mica més dc lt'mps. E stava molt ben m11ntada, t•ra Un manojo de rosas, i vaig qul'dar gr·atament s orpres~1. -De quina música podríeu prescindir, i de quina no? -Podria preseindir d1• la ndrs ica "moderna", entre cont üles. És una música que m ' atabala , no l'en ganxo, no m'entra. En eanvi no podria prescindir d ' aque lla música que de seguid a c·m Lroho dins, i aquí ja podria elit· Òl:'s tlf' Iu mC1sica clàssica a la m oderna. P et· exemple Stravinsk). va haver-hi una època que a l princ ipi m'atabalava i després el vaig anar descobrint de mica en mit·a. E n canvi Les qual re estacions dt> Vi valdij a no les supot·to. Jo e r ce que hi ha èpoques, per a les mÍt!->iqnes . -Beatles o Rolling Stones? -Jo em sento m és identificada amb el s Beatles p erqut· va n m és amll la meva època . Hi ha ttHt>S unes r eminjsci\u cies d 't>dat. . . Ara sento els Beatles, sobrt"tul cançons cle la primera època i c m porten cap al r ec01·d. - Raimon , Serrat, Maria del Mar Bonet, Els Pets o Sau ? -Em sembla que tots . A part d e Els pets, que no <'ls com·e gair·e, gaireb é tot són anúcs i així és molt difícil triar. Serrat m 't'ntu- Llaaran recorda els concerts de festa major del seu poble siasma , la Mar·ia del Mar Bone t té cost•s inert"ïblcs, e l R<ún1m1 és toL 1111 fenomen dc gener ació, dels Sun aóc molt amiga del Ca d es Sahal er, toL i que no e ls h e seguit tant com desitjaria. Em queda ria atub Lols. - Bach , Beethoven , M~ozart , Puccini. Wagner o ... ? - M'és molL dü1cil tt·iar en ttl(ttt'sls mome nts ... Mozart pot!W t " {·s el més comple t , però és dm·, te ns r òp era de Puccini qu e 111 'agrada m olL. i Bee thoven tf> s imfonies <fue m 'entu ias men ... nu mica de Lo ls, per·q uè Lo t i que Wagner no cm diu t·es, de Trúaa n et Iso/da hi ha moments que m· ag•·adc•n molt: to ta l'òpera no, que 111 'a tabala. - Fet musical no plaent que u.s mereixi més indulgència? - Aquesta mus1ca moderna qm• a mi m ' atabala, dintre de tol Ruposo que si fan uqt1esta nn1sica fs pe•·q1tè hi ha ml sector de gent a qui agrada . - Tres enregistraments que sa lvaríeu d 'un incendi? - En tm incendi n o cr ec q u e Lingu{· lc mp d e triar. ... agafa- 79 411 MUSI CALIA riu el prime•· C(Ut' t•·obés i suposo qu<• rom seden discs que jo he <·ompral, done¡, m'agradarien. Després segm· que sempre em dold•·ia d(' no haver agafat algun altn•... Pct'Ò no tinc u na música t>n especia I q ue m' agradi , perquè potser u nu música q11c avui m' agrada d es pr(~s cm deixa d ' agradar. lli va ha ver una f-poca que m'ugradu va molt Rossini , perquè el trobava molt alegt'e, m'ns timulu vu molt , però és dat·, ll nvo •·s n'abu ses i despr és l' l'mpa txcs. - U11 iustrument? -El piano. J o n' havia après de pelita, i he començat a fer classes molts cops, p c t'Ò com que nom 'hi puc d ~dica •·, després sempre ho deixo. Pet·ò admiro molt els meus amics que saben tocar el piano , trobo que és una cosa que jo no la sé fer i admiro. A més, tt·obo que és u n instrument ñ icament molt bonk. -Una mLÍsica per morir? -U i!, ja s'apanyaran ... No sé, que posin el que vulguin , jo no ho sentiré ... - Una música per estimar? - Per estimar ... crec que depèn del moment, potser un Bolero és fantàstic . .. També està molt bé Chopin . - Un esdeveniment musical viscut? - La bella Elena. -Una experiència musical que us agradaria viure? -Ara mateix no t'ho sé dir· . .. -Fet sonor no musical que us atrett especialmertt ? -Les campanes, m'a treuen les campanes del meu poble. També el cant d ' una merla , que pet· cert ara eu tinc una a casa i la sento cantar cada dia. AJ1! i el soroll d ' un brollador, el sorollet d e l' a igua quan va sorti n t. . . Sempre he dit que si tingués d iners m' agr adaria tenir un ca rni de t.ur·ongc•·s amb un Lrolludor al final. .. -Fet sonor no musical que rebutgeu especialment? -Les sir·cncs, Ics botzines ... , trobo que la gen t es po a molt impertinent q nan no hi ba res a fet·, em molesta pt·ofLmdament. Després, aquests t·eUotgcs moderns que . justament quan està actuant, sona ralanna i com ningú va mai a rhora. sempre hi ha un minut o dos de diferència , i 'an sonant per· tot at'rcu, Tambf. cm molesta molt el sot'o11 d t l despertador, per·ò m'agrada el tic-tac dels rellotges de paret, jo en tinc un ... , hi ha tÜes que l' haig de parar, hj ha dics que~ m' ajuda , hi ha dies que m' obsession a i començo a pensat' pat'a ulcs que lliguen amb el tic-tac ... , però hi ha moments que és com si m'a com- panyés. - La música és una sellSació visceral, una vivència o wz incentÍlL intel·lectual? -Crec que és viscet·al. .. Homc, hi ha moments que sentimentalment et pot portat' al record, però Ct'ec que és visceral perquf penso que estem fets de química. La música t' anima , et fa venü· ganes d e ballar i això r espon a una cosa deJ cos, és visceral. -Escoltar música ... , sol o acompanyat? - Les dues coses . FU ha moments en què et deixc•s anm· i vols escoltar música sola. P erò hi hn moments q ue m'agr ada compartir la música que m'agt'ada, corroborar allò qoe rn ' agrada ensenyant-li-ho a algú, sentir que he descobert alguna cosa en especial. Si ens hem de posar tots amb el ulls tancats, crec que no valia pena. Una de les coses més curioses que em va dir és que li agraden tms segons concrets de les nuísiques, que els agafaria, els guardaria en una capsa per escoltarlos i que l.cL resta la llançaria. Potser és això el que hauríem de fer amb tot, guardar el que realment val la pena i oblidar-nos de la resta que no Ja res més qLLe ennnvolar una cosa. tan maca. com és la vida. CI Sanl Fanccsc dc Paula. 2- 08003 BurN·lona ButUe tn dc domicilinc ió bnn còrin S<•tt}Or•, o·l•u¡;ruiri·qm·ambctòru~:tl rneu t·omptelllihreta att·nb"'i'! o·l~ ro•lrut.qm·o•l•tlr~•~rllnrà CO'\SOHC I DEL Pr\ LAUDE LA~fÚSICA C.\T \ L.\ NA.Ill"l ltugnnwnt de In nrt·•• .uhseripció a ··CATALUNYA Mt.:SICA/RE\ 1ST\ \IUSIC\1. C.\T \I. \i\\··. N''En titnt l'i" A¡;f.ncia Ul~il ¡•onlrol i\" Cnm111<• DDDD DDDD DO DDDDDDDDDD 'l'iwlnr - - - - - - - - - - - - H a n c / C a i x a ------------1\~Ï'ncio - - - -- - - - - - -Atlt"<·çu Oj:~Ò·nrin Sig:nulUru oblao·ió - - - - - - - - - - Cul<l'"fllir IN dm/~• t•orrectam•nt Bulllc ln dc s uhs•••·ipl'iÓ 80 Num i (•ognom~ - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - Prortbl'ió - - - - -- - - - -Cn rro·r TriHon - - - - - -- - - - -l'obhu·i(; Pronirll"iu - - - - - - -- - - - - - Dt•¡o¡itjo tmhhrriur···m a partir del número Fur~ t"'-ft•f'lÍU rimpurl lflitjum;unt nmb la IJUOln onunl<le 3.975 plf.lò. O O tolú hnrwori n<ljunl. ~t"nu•s-trul de 2.225 tlomiriJitwió hunt•Ï•rin. r.--r n l'lllh . . rript•ion ... u re..,trnngt.r. tom~uJtcu d vn:u. --------------Dte.------o o o SCHERZANDO ió n- o- n- el, ,tè a. a- o 0- tls 13 rre- he e- llJ la 3 ...ê:. -~ es .. 11 ~n !E: >L- 105 106 :! r.r- a. :le rl:le n- ·m e- \ / • 1: i CONCURS CONCURS Catalunya Música/Revista Musical Catalana patrocinat per TOCS O r.?.E~ ~.!!~:~~ Aquf's la secció dc la Revis ta ha estat p ensada u tu b la lï na li tal dc ccn·a•·la pat·ticipació lúdica Jels nostres l('rltii'S. En tre Ics persones q ue hagin respost correetamc•nt les pt'('l:,'lllllcs q ur tot seguit formulem , ser-à sot·tpjatml:'nsualrnent un lot de discos compactes . PREGUNTES: 1. 2. 3. Qu.in d ' aquests compositors catalans va nèix f't' a Tot·tosa? A) Jaume Pahissa B) Robert Gerhard C) Feli p Pedi'I·U D) XaYier Montsalvatge Qui és l' actual dit~ector de la Filharmònica dC' ova York? A) Peter cheneider B) Kurt Mas tLr C) Colin Davis C) Daniel Barenboim Qui és l' autor de El carnacal clel,s animals? A) Pau l Du kas B) Erik Satie C) Dat·iu:. Milhaud O) Camille Saint-Saens 4. Amb quina òpera de butà Jawne At·agaJl a La Fe nicc l'an y 1963? A) Lnisa Miller B) I lomha nli C) Don Ca t·lo 5. E n quin an y es produí la ptimera actuació al Palau de Ja :\1ít ica Catalana d'Ovidi Vfontll or ? A) 1968 B ) 1969 C) 1970 E mpleneu la butlleta inferior i en vi eu-la a: Catalunya Músi<"ai R f'vis ta Musical Catalana (Concm·s) . CI Sant Ft·ancesc de Paula , 2. 08003 Barcelona. CaJ ff'r-ho aba ns del di a 15 de célda mes. Solucions al Concurs de iuny 1 993. 1. 2. 3. 4. 5. C} C) A) A) C) .J osep .) a nés i Olivé . Giulio Cesat·e. Zoltan Szék ely Rugget·o Raimond.i. Cat StcvPns. H an estat guanyadors del Con curs de maig 1993 : Santi Sena te 011(> (S t. Quirze del Vallès) i Cadota P etit Olivella ( Bar celona). Els nom dels guanyadors del Con curs de juny 1993 ¡,cntn publicats el mes qu e Vf' . ~------------- --------- - - ---------- - --- ---------- - - --------------- ------- - ------ - - - -- - - -- ----------- -- BUTLLETA DE RESPOSTA (iuliol-agost 1 993) 1- A) O 2- A) D 3 - A) D 4- A) D 5- A) D B)D B)D B)D B)D B) D qO C) O C) O qO qO O) O O) O O) O Notu i cognoms: ................................................................................................................................................. E d aL: ............................................................................................................................................................................ Adreça: Telèfon: 82 Codi postal i població: ................................................................................................................................. XXXI FESTIVAL INTERNACIONAL DE LA PORTA FERRADA juliol-agost '93 Sant Feliu de Guíxols (Costa Brava) 0 Divendres, 9 de juliol Teatre-Auditori. 22,15 h MÚSICAANTIQUAKOLN Reinhard Goebel, director Divendres. 16 de juliol Teatre-Auditori. 22,15 h. PRAGUE PHILARMONIC FESTIVALORCHESTRA ObresdeSmetana, Txaikovsld i Dvorak Miloslav Janiceck, director «El concert simfònic de finals del XIX» --- ----- -- A l'entorn dels concerts de Brandemburg de J.S. Bach --------------- ~--------------------~------- Commemoració centenari Txa/kovski Divendres, 23 de juliol Església-Monestir. 22,15 h. CAPELLADESANTPETERSBURG Vladislav Chernushenko, director Dimecres, 28 de juliol Teatre-Auditori. 22,1 5 h. ANGELESSINGERS Obres de Beethoven i Vivaldl Espirituals negres COR DE L'UNIVERSITAT DE UTAH ORQUESTRA DE CAMBRA BOHISLAV MARTINU Eugene Wantanabe, solista Will Kesling, director IJ Divendres, 30 de juliol Teatre-Auditori. 22,15 h. ORQUESTRA SIMFÒNICA DEL CURS «Orquestra des de dins» Nestor Eidler, director Homenatges a: Mompou, Txaikovskl i Boccherlnl m Divendres, 6 d'agost Teatre-Auditori. 22,15 h. MANUEL BARRU ECO, guitarra Programa a determinar 6 Divendres, 13 d'agost Teatre-Auditori. 22,30 h. QUARTET ACADÈMIA MANUEL BARRUECO, guitarra CARLES TREPAT, guitarra Alumnes del Vè Curs Internacional de Guitarra «La guitarra en la música de Cambra» ObresdeSteve Reich, Leo Brauwer, Paganini i Boccherini Commemoraci6 de/250è naixement de Boccherini m Divendres, 19 d'agost Teatre-Auditori. 22,30 h. ORQUESTRA SIMFÒNICA DETALLIN Leo Kramer, director Obres de Beethoven i Mahler PJ Dissabte, 21 d'agost Teatre-Auditori. 22,30 h JOAN PADROSA,piano «Els últims Romàntics» FIORI CONCERTATI «A l'entorn de Claudio Monteverdi» Obres de Monteverdi, Campion, Dowland, Frescobaldi iScheln Diumenge, 18 de juliol Monestir. 20 h. QUARTETSAX ObresdeScarlatti, Jean Rivier, Ventas i Gershwin m Diumenge, 25 de juliol Monestir. 20 h. ORIOL ROMANÍ •El món musical de Joan Miró» Obres de Bach, Stockhausen, Vlvaldl, Varèse, Cage, Hom s, Duke Ellington, KubizekiMozart-Stadler IJl Diumenge, 8 d'agost Monestir. 20 h. CARLESTREPAT,guitarra Obresd'Antonio José, Albéniz, Sor, Debussy i Falla m Diumenge, 15 d'agost Monestir. 20 h. ANGEL PEREIRA, TONI MELER DUET DE PERCUSSIONS Programa a determinar «Tradició I religió en la música coral russa•• Commemoració centenari Txalkovskl DIUVESPRES AL MONESTIR IE Diumenge, 11 de juliol Monestir. 20 h. m - -- AL TRES MÚSIQUES 11) Nit de Blues amb: BIG MAMA AND THE BLUES MESSENGERS Dilluns, 2 d'agost. _ _ _P_,Iç_a_ . Monestir. 2.:;, 3...,h..., . ----------------------- - - - - - - - lm Dissabte, 7 d'agost. Nit de Pop-rock amb: STING Zona Esportiva Vllartagues. 23 h. Dimecres, 11 d'agost. Teatre-Auditori. 23 h. NitdeFiamencamb: EL DUQUENDE,cantaor;CHICUELO,guitarra Informació I venda de localitats Oficina de Turisme Tel.: (972) 82 00 51. Fax: (972) 82 Ol 19/ Teatre Audit Munic Tel.: (972) 82 Ol 59 • J. Organlt1acl6 JOVENTUTS MUSIC~LS DE - SANT FELIU DE GUIXOLS LLIBRES na i del músic· i mostradó ¡•xhaus tiva tl c•l S l ' ll opus cJ't-atiu esdevcnt•n en última instà ncia eomponents t-sse ncials que atorguen a aqucstllihn· el seu a tr·actiu principal , dins el contc·xt de In modèstia dc p•·oclucció que és proverbial dc la colleec ió qu e l ' a c ull. e J.C.C. L 84 a coneguda coJ.IE'rció ·' Gent Nostra" r ns por·ta un títol, o un volum . no gens inespenrt. Lu dr·c-umstància de la recent commemoració dd 80 a nh ersari d e Xav ie r· l\1ontsuh·utge n o deixa dr ser· això mateix , una circumstà ndu. q~uasi in·eUevant al r·ostal dels molts i substants mèr·its del músit per· rur rèLxerla consideració d'una bio¡,•Tafia acurada. Una bi ografia que e n uqu!'St cas n o és ben b é això. r n el sentit convencional de la paraula . En realitat spr·in més oportú parlar d' tw t•t•corTe¡,•ut biogr à fi c a tra vfs dc la història i aobt·ctot , molt per damunt de tot. dr• J'olwa del compositot· barcclorú. Montsalvatge en al¡UE'S t Llibre se'ns fa prrsrnt de forma b às ica pe•· mitjii de la narració de la ¡.~ct·ipèr ia cr eati,"a en allò que esdevé un inter essant pr·océs de fusió entre 'ida i obr·a ; una men a de súmmun ideal dc tot creador. Jordi Corlina ba recorregut al scmpr·e agraH-¡H'r al ler·tor·- gènere de l 'entrevista. D' aquesta maner·a l' autor de l'escrit se situa en un pla una mica a l'ombra ¡,rràcies al cp.talla imatge d el pr·o tagonist a apareix especialment contt·astuda i visible . J01·di Codina demostra p er una pat· t un afecte p er son a l molt ucusa t pel seu p er·sonatge i per· l'altra una profunda r stima p er la seva obra. En aq1Jesta addició de components la r esultant només poflia ser una visió cordial , relaxada, amical i alhor·a àmplia. de la figura d e Mo ntsal vatge, en allò qur rsdevé absolutanwnt rep1·esentatiu de la p et·sonalitat dr l compositor. Rc' tt·at· fidel de la pen;o- J osé Maria Rodríg u e z Mr ndcz , l' organista Montserr-at T orrent. el pianista Antoni Besses, el violocrllista P en• Busquets, el crític J esÍis García P én·z, Iu vídua del composito1· Cat·nw CalvPt, entre d ' altres, bastt•i xcn un t·ecorTE'gut suggr:stiu a n·an d ' un nom important de la música catalana d els últims an ys i d'una pe1·sona litat cntran ya blt• i valuosa. e j.C. A qu est és un llibre absolutament atí})ic . Un d 'a quells p t·o duc t es bibliogr à fi cs que s ' esmun ye n d c to t a m e na d · e n ca ell am e nt convencional. Hom hi ¡·et homen atge a la figura del compositor barcelo ní J osep Cct·cós (1 925-1989). Deixeble q ue va ser d e Ri card Lamo te dc Grignon. d'Ernest Cer vera i Cristòfor Taltavull, va ser membre del Cer·dc Manuel dc Falla, aquella iniciativa que va aplegar pràctica ment totes les fot'C('S vives de r avan t{,'Uardisme musical català de l a po tguerra ci \il. En el llibre que ens ocupa , s'ofer eix en un aplec de textos d ' amics clel compositor i d 'ell mateix. en algu ns casos p oe mes d edica t s al mú s ic, t a mb é di buixos presidits per rafec te a la seva p r t·sona. Afecte lluny però del to elegíac buit dc contingut. La dimensió afecti va no r·esta objectiTitat i això n •sulta d ' agrair per(ruè ajuda a situar. amb una vibiÓmiscellànica, la com plrxa i rica personalitat dc Josep Cercós, tant en el vessant estl"ictameut bumà com en el cr·catiu. I també en cet·ta mesura un períod e concr et de la nostra bistòt·ia musical. Noms com els dels seus co l-Legu es J ose p Maria Mestres i Quadrr: ny, i J osep Soler, de literats com E I gèner e hiogr·alïa és p1·ou obet·t com p erquè hom pugui es p e r a r -hi co mpon e nts molt cü ve rsos. Des del d(• base novel·lesca als purament documentals i fred&. Des d'tm tt·actament s ubj ectiu i apassionat, sovint elegia <· - a vegades tot d contra ri- fins a la suec·essió més impersonal de dades de maj or o menor interès. En el cas de la biografia sobn• creadors musicals, el protagonisme cabdal que hi juga la seva cr e a ció . obre noves expectatives no sempre r esoltes de fo rma satisfactòria . A vegad('s hom fa r eposar· en excés la component humana en l 'opus musieal en u na t·elació de depcnd è nda a nul·ladora d t> l contingut específicament humà . O a l' inrevés . P oqu!'S vegades hom sap trobar· aquell punt ideal d ' intcr·relació del qual soq;cix una visió rica i autènticu del biografiat. F eliç-ment aqur:st és el cas de l'obr·a que enri ocupa. I això g•·àcics a r autor·itat del seu autor·, Bernhard Paum ga rtncr. un dels musicòle ~s austríacs més profundament coneixedor de la r·ealitat musical del seu país . Expr rt i coneixedor· r econ rgut de la vida i obra dc l\1ozar·t, del qual ha estat un dels més l'igorosos biò¡,•r afs, demostra en acrucstu visió sobre la figu1·a de Fnu1z Schubert, el solatge i la maduresa del seu p1·ofu nd coneixem e nt d el m ó n mu s ic al vienès. Nomé així és possi· ble moslrat· la pel'ipècia . curta en an ys i intensa en r sdevenimcuts, d e Schub e rt. Amb Paum ga1·tner no sols coneixerem l'autor d c la Inacabada, sinó que el comprendre m Íntimament. L ' auto r· d 'aquesta biografia fa un trr ba Uconseqüent am1 els prineipis més vàlids de Iu historiografia , cosa que ens per·met de veure el p ersonatge en el seu context a mbiental. en el s ubstrat (•ultural -ultra el familiar- en el qual es mou. I no sols <'n r i cnltur·al. Paumgartnet· segu eix minuciosamcut el món de relac ion s p e 1·son a ls del compositor, aq ueU entorn tan ric format pe1· poetes i pintors, que mai no van abandonar el músic. L'autor ens fa viure des de p•·imera fila un món xi· qtússim griir ies al qualla figura d e Schubert se'ns dóna a conèixe•· a mb una absoluta plenitud i riq11esa de matisos. É s una hiobrrafi a esplèndida, p er ò tanmateix exigent p er al lector. Qui només hi vulgui u·obar dades en pot sortir decebut, perqt~ è aquest no és l'objectiu del llibre . T amp oc n o en sor·ti1·à complagut qui pretengui fer· una tòpica lectura riipidu i superficial. Aqrwsta biografia n ecessita una autèntica voluntat d ' apr·oftmdiment en el tot - persona, obra i conte:x't- que és la figura de Franz Schubert. Tanmatl'i x el lector en sn1·t completa· ment b'Tatillcat.eJ.C.C. DISCOS s r t ] quest clisc {'Omplela una serie dc tres pt·oduccions u] voltant de l' Ar·s Nova fr·nncès, essent ll's prPc<•dcnts: Els medievals romàntics i Lancanter i Valois. Aquest tercer tr·acta de l'a mo t· i dc com el \' an entendre i r·cpt·esentar els autor·s dc l' è-poca. E l compo itor· sens dub te més intN·rssunt del període és G uillaume dc Macbaut, el qu al està r·cpresental e n n o mbr·o¡;es ocasions en nqm•s ta collec:ció. P e r e ntc ndr·c hr Machaut cal r·cmunttll' ui seu gran ins p inld or PhiLippe de Vilry, t¡uc nm el setttractat 'At·s Nova', icspecialrncnt amb els seus dan·ers deu capítols, r·rvolucionà la rnaner·a dc fe r la música , en qüestions rítmiC(ltcs i d e notac·ió. Vitr·y int roduí la fig1u·a dc la ' mír¡jma' en no tarió mrnsura I i alhor a teoritzà sobre l'ambivalència dc l<·s pr·opietats pe rft>ctes i impe r·fectes . Vitry va donar a la música medieval un nou imp ul s qu e, juntam e nt am b la concepció poètica individualitzada de les obrt>s. convcr·tircn aquest període e n un d e ls més apassionan ts de la his tò ria de la música. En tt·e les nr és d c vint oht·Hs dc l'<~ nre¡;i s tra rncnt , quasi una quarta part són dc Marhaut, i r ealm e nt co n s titueixen un seve r· cont r·ast amb els anònims que les envolte n. Les seves rançons i s obretot els seus motets, l'S rons u ·ut•ixcn quasi ar·quhectònicarnent, lot dibuixant Ics fo rmes gò- A u tic¡ues tan conegudes. La compos i<·ió de les ven s és extremament acurada a nivell m o tí vic i, esp ecialmt> nt, la co l·locació dels texts poètics: el trac tament rítmic és sovint sincopat i l'ús de la tècnica isorímica ht> J't•tada de Vitry és abundant. L' audició d 'aquest compuc te és absolutament recomanable ja que es tt·acta d ' una versió immi]Jorable, qu e ens deLxa sentit· la música amh tUia trans parència poe cormma en les intc •·p r·etacions vocals. El gran assoliment estètic de Gothic Voiccs, grup (ruc eompta amb una llarga carl' C I' a, fa pensat· que no st~ mpr e hem d 'entendre l' especiaützació com un tun camcnt o una manca d ' aire fresc: e n aquest cas, jo dil'ia que gr àcies al seu a pr·ofundiment en la música del període poden oferir une~ vers ions molt acurades i no gens basades e n la falsa sofi stificació d'una inte rpretació massa ]Je nsacia , cosa que malauradament apareix amb g1·an ass idu:itat en atluest tipus de mús ica .e .T .M.Saperas A mb un encert total ara a_qu ~sta m te r essantlssrma producció de les partitures de la ·'Entartete :Musil<", Ja mús ica "bandejada " per· les autoritats nazis durant els anys trenta, amb la suposició <l'un art decade nt, gairebé sempr e amb connotacio n s jueves . Aques t és el cas característic de Kr e nek, en aquell temps e mparentat amb la família Mahler. E l }onny Spielt A uf era fins ara un a d'aquellt•s JHirtilllt'Cl- dc lr ~ quals toth om ¡uu·Ja, a p<••·ò que ningú no Jra, i a pogut sentir mai, <·om d'unu r·ut·rsa qut> t>n el ~>~'U t rm p~ e~ pr opagà com unu lll t':l d'oli i aviat es 'a s ilr nriar prr sempre. A r·a l'Sd f' \ Í' una sopresa pt•rqut- t·ecupc•·a la seva dimrns iú or·iginul autè ntica d 'olwa e~rc'- nica t':;pcctac tlhll·, lleugenr, gair·c bé una litm·al OJH't'l'la i moltes més afinitats amb Km·t W eil dc· I«'<" que «'H pnelia ~~spc r·at·. Músit·a dis tinta dc lt1 del I t'PIIt'k pcrt a11 y e u t u I f• ) u n d t• l ~; serialistas dels dotze sons, p~:·r·t¡uè lú pretlominu la ingt> nuïtat d r l'ava ntguardisme d'cntreg11e n ·cs, nmh eU la inHul-n!'ia notò r·ia dc• la mús ica de jazz q ue pe nrt rà , sovint tl1• munrr·a grotesca. e n la t• r Pat· ió dt> la majoria dels compos ito1·s dt> l'l>poca. El elia qm• s ' ••ntreni aque~> ta Jonny al Liceu. l'èxit cstà usscg11rat , ja Qlle Ja par·titura IIII U a utèn tica tt·oballu , malgrat el sPu rliahòlir r!· l<'c·ticismc. La caricutura i el seu valo r !'mhl!'rnàti<· d ' una cit·cums tància històl'ica in·cpelihlc anilwn o ft•r·-nc t Ul par·arligma potst• r· (ruie d ' un ~; an ys i d ' un te mps . Vei'Sió di scogr·ii fic·a , Iu prese nt , molt a c urada , magnífica dc so vi11 i am b solis tes per·fec tamen t c~n ­ caixats.eJ. Cnsmro'us rs ~01·geix T acarigua éa un l!·c- ball que reun eix mi tja dotzena d 'obres de Gas ull dels d a n·c rs sis anys. La prime ra o bra és In que dona títol al compac te. Tacarig ua , una peça pt•r n quatre ¡:,'lritarres dt> 1989. Lt>s gnita n ·es són quatre , per·ò l'I guitaJTis ta és un dc· sol. La ¡wça, dt>tallis tn i ' '0làtil c·o m e l globus que iJ.lu ~ tra la portada , és intr rprt'ladn pN· Cas ull amb el' ir·tnosismc que d caractel'itza. La s t•gona obra és Sis C' fiii ÇO ilS p e r a baríton i guitarra, tamb¡; dd 1989. Els textos estan extr·ets dc l'ohnt poètica comple ta de Gabriel FmTale r , Les dones i cf,ç die.$ . J osc·p Cabr·r ci baríton. M11siear Fc t·r·ntct· no és IWnzill. Com és sulnrt, c·ls seus poemes no són dtmics n i r·imuts, s inó natTatius, 11na nwna d t> poemes-senst>estil (i aquest és precisament el seu estil) difícilmrnt em motllablcs a les formes musieuh,. Casull ho aconsegueix amb un estil delicat, oscillant però pn~cís. Malgrat tot. com sol passar quan es musiquen poemes, la fràgil clcnflitat semàntica i estilis lira dels po<· mes s'esmicola i dt·saparcix c·nrnig de les noI PS . Aleshores sis poe mes esdevcnen sis cançons. La tercer·a obra és w1a peça b•·ru amlnm text d ' un poema de J oan V1nyoli, cnr•a •·a més bre u , que di u: Cercàvem or i vam bai:l:ar o ln mina. I lafosco r s 'il· luminà de sobte perquè érem dos CI contradir la nit. La composirió és molt expressiva i iJ.lus tt·uti va . en cara que polset· massa similar a les anteriors. La quarta obra és una peça per a cor mix t. inte rpretada e n directe p er Ja Contcmp ot·any Vocal Ensemble de la U nive r s itat d ' I ndiana , i comp os ta l'any 1988. El text , Punta de dia, és també de F e nale t· i l'estil segueix les p autes marcades en les obr es preceden ts, això sí , fent ús d c les possibilitats voca ls d ' un cor m ixt. La cimruena obt·a és Fantasia sobre Ull tema de Manuel de Falla , amb Gas ttU a la guitarra i Xavier Mas tocant l' arxillaüt i la bandúrria. Es tracta d' una peça inter essant i inspira da que consct·va i alliora transforma l'esperit de FaDa. L'última obt·a és un t·e- rs 85 117 DISCOS !'UI, una canr;ó inlPI"Jll'l'ladn per- M<Jria dt'L Mur· Borwl , Cançó de bre.~sol , umh l'tH·ompanyumcnl ell' Cus ull a la guün rnt. AILUCSt Ull ro mpaell' on rR pot di~;ft·utur· dt·l \ ir·tuosismc guitnn·Í¡,til' d<• Gn~1r ll , reconrgut iJllcr·nut·ionalment, i de la ~rr·io~i ­ lul d 'un treball fet amb cm·a i estima. ott•m ¡¡ fnl tur. pct·ò. grà('Ïa, o ri¡,rinalilal i rncís. La gdeia c¡ut•, per· exemple, tt"nf'n d ~ pm·mcs elf' Fena lt'l', tol i no ser poemes gnreio!>ol>. Cabriel Ferralcr·, prola!'OIIi!-olu litcr·ari d'aquf•sl t•ompuclc. csel'Ïu u Da lluc·es pueri.s: Òptim amen L, tot poema hauria d'ésser clar. sensat. lúcid i opas.úonat. és a dir e11 una paraula, divertit. Òptimament , tola mÚ1:>iru tam bé ... e David Picó S. rs 105 106 ..• ;:¡ ~ t ~ 86 418 I mpressionaut compos ició a 12 veus del compositor de l' t>sc·ola franco-flamenca .\ntoinc Brumel (1460-1520). En aquesta missa del "terratrè mol" la utilització d'aquest gran nomhr:e dt> \'eu.,. inusual ;d'època. es po!>u al scr·vei de la creació d · cwi~ri ­ nals efectes mus icals. Potsrr· cl que més sobta é1> l't·stil compositiu. més hasatt·n rl¡.¡la \'ertical que en l'hodtzontal. és a dir la pn•fer~n ­ ria d'un estil '·conlal'' abans IJl•e del contrapuntístic, cosa que fa r·ecor·t.lar la manera de fet· dc Toma s Luis de Victoriu, aqu<•st. cent anys més ta r·d. La Missa de Brumel fou molt admirada a J't•pt.wa i alhora contemplada com un experiment quasi impos!'l ible de repetir. Això explica la seva gran difusió iqtH' J'(rrúca còpia que ba sobr·e, iJ>cut hagi estat trobada a ".\lunic, còpia espedalm<"nl inlt't·essa nl ja q llt' fou supervisada penwnulnwnl jH·r· Or·lando de La!ISllb. t•l qual ea11tà de tenor· 1wgo n. Tot això puss uva als voltants dell5ï0 u la t•n r·t htr\ ar·a. La dispos ició dt· 't·u~ a Iu m.i;,,a é:. dc :i ,o¡n·a uCil>. ] contr·all. 5 tenor, i 3 haixos , i el que sobta 't'r·itablemenl és l'ampla lt>sl'ilur·a d 'a lgunes H·us. Com a cxt.'mple, caldrà dir· que Iu veu del contratenot· !wgon I Í' ru1r·egistr·e de dues orlaves i un to, i que nu·an11·n1 ll·obar·ícm al Renai xf'm<·nl una gosadia semblant. La interpt·etaeió dt> Tallis cholars ofercb. una clat'cdat màxima a nh t'li tímbric. eosa que pt•r·nwt a lhot·a disfrutat· de la impressionant scqiienciu1·ió har·mònica dc la Illi.s.m. Les veus decorPn el s g ran s pilar·s sonors amh unu vt•ritahlc destresa dinàmica i rítmica. No és el moliH'nl dc descoht·ir l~s vir·t uts dr P1•ter· Phjllips i eJ seu grup. ja que són Yeritahlemt•nl conegudes pels com·i~c­ dor·s d'aquest tipus dt> mírsica . però el que crec qut• apo r·ten de nou en aqursl cnrcgistt·an1ent f.s, si cup, nn més gt·an arohlu men 1 i [u s ió . tot •· e m a r· e u nt Pis desitjos dc Bnrmrl. eJ.:H.S. orprenent aques t Mompou de J osc·p Colom, perquè es tr·acta evidentment de la pt'Ïmera gravació compl1•ta S rlrl compositor amh un nid ' interpn:laciú altíssim. P et·ò no nomPS es I raela tl'u11a simple nuèedolu. sinó d'una revelaC'iú personal cle Colom i del seu instant de màxima puixanr;a pn)fcss ional . E~ lraeln ja del pianista que ha n;.solit la dimensió màgiea dc Iu rlasse i la patent dc la twr·S011alitat creati va. Í~~. pt't' això crue ponem parlar· th•l prim e r ~fompou " inll'gt·al" q1re podem estolt ltr' amb segeU pet·sonal distint d'aquell m·i:,ri11al, d<•l ruateix composit01·, qu1· lantrs vegades havíem eM·oltut i tan bé coneL.,;.em tot;.. É~ t•l d estí a\ iat inajomablr dt' la música de tot el~ tt·rnps que fa que les partiltll'<'" vagi n prenent ri seu ,·ol pt·opi i assoleixin aqtu•lla dim e n s ió multiform(' t•n successives lec·ttu·es personaJs. I r esulta fu1s i lot PSpeculativament intt•r·essant dc constatar ut·a t·om Colom fa (•l " ;;eu" '\Iompou. amb lectura a<·tual d'unes obt·e ' que fort>n. rn part. escrites ja duntnl el~ anys vint. al costal dc• lrb que corresponen a la t'reaeió del composito t· pr·o[H'I'a ja als nostrf's dit's més •·•·cents. Mompou et·a, t>fertivament. 110 pianjsta ('Xt'dlent. però Colom fH'Oporciona ara al eompo~itor· t'I segell inconfusible dt>l virtuós amb idee~ pr·òpic~ n·sperte de l'in lrwnrnt. ll i ba. per tant. en moltl'l> dc les obt·es d'aquest rrC'ulltotal (quatre compactes bt>n CLtrulls). sorpr eses en f' IR par·àmetres pianístir¡;. Cançons i danses qtll' sovint pr·enen una uticulació t·ítmica distinta de la qur podíem tenir· com a t'O O\ <·ncional. Hi ha. p~r e' c mplc. moltes sor-prcsc;, tambÍ' 1'11 el camp del color· harmònit i del eolor pianís tic prèipiament dit, amh ¡H·edomini d'aquest datTer·. Això l' S palesa e n cara més 1 ~ 11 e l qual't disc, el crue indou tota la Música Callada, la més pt·ogressiva df'l compositor. Ja mrs lranM'elldent. i ensems la mPS pcr·illos a de ca ur e en un a audició difícil. at·a irisada i amb 110 \'a dimensió.e j. C. veU CICU 6julio ALEL 2maig ALTA 14-21 ' L'ARi •Músi Jjulioi AREN 25abri BARC 9-24 jr •Músi 20mai •Músi 12mai A n~on~Cai~twriésu~t pta flLStCI L l'O lliJIUSI- I.Or balenr qw> recentment ha editat (!(/lLest disc, a la manera d'cwtologia de les creacions iliS/rumen tals pròpies a partir de 1978. Es tracin d'un creador prolific.ja quede.~ de 1960 porta escrites mh de dues-centes obres. Per bé que és c:onegu 1 en els camps de la IIHÍsica electroactí.stica i d'experièn , cies amb el pia no preparat. aquest disc fa referència més a t•iat a um1 sèrie de peces eminPnlment pianÍ1!Liqtws. Es 1racta d'una antologia de tot un període creador que ¡¡embla bastit bàsicament de gravacions directe.~ de caire molt intimista ifruit d'una relació direC/(t en/l'l' les mans i l'instrument 11 partir d'uns esquemes mentals exigents. Per bé que mostra una personalitat inconfusible. basada en la interiorit::ació punyent. no dei.xCL de mo.~trar -a fi de comptes ens mostra setanta min11ts de nuí,ç ica. original- unc1 c/aro evolució , sobrptot cap a lt'S darreres obres a partir problablement cle 1983-8 t. S 'hi afegeix la veu en algunes grotesques intenwncions episòdiques i en genernl tot ua prenent u nco.~ clt• caire m.olt més subtil. substancial i de voluntat d'ab.~­ tracció.•J. C. BEGU 23juli• LESB •Prim¡ Jmaig aBR 4-25 St CADA 6-22 a¡ CALO lS juli• CAMI 1·9mE CAMf 8-22 3! CANT 15-18 j CAST JOjun: CERV ~abril· •Festi· 1·12a¡ COLL 26jun: •Conc Sjuny. CUNr ~ l'ESP •XCic ~ GELn ~ GERR •IX Fc 7-28 a - - GIROl 26mai FESTIVALS DE MÚSICA DE CATALUNYA PRIMAVERA • ESTIU • TARDOR CICLE ELS ORGUES DE CATALUNYA 6juliol-3 1 agost/(93)4125640 ALELLA •lX Con cens d'Alella 2maig-10 setcmbre/(93) 555 23 39 ALTAFULLA •VI Festival de Veus 14-21 agost/(977) 65 00 08 L'ARANYÓ, L'ESPLUGA CALBA ... •Música als Castells 3juliol-28 agost/(973) 53 13 00 ARENYS DE MAR • Cicle de Concerts 25 abril-19 desembre/(93) 792 05 66 BARCELONA • Festival Música GREC'93 9-24 juliol/(93) 318 25 25 •Música a la Universitat 10 maig-! juliol/(93) 318 42 66 •Música a la Fundació Tàpies 12 maig-2 juoy/(93) 20 l 40 95 BEGUR • XV Cicle de Concerts d'Estiu !3 juliol-20 agost/(972) 62 21 2 I GRANOLLERS • XIV Festival dc Música 25 octubre- I2 dcsernbre/(93) 870 65 08 GUARDIOLA DE BERGUEDÀ • XXIX Nits Musicals 30 juliol-13 agost/(93) 882 70 31 IGUALADA•XIVSereoatesd'Estiu 18 juny- 16 juliol/(93) 803 25 lO LLANÇÀ • IX Cicle de Música 16 juliol-li agost/(972) 38 08 55 LLEIDA • Festivat Ricard Vinyes 25 abril-19 dcscmbrc/(973) 24 21 36 LLÍVIA • XllFcstival de Música 7 agost- I9 desembre/(972) 89 63 13 MANRESA • XlV Festival Miquel Blanch 24 abril-7 novembre/(93) 872 74 77 MATAD EPERA • Xill Festivat de Música 1-29 julioV(93)730 OI 32 MATARÓ • Primavera Musical 23 abril-28 maig/(93) 790 40 45 MOIÀ • XI Festival Francesc Viñas I7 juiiot-6 agost/(93) 830 00 00 MOLLERUSSA • Música Clàssica a Mollerussa 18 abril-19desembre/(973) 6024 32 LES BORGES BLANQUES •Primavera Polifònica a les Garrigues Jmaig-6 juny/(973) 14 26 58 EL BRUC • XIV Festival de Música 4-25 setembre/(93) 771 00 06 CADAQUÉS • XXU Festival de Música 6-22 agost/(972) 25 83 15 CALONGE • XXVI Festival de Música 25juliol-21 agost/(972) 65 00 75 PALAFRUGELL•Concensd'Estiu 26 juny-2 setembre/(972) 30 21 09 PALAMÓS • XVll Festivat dc Música 24 juliot-1 agost/(972) 3 I 43 50 PALS • Festival deM ús ica l-28 agost/(972) 63 6161 EL PAPIOL • XVllFestival dc Música 17 setembrc-2 octubrc/(93) 668 56 61 PERALADA • VD Festival de Música 24 juliol-23 agost/(93) 280 58 68 CAMBRILS • XlX Festival de Música 1-9 maig/{977) 36 55 12 CAMPRODON • Vlll Festival Isaac Albéniz 8·22 agost/(972) 74 00 05 CANTONIGRÒS • Xl FesLival dc Música 15-18 juliol/(93) 201 77 ll CASTELL PLATJA D'A RO • eren ates d'Est iu 30juny-7 setcmbre/(972) 81 72 84 EL PONTDESUERT • Solistes a l'Alta Ribagorça 1-28 agost/(973) 69 03 53 PREMIÀ DE DALT • XVI Festival dc Música del Maresme 26 juny-I agost/(93) 752 3 I 86 CERVERA • Concerts de Prima vera 4abril-13 juny/(973) 53 11 02 •Festival de Música 1·12 agost/(973) 53 li 02 COLLBATÓ • lli Concerts a les Coves del Salnitre 26juny-24 juliol/(93) 777 Ot 00 •Concensd'Estiu a I'OrguedeCollbató 5juny-25 sctembre/(93) 777 07 39 CUNIT• Vl Cicle de Concerts d'Estiu 24juliol-14 agost/(977) 67 40 80 L'ESPLUGA DE FRANCOLÍ 'X Cicle de Concerts d'Estiu 6-20 agost/(977) 87 00 74 GELIDA • XlTI Festivat dc Música al Castell 7jutiol-12 setembrc/(93) 779 00 58 GERRI DE LA SAL •IX Festival de Música 7-28 agosr/(973) 66 20 40 GIRONA • XIV FesLival dc Mús ica ~maíg-9 juliol/(972) 21 76 17 PUIG-REIGCASTELLBELLJ EL VILAR • XIV Festival de Cant Coral 8- I2 setembre/(93) 838 00 59 RIPOLL • XlV Festival de Música LO juliol-4 setembre/(972) 70 07 82 ROSES • Serenates 24 juliol-19 desembre/(972) 25 61 44 SANTFEUUDEGUÍXOLS • XXXI Festival de la Porta Ferrada 9 juliol-21 agost/(972) 32 03 80 • Di vcndres al Monestir I I juliol-I 5 agost/(972) 32 03 80 SANT HILARI SACALM • XVl Festival de Música 23 juliol-13 agost/(972) 86 8148 SANT POL DE MAR • IDCicle de Concerts d' Estl u 3 juliol- 14 agost/(93) 760 13 23 SANT QUINTÍ DEMEDlONA • X Concerts a In Freseu 31 juliol- 14 agost/(93) 899 80 28 SANTES CREUS • XlX Cicle de Concerts de Música Clàssica 17 juliol-7 ngost/(977) 63 83 28 • VI Festivat Bach 12-14 agost/(977) 63 83 28 • XV Cicle de Concerts de Música Sacra 20agost-ll setembre SEGUR DE CALAFELL • XV mFestival del Baix Penedès 1-27 agost/(977) 67 40 30 LA SELVA DEL CAMP •lV Festival deMúsicadeCambra 27 juny- I7 jutiol/(977) 84 40 07 LA SEU D'URGELL • XVID Festivat Joan Brudicu 14 jutiol-22 agost/(973) 35 0010 SITGES • XVII Cicle de Concerts d'Estiu 25 juliol-IS agost/(93) 894 88 03 SOLSONA • X:U Cicle de Concerts d'Estiu 31 juliol-3 setcmbre/(973) 48 00 50 TARRAGONA • Xill Festival de Música • XIX Desena dc Música 28 octubre-6 novembre/(977) 23 80 I2 TORROELLA DE MONTGRÍ • Xill Festival de Música lO juliol-29 agost/(972)76 IO98 •nCicle de Joves Intèrprets 23 jutiol-28 agost/(972) 76 1O98 TORTOSA • XillFestival FelipPedrcU 20-29 octubre/(977) 44 00 00 EL VENDRELL • ConcertsdcPrimavera tO abril-14 maig/(977) 68 Ol 17 • Xm Festí val Pau Casals 23 juliol-28 agost/(977) 68 Ol 17 VIC • IX FesLival de Música 11-22 julioV(93) 886 21 00 SABADELL • Músicaai'Estiu 1993 1-28 jutioV(93) 726 74 27 SANT ANDREU DE LLAVANERES • lX Cicle de Concerts Música Aes li va 29 juliol- 19 agost/(93) 792 61 44 VILABERTRAN • Xill Festival de Música de l'Empordà Schubertíada 25 agost-25 setembre/(972) 50 31 55 SANTCUGATDELVALLÈS • VD Festival de Música 28 setembre-S octubrc/(93) 674 09 50 • V Festí val dc Joves Intèrprets 29 setembre-7 octubre/{93) 674 09 50 VJLANOV A I LA GELTRÚ • Festival Eduard Toldrà 28 setembrc-3 ocrubre/(93) 893 00 00 VILA-SECA • Xl Festival dc Primavera I-29 maig/(977) 39 23 68 Amb la coHaboració: fm& lUII Generalitat de Catalunya Departament de Cultura Per fi, com el primer dia L'any 191 Oes va acabar de cònstruir un dels edificis més singulars de Barcelona: la casa Milà o, com se la coneix popularment, La Pedrera, obra de l'arquitecte Antoni Gaudí. Des d'aleshores han passat vuitanta anys. Ara, gràcies al patrocini de CAIXA DE CATALUNYA, en col·laboració amb altres organismes públics, se n'ha fet una fidel i acurada restauració, amb la qual cosa ha recuperat totalment el seu aspecte i bellesa inicials. I ens ha quedat, per fi, com el primer dia. Perquè la Pedrera s'ho mereixia: perquè és un dels edificis més significatius del modernisme a Catalunya i de l'arquitectura mundial; i perquè ha estat declarat recentment Patrimoni de la Humanitat per la UNESCO. Felicitats. • lli I