Revista Musical Catalana. Núm. 111 Gener 1994
Editorial: Esports contra cultura / PANORAMA Édith Piaf i Jacques Brel: dues visceralitats oposades. Miquel Pujadó / Miquel Gaspà. La música contemporània com a devoció. RRMC / Mikrokosmos: Poetes i músics. Pere Artís / Del seu affm.: Dr. Antoni Carreras i Verdaguer. Jaume Comellas / XXV Festival Internacional de Jazz de Barcelona. Diversitat de gèneres amb encerts i decepcions. Ricard Gili / Consideracions a l'entorn de la VI Mostra de Música Contemporània. David Picó S. / Obraztsova, fidelitat al Liceu. Xavier Casanovas-Danés / Raimon o la normalitat, a L'Espai. Jaume Comellas / TEMA El paper decisiu de Montserrat en l'art musical / Montserrat i la música. Sebastià M. Bardolet / Quatre-cents anys de música. Daniel Codina i Giol / La música en la litúrgia, a Montserrat, el segle XX. Gregori Estrada / MUSICALIA Joaquín Achúcarro. Pianista espanyol universal. Carme Martínez / Catalunya Música reestructura la seva programació / Pere Burés i Camerino / Dos hit del barroc al Palau 100: Magnificat de Bach i Glòria de Vivaldi. Carles Lobo / Mathis der Maler. Una reflexió sobre les relacions de l'artista amb el poble. Lluís Millet / Qüestionari informal. F. Ibañez. Mercè Camps de Gispert / CONCURS / SCHERZANDO Cesc / DISCOS
Centre de documentació de l'Orfeó Català
Còpia permesa amb finalitat d'estudi o recerca, citant la font "Centre de Documentació de l’Orfeó Català". Per a qualsevol altre ús cal demanar autorització.
Centre d'irradiació musical HINDEMITH arriba al Liceu JOAQUiN ACHÚCARRO, TOT PIANO hannonia mundi .FRANCE Centenari del naixement del gran compositor català. Primera gravació de la seva obra orquestral. Orquestra de Cambra Teatre Lliure dirigida per Josep Pons harmonia mundi ibè rica Avda. Pla del Vent, 24. 08970 SANT JOAN DESPi (BARCELONA). Tel. (93) 373 1 O 58 SUMARI revista musical catalana EDITORIAL PANORAMA TEMA MUSICAUA CONCURS SCHERZANDO DISCOS •• • •• • •• •• •• •• •• •• Esports corltra cultura Édith Piafi Jacques Brel: dues uiscerolitats oposades per Miquel Pujadó Mic¡uel Gnspii. Lo música con temporrinia com a cleuoci6 perRRMC Mikrokosmos: Poetes i nuísics per Pere Artís DPI SPII affm.: Dr. Antoni Carreras i Vt>rclaguer per Jaume Comella s XXV Festival l ntemacionalcle Ja.:.: de Bnrcelona. Diversitat de gèneres amb encerts i decPpcior• s per Ricard Gili Considll r·ucior• s a l'erlfom de la VI Mostra de /11/Ísiw Contcmpodw iu per David Picó S. Obru:t.so11a, fidelitat al Liceu perX.C.·D. Raimon o la r•ormalitat, a L 'Espfli pe rJ.C.C. El paper decisiu de Mon.tserrat en l'urt 11/ILsicn / Montserr!ll i la rruísica per Sebastià M. Bardolet Qua tre-cent.~ a nys de música. pe r Daniel Codina i Giol La nuísica en la liuírgia, a Montserrat, p/ segle X\' per Gregori EstTada Joaquín Aclnícarro. Pian ista espan yol universal per Carme Martí nez Catalunyct MúsiccL reestructura. lfl seua {l rogrnmució per Pere Burés i Camerino Dos hi l del barroc al Palau 100: Mub'llificnl rle lluch i Glòriu de Viva /di perC.L. Mathis drr ~1uJer. Una reflexió sobre les relocions de l'artisto amb el poble per Lluís Millet Qüestionari informal. F. lbarie:. per M ercè Camps de Gispert per Cesc (, \ o s E L • o. I L A ... . . . o. e o E D E L e u PA L o •••• o. o G E E N M o e N A E ..,. R s s u . .. . .. •••••••• li Tem porada •••••••• •••••••••••••••••••••••••••••••• ••••••••••••••••••••••••••••••••••••••••• Concert núm. 1 Concert núm. 5 Dlum<'nge, 20 dc fl·hrcr dc:> 19CJ4, 18 h. Diumenge, 17 d'abril dc 1994, 18 h. Octet de Viena Cor de Cambra del Palau de la Música Catalana W. A. Mozart Serenata nocturna Quintet per a clarinet Septet (P.urodn.ll IX'' fundacltl C,,¡~~ dl' Cat.llunyd) Orquestra Barroca Catalana J. Brahms L. v. Beethoven jordi Casas, director 6 Motets J. S. Bach Der Ceist hilft 1msc•r Schwachheit au{ (BWV 226) ]esu, meíne Freude (8WV 227) Lobel den I-ferm, ,11/e Heiden (BWV 230) Komm, }esu, J..omm (BWV 229) FOrchte dich nicht,ich bin bei dir (BWV 228) Singet dem Herrn ein neues Lied (BWV 225) Concert núm. ó Diumenge, 24 d'abril de 1994, 18 h. Eldar Nebolsin, Concert núm. 2 Diumenge, 27 de febrer de 1994, 18 h. Orquestra Nacional de Cambra d'Andorra Gerard Claret, Sonata en la menor Vals núm.1 Vals núm. 3 D'après une lecture de Dante Fantasiestücke Rapsòdia Hongaresa núm. 12 F. Schubert F. Chopin F. Chopin F. Liszt R. Schumann F. Liszt J f"- concertino-director Les Quatre Estacions Serenata per a cordes A. Vivaldi P. I. Txaíkovski Drumenge, 20 dc març de 1994, 18 h. Diumenge, 22 de maig de 1994, 18 h. Solistes vocals Orquestra Simfònica del Vallès Pierre Cao, Solistes instrumentals jordi Mora, director director J. Haydn C. Orff Simfonia núm. 85 Carmina Burana Homenatge a Caudf Triple concert per a vio/f, violoncel, piano i orquestra Simfonia núm. 1 N. Bonet l. v. Beethoven J. Brahms Concert núm. 4 Concert núm. 8 Diumenge, 29 de maig de 1994, 18 h. Cor de Cambra del Palau de la Música Catalana (Patrocinat per Fundació Caixa de Catalunya) Diumenge, 27 de març de 1994, 18 h. Orfeó Català Orquestra de Cambra de Barcelona Solistes vocals director Missa núm. 6, D. 950 Concert núm. 7 Orfeó Català Orquestra Ciutat de Barcelona Concert núm. 3 jordi Casas, 1 p iano Grdn Premi lnwrn~ciondl do San1.1nder 1992 Nigel Rogers, director Madrigals i Scherzi musica/i Lamento d'Arianna Música religiosa de la "Selva Mora/e" F. Schubert ~ü7 C. Monteverdi C. Monteverdi C. Monteverdi l Amb el patrocini de FU!~ •t Confraria de Músics 4 1 N . _ ~ FUNDACION CAJA DE IY\ADRID i la col·laboració de lf!\Yi1~!111h1AfJM O rganitza: FUNDACIÓ ORFEÓ CATALÀ-PALAU DE LA MÚSICA CATALANA Venda d'abonaments: Del 26 de gener al 2 de febrer Venda de localitats: Des de l' 11 de febrer A les taquilles del Palau de la Música Catalana, de dilluns a divendres, de 1 Oa 21 h.; dissabtes, de 1 S a 21 h. A totes les oficines i al e Servei Familiar• de la Caixa de Catalunya (Tel. 31 O 12 1 2) Descomptes en localitats: 20% per a estudiants, el dia del concert; 20% per a grups, a partir de 20 persones Descomptes en abonaments: 20% per a famflies, (a partir de 3 persones) Informació: Palau de la Música Catalana. Sant Francesc de Paula, 2 • 08003 Barcelona • Tel 268 1O00 EDITORIAL al advertir que el contingut d ' aquest comentari editorial h a uria pogut oferir-se alguns números abans. Tanmateix, fer-ho ara , un cert temps més tard, té l' avantatge de permt•tre tula reflexió més calmada i madura que compta , a més, amb l'afegitó de nous matisos argumentals que poden possibilitar un a fina ment més precís en I' anàlisi. L ' any 1993 que s'acaba d 'escolar ha estat presidit, en termes molt esquemàtics i genèrics, per la contraposició entre l'abandó cofoista al r ecord de l 'esela t impressionant de 1' a ny olímpic i la ressaca prodtüda p er 1' evidència , progressivament més diàfana, dels trets contradictoris que també van comportar aquells fa stos únics . I és segurament en el ca mp esp ecífic de la cultura on els asp ectes ombrívols s 'han fet més manifestos i on ara , un cop transcorregut un an y de l' Any {en majúscules) olímpic, els arbres i el bosc de la gr a n r ealitat es dibuixen amb tota nitidesa. És ara, per exemple, el moment d ' adonar-se que els excessos, segtu·ament inevitables, d ' atencions al gras i insadollable boc olímpic, ha comportat r es triccions problemàtiques a project es infrastructurals i fin s i tot a r ealitats tots just nades, en alguns casos - fina ironiafins i Lot auspiciades des del mateix rovell de 1' ou del context estrictamen l olímpic. D' aquesta manera, des de les pt·oblemàtiques obres de r eforma del Gran Teatt·e del Liceu a l'estronca ment del Festival de Tardor, hom contempla un recorregut que conté fites tan significatives com el futur incert del nou Teatre Lliure -Palau de l ' Agricultur a-, l'alentiment neguitós del futur Auditor i, la no continuïtat del prenú P au Casals, o el Teatre Nacional (p er no situar-nos en la complexa i envitricollada realitat museística). Tot plegat fa que cada dia s'estengui més un concret clima ambiental presidit p er la idea que a casa nostra , i darrerament, l'esport entès com a fenomen social ha constituït un enenúc tàcit de la vida cultural. I l 'obvietat del'arrel cultural delmateixesportno ens ha de p ertorbar l' atenció de l'essència més precisa del que pretenem situar. Enmig d'una autèntica sensació de carreró sense sortida, o almenys d ' una certa impotència perfer front a la r ealitatil·luminada per ~'l' any després", apareix una certa llum en forma d ' una iniciativa que pot constituir -se en alternativa amb possibilitats taumatúrgiques. Ens r eferim a una possible nominació de Barcelona com a Capital Europea de la Cultm·a p er a un any molt proper al 2000. La cosa és prou clara. De la mateixa manera que la celebració dels J ocs Olímpics va afavorir un prou evident esforç de r eequilihrament d 'inversions infrastructurals de matèria diversa, i - p er tant- es va contribuir a compensar, almen ys en part, l 'indiscutible greuge comparatiu que sofria Catalunya r esp ecte de la resta de l'Estat , un esdeveniment com el que ens ocupa podria t enir efectes semblants en el context , també prou obvi, del greuge comparatiu que sofreix Barcelona en el pla de les inversions infrastructtu·als. La idea resta oberta i té unes indiscutibles dosis de virtualitat. Només r esta advertir, però, que la vida culttu·al no depèn de les infrastructures. Esports contra cultura l s:• .. -~ 111 PANORAMA ANIVERSARIS Édith Piaf i Jacques Brel: dues visceralitats oposades r per MIQUIL PUJADÓ uan Guy Béart (l'autor de Lemes corn Bal chez Temporel, Il n 'y a plus d'aprés o Les souliers -aquell es "saba tes" cantades p<'r un gair ebé adolescent J oan Man uel Scn ·at)- era un j ove i encara inexpert aprenen t de cantan t , va veu re actu ar Jacques Brel per prim era vegada. lmp ressionat per la força escènica del belga, va anar a sal udar-lo un cop acabada la sessió i, creien t afa lagar-lo, li digu é: "Ets un a Piaf amb pan talons". Béart confessa: "La vaig pifiar. En aquell temps, la Pia f no estava pas consid erada pels intel·lectuals, i em penso que Brcl desitjava ésser un cantant intcl·lcctual, tot i tenir la força d'un cantant popular. Piaf no fou valorada p els intel·lectuaJs sinó arran de la seva mort, gràcies a l seu angle barroc, esquinçat, i a l'ad miració que sentia per eUa Cocteau -el qual, per cert, va morir el mateix dia que ella". Béart1 però, no s'equivocava del tot. Editb Piafi Jacques Brel tenien en comú una extraordinària força escènica, una fortíssima capacitat d c comunicació. Tanmateix, la mome Piaf posava aquestes facultats al servei d'un patetisme populista, men tre que Brelles posava al servei d ' un patetisme introspectiu, nascut del seu esguard crític, de les seves esper ances barrej ades amb les decepcions que li provocaven els homes, d el mis te ri que emana de l'es timat e nemic anomenat dona ... Q 6 L'ocell fràgil dels carrers Piaf, en fra ncès popula r· , vol dir pardal. I trenta anys després d e la seva desaparició, aquest pardal canta encar·a a les nostres memòries, on ha sabut fet·-se el niu. P erquè Piaf ha arribat a la categoria de mite. I, ca l d ir-ho, ella hi va ajudar: la vid a de la jove Édith Gassion no va ser u n canú de roses, però ella va insistir a donar-ne a conèixer els detaUs més sòrdids, fins i tol exagera n tlos ... No va néixer enmig d ol cart·er, per exemple, però va contribuir co nscientment a divu lgar aquesta llegenda. Filla d'un contorsionista-antipodista a lcohòlic i d'una mare italiana que cantava per les tavernes, baixa per primera vegada a cantar als carrers a l'edat de deu anys. Cinc a n ys més tard deixa la seva familia i ofereix la seva veu als vianants de cantonada en cantonada. La seva mitja germana, Momone, passa el platet. El seu primer home, un titi que ella anomenava P'tit Louis li donarà una fi lla q ue morirà de meningitis als dos an ys. La desesper ació i la misèria la dominen, q uan és, com s'acostuma a dir, " d escoberta " per Louis Leplée, l' amo d ' un cabaret. Serà ell qui la batejarà "Piar ' i la donarà a conèixer al gran públic. Lamortde Leplée , assassinat, iiJvolucrarà Éditb en un considerable escàndol que no podrà , tanmateix allunyar d 'eUa un públic creixent i , en una primera època, bàsicament popular (la burgesia tendia a fugir d e la seva "vulgaritat" i es refugiava en el món amable de Charles T t·enet, per exemple). Els homes desfilen per la seva vida com si fossin les joguines que no va tenir durant la infantesa: Palli Merisse, Yves Monland (a q ui ensenyarà a can tar i a " moure's" en un escen ari), el boxador Marcel Cerdan (el seu gran amor, mort en tm accident d'aviació), André Poussc, Toto Gérardin, Jacques Pilis (d el llavors famó s duo Pilis et Tabet), Georgcs Moustak.i (que escriurà per a ella L 'étranger i, sobt·etol, Milord, però que ve u rà co m Édith refu sa el seu Métèque), Cbarles Dumont (l'instrument de La seva resurrecció, gastada per l'alcohol i les drogues, els dar·rcrs anys de la seva vida) ... i el jove Theo Sarapo, amb qui es casarà un any exacte abans de la seva mort. I és que, fins a la fi , Édith Piaf desitja creure que la Felicitat, així, en majúsc ula, existeix, i que hom la pot tocar amb els dits. Per això juga amb la vida, i amb la mort. Els seus darrers anys són atroços. Monique Lange explica: "S'entesta a fer tournées suïcides . Pren muntan yes de píndoles. Cau enmig de l'escenari. Oblida els textos. Demana perdó al públic. Torna a caure. L'ajuden a aixecar-se. És horrible". Piafno es va inventar un personatge a imatge de les seves cançons. E lla era les seves cançons, sincera fins a les darreres conseqüències. "Cada cop que canta (deia Cocteau) diries - ,... r PANORAMA t Édith Piaf ... que ¡.,'arrenca la seva àrúma per última vegada". Drix ant de banda la qun lital mediocre d<' moltes d e les sc•ves cançons (però srnsc oblidar t<ampoc que autors com Lfo F t• rr{• van escriure pce a e lla), hem dr •·econl>ixet· que la veu dl· Piaf e ns emoc iona. P erquè te nia una ànima a utè nticament popular. Perquè sOt·g1a d el cat-rr t·. Pcr·què rt·a l'instrument d e Ja di¡.¡sot·t. P otsr•·. sobt·etot. pe•· això danc·t·. L'esme ntat Léo FeiTé deia, e n una cançó que mai no va e nn•gist •·a ,. (1t un e clta 11 Latri ce morte): ·· Podic rautar Ja guia telefò nica/ i fe t·-nos posar la p e ll dc· ~u llin a". Aquesta és la glò r·iu i la misèria d ' EdiLh Pia[: ha vc·r dut t'ls S<'ntiments prim aris, c·ls a mur s de gran g ignol. als mo ns d e Ics r ea litats punyents; e n cer ta lll<rncr·a a l'Eternitat. La intel·lectuolitat q ue ella men yspreava, ara l'aclama. I lan fet tesis d octontls so bre e l seu poder ck comu nic·ació ... Donl's molt bé: e l s final s irò ni cs se mpre són aplaudits p<'t" un bon sec tor d el Jacques Brel públic. A Édith Piaf, ¡wrò, li agt·adaven m és e ls fina ls ahrHptes . Com aquest: Arrêtez lanlltSique! El belga que conquerí París Quinze an y sc n ~e J <H" lJII <':-1 Brel. Molts m és any ('ncunt sen se Brel al escen at·is: l'any 1966. quan e r a al ze nit de la sev a fama , 'a adonat·-s<· qu r cantar ja no el m o ti va\ a , qut· comen çava a fer-h o maquinal m e nt (elL qn e, domi n at p e l trac, vo mit ava df• por ahun s d 'enfrontar-se amb u n p (tbli r C[U e temia i resp ecta va alhora ) . Pocs, e.o les seves c irc um s t àn cies, haurien f e t e l que ell va fe r·: plegar. D esp r és ri c la s eva (titíma a c tuació a L' Olympia , aban H d 'emprend r e la seva darrera gi t·a , el púhlic es va quechu· a la s ala, ap laudint m és d e mitj a hora. Brel mai (mai! ) no <'o nce- dia bisos, i e l públic ho sabia. A la fi , el cantant va sortir u l'esr cna r·i , ves tit amb u n a bata , i dig ué aquesLes senzilles panrulc- s : "G r àc ies . Això ju s tifica q ui nze anys d ' amor" . E,,idf' ntmen t. Brel no va abandonar· del tot el m ón arti tic: es va intet·essar pel cine ma (notable, Ja pe+ lí("ula L ·emmerde ur , amb Lino entura. qu e va provocar un remal.·e de Billy Wildee a mb Lt>mmon i Matthau). va muntar la versió fr ancesa d e l mu ü·al Man ofla Manclw , totrcsct·va n tsc el pape r d el Qui..xot i tt·ad uint les cançon s d ' una manera mo lt pe r sonal. r va publicar ctiversos discos nous. a mb algunes d e les Sf'VCS millors cançon s : J'arrive , Da clwn son des vieux amants. llesoul . .. Després d ' un s ilf'nci dc di v1•t·sos anys, ell977 to n 1à n París, 111alalt d c càncer, d e l seu r cfu g1 a Ics illes Marqueses, per e nr e6rist•·ar un n o u disc. El da•..-cr. lmpt·ess i onant , amb can ço n s com }aurès , Les r entparts de Varsov ie, Orly o Vieillir: " Mou- PANORAMA rit·, ('t' In n'et--tri en I Motu·it·. la bellt• nffa ire I Mais \it•iUir .. :·. Brt'l S<' lllJIIT fou el cant ant de la JHlM!iÓ i dt• la gt•twt·osita t. Va a handon ut· una 1H>Ril'i6 famili a t· sòlida ui !!t' li pnÍ~-> i t•s I r·aslladà a París pt>t· ft••· <·atTt•r·a com a cantant. St>nse dint•r·s, st•nse amics . ;\j xí eom Bnrst.t·n:. t•s dó na a couèi,t•r· <·om a a11 tur ja madur, el priuwr Bn·l nu enea ra res de J' a iLt·e mó n. Lrs sr vcs ca n çons fan un <'er tuf de boy-scout. N'hi ha C[lll' l ' ano mt•n c n " e l pare Brrl" ... Pt>rò n' apt·cudriL Com hi h a món ! Bn· l no cr eu en el geni., ui t•n la inspiració . Ct·eu en el d e¡¡ig. Qui vol fet·, fa. L'an y 1957 tt\ prt· fï. t'I seu primer èxit: Qun11cl 011 11 '0 que l'lLinour. Altn•s <·antants s'intC'rcssen p els temes (Mon t a nd <·anta l 'oir. la Gt·éco i ntl~ q)rcta Le diable}. A partir dd 1958. l" h it é:-; absolu t : és l'è poca dt• Lal'alse à mil/e temps, de Les F/amanrles i. sobretot, de Ve me quitte pas (que molts con- rs sider·en un a t•ançó d 'amor·. qua n en r·ealita l em. p arla de la dc•gr ad aeió mor a l d'un home) . Bn:>l domin a j a l' cxpr-es&ib. Lt•~a ~ot'H' b c ançon s sa tíriqnt's són d ' un a contundència extn•ma , 1'::-JH'<'ia Iment I" obra llH'S lra CJU<' p o t· ta com n ti tol Ces gens-/à (dibsct·<·ió implacabl<· d ' una família n •spt•t·tahlc , estúpida i nwdiol'r<'}. Mus icalment no intt•nta Ïll ll OVa t·, p e rò es r cJa r i o na amb un s arranjadors exrd· lcnts (C ét·anl Jonann es t , F t·an çoi !1 Raubt•t·) que saben il · lus trar a Iu ¡wd'e rció el seu univers. 1 porta una tècnica ja exis tent, el crescendo, als límits del virtuo iRnw: esco ltt~ u La va/se c'i mil/e temps . Fils de ... o Amsterdam i cntt>ndt·eu el qu<' \'ull dir. La infa ntesa segrt>stacla (Mon enf an ce). l 'a bm·gesament ( Les bourgeois}.la mort ( Le dernier repas . T a ng o f unèbre), la relació entre l'optimisme i l'estilpide a ( Les bonbons . Marleleine) . i esp ecialment les difír iJs •·e- larions cntr<' l'home i la dona (la llis ta de cançons seria immensa) són alguns d el s temes que Brel posa en el seu punt de mira. i que ofereix al públic en nns tours de clwnt inimitables, sense pauses. ense cap mot entre cançó i cançó, d onant-bo tot en cada r t>cital, i exh.ihi nt w1a increïble resis tència física: l'any 1963, pet· excmpit•, donarà més concerts {h em de <'omptar les matinées, o sessions d e tat·da) que elies no té l ' any. Tot això , fins a l ' any 66 , COln hrm dit. Des p r és , la perc aça d ' altres horitzons ... Brel odia el conformis me , els ports segurs, .l' abtu·gesament d el cer vell. l el seus datTet·s horitzons seran el s d<" les illes del Pacífic, on conviurà amb el fantasma de Gauguin rms a la seva mort. Potser soni a tòpic. p er ò, quinze anys despn~s , e ns qued en les seves cançons . ovcs d e trinca, sen se arrugues. I podem aprendre tant encara , oci cant d ' un home llim·e ... - 111 CASINOS DE CATALUNYA, MEMBRE D'HONOR DE LA FUNDACIÓ ORFEÓ CATALÀ PALAU DE LA MÚSICA CATALANA El president de Casinos de Catalunya Sr. Artvr Suqué i Puig, i el president de la Fundació Orfeó Català-Palau de la Música Catalana Sr.Fèlix Millet i Tusell, han renovat per tercer any l'acord que tenien establert com o Membre d'Honor de lo Fundació per la Temporada 1993·1994. És uno satisfacció per o la Fundació Orfeó Català-Palau de la Música Catalana, la col·loboració que en tot moment ho rebut de Casinos de Catalunya, que demostro uno gran sensibilitat per fomentar la música del nostre país. ..... l- - Central Hispano PANORAMA MIQUEL GASPA La música contemporàni a com a devoci6 - p e rRRMC I c· lari n elis t a Miqnel Gu s p ò, d irce l o t· d el ~t·u p Mú s ic·a XXI i nwrniH·c· dt• la Banda M u nic·ipa l dc Barce lona , €-s el q uc· poc lríc•m a nom e• na r un paladí o clcft• m;or u ul t nlnça de Ja mús ica c·ontc•mpor~u tia (Wl' la l'WVa ins is tè ncia a di' ulgH-la i c•specialnwn t JH' I ~c·u afan y a dona t· a eonèh.c•r e l&rompo i tors cut.'llans ac t ual ~ . \ixí , t•l grup )'l(ts ica '\.1, que dirigci'- , ha o•·ganitzat rccc•n tnw n l ((>~ P t·imer es Trobad es dc· Mít ~ i ca Cutalan a Contemporània I992-1993 amb el propòs it d c d u r l 'o b r a dd s nos tres cornposito•·s a c tuals fora de 1' àmb i t e s tl'i el a m e· Jlt ba ,. e t' 1on í. Aquc·st projc~ t·ll! ha estat parcialm!'nt fmhven rionu L pel Departament de Cultura rlP la Gen e r alita l i 1wr I'Associaei6 Cata lana de Compositors i la Fund ació Musira Con l l~ mpm·à n ia. Mique l Gas¡,>à n asqué a Barcelona, p e r ò passà la infantes a i adolcsrc>n cia a la vila lleidatana d c Guis!.ona. Allà comen çà Paventu r a mus ica l. Recordo que em van dur al senyor Emilio , que E 111 ensenya va música. Ell 1n 'ensenyà solfeig i els fonaments instnunentals. El clarinet em fou imposat, jo volia tocar la trom peU/. però et l'orquestra del poble Jeia Jaltrt un clarinet "per a les processons". A principis dels anys .~ e ixanta i en uquest àmbit i nivell 110 et preguntaven gcúre el qttc volies o preferies ... La ¡;eva fo r111 ació m usical con- 10 670 tinuà, tll'a j a a Barcelona , a l Consr rva lo t·i Municipal. encara que com a a lumne lliu t·e de clarinet, amb e l professor· Ju li Panyella (parc) . A prin c ipi s del anys 70 M. Ca pà es va t t·aslJadar al Con- -r M i quel Gaspà tocant un clarinet únic a l'Estat espanyol servatori de BrussrJ.Ies. ]o volia anar al Conservatori de París, p erò diferents factors va n fer que no pogués ser. Brussel·les era més assequible i tanmateix tenia i encara té una g ran t raclició en els instruments de venl. Volia millorar la tècnica que havia après a Catalunya i conèixer món. En aquell curs s ·enceta va la divisió del Conserva tori de Brussel·les en francès i flamenc. Em va semblar m és interessant la secció flam enca i allí em va ig quedar fin s a assolir el Premier Prix l'any 1972. No vaig gaudir cle cap mena de beca ni ajuda dnrant els estudis, per la qual cosa vaig haver de ma ntenir-me econòmicctment com vaig poder i f er tota mena de treballs i o.ficis. De n·torn a B a rr!'lona Miqut'l Gaspà es p t·csen t a a lt>s oposicions de la Bancla Munit-i pal , quc· 6'Unnyà, i hi ingressa com a primer darinet. Al principi la Ban- dn fou un mitjà de guanyar-me la vida. però ben aviat vaig veure que m 'agradava fer música popular i ·vaig sentir-me identificat amb aquesta institució que fins llavors desconeixiu i. com tan ta gent que la desconeix. no sabia valorar. Aleshores la Banda vivia un moment d 'euforia. sobretot si ho comparem amb el moment actual. Gaspà afegeix qut· Ja Banda r ealitza una tasca social molt important i q ue mai que re co rdés, no ha via ting u t tants segu ido 1·s com actualment. Ti:ncnra que els concerts que fem no ting uin cap mena de ressò a la premsa s 'ha de dir que omplim sempre de gom a gom i amb gent dretn cada diwnenge CL les Cotxeres de Sants. ) o crec que la Bancio , ben dirigida i amb idees ren o- PANORAMA vades. t é molt per fer encara i que sobreviurà aquesta circumstància temporal si està ben gestionada. Par·a ld·l anwn t a la SC\:1 ta ca com a m(a¡,ic tk la Banda sempre ha tingut una inquietud constant per la música c:on tc rnpo r·ània. Per què'? Perc¡u(> és la mtí.sica del nostre temps i per això mateix, perquè és la del present, és la més importcwt. i amb la c¡u.alm 'id entifico més, sense rebn~jar la de les altres èpoques, és clar! Hi ha m olts prejnclicis n. l 'entom de la música actual i en can vi hi ha poca predisposició per a entendre-la i valorar-La. Així, amb t•l Tt·io Bal"tó k , que va fundar· l'an) 19í4 amb Maria Ca rmc P oc· h i Prr·c Serra i <(lH' va dUl·ar fins a r a n y 1988. Yall di\ ulga r a l màxim la música conte mp orània. l'a m actuar molt per tot l"Estat espanyol i també força a l'estranger. També actuàrem a la sala Purcell de Londr~>.~ i al Conservatori de Rotterclum entre altres //ocs d'Eu.ropa. Posteriorment el1'rio Bartók donil pas al C rup BartóA· per poder abastar LI/I c'unbit més g ran de literot.ura musical, entre la qu,al va predominar sempre la contemporània. El Grup fou dirigit a l 'i nici per .Joan l..luís Moraleda i més tard per alt res directors catala ns. Mttl:!ica ÀX I ja l'>. istia a principis df'l'! anys setanta rom a e ntitat fHantr·òpica prom o tora de conret·ts d!' m (r~>ica con tem po r·ània. però últimam!'nt ha,;a deixat dc desen' ol u par activitats . Va ser Albert ardà l'any 1991 qui llavors. des del seu càrrec de president de l'1lssociació Catalana de Compositors. em va suggerir la possibiliwt dl' n~{er la idea genèrica cie Música XXI , ara en forma de grup de música d edicat majoritiiriament a fet miÍsica a,ctuol i en particular la catalana. La id~>a ens V ft entusiasmar i jo vaig posarjil a l'ag ulla. Ara podem dir que en dos anys escassos de vida hem estrenat més de 30 obres d'cLUtors catalans i n'hem tocat m és de 16 que ja ha vien estat estrenades. Els intèrprets de Jlúsica À.Yl són proposats per Joventuts .llusicals de Bcu·celona , que d'aquesta nwneratambé es t·a t:incular al projecte. T ambé fem obres de música clàssica i romàntica, perquè jo crec que 1111 intèrpret ha de saber sit uar-se en l'estètica de ca da obra i fer- h o bé. Com dèiem al principi, M{r¡;ica XXI ha or ga nitzat les Trobades de Música Ca talana Conlcmporània . A ques tes trobades que con sten de dos conce rts e n què s'inte rpreten e n Io ta I I O oh r es ck composito r·s ca talans i que són pr·esentats pels pr·opis t·o mposit or s han tingut co m a escf'nari Tarragona i Lle ida. Les Segon es Trobades que ja esteLli programades per al proper any a ni ran, a més d'aquestes dues ciuUtts, ''No em dol d'haver-me dedicat al clarinet'' també a Sabadell, 'f errassa i Girona. Els compositors i les obres que es decideixen per a cada Trobada són supervisat s i aconsellats per l"fi ssocioció Catalana de Compositors. La filosofia de Mtísica )(XJ és que nosaltres com o intèrprets defugim cie fer cap mena de judici previ de les obres. A partir del moment en què un compositor ens dóna li/IS paper.~ factibles, ens limitem a interpretar-ho amb el màxim rigor i seriositat. Nosaltres no volem ésser ni censors ni seleccionadors (ja n 'hi ha prou), volem limita r-no.~ al paper d'intèrpret i dei.xem que el públic t t·egui les seves pròpies conclnsions. Miquel Gaspà ~üege ix qu t' ILI/ aspecte important d e Mtísica XXI és el treball interactiu amb els compositors. Ells participen en els assaigs tant com és possible. Així trenquem el distancioment entre autor i intèrpret. coSlt que fins ara no s "ha l'Ía Je t gaire. Recentme nt Música ~ :\.I estt·cnà l'espt'ctacle df' mú ica i da ma La Commedia dell~4rte. intanto. a la Fundació Joa n J\1it·ó de Ba •·et•lona en un coneert at·ganil za t p er la Fundació Phonos : amb aquesta obra h em encetat w1a man e ra de treball interactiu ami> els compositors. En aquest cas concret vam d emanar o 9 compositors una obra relacionnda amb els personatges de la Comm<'dia deU'Arte per ser coreogrofiada . Penso que cal que la nuísica contemporània s 'acosti o Les oltres manifestacions artístiques (dansa. t eat r e . cinema . etc.) per crear una nova dimensió del fet ·'concert··. que està molt estereotipat i sovint resulto una mica rònec. i així trobar altres maneres d·arribar al públic. No Yole m a cabar aquesta co nversa sense pregwltar a Miquel Gasp à el se u sentim ent en ver s acrucst ins tr·ume nt , el cl arinet, (PI<' li fou d 'alguna manera imposa t. No em dol d'haver-me d edicat a aquest instrttment, al contrari! A fi de c omptes , l'ins trum ent específic no t é m assa importèmcia, és solament un mitjà. ]o sempre he lluitat contra wt esquema bastant emprat per La pedagogia en què s 'aglutinct lot el discurs musical a l'especificitat de l'instrument que s "estudio. Penso que moltes dificultats tècniques i mecàniques que comporto r est udi d "un instru.men t tenen uno solució més adequada si s ·apropen i es pretén resoldreles des cl·un punt de vista musica l eng lobador m és que 110 des d'un punt de v ista mecanicistcL i tècnic . Quan toco el clarinet sóc jo mateix que faig música i no sóc mai, almenys jo ai:xí ho pret e n c, senzillament e n Miqttel Gaspi1 que toca. el clarinet. Responent en con cret la pregunta, puc dir que el resultat fóra el mateix si toqués la trompeta , encara que amb una altra son oritat. és clar. PANORAMA Presentació de l'Orquestra 1 oan Llongu.eres MIKROKOSMOS Poefes lmúsics .t= I= 111 Contrapunt dels neguits i preo· cupocions de cada dia, lo poesia és un recer segur on l'esperit s'encalmo. I si un, abans, s'exaltava amb el doll musical de plomes Auents (ah, les contundents estrofes d'en Sogorra!), o mesuro que els cabells blanquegen es decanta pel so vellutat de l'assonància. Com oro el de tants poemes de Tamàs Gorcés, mort fo poc. Quin màgic encís, el de Grèvol i molsa -amo les punyents variants de "Nadal antic"-, o el de L'ombra de/lledoner! O el de les fresques i cristol·lines Vint cançons, ton lúcidament prologades f>er Carles Riba! Unes cançons que foren esperó perquè uns compositors donessin vida sonora o lo música latent en els versos. Tinc o lo mà -aro- dos volums extraordinaris: lo quarto edició (1947) de Vint cançons (commemorativa del vint-i-cinquè aniversari de l'aparició del llibre): un, amb lo port literària, il·lustrada prodigiosament per Ramon Rogent; l'altre, amb les partitures de cadascuna de les Vint cançons, originals de Manuel Blancafort, Nords Bonet, Joan Comellas, Rossend Llotes, Joan Llongueres, Joan Monén, Lluís M. Millet, Frederic Mompou, Xavier Montsolvotge, Francesc Pujol, Joaquim Serro, Eduard Toldrà, Manuel Valls i Joaquim Zomocois. Lo primera audició íntegra del recull tingué lloc el 14 de març de 1948, o còrrec de Conxita Badia, retornada feia poc a Catalunya, acompanyada al piano pels diversos compositors. M'embadaleixo amb lo pulcritud de l'edició i evoco la pretèrita col·laboració fecunda entre poetes i músics. Per això, tot desi~ant la repetició d'una vetllada com la del 1948, advocaria per l'organització d'un petit cicle monogràfic, en el qual lo percaça de lo bellesa fos el resultat del treball il·lusionat de poetes i músics d'avui. I qui sap ... Potser, en el futur, aquest hipotètic cicle "Poetes i músics" emularia o supera ria l'homònim dels a nys vint... Fóra possible? Pere Artis 12 672 E ls passats mesos de novembre i desembre tingué lloc o Barcelona i Terrassa la presentació de l'Orquestro Joan Llongueres, dirigida pel mestre i pedagog Francesc Llongueres (nét del prestigiós pedagog que dóna nom a la formació), formoClo per uno selecció de joves músics d'arreu de Catalunya entre els 18 i 28 onxs. Aquesta orquestro respon al P,rojecte de crear un conjunt de qualitat amb l'objectiu de fer arribar la música de cambra i simfònica arreu de Catalunya i de proveir les gran orquestres de cosa nostra de professionals nadius capaços de competir amb els músics forans. L'Orquestra Joan Llongueres esdevé la darrera etapa d'un procés educatiu dissenyat pel mote1x Francesc Llongueres el1987, anomenat Pla de Formació Orquestral, el qual comprèn altres tres formacions de diferents nivells: l'Orquestro Infantil, la Juvenil i lo Simfonietto. Aquestres tres orguestres estan estructurades per nivells instrumentals i d'edats, cosa que facilito i afavoreix un ensenyament musical seriós i uno Formació humana basada en el treball en equip. El Plo de Formació Orquestral fou passat en marxo l'any 1988 sota els auspicis de Joventuts Musicals de Catalunya i amb el patrocini de la Conselleria de Cultura de la Generalitat. Actualment l'Escolo de Música Virtèlia ho assumit e l Pla i l'ho estructurat en els conjunts següents: Virtèlio Infanti l (corda), Virtèlio Juvenil (cordo i vent), Virtèlio Simfonietta (cambra i simfònica) i Orquestra Joan Llongueres (cambra/simfònica). • Enregistrat un CD a Tarragona a benefici de la UNICEF A caba de prese1Ltar-se a Torragona el disc compacte que inclou l'oratori Pontifiral de Flames, els beneficis de Let uenda del qual seran per a La UNICEF. Es tracta d'una. iniciativa nascuda amb motiu de la reposició de L'esmentat oratori el mes de jLLny en interpretaci.ó de l'Orquestm Simfònica del Vallè.s, la. Corctl Sant Esteve del Conservat.ori de Vila-seca i la Coral Antics Escolans de Montserrat. sota la direcció d'Albert Argudo. L 'esdevenime1tt 1m ser una iniciativa de la delegació tarragonina de la UNICEF. Pontifical dc Flames és obra delMiqu.el Melendres i del compo.,itor Francesc Tapias, ambdós canonges de la seu tarragonina. La seua estrena havia tingut Lwc el mes de gener de 1960 amb motiu de l4 cloenda dels nctes de celebració del dissetè centen(tri del martiri de sant Fructuós, primer arquebisbe de Tarragona i dels seLLS diaques Auguri i Eulogi. Des d 'aleshores mai més no s'havia tornat (L tocar. La UNiCEF ha cregut oportú donar una nova vida a aquesta composició mitjançant. aquest enregist m ment, que constitueix en si ma teix una aportació important al patrimoni crtltural del país, sobre la base, a més, d 'ttna obra genuïnament tarragonina i d 'una considerable voladfl. i ambició artístiques. El contingut delCDes compl~taamb l'obru Tan·agona 900, original de Joan }uncà, l'estrena de La qual va tenir Lloc justament en el mateix concert en el qLLal es va reposar l'oratori esmentat. • L'Orquestra de Cambra de l'Empordà oferí el seu concert número 500 L a vila alt-empordanesa de Tf'rrades va ser el marc de la celebració del concert número 500 de l'Orquestra de Cambra de l'Empor·dà. Es tracta d'un esdevenjment remarcable, que s'ha produït cxaetament quatre anys més tanl que el mateix marc acollís la pr·ime ra apai'Ïció pública d 'aquest conjunt de característiques insòUtes. Des d'nlesh ores ha desenrotUat unu intcusu tasca, especialment arreu dc tota la comarca empordancsu i també rlc tot Catalunya, l'E stat espanyol i l'estranger, sota el ¡,ruíatge del seu dit·eelor titular, Car·les Coll , i amb la coH aboració de destacats solistes i directors invitats . La fita ha estat celebrada amb acLes col-laterals, com una taula rodo- na sobre el futur de les orquestres pt·ofessionals i l'estrena d"una oht·u , de fet una meua de djvertimeut, dt> l'esmentat Carles Coll, formal per 500 notes. L'Orquestra de Cambt·a de l'Empordà t>. mprèn el camí vers el concert número 600 amh nous i importants projectes, que han d 'assolir com a objectius primordials la millor·a rlel seu estatus qualitatiu -compta amb un 110u concertino d' u na àmpUa i molt solven t tr ajectòria-i Lamhé s'hi albira la possibilitat de desenrotllar una tasca ([Ue, sen se deixar de tenir com a objectiu pdmordial el ser vei a la seva comat·ca, pugui d esenrotllarse de forma menys intensiva, fet que ha dc s uposar com a d e rivaóó beneficis dc tota mena per a la formació. • PANORAMA Les orquestres simfòniques s'agrupen D - I r ino u de lt·s .. int-i-cinc on1ues tres t~ imfòniq u es esp anyoles h an cons lÍtuH l'Aso!"iución E s p añola dc On1ues tas S infònicus. Tn·s d'aqu estes fonna<·i<lns són pr·iva ll cs - la S imfònica dd Vall~s, l'O rqu estra d c Cadaqu PS i l'On¡u<'sta de Macll'id-, i lH r·esta són in s l itndo nal s , ja s ig ui vincu lades al Minis tc r·i de C nltm·a, a ls govc r·ns autònoms, Ajuntaments o b(· dt' caire mix t. La consti tudó v~r tenir lloc en w111 n~tmíó ccl<·bnrdu el passat novcmbn~ a Bnr·et•lcma, cwgnr1itznda 1we l'OCB. Antcl'Íot·m<•nt ja s ' havien pi'Oduït altres tt·ohades prt>parattwics que han m enat a la conc reció <le finitiva de Ja iniC'iali vu. E l s t'u olljrcti n és fe r· un front comú i unitai'Ï u pr·oblc nràtíqncs també contUJit'S d e Ics fnnnu cion s . Lo dualitat cnlt't' Ics que cshtn vinculades a inslituc·ions pírbliquc;,; i lct'l privades no sc rnhla eap incon venient, ates a la conflui'-ndu dt• IH'Ohlrrnàtiq ues. La junta dir·ec ti vu t-s pres idida p e r· Enriqur Rojns , grr·cnt dt' I'Or·qu estra de Galíc ia. N'és vicc-pr·csiclrnl Franc isco Be ll){'), d e Ja S imfò nica dc RTVE; sec n :tari, A dolfo Gar·c~s. d e la S imfònica d e Mad r·id; tr·esoeee , Abilj Fort, de I'OCB; i voca ls Javie r· Casa, de l'Orqm'stra de Va lència, i .luan Miír·qut·z, dt• l'Orqnl'slnl de Cran Cauà r·ia. • P aper de Música de Capellades ho organitzat el primer cicle "Com escoltar música", uno sèrie de conferències-audicions destinades o conèixer i reconèixer les formes, els estils, les obres i els compositors, tot situant-los en el seu context històric i estètic. Aquesta prof)?sto, distribuïda al llarg del curs acadèmic, consto de nou sessions (uno per mes) que van començar el passat mes d'octubre. Així, lo primera sessió tractà de " Lo música medieval", temo desenvolupat per Joan Vives. El mes de novembre el mateix Joan Vives tractà el temo "El Renaixement", i el passat desem· bre Edmon Elgstrom tractà del temo "El Bo rroc". A9uest.9ener el temo d'Albert Gumí serà 'El classicisme", o l'i,~uol que f~­ rà el p,roper febrer amb El romanticisme '. Per ol març Joan Vives tornarà amb " L'òpera ol segle XIX". El mes d' o· bril serà novament Edmon Elgstrom, que impartirà " El nacionalisme". Finalment, els mesos de maig i juny Josep M. Roger desenvoluparà " L'impressionisme i el postimpressionisme" 1 " El segle x.X', res~tivoment. Les sessions tenen lloc els dissabtes, de 7 o 9 del vespre, o lo Solo Poper de Música de Capellades. Per o més informació es pot telefonar ol núm. 801 20 11.. Vet•edicte del Concut•s de Cant Ft•ancesc Viñas ls guanyaclors . del princ·ipaL~ premis del XXXI Concurs Internacional de Cant Francesc Viñns, celebrat a Barcelona entre els dies 10 i 21 cie novembre fie l'any passat, foren els segíients. Veus ma scu lines: Primer premi, desert. Dos Segons premis, per al tenor Wnlter Fra cca ro ( Itàlia) i el bnríton Yasuo //oriuc/ri (Japó) . Dos Tercers prt>mis, pt>r nl tenor Shigehiro Sano (lapó) i el baix Pavel Dnnilioud (Rússia). Vt' us fpmrnincs: Primer premi, com¡mrtit p<'rla mezzo-1wprano lrirw Tchistiahova (Rússia) i la soprano Dnrina Talroua (Bulgiiria). Segon premi, compari it. perJn soprano Petm-Marin Scl111itzer (A ustria) i la. .soprcuw Snejann Dramtcheva (Rulgàriu.). 'l'ercer premi, compartit per l~ soprano lrinlt Cordei (Rú.ssia) ila sopmno Brirlgett flook.~ (EUA). EL~ premis especials de lied han estat per a lct soprano francesa Sandm Zeltzer i el tenor brasiler Reginaldo Pinheiro. En aquest et edició del Concurs Vilias, /ri ·van participar 205 cantants IV Cicle de Concerts a Torroella de Montgrí Primer cicle "Com escoltar música" E procedents d'arreu del món , crm tants que vun aportar un gran nÍI><>II de cant, cosa. qtte va..fl>r que la pror1n fina.l acollí.s la inusual x~fra de 23 fina,listes i que In mc~ioria de Premis hagin estat compnrtits. Eljurut ha esta.L formnt per Magd(t Olivera (presidentn), Loreuzo A/u(ll·y, Charl,es Fabius, Jordi Maluquer, Tatiann Menotti Oncirw , Cian ni Raimondi, Lenore Rosenberg, José Manuel Serra Formiga/, Maria Slatinaru i Gerd Uecker. • I 1\ Cidl' d i' Cont't'rt~ d t' CJI...,.it·u {t]llt' t•onwnçà t•l pu~~ut DO\t'mhn·). or¡:unit~nl pl'r Jm•t•ntuls ~1u,icnl, dt• Tur·r!wUa Jt• ;\fnntgi'Í i l'únic cirle estnhlt' tll' eum·t'r·ts IJIII' té Uoc a les cornnrqut'~ git·nnin"s du•·ant Iu ll'mpur·nda Òl' lat·dor·-hiu· r·n, int'lon aqut•slu lt'rnpo r·adn un tolnl dt• 16 «·onct•t·ts ric n :t·ituls i rle mÚ~Ï<'n cic r·umhrn, clt>s del duo n l'orqut"s tr·n. L'llft'rlu nmsirul d'otJUI'Slu temponulu t'c'pn•se ntn un s aiL muh Ïln)Jnt·tanl t't'i!J.IN'II' d ' unlt•t·im·s oflic·io us, Iuni des «h' l' uHpc·c·h· tpuditnliu com t¡tumli lutiu, umh u nu pt·o~··u mn c·iú qut• s'llit inrenlul t[lll' fos lw u ult·nrlivu i inler·¡•ssaul per· nis nfC'crionuts u In ruÚ MÍnl. R«•t•i tals fi«' lied i fl'ilr·ies i du os d \}pt•t•o ituliunn i fnntt't'ijíl, el:; COtl\'1,\'I IIS QnintC'IS amb piano ric Bru hms i Dvorak. ••ls Qnartt'ls dc corda de Turiun i Bntluns pd Qu:ll'lt'l Miclrl'langl'lo dt' Romu . el t'Otwgu t Quintet de t'elit dt• .Mozart i e l Sl'xlet de t'l'lli ipia11o cie Poukuc. el n•citul dt• piu no d 'Eulàlia Sol¡. i d e lïtulià Aclr·i an Onrin nm uolori'~ dr .Mozart, Chopin. Bl't>lho\!'n i Mtt-~or·g8ki. l'ls Trios p l'r o cordes dc· t•ltul~t•r·t i .Mozat·L. l«•s obt·e.. p t"r a n•·qut·slra li«· t·on les dt· Vi, oid i. Mozart i o,or·:ík. solut li•,; ¡wr u violonct>l i piano i pt'r 11 viola i pi:mo tic Sr humann, Bt·ahms, Fmurk, t>lr., són nlgunes d e les peces més tl l'stal'u dt·~ 1)11!' l'S podran I'St'OLLar a T nrTcw Uu. EIAauwr·s cat ulans oc upt'rt el30% dl' la JII'Of\l·unuu•ió: Cussndó, Mompou , Sor·s, Allt(.uiz , C«·t· hanl , Brotons, Toldr·à , Pnt•yo ... E l ro nrr·ahnixis tu .Jusrp Ce t·vrt·u , ell' Rosc·~. i l'I gnital'l'ista .Josep Fl'nc·r· i Es tl'· vn , Jc· T orToclla dc Montgr·f, só n, c ntr·¡• d ' oht·«•s, l'ls emn¡ms it:nr·s cu raJo ns escullils Ol)IWAta lcrnpm·nda . Ln major·ia dels gntps o solis tes par·Lil·ipnnlsr n r i Ciril' d c Clàssica són calaluns. Cont'l'elnml'nl en 11 clc•ls 16 concr•·Ls podt•Ntr cs«·ollur miisics d·atJUÍ co osolidnts c1>1n a p t·ofl'ssionnls o que per Iu seva vàlua ariÍ~tka són be n cont>guts dins uqul'st lunhil. Rl'sp<'rle al Cicle dt' Jazz, cngunny t>n lo St'\'O lf'I·Ct'rn ll'mJIOrada. tots e ls gl'ups i s olistes purtil'ipunts artuen per primera vc¡;udu n les comorqtw.s gironines, excl'plf• Zt" Edunrdo i Jorgl' Pardo. Drsu parei.~co els concerts dc jazz de l't>stiu dins el F!'stivaJ lutr rn ocionnl dr J\fús it·a eu bctwfic·i d e la programació jazzÍRtira dl' tunlor-h ive rn , pràctieamt•nl iJw~illl t•nt u lt•¡¡ C'Omarques girorúnt•s dur·anl ot¡uesta èpoea. D'altra banda, l'Àrea d e Cultura d l' l' Ajunlorncnl dl' T o n·oella de Moo lh•rí infot·ma que el compositor Domingo M. Gonzúlez d e la Rubia ha esta t d!'sÍb'llat ecuu u di •·cc to •·-coorrunado r de I'Eacola Mn nir·ipul ric Música de 'l'ot·t·oella ri«· Montgrí. L'l~scola va ser· c r·eada faqna lrc· onys, i aquest cm·s renova Iu scvu e8Lt·uctur·nn pnr·tir· d e la s ih'llnlnrn d"nn co nveni cl1• coJ.Iabot·nciú amb d Conse rv o tori dd Lice u de B:u·cclona. E l programa està pr·eptu-at pet· pode r acollir alumnes dt•s tir is ci nc anys i fins a g.rups d. aduhij, d~ Tol'l'ol'lla d l' ·Montgrí i de La corno•·ru . • E ;_ -~ •"" s= 111 PANORAMA Penderecki dirigirà l'Orquestra Ciutat de Granada Èxits acadènucs de Ricard Bordas I contt·ateuot· bm·celorú Ric·unl E B01·das acaba d"aconsegni•· mati'ÍcuJa d"honor a )e¡, pro\1'& finals E f rompnsitor polonès Kry::.stoff !•,.,r(,.rd.-i dirigirir 1111 cloblt> COII<'t•rt t•.'l'traon/ill(rri qrre oferirir rOrt¡m•Mr·,, Cirrtat de Crtmada els dh·~ 26 i 2 ï <il•l propt'r mes 1/e maig (I turlitori .ltal/1/('' dl' Falla , seu de la foruwcití wrrlalrrsa. El prog rama rmrrprf>n el SP II Ada¡.rio JWr u o•·qnt'~ lrn, el Conce•·t pe•· a 0uula i OI'(IUt•._tra, flom.-najc, de ,lftmnt•l tlt• Fa/In i In imfonia del nou món tl<' Dt·orrll:. La tC'mporada artual de I'Orqut•strtt Ciut(l( dr Cr(lnl/r/(1 es t•ertt>brtr l' li trr•t::;e pro~uml's ordinari.~ i qrrMr·r d 'ext raordinaris. que s 'ofrrei.\·en " l'esm entat cutditori en s<•:Jsions tle rlisMrbte al1•espre i r Dl ¡;- --.=.. = El F-- 5• 111 diumenges nl matí. QrratrP dt•ls programes seran dirigits pel titrrlr~r de la formació, ]u au de Udrretrr. Et1tre els directors cottt•idatsjiguren Antorri Ros-Marbii ( qrrl' dirigí el concert inrrrrg ural de la tl'tnporadrr ) . ~tldo Cecal/o, l'elwdi Menil/ri i ls(la c Karcrbt sclret·sky. p,¡ que fa als solistes. cal esmf'ntnr Rafael Puy{llrcr, Antonio Jl1f'llf'SPS i Jfaria Orém. La tempor(l(la de l'Orquestra Ciutat d e Crall(rt/a t'011stit11eix l't>ix central de la progrtmmció de gnm concertisme de la riutal mrrlalrrsa, juntame11t amb el Festil'allntemacional rle ,1fúsica i Dt11rsa q11e té /IQc a l'estiu. • dels e:.tndis c¡t1e ha desenrotllat du•·anl tre::. anys a la presti¡,riosn R oyul Aí'ademy of )lusic de Lo nclrt>s. A nu~~, va aconseguü· el premi al millo•· l't•!•ital entre els qui van Pll1'8ar e l da l'l'(' I" !'IH'S en acrttesta ÍHSÜLUCÏÓ dot't'll i. Això ü ba valbru l el uomcllanwnl dc· fellowship, pel qual el c m·s l'int•nl dunarà classes a Ja mate ixa Royal APadnmy. AqtwRt nomenament s 'a torga cada nn y a un dels estudiants gnuluats en r lll c·inc dntTt'I'S anys, fe t qu e c·n palesn la ilupo rtà nciu. Ril'al'fl Bot·das ha pogut ga udir d'aquests estudis, d'tm nivell absolutament privilegiat, g•·àcie;, ul ft"t qu e la mateixa institució docent anglesa li h a peoporcionat senglf's bequ es al llar g dels tres cm·sos. fpt m olt in¡;òJit. Bequ es aconsef,'llides gràcit>;, a s npct·a•· una prova de selt:cció consistt-nt en una audició. TanmatcL-... no \'a obtenir cap beca de lt>s in~tüu­ cions catalanes i sí. t>l pt·ime•· any. una dcll\finjsteri de CultuJ·a . Ricat·d Bordas. ex-clirecto r dds cor s infantils de l'Orfeó Català, fornu• pa rl del Grup VocaJ Oclaron i ha intc r·\'ingut en di,·et·ses manifestacio n s musicals a A.nglaterra. F•·an~a í diw••·sos inch·ets de Catahmya i dr l'Estat espan yol. • · "Musica't", nova revista musical Oriol Romaní i " El ntón musical de Joan Miró" E ''E 14 674 I món mu~oirul d<' .Toan l\Iit·ó" ¡.., el títol dd con¡·ct·t comentat amh qur •·I cl!u·ineti:;ta Oriol Romaní p•·cscnta un aspecte poe coll Cb'lll de Mit·ú: Iu ~f'va intem;a relació amb Iu mú~;icn. En el eoncet·t, (fUC u¡>lt•gu míu;ic•a dels ro mposhors que mél> ugt·ndavt·n .Vliró, la intcep•·etaeió de t·ada obra és p•·erNiidu per· Ja lectum clr·l c¡ut• va dir l\lir·ó ,obee cada rompo~itor. El progr·ama inclou mú!iÍ!'U bu1-rora, clà'-SÍI'II. contcmpm·ània. jazz. ll·adicional cutaJana. i t·eü ¡.o:io;.u hu ... aclu <~n <·I cant gregodà. El conce•·t ha tingut lloc a la Fundació 1\-liró de M<rliol'ca i Iu Fundueió Ar tigas de Gallifa, als ft·s ti va ls rle música dc La Porlu FPrrada (Sant F eliu de Guí.xolii). ·'SulistPs a I"Ah<t Ribagorça ,. , i de Hadovljic·a ( Eriluvènia). al Palau de la Ct•nr •·alitnt , ui bosc dels garrofers tle Sa nt Pol d.Ma•·, a diverses univen;ítats í esro lt~s de m es tn·s, i a centn~" d' a1·t. rlt> !•nltm·a i d"l·.s¡.Jiritualitat. Pasbnt l'Any Miró és pn: vist qut• es c·nntinuï n·alitzant a escoles i institut'ions qut· hi tingtdn interès. • I passat dia 23 novembre va tenir lloc a L'Espai la presentació de la nova re· vista musical "Musica'!". L'acte va ser pre· sidit pel subdirector general de Promoció Cultural de la Generalitat, Vicenç Sal/as, i va comptar amb la presència del director de {'esmentat auditori, Ramon Muntaner, de/'editor-director de la revista, Xavier Tu· deia i del president de /'ACIC -Associació de Cantants i Intèrprets Professionals en Llengua Catalana-, Josep Tero. "Musica't'' neix amb una dora vocació de servir la música verbal en llengua cota· lana i, per tant, el seu àmbit de projecció es circumscriu a un tipus de música Forço delimitat i o un context cultural també molt precis. Amb una periodicitat-de momentbimensual, el títolposa/'accent en una do· ble dimensió: la de música catalana i la de l'imperatiu del verb "musicar" en un sentit militant musical prou evident. El primer número és format per trenta· sis planes i a lo portada destaca la figura del cantant i autor Lluís Llach, de qui a /'interior s'ofereix una àmplia entrevista. Des d'aquí desitgem a la publicació germana tota mena de fortuna en el seu re· corregut en benefici d'una porcel· lo musi· cal que necessita prou de fofo meno de col·laboracions i a la quo/ pot oferir un im· portant servei. • - PANORAMA -·r Celebració de la Festa de la Música I diu 20 dc no' cmbre 'a tenir lloc· al PuJau dc Iu \((,.,ira la cel<•bJ·al'ió d'una no' a t•dic·ió d ela F esla de Iu ~lúniru Catulana, promoguda pcr· .. Cntulunya Mí, ~ i ca/ Rt'dsla "\1u,.,ic·ul Catulnnu" i la f'undat'i o Q¡·feó Cutnlii/Pulau dc In Música Cataluna. E1> tr·u<·la d(' Iu r¡tw •·tn cdidó de la segona i:• pocli d'aques ta iniciativa que va posu ,. 1•n mu1·xa la ·'Revista Music·u l Cu tulann" l' un) L905. En¡.çunny la fp¡¡f n lu 1 cous tituïl la tl'ib unu on s' llU jll'l!i'\CII lal públicamt-nt I'A!Isot·iac·ió C<ltulana •l'lntè-rprl't~ de M(Jsit·u Cliissica. El sc·u prrsidcut, el pianis ta Miqtwl FarTé, ,-a llc·gir 1111 nuwift•sll'n d qual s'expobCn , juntament amh el~ tlhj<•ctius de l'A~boc·iació, Iu punodunÍ<'a dt• la siLuUI·ió a <'alia no:.tra tic la p1·ofel'sió mu!ii<'al. qm•' in un mnmcnl particula rnwnt clclit·at. Po!llc'I'ior·m<·nt. mcmbr·cs de l'l'smt'nlada ¡.\¡¡sociació van ofer·ir· un conrcr·t, d'una hor·a i mitja dc durada, d'un r·emarrahle ni veU de qualitat i inter·t's. gaudit ¡wr una audièn('Ïu que lll'à<'ticanwnt va omplir el Paluu. E - Estre na d'w1a o br·a d'Olaf Sabater al Recital HaU EI dia 15 de novembre P,assot va tenir lloc l'estreno mundial de lo composició titulada Altar del pianista i compositor català Antoni-Olaf So· boter. L'esdeveniment va tenir lloc al Recital Hali, salo que formo port del complex del Comegie Hali de Novo York i els seus intèrprets van ser els joves ¡:>Íonistes barcelonins Lourdes i Uuís Pérez-Molina. Aquests pianistes acabaven d'aconseguir el Premi Artist lntemational del 1993, guardó que significava e l seu debut en aquest important recinte El concert incloïa també obres d' Alexonder Scriabinj Brohms, David Noon, Ravel i Monue Infante. L'obro d'Antoni-Olaf Sabater va tenir uno molt bono acollida i els pianistes barcelonins van aconseguir ells també, personalment, un èxit espectacular que ha confirmat les excel·lents perspectives professionals que se' ls estan obrint als Estats Units, on estan fincats en aquests moments. Antoni Olaf-Sabater va aprofitar la seva estada o Novo York per oferí r un concert-conferència que va tenir lloc o la Manhattan School of Music i a la qual van assistir estudiants de composició d'aquesta presti~ioso es· colo. Per al músic barcelont, aquest acte va constituir uno experiència molt important. Al llarg de més de dues hores va interpretar obres seves o bé en va oferir d'enregistrades, com o base d' un diàl~ molt viu i partici· patiu o través del qual va poder comprendre i conèixer el moment de la creació musical als Estats Units. " Vaig adonar-me" ho assenyalat Antoni-Olaf Sabater " que allà el compositor escriu amb moltíssima lli· bertot. No s'enquadren mosso en un corrent concret, fet ~ue va afavorir molt el diàleg, atès el meu llenguatge eclèctic". Perque fo a l'obra esmentada, Altar, afirma que és la segona 8Ue li ~s trenen e ls germans Pérez Molina. "Es uno obro molt intensa, que jo qualificarip de romàntica de fina ls del segle xx. Es una obra d'un caràcter mòlt místic, alhora que és monumental i enèrgica". Antoni-Olaf Sabater afegeix que parlar d'uno obra ro· màntica del segle xx "implico uno visió molt aglutinadora de tota la història de la música. Ser romàntica de finals del segle xx in;Jposa una certa ideo de recorregut. Es uno composi· ció molt entenedora per al gran públic i, tanmateix, empro recursos molt complexos. Com a procés hi ho el concepte de deixar anar l'expressió molt responsablement, de fer com si un s'abandonés als impulsos emotius". L'estada d'Antoni-Olaf Sabater a Novo York ha comptat amb l'ajut de Relacions Culturals del Ministen d'Afers Exteriors d'Espanya. • D e l seu afftn. Ot•. Antoni {;at•ret•as i Vet•dagllet• ll•lus ta·e v e tlladoa• del pai;a•imoni d'Em•ie Granados. Estimat amic: l d iw ndrcs d ia 26 novemb r·e vaig assistir a L'acle E t-n t>l qual p t·cnia cos ofi(·ial la t·ccepció, per p;u·L fld dc Iu Músic·a dc Bal'Cclon a, del patrimoni Vlu~cu docn nwn tal cie qui 'n ser el seu sogre. el composilot· Enri(' Gr anados. \ oMr no hi t'l'a.¡.., rlnr. Fa uns quants anys que en!! 'a deixar·, desvr·é., d' han•t· quasi alb irat un segle d'exihlf.m·iu exemplar·, bt·i..,anta-cinc anys dels quals en rom h rncia modrlira amb Ja seva esposa, Natàlia Gt·anados. Vost1\ no eru uq uel!t divendres a la Casa Quadt·a¡¡, pen), lanmatt•ix. el record dc la se\·a figu ra fisicamcnl mrnnda i hu manament grandiosa plana' a vividument pn tol arTeu. En el tan nm sicalrecitul dc la jove• ~;opra n o Rosa Ma teu, en d torn de parlamen ts -cntr·p pr·cpnmts i r·uLinar·iA-; i, sobretot, era en l'ànim dc molt ij dels a¡¡sistents, s(·n¡¡ÏJ)Ies i coneixedors força profund~ del mrs r nllit i del més ençà d'aquell acte, en el q ual pe1· fo r·ça havíem de senti r , i de fet sentíem, .íntimtunenl el t·es,;ò dc Iu seva tasca. F.vila rÍ', prt· mo tius dr pud01·, estal viar-li dc r ecor·da r· d nwu afecte ¡H• r·somtl aliment at eo nombroses i s uJ)sl:ti n liví~>s imcs m os lr·e~ dc la seva categót·ia C{l te vaig tcnit· l' honor tan i tan lll'ivilegiat de rebre. A tTavés dc la r·elurió mútua, vuig tenir opot·tunitat de fet·-me una i deu moll pt·l'c·isa de lïns u quin punt vostè va fe r· fron t a la tasca dc pct·prtuarió de la memòt·ia del par e clc la sevu cflpOllll, nmb una devoció quasi religiosa. amb un afcl't<· ne t i trattsparcnl. am b una gener ositat en l'es- for\' indl'fuiJih le i amb una intel-ligt?.ocia i fino r cli¡,rr1es dt- I u~ ~· ' a c·atrgol'ia personal, tan ben afermada ta mh[. pl·t·una tt·njcc•tòi·in pr·ofes~ional eom a der·m atòleg. <fli t' vun fer· dt> ~Ol!lè una lï¡,rtu·a reconeguda intet·nal'Íonalm l"nl l'n i l't' l'ls <·spccialistcs més importants dc In S<'' a genei'Ució. Jo ebper·o qut>, aquest que comrntern, n o ser·à eJ nosLr·c dat't'<' r'rl"t robamen t. E l seu fi ll An toni. tan digne dc voslè en uqu(';,lu de' oció pel record del compositor· avtú, nw' n vu donar· les pistes. Jo confio , i desitjo molt intim amPnl, tllll' r n:. tornarem a veur<.' ... amb mo rin de l'oficia litzució dtd 11om del seu sogre -a qui cw-iosanwnl 'Otllè no va coni'ixet·l'n p crsona- com a p r opi d(•l noli audi tor·i. HonoraT' el record rlE'ls ava ntpassats constitu<•ix unn p r·ova d'ufir mnció de l a gener ació pr òp ia. l aqu l'~t és un mè-riL q ue, en el ras concret <[Dl' ens oC'upa, pol l'csult ar molt heu a tl'ibui:l a través de la figHt'U d'Em·ic Cnw ados. EI lllt'll c:omiat a¡·a . és. doncs, un a r evP-HI'C ... tan avini. cmn ho pt' r·metin els designis pressupostaris q ue aJuvo t't' ixin In ti del fetus qul' és encara l'equip<umlul.. J o espero qn.- alcsho•·cs vos til consider arà definitivarnl' nl ac·a hada la ~eva tasca cabda l, gràcies a la qualla cultu rn music·al dl· l c~ gcner·acioos fu tures tindn'i d ements j)C' I' <•m·icprit·-s<' amh la mcmòd a aL 'abast de la fignr·a d 'utJUt·sl gt·u n músic Cfllt' va St'l' t'I pare de la seva esposa. Del st'u affm. Jatnne Comellas e ! = ... -~ El ~- ;lll e PANORAMA e A T R XXV FESTIVAL INTERNACIONAL DE JA%% DE BARCELONA Ray Charles ¡ Sté phane GrapeIU, dos clcllssl cs d e l Jazz a Barcelona Diversitat cie gèneres amb encerts i decepcions per RICARD GI LI I F't•sti\ ui tle Jazz de Barcelona ha tingut enguan y un cert c·Heàr tc e de celet,..a<"ió, cosa molt natm·al. rn escaun··s Iu X.\. V edició d' aquest t·~cl<'' t•ni nH'nt. La pt·ogt·nmarió, a bund ant, ha tin~"Utt•l !'uràl'lct· edèetie 11 què obliga la gnlll !livr t·sitat dc gèneres que uduuJnwnt ugn tpa r i vague qnaJifi¡•atiu clt· j(l:;:;, t•guint la tendència que ja <·onstut:ht·m en l'ed ició d e l'any pustw l, Iu ¡JJ·ogramució ren tt·aJ tl t•l Festivn l "'Ito frt mnh uquPlls músi<"s i c)l'qtH•strr•s que mantenen nns lliga mKmÍ·¡¡ o nlt'n ys r lat·s amb la mttsit"a ncgt·o-um r •·icunn , i reser van t per a ls c·onc·c·•·t¡¡ mPno t·s i pe •· n Ics actuadons eomplt·mrnt à rit:s aqut'lls b'l'ups que pt·ur·t iq u l'li l'I;; gi:· m·rcs qua lif'iru ts t•orn u j uzz- t'O('k , fusió i aimilm·s . l~ n línirs g(' nrrals, l'11S sembla n n cr:iLt•t·i ar·r·t•ptalJh•, e ru•at·a que. com ja 11f'm IIIUltifr·~ta t en altres oca sions, hi trolw m a ful tar una major propot·ció dl' t'l'J)I'Cs<•n t nnts dr l'an omenat E 16 6ï6 ·'jazz clàssir" i "tt·adü·ioual". ón gèneres que podriem qualific·•n· com u espècies en pet·ill d' rüinrió i, prt· tant. d'acruí a uns anys potM•r· r ns d oldrem de no haver·-lo¡, donat oportunitats quan et·a ri mome nt dc· fer-bo. Entr ant ja a con¡,iclerat· el qur ha esta t el festival e n l'I ~eu drí'ern olnpament, podem <Lir q ue hi ha ha¡,rul una mica dt> tot: concet·ls que lu tn respost al crue hom podia prt'' t'urr, èxits remar·cablcs i algunes dec·epcions. El concertinaugm·al, homena tge a Tete Montoliu amh motiu el<•I s!'u 60r aniversari, donà un t'Psullat Jlf'l' sobre del q1te e u pdnC'ipi esperà ve m. Aplegar e11 un matr ix r>srt'nari un quinte t de músics molt joves i du cs figm·es d ' una a ltra gen eruc·ió, SPnsc una especial preparac·ió prrvia. podia abocar a una al'tuuf'ió ft·eda i protocol·làl'ia. Xo fou ujxí: Boy lJ ¡u·grove, trompeta amJ' tècnien i temperament. Lidet·a un quintt't en el qual mr, destaca una sòlida seeció rítmü·a, amb un baix i tm bateria amb notable <'!!paritat per a l su;íng. Gl'àc ies a aquest estímul imprescindible•. T Pte Montoliu i Jolmnr Griffin pogttl'rl'n dona t' el núllot· del que tf'nen c·om a jw::zmen. En un ambient eufòt·ic iconnmiratiu. jO\"es i veterans of!'t'Ït'{'U un concct·t dc molta empenin. amh nlgu n s moments de q u alitat innegable. El jazz vocal tenia una àmplia JH't'sè-nria e n la pt·ogramació d'aquest fes ti val : el grup Take 6. la famos<t N inn S imone i la també molt coneguda Betty Carter. eren eJs rept·esenLa nts pi'Ín c ipals d'aquest vrssant mu¡;;ical . Els resultats foren molt dt'Higua ls . Take 6, grup vocal ÏJltegrat pt't' !Sis x icots que eanten a cappella amb gt·an hahilitat i entusias me mTanjnmcnts atrartius i originals, obtin b'ltr un gra n tt'Ío mf. La simpa tia d'aquests nois.la se,·a capacitat p e r comunicar i. a est ones. el seu swing. e - m..-ihut'l'n llt• piP ui póhli1·. Tml·tant'''·Jll'rll. d'uu conjuntquf' e~ prc·~t·o­ tà 1'11111 a int\·l'fH't'l <f¡• Go~pd Song:-.. lw rn dt• tfi1· qnt· hi' un1 tmha1· a falta t· l' l' liiiH'i ÍI. t•l 111 Jlllll)t'nl. ;lt¡ue~l acl'l'lli ~nuuli ós i l'llllllllfl\ t•dor- e¡ ut> ht>m llfH't'l'ia t tant•·, 't·g;ult·s Pn alt•·•·, ¡!l'li f' ' dt• (;osppf. Quan hom ha ,cntil lt-,-, S tal'' of Fuith , l1·~ BtiiTPil S i, tt't·s. o t•ls .l ohlln) 'I'IIOIIIJISO n Sin~f' I'S, els Takt• 6t'l'ï.llftl·n 1''-l't':-sh·nnwnl lig ht. Nina. inHIIlt'. qut· hn viscu t <Hflll'Sis darTt'l'Hany;, dt·lu t'!'IHI H que li p•·orwn·imu1••1 fumÍ!~ vi lil'll!'lip My /Jab y just C'III'I'S .fiJr Mt• (umh han da SO IIUI 'U tft•f fl);)8), t' ll ri of(' I'Í LI 11 !'Oill'l' l'[ dt'l'l'lll'doJ'. Sc·ns<· Vt'll. s1·nsr gunf' s, lo('tllll p) piano li!' foJ·m a ah>-o lut anlt' lll. mt·t·;l nic·a . fou heu h é l' !'Xt·n•plc dt•lq Ut' t•ls 1/lfts.~ nwrlitt podt>n :1\'lllllil'guir, ~ i "'ho p•·oposf'n. a pu l'lÍI' clt• q uult't'\ o l p•·otl u t'lc. prr tlt>lt·•·inntl qtw t'!< lig ui. El púhlic· u plaudí unnum i una ligun1mí·s que no pas t'f li lli' '-1' ' n!- flft' I'Í lit'h tJ¡• l' l',..C'I'IHil'Í. l3t>ll) Ca •·tt·l'. t•anlant ci'C>,.til molt ptll'tinllat·. IÍ' tant!- clf'II'<IC'IOI'S rom allmil·arlol''-· . l'milla que l'l'~JICf' lt• d1· la sn u riu t't'l'l'U a!•lua¡·ió rn ll'(' nosaltn•s. qut• rlutu dc·ll98ó. aquests cla•·n••·:- hun Ull~!lllPnlal. p ,.,. la nost t·a hancla , ¡·ontilluc·m lil'llR<' 'aiora•· e l ~t· u lo cie \'l'li aft•t·lut i la :-t· va mam·•·a u rli fit·iosu clt• ln·hu llar aq llf'¡,t a \ 't'U. La q 11 a Ii la l tlt·l 11·io q lli' I' a N Hnpan yu l a t•onlrilouí sq.çu t·u uwnt a l Sf'll ;.,jt, lfuu tlt• lt •H lïg un'.'l 1nt'·H l'li )lt'rarlc•R dt•l Ft•li ti va l t'l'U c• l g uitarTi s la Pat Mc·tlwn y. l'li t' I eo11ju n1 clt·l qual dcstar·u e l lwl!· •·ia R oy l luynt·s. Aq u est H ' II'I'U mai 110 fw C'~l.ul Ull VP I'itul1le mt. s ir d 'ut·om pnn )'U III<'nt t•n r i se ntit t'li\ssit· dt'ltt·•·11u'. I~ I ~~· n joe de hn Lt•ria no :.e· s uhonlina al tlrh. allt'I'S mt.;;Ít'l- clt·lc·nnjunl. sinú tfllt'I'S drst· n volu Jl a d " fn r 111 a p a •· n I· l e I a a I el' uc¡ue;.ls. umh mÍ'~> o llH'IlP• t•neet·t. \ntH'OJIOI'I'icma. dnnes. l'ap mena de SII'Íil¡:f. mal¡{l'at r UJIIII'f'llt h··illantor dc· fp~ ,,., 1':- lïgnn·~ •·ítmi qut· ~. S i no hu¡ruí•.., t'!!lal pc•ltrc·hall tld I'Plllat·enhlc• Dan· ll ollancl al hui,. Iu mú,:ic•a tl'utfUP;.I t'tmjunt no tincl•·iu t·up VC'I'lt·hral'iÓ I'Ítmit·u. En aquPsl rontrxt. P al Vlt·tlwny t•n .; oft••·í ,.¡ St'll.'i arlapal<tdon< fot•:- tf'artifit•i ¡ru ilan·í;,~ ties q lli' . u la lla rr;u . l't•s ult Pn 11 na mi('u lltiiiHllnn s. 1~ 1 ~< H'\td'o ni s t a J os huu H1·dnu111 dt•fltos ln'•tl'nir una bona s o J1 0I' ilal . ll ' lllf>t'I'U IIlt' nl i 1111 f eelillg t'On s idt••·uhll• ¡wr n lt'll hahul l's. El jazz 111Í•s 1·l:'JSSÍl' tfl'l fi'Rtivul venin I'I'Jil't'lil' ntul p1•l Vt' nl'ruhlr violini!-.La f•·un1·1~~ Skph ull<' Gn1J>prlli. Dc 111HI11' 1'fl in<·n'ihlt• aq uest mú s ic oc lo~l'llari t·omwt·va t'li t'I.~ !->l'liS elits i e n la srva lm aginac· ió lo tu l' agilitat que ri PANORAMA R T e A féu fruuósja fu g ain•hí- H'i'\llllla un)"· E ls seus t·ecitn l~ llOfHT~I·ntt•n "OI'fll'l' ,.~"'S pet·ò tenen un gra n pnd<·•· de M'duceió soht·r lot tipu~> clt• púl,lir.... La M'\' u aclua!'ÏÓ fou un a lt t·c· cid:. ~~,ih d el fes li \ al cl't•n gtH1n). P e rò . Sl'ns dubti', l'ut·tum·ió mé:> rspe•·adu ent Iu clt> Ray Ch:u ·h·s. L<·~-o entrades s' hu, ieu "'ha11rit al l'H f' tlt• po<·s tlles de S!' l' pn;,ucles a la vt·ncla. L 'expectac·ió t• •·n l'llUJ'IIII' . EII'OIH't'l'l s' o lwí amlol' ul't u ac· it'l dt• Mtll't'O P a•·kt"l' (<·x-s¡D::ofonif\tH cl1• Ju•ne~ Brow11) i el se u I'Onjnnl. Lu st•va mú s i1·u dintre tlt'I S e;;tils sou/ i.fiw!.·y IÍ• un ft)rl regust twgro-anl c ri d t lllllt'-ntÍt'. Fnu una arluació am b m o lts bon ¡¡ Jno menl;; lJlll' t>l púhlic· vu lo r ii uml1 •·lares mostr PR d \·n tu siusnu·. A la segona fJut·L. I'al'lll ut·ió cJ¡• Hny Charles i la st•va on¡twslJ·u c·nml' ll ~u amb una inll' I'JII'rtaci{, inli'UIIM't•nd E'n t a cà tTt'C' d ':HfU<·:.tu. A c·mHinuuc ió Rar C luu·lcs fé>u Iu M'' a apuridó. En p ocs ¡,¡•gons la St' \ a n u!giu s· apodet·à del Palau. Tt'IIH'S d r la g •·n n època (Georgi(/ onmy mill(/. /Justr>d. Com e r(lin or com e slri11r>, I C(lll 't stop loi:ing You}, i ultrea, amu·¡·n l 'll~l't'l-1t:ant el púhlic. La ftll'~u l'li. JH't'i'oki\ u de la \'Cu de R ay Chal'lt•:. i ,.J M' li m ugnt·lismc manlenit•n ri públic fH'n tlt·nt d 'u n fil. EJ st> u lrrball u1nh PitN·Ial dèctl'ic, ft·nt-Jo ~onu r . d t· vt•t(U d rs, com s i fm, una p;uil t11Tn, u<·ahuva dt • C'I'Ca t· aqu!'st ¡· fiJna íiuic· qu t~ n1Hl1t~~~ posseeix la lll liSit•n tl 'nques l gt· ni. .i\1 eap d'mut t'li tOn ll lll'l'iJHtfu in lc• l'fll't'lac iÓ del se u primer gnm h it , W/111 I I say. Aca hat aq u ¡•stl!'ma i l'llll'll t'l Üt·i del púhlil' , Ra y C hurlt•:- u buudonà l' <·sccnari: d t'O II l'l't'l h uviu at·a bat. 1\1 Cap tf ' un IIIOIIH'nl 1111 IJ1111lf boy e ntt·ii impeluosun wnl u l't'HI't' II Ut•i i amb malt·~ mant'l'l'l> !'t)IIH'Il~lt a tles nmnlar d ;, fari :.to}., dt· l' t)l'qtwstt·a. L'entus iasme l'S I l'a n sfo•·mu 1'11 una protesta sorollos a. Un fi nul lamentable prt· a un l'fHJI'l' l'l ma¡,rnífi1· pe•·ò cxlmordinut·iamrnl l'll l'l. Dc les aJtn·~ ac·th ituts paral·f¡•ft·s al Ff'sli,•aL 1wm dr !Üt· q u<· n o p<ul•·m est ar d'acord am b la pro~ntm a¡•i6 als clubs i u lc·s <·omut·qtw~. t')l.l't'S!olivament roncliciuoada JH' I' Jll'l'!ol~Ínn :; d'ordt·e gremial. En canvi, eal <·sm.· ntar c·n l ' nli JII 't·te positiu , el cidt• ·'J azz i C in1·ma '', que ba tingutll o1· ¡¡ Iu FilriHl t(•l·u, dd qual dcstuea•·•·m un filin t'XITI·It•n I: Texas Tenor: The 1/litwi.~ ./11cr¡tt r>t S tory (1992) . En I'P!HIIII, un XXV Frs li val dt• J azz d r Bun· .. lonu dl' gnm amplitud. e n PltftHll han ultf'l'nut f>xüs i. e nr·erls amb t'l'l'Ol'$ i 1lt•c·c·prions , com no podin s t•r· d'uit l'U ma n era ert w1a manift•Htadó d' aqut•s tn e n,·eq;adtlt'a. ¡J,._ El ritme de la gaita p er DAVID PICÓ S . A llò IJ II <' t'S mou l' :> ! à 'iu. \ que~ ta Í's In mà-.;imu dt•l ~l'llp ¡rnllcc \1 Lúu. 1 la Sl'l u mó ~ it·u c .. tà molt \' Ï\ u ¡wn¡u(· fu 11111111'1' i IJUIIut· com sit"!. tnll't(·s d'un IICHt I'ÏIIIIt' de moda .. . Pe1·ò no{-¡; nuu. mÍ's fi \ iut{•, an tk , tun nntic l'tlllll'<wigtll~.dc la mf• s~l·u Lntdici u nnl ~~d.it·~u. :ir, Nu L uu ns 1111 g r·up de mm.reu lnldiciunul , pt·•·ò que Pnlén qn e Iu li'Udid{¡ 110 po t ~t'l'la I'CJWiit·i(i mf'eu ni1 •a i fu~s i­ Jit l':u da d e l passat. Ma~~~~ sovi nt In tJ·ndi t• ió Í's un a cu •·iea lui'U ahs unlu d'u n ft•l qll4' , 1'11 (•f SI'IIS Ol'Ígl'llS, ll' lliU Ull Sl>lltil i 1111 \al ur r¡uP lwm o blidat. P e r· ai,.tl l.u Núa no oh litla I'Pspr·rit ft•s Liu tir lt•;; rlnn,.r•;, lradidnnals i co nH·rl t• Í¡. t•ls M'liS I'Onl'l'l'tS t'li \'er·itables fel:>LÍ\ ab dt• •·itnw, hali i di' <'t·,..ió. [ lli'\il Í'H•[ que\ Ull ofe rir cili diPS l i , 12 i 13 de novcmbn· al CC'ntre \r·Lt·;,i'a T nulic·ionà•·i n;,. Cudu eoncc J·t rs 'a inic· im· amh ULl ruu·c•ll rlt• tem e,¡ dinllmict~ i cumpa«· lt·~ qn e ft•i¡•n rrcunh11· I' EI~c·ll·il'n Dharmu t• n H't·,ió gallega. í-s a dit·. um h ¡;ui tu. Dt'SJH'l-s \ an an·ihar una dotzt·nu de 11'llii'S mí-s, inll'l'ftrr·tuls umh o fi1·i, vi ttdilut i um•s u ull·s d ' humo ... La haM• sc·mP'''' í·s In m11Leixa: la •·c p c lit·ió d ' nua fna sc· utt'l()tf irn mo lt r·ítmjca p PI' J"Il'l dt• l' ius tt·unu•n t solis ta (gaita. flauta o~~~ ­ ¡.u), amb 1111 UI'Om pan ya nwnt pl'l't'ÍI'! i dt •si ndJnlt , que no ad lll l' l , pc1·ò, ¡;a in: s mulis os. An1 !oí·, a Lúu no és nom í•s 1111 ~-:•·up pt·•· !ou llar. Des d1· l'u Lt·e tzt• anys el st'H lll U'- illl Ílltt' l'I\S l'Ull U I'C'Vilafitzut·fa lllÍI ~ÍI'U tJ·ncfi,·io nal ~a llcga, sen se ohlidar· uit l'es inl'lu t'- nc ii•S mu s ieals. Els seus COill'l't'lS SÍI II 1111 v ia tge t'ÍllliÍt• qut• ptu·lt•ix rfp Calít·iu i Pot·L u ~a l i l'u por,u tlt·s c:sptH'tuliquf•;, a l'es t d'Europa. A>oia. Aft·ien. èl Cut·ib. I l'la ucla i pol rPII'OI'Ctlir t•n el Lt•mps lins a Ics Cuntigns LU t'rli e \aJ.,, Tot i ut¡ues tn ba.-rcjn d'in flu t• nt'ie s . ' a Lúa n o cau e n f' I'~'> Jil'l'lllaei{l f'OIIH't'Cia] o en f' erfl't'lit•Í;,Illl' fr·h ol. \I conlrm·i .la SC'- U mÍJ~ie<t liCI{- -. una fu 1>iÓ d 'c•s tifs '!inÓ una nto~lra ll'e ... til ~ difet·cnls amh UJ l C> ix t·mm1: la lraclieiú. AqtH'S l I'CSpf'Cll' vels li'NS dif{'I'('IH'iuls autò1·tons també es va 'Cili'(' •·eflt•etil t•n l'esforç del gl'llp pe•· udn·~a r·-sp al ptíblil' en t·a tal à. Nn Lóa no és 1111 g•·up t'll.pe rim f' nl<al ni dr t't't'IIJI<' t'nl·iú i con~1· nari ó d c lll l'lntlit•s untigut•s. No prc téll convt't·ti•·-st• l'li un mu s t·u tic mús iques tradi c iona ls . u L(Jn fa qnr les ca nçons ll·adj c iona ls s nnin ro m quan no e r·en l l.'a cli uionull; i l's Ior u\ t' l1 p e t· fe t· fes ta i e mbri 11g ur l' cs p <· •·it. P e r· això la seva rut.a pet· la mú s i1·n lt·n di cio nal és una •·ut<• vjva , JH' l'IJII r t·n cu ra avui coose•·v u el nèt·tlll' tl'aqn c ll a antiga c mbl'iagu csu. J és que no totes Ics ntlcs s'acabl·n nmb la del Ba k nlhl ni totes les e mbdugueses amb 1111 con ti'OI d'alcoholèmia. e PANOR AMA e A T R Cons idera cions a l'ent orn de la VI Most ra de Mús ica Cont empo rània per DAVID PICÓ S. n u mos tnr , s i voltenil· \U · Ior gc n i' r·i c·, h n de ht' r npr·eRc>ntul iva. I Hi In mos tnr (·s dc• música •·mrt(•mpori\n iu t'l1tem•m c¡uP ham·in tic• c·omplit· nn nitre requibil: la difusi6. Fent un t• up d'ull u Iu (II'Ob'l'furwt·ió de la V I Mos tr·a dl' Mús ica Con tc•urpud ni u enmpt·ovt•m que• La major part d'obr·e¡, t•r·cn J!' Iu tlf.cada cldb not·antu . ft·Lnormal tenint en com pk que és un n m ostro de Iu músien UI'· Luul , no clt•l Hq~Lc vinl. Pc·t·ò no éA tu ut n01·mal Hi pc•ns•·m que Iu músi(·u eoult•mpo r·uniu (·s e l fr·uit d e cot'l't' lllb nmsicnls nnl!·ri or s, St'IIM' c>ls quals no PS pol l'O IIlpl'<~ndre qu (~ és ni d ' on vc• la mÚ¡;ien cl..Ls nos tr·r·R dics. I si una m ostru r·c·Hulta incompn:ns ible o estran ya pt·r u m olta gr nt, aJcshor·rs {o¡, qne l'oL,jceliu d e la difusiú no s' ha eomplc rl. Com a r·r•c· ull d c In música artual, In .\1oslt·u Ht M't' brillunt. E l p t·ogrnma recollia obt·es d · auttn·s molt jon·~> r·om Waltc r I ies bauer o lsr·ael David MarlÍn(•z i I'H tre nes d t~ J cp uix, J\ 1het·t Llanat. i P ere Cast•;.., enlr<· d'altn·::. Am h~. un a mol:Hra r·esh·ingidn a l'actualitat musica l t'R molt inlcr·es!lt111t p e r· nis es p ecialis tes, p e r·ò no pt·r· a l públit· t'li g(· nc ral. De fet , l'escassa ussistènt•in als cont•er·ts va eonfi•·mar-ho. i o es pot d onar a conèixet· la rnús iea dels anys nonrnta si a huns 110 s'h a fc•l un esforç conjunt per· difo ndre Iu música del srgl<· vint. Quasi tothom eont•ix o ha sentit parlar dc P essoa, Kafka , J amcs J oyre, Mo rwt. F anrlins k y, Wi ttgenstein , S artre i altres noms rluu d e la t•r d tm·a del nostre segle. Pc t·ò, i dc C hn r·les I ves, Edgnt· Vun~se o Br·uno l\lade rna? Cal, dort cs. un pluntejamrn t m(os coherent , globalitzad tll' i Jidàcti1· , si <·s vo] difnndt·e la mírsira d el nostre t e mps. tant la d'ara co m la d el!; "clàssics". No es pot dlt· qu e la Vl Mostt·u ignorés els c·ompositon; rapdava nle r·s del nostr·e segle. Vam escolta r . p<'r exemple, obres com Dl'11sity 21,5 d e Var ese o Contrasts d c Bartók. També obres d <' noms il ·lustrcs com Mcssiae n , E1·nest o H a lfftf' t', H o m s o :\Iontsalva tge, i altres p e t·son alitats reconegudrs com Bcdo, Xenakis, Guinj ou n o R eich. P r r·ò, e n cara qu e significntiu8, aquests noms van ser escassos i dis tt·ibuïts massa alealòt·iamcnl. U 111 ;;e ...~ El 5. e. ,;¡¡ a:. ......= 18 678 Jep Nuix eatrenà una obra ala Mostra A més d' aq u e~ol pi'Oblcma intern, r eft'l'('lll u la con(·t·pció de lu Mostr·a, n ' hi ha un altrr d'cxlet·n qu e l'u impos¡:ihlc la difus it): la maneu de p ublicitul. Una l\lo;.Lt·a deixa cir tenir sentit si no té quasi ningú tl qui mostrar· e· I seu proci rwlc. Pt••·ò e om a r ec ull d e la mú Ai<·a més ac tua l , la V1 Mo11tt·a va set· un èxit. Vam escolta r nornbt·oses Cl:>lJ·en cs i primeres a udic ions. No van faltar obr es de compoHilo t·s t· eron<'guts, com 'Xavier Bcngue r el , Josep Soler. Al b e •·t Sar dà i molts altt·cs. Finalment, d esprés d'Pscoltar la música m é¡¡ nova, vam extt·cure algn•ws con sidt•nwion.s globa l¡.¡, La més clara és que l a m ajo ria d. autors jo,·es tcndci.xen a utlützar tots e ls t·ecursos musicals que s· han anal d csco bl'inl en dècades anterior!.. pPrÒ sense a filiar-sc u ra p tend è n c ia e n partíeu lar. tilit:trn les n oves possibütat~>, però com a simples possibilitats, no com a formes de com pt·omis est ètic . P er tant, assumeixrn les innovacions pl"t'Ò no l'esp er·it d'innovació que les p ossibiliLar.laixò és a ixí perquè. des¡H·és d el tnm r·u me llt estiitic cie principi i meitat d c segle, sembla que ja n o queden pa trons pet· trem•ur: són tol~ Lt·cncats i als compo&itors actuals n om és e l s qu eda 1·eco llit·-ne les miqu es . Aq rt ('Sta tasca d e r ecol·l e c c~ i ó, l a veiem en l'art en gt• ne •·al, i la fónnula és la mescla, l' erleclicisnw. Doh dels ,.a <·omposito r·¡¡ qu e m és ¡¡ji\,iument sa heu articulur· inlluèn eics molt di ve r·HCS, fï n s i Io l exòtiques, són J es ús R odríguez Pi<·Ó i David Padrós. dels qual, a la Mostr a, va m c•scoltur Ics n ln·cs .Jardí tt GuiuPrny i Ghiza-iRuh, t·cspcc·l ivamenl. Pct·ò ac¡ n csl eclecti cism e . p•·escnl a la Mostt·a, tf ducs con M'qiièn cies. La prime r·u PS cpre aquesta mcsda irrtpm·cinl d 'l'stil~, fa qtw, sovint, Iu c·omposició penli cos, per·sonalitnl, hOlatge. F'altu intensit a t. Aquest •·rtr·e tno neix ant, sinó qu f' sot·gei.x am h la modernitat urtíst:icu. N ietzsche va ale rtat· yut~ l't'clecticisnu• PAtètic· rnotl c t·n era e l símptoma d'una c ultunr tl ébil basa du en l' apu,.t· n çít. I t-s aquesta poeu d e nsitat estilís tica , la qn e fa q nc mnltes ohrcs d ' avtti r eRultirt efú:nc t·cs, com llJ1 poema sense rim a . que s 'oblida després d 'escolta•·Lo. Un a1tt·<· invento¡· dc la modernitul, CharJcs Buudelain~, ja detectava aq1.rest fet en escriut·<·: " l'obt·a d'un c<·lèctic no dri.xa reco•·d ". L a segona conseqüènci a és qut· aquesta p]u,.ulitat d'estils i inlluè nt'ÍPS acaba per fer-se familiat· , comnnn, convPn cionaJ. La lwte r ogencÏIHl indiscrimin ada s · a ca ha tt·ansfol'mant en qudrom h om ogeni , pn•visible. I aq1rest tampoc n o és un r ett·et no u. Ado r·no parlava l'an y 1955 clt· ·'J'en,·elümc nt d e la n ova múl'icn'' . U n exempl<·. L'ohn dr l'any 1961 ln uenció m òbil, de Mebt•·es Qua dr·c ny, no ha resistitmal!sn bé el p ns dels anys i s'h a con vet·ti l en un a p<•çu dr musen dr l'estètica de principis dels sciJ.an t a. En carl\ i Choros núm. 2, una obt·a de Vi lla -~Lobos dc l'an y 1924, que tlilllhé va m escoltar u la 1\lostrn, conser va encara tota la S(•va o d ginalitat i dinami~:~mc. P otser per acruPsta impossibilita t d ' uHJ ovació , l1·s actitudH més illnovaclores, lt·l. I r obem . tol sovint , e n l 'àmbit d c l 'elec troacústica amb noms. prescnts a la V J Mostr·a. com Eduardo Polonio o J oscp M a nuel Bc•·t·nguer. I per aeallar. un e logi: la quaütat dds intè t·p•·cts, rnajOt·ilàl'iam ent joves. Només eu) citat· tn•s Pxemplcs: el grup Música XXI , amb Mitrue l Gaspà com a clireetot·, els so üs tes d ' Ibert·à me r a, amb músics jo\ e& i recorwf,'ll ts com Màrius Diaz. rt·gi Alpiste o Magdale na Martínez, i finalment e l ta mbé jove i experime ntal director Emest Martínez-lzcJ uicrtlo al capdava nt dc l'OCB. PANORAMA e ..... r OIJraztsova, fidelitat al liceu pe rX.C.-D . E lt•na Ol)l'azlsova ha tor·nal ui Lict•u umb un r·ccitaJ q1re li vu r<•por·tur· un important (~xii pc·r·sonal. És una drls a r·tisll'~ que· hu t·stut St'mpr·r lidc·l a11'eatr·c , on, pr·ohahlt·urt·nl, s'ha avingut a Ln·bullur· t'li t•ondicions que no sempre er·cn Jcg Òpl iru cs. Es pol lw n dir que els liet'istes h <•m eslut uforlurutlb en tenir· els g r·u u¡, pupers dn nwzzo-so pr·ano (A um cr·is, ¡\zrH·c•nu, Ebo !.i, Cu rm en. Dulilu, Bouillou, Suntuzza •... ) srt·vits allt'ruuli vunH· ut¡wr· t•nnlan ls cxeepcionuls t(LH' ulïnnon (H'I' tol IIITf'U que dut'n Bur·cdouu ui cor·. La calidesa d el r·c tr·ohanrt•ul d"Obr·azllwva amb el "bt'U" públic d el Licc·u. l'h(JCt·ialmcnl el dt'l~ pi bos alt¡,. està. doncb. mar·cada )lt' l ' Ja ('OITI'S(HHHJ(' ncÍu. En ri pir dt•lu rama, la gr·an caJrlanl r·ussu dt•claru ha vc r· adoptat una filosofia dt•lu 'i du t (IH' l'allunya tl<·la competili,·itul i el t'I remolí del •·stur· system··. Això compcH·ta una scr·cnital qui' es t·cflc<·tc•ix t•n una t'lupa m[·s tr·uncpril-la dc Iu t•nn-eru. t•n Iu fJU<tl pol minvar la quanlilul eh· Ln•hull pet· tul de manlcnir·-nt• ri nive ll qualitutiu. OLrnzLsovu r·onst•r·\ a Iu vru ¡wàrtit·umcul intuc·tu: t·uhulosu, l'osl'a i opulenta clt• tinrhn· , nmh uns impressionunls ¡;r·c\II S dt· c~on trnlt i un aguts fò cilnwnl us$olits (u r·n, ¡w r·ò, una mica més t~u r·ts). Lu cnn lunt snp el que sc n'espt'r·a i ho oft·rt•ix. Més que una línia òc•put·utlu o s uhtils upronfudimcnts p~it-olÒb'Í<·ll, < ·I que u·an~t porta el p(tblic fins ui dl'lit·i bÓn t'ls cf'ecu·s vocals. En cons!'qlil'rwiu , fin s i tol le~ eançons dc T;~.uikov~ki i Ruahmòninov. beUíssim fat·cimt>nl u un pro~ruma de tall operístit·. 'un MJ nu ,.,.,rcssÍ\ rs, poc "salonièrr~ ., i com JWLitcs àt·ics un u mit· u tr·ul·ult·nlct.. Lt•t. ar·xicon<·gudl'S dc Dalila. Sunluzzu i Iu Pdnt·t· ~u tlt• 13ouillon 'an t.cr ra nlutlt•s u pll' nu suti¡,facció. La velUaclu \ ' U tenir·, peni. dos momPnts culminants: 1111 dr nrgatiu t•n r arieta de Luurcllu (Cionni Se lricchi ), e n un " Lo ur· dt· for·ec• ,. dl' I Iol fora dl' lloc, i un de positiu t'n In gmn <·serna dc la Comlessu u /-(1 Domo df' PiquC>s dc Txaikovsk i , <·o r·pr·c·rwdorn JH'I' la inll'nsital del ne u '· putlws''. Lt•s pr·upinc¡, - lcR duc•s òr·it·R cic Caruwn , Azuccnu i Clrorlouc- va n p<'t·Uongar· t•l pro~:o~nulln alt<·rnurlcs amb quuo·r• baludl'.s Lnulil'iouuls t·usscs. El lïnul va set· uuu uutèulicn apoteosi. La cantant va est ur· uconrpunyudu al piano (a tapa bai;~.adu! ) pc•r· Vuju Chaclun a. que va lt•nir· uru•s dnvullndcs r·ef'UJT('nls en d ni veU M'nsc consct(iil'rwiu aparent so br·e la prestac·ió dc Iu t·untunt. R T e A M. Lluïsa Muntada, en un moment dolf per XAVIER CASANOVAS· DANtS a cut-ret·a dc .M ut·ia Lluïsu :\ltmtadu ha eni rult•nuquC'Ua e tapa dolça qu e~> 'unnnwna madu1·es u. A la lH'llt·su intrínseca d ' una veu dl' sopmnn lít·ica (quP e lla sap instal·lut·molt b(· t•n la tessitm·a ' ·spinto") s' tiiH~i xt•n c·l poümcnt d\Ula tècn inr cic: c·u11l bl'll ped'eccionadu, un b(nt gusl nullll'lll , trna intcl·ligc~ncia intr rp n~lutiva que la duu a aprofundir d SPnlit ddstt·xtos liededstics (i u confegir· uns ¡wogrames molt interessants) i. " lnsl, but n ot Ie a st", una " ni Ht·nc•t•" c'!H'to· aiea qtte palesa una espontluwïln l tradt:üda en tma comunintbilit ut fii cil amb e l seu auditm·i. És. sense cup mt·na dl' duhlt•. unu d els nos trrs at·tist es mé~> t•ompll'll' i assistit· a un dels seus r ecitals és nn motiu de satis fat·ciú. Fa anys que procu •·o no perdre ' m e ls crue fa a Barcelona i el mC'u apt•ct·i l's t't'nova en cada ocasió. Que t•l seu nom t·omenci Lot jus t ar·a a l ntns<·<•ntli•· ui gran públic és una dt·mostr·uri6 fefa ent de Ja migradesa dd nos I re t•nlot·n musical: en un puis nonnalitzul (i ho dic tant per les ius tiltH'iOtlli <:om pd s hàbits del públic rolls11midor) , t•lR L m·Li~tes com t'lla tenen les agendt>s s a turudt·s dc compromisos. Ens manq ut•n, é;, e lm·. s ales confortables on organitzar cicles rrgulat·s dr mú:-ieu del format més íntimistu. AquC'sL comenta l'i ve a tall dell'C'Cital dc Muntada al Casal del i\letgt• u ¡wíneipis de novemhr·e. Li va fp¡· <·ostul Òs<·ut· Boada , lln pianista qttt' dur·r·c t·um Pnl es mos tra e1wurn 111és inspit·uL i d etullis t·a en acompanyaIIH"nts plPn s dc s ohtilesa. A Ja prillll"· r·u part rlt•l p t·ob'l'ama, can~ó cula luna, umb peces de Toldrà, Mompon (<'nlr·<' e lles, el Combat del somni) i Montsol vulgl' (amb unes Canciou<>s negras, que Muntada cunta de fon1111 idl'ulitznda i com una mica drs pl'('IUl d c Iu cadcn ciositut antillana que les fa ímiqurs). A la spgona, Lieder tl<· B•·ahms i, o m e t·a,·ella!, d'llngo Wolf. que la cantant va vole •· ex plicat· una a una. aban s d'e ncetar- ne el blor. La se ,·a volunta t pròagògica s · <·s tén fm s a ¡· cxtt·em de dcmanu•· ui públic que s 'abstingui d ' aplaudí n :nlr'C' canc;ons consecutives. Tant de bo que ut¡ucs la exigèn cia es fés exlenl'iblr ni~; recita ls al Palau i nJ Liceu, óu nu es r especten ja ni les pausrs enll't~ <'sl ro fes d ' on mnteh: text ... Savall i la coneguda perfecció perx.c.-D. n dos cotH't•rts programats, que inaugu¡·aven oficialment la L<·mpot·uda d 'Eur·oconce t·t. s' hu pt·csentat al Palau dc la Música .Jot·di Savall. amb les dues fonna<:ion s 1-10bn• les quals la s<•va projer<·ió ~s m és COnstant dan·c t·ann'nl: r Ol'()ll('lill'tl anomenada Le Concer·L des ~•tions i el cor mixt CapeUa Reial dr Catalu n ya. Els pt·ogrames va n ser monogràfics: el dPI]Jt·i me•· elia va es tm· dC'di c at a mú s i ca de composi t o n ¡ palatins a l'entorn rl4' VersaiUes (Dumanoir, Mat·ais, Lully, Ranwau) i el segon retia homenatgi' a Cla udi o Monte verdi Pn complir·-sc els 1t'r-Acents CÍIHJ1Jan ta anys Jp la SPVn tllo r·t , amb un pt·ogntma q nc oferia nrudl'igals "guerl'ieri cd amorosi ", u Iu primera pa rl, i ohr·cs d ' inspít·ució mariana, a la segona. El Palau es va omplir d ' un pt't blic seduït d'antuvi i l'èxit va set· grau (' li ambdues ocasions. AJu·u vegudu, Savall va fer palès que no nomrs rs el gambista més "en vogm·" i amb mi- E llot· "màrqueting" pet·sonal cie l'ar-tunlital, si.nó qu e és un rliJJamitzadol' de gr·uu t'ficàcia d 'esc udet·ics inlt>· gl'::tdcs per exccl·lents pt·oft'ssional¡;, lnteqJI·etada amb in s truments o •·iginals per Lc Concet·tdes ' alioos, la mtrsica palatina d e Lully (el Grand Ballet Royal dA.lcidiane) i d e Ra mt'au (dc qui s'havia seleccionat Iu s uite d c l'òpera Les lndes GalunLes) va r·esplendir en tota la seva bellesa i ltna mica alma•·ge de pruïges his tol'ic·islf'S e¡ ur ·' es tet·eotipaven ., les ubrcs i que semblen havct· estat dPiXtJdes dc~ banda en pro de la simple musicu I i tal. AJ l'ap de dos dics era la Capella llria I d c Catalm1ya amb e l pt·otagoni s m c de l'especiali sta df' r e nom mundia l en les tècniq11es d e l cant allti c que és Mon tserrat J?igu e t·as, qtti omplia el Palau d 'encís amb quulrc dabonrtlí.ssims macb·igals (<'nt r·e ells, el punyent Lamento della Ninj'a) de Montevcrdi i uns Ccwtica Beatae Virginis tocats i cantats amb una sen sibilit at pt·òxima a l'ideal. :: -~ ... 1!1 ~- ~- 111 e Raimon o la normalitat, a l'Espai PANORAMA T e A R Un Liaclt'' de mar blava 11 perJ.c .c . R uiutultltUJIIIjiiiUrt•tWt'llnt'itlf• I) I·:~ pui , nn ui lluq: dr· qt"lzt• l't'!' ilnlr; (u mh 1111 pi•· ub~ulul) lt u oft•l'l 1111 ··~pli·1ulid t'XI'r<"ic-i fit• tllll'ntnlilul . Du n 't'l'U f!llt'dnvut·l n•t·onl !'IWIII'U furçn 1 iu tiP In ¡II'U II ft•stu tlt• 1'(•n y ut·nnçu nuluo·umpln¡.:ntln i nurei s is la Hi~nllic· ut l u ¡wt· un 111111-(111' l'f•c:i t nlul Puluu Snul .ltor·di . At·n hn lor·nt lt't• piljnl' fu stn tl ' l~t•mit·i•· lt• do· ln·hnllqunlicli i\ r•mtere lul l'li III Jll l'~ l Es pai 'JIIt', dt• Iu rnil tlt· llnnwn MuiiiUIIt't', Ht' nth ln o~~n lir ,.¡~M' li s ol;j ectius m Í'~ ~··nuïn~:,,.,., ir Iu nu'ts ira t•u tula uu eh• Iu furrnu rnÍ's uu t i-rllit•u i mí•s nonuul pu~sihlc •. 'l"'' ,.1 111 I t' l't't' 11'1'1111' nc·nhnl cl 't'Mtwnhll' uclc1uin·i" uquí un IHiu r foc·çu u ·unst·cncl•·nl. Lu "'""'" Cn nçít cln r n•ramcnl ha hu¡::ut clt· rt•f•Ítt•rt•r n l'c·,~n 1·ip i la lt>ràpiu !lt• 'I. Itt'. ""ini i1nitoli1 a i fin, i Io l nmlt r i rt·¡.:u•l d c• C'llllt't' l'rt 1111 l'l't'I pr·m ilw inniqmt·. pc•1· n·•·up•·rtu· un u H·u fJU I' un;, a 1 atur• lai,lllri<·~ i ,(,..iu-l'rort i'uni rs i ,(,c·iut•uhu rulo, '''JH't·ífit•, li lau1 ic•n ,•, Ironca l dc la fm·mu mí•s !II'U IIItnrc·u i lnm ud n po .. sihlt•. Tunucull·ix, "·mhlu fllli', mil:u u mi<·u. lc· ~ uigiic·~ t•u utt•nf•c• n u n•ltJt'IHH' a l sru llit cn(·s 111llllncl i ch• ln mit d 'i11iciati1 cS :;oviol Nt•nzillt•H, ¡H·rt. d ' ccnu 11111t·nlir•ilat innl·gulclt· , ~ ·aiiJi rc·n nu cc s hu1·i1 :t1Ht~ olwrb a l' PSIIl't'IIIIÇII dt· t•n c·u u Iu c·t•t·ccp••c·¡wiú d ' un eb I'OIIl' l'l'lc·~ du~i~ dc· 11111'11utlilul. lnu e m n·c·u d ' in,il'lil' t•n l'llc·r·mp , Ec1 UI JII I'SI l'llll l t'~l, ¡•I fc•l qcc¡· B a in wn luc¡;i 11111ph•c·1 ~l'l rto• clit•s clc•lm!'s d c· n ovrmhrl' 1111 111111'1' 11111 voc~t tc·inn nlntl'lll ¡;euu í 1'0111 d dt • L' E~pui , i qut•. pc c· clt'~cumplal, hu¡;i oft•c·t ulc·u¡·l iu~ mnltc•"timuhlt·s a ls se t mil t•8p!•c·l uclu c·• c¡u c huurun clr•s lilat t•n tHJU ''"I~ n•<'il n l ~, t'lli s Pmhlu un ff'L d'una n·llc•1iuwiu m(os I¡ UI' nutu hlc i cru c posa un fiwmoh dl'liuicla r u e l pr·oc(·~ a què m 'esli<· rt•ft•l·int. Raim on ~ ' ha mu ~ lt·at poh•nl, truu<,mt'lc•n lt•l ' ''li ¡lc• lit dt• •·ant:u·. la s eva ¡•cwr¡:iu 1'1'111!1 udu i lamhé Iu imalge d'una ' 'l'nu t'l'\'tlli' a muh ric·a lwn 1wn·eptible en r i'- "'11~ tlurl'l'l'' l('lllf'S, IOl~ f•ll!o lllO!>IJ·ad oi'S d'una t•norm<· 1 irlualitnl comunicalila . B uinwn h u tingut Iu inte lli gi-n<:ia cl't·lilur· untt•rior, 1l'l·ll'ïluh que el van poc·lur· a uc·c·f'Ji lar acTtmjnnwnt;; " aiTr' il.," o " uc·lualil.tnh '' qu e 110 esq u eien a la itlio~im•l'ii,iac cic· la ~r· vu músit·a i ;;' ha prtlll'l{it umh un c•li•·icnl e¡ u urie l dc conlu -!'IJIIU'uhui" i viulon c·¡•l ugcmchulunt dues ~11Ílu c·c·t·•-<· n u lici qcH·hac·ons lituïltnmhó unu icua t¡;c· ¡wt·c·t•plilJic> dc· volun tat oormnlil.-:ndui'H. ll um podl'iu oc usa r un es C't'l'll•s III'C)c· livilulb I'Hic·r· lat<•uts i cxplícit C!I JIC' I' IIIII!!' I'IIIO~IIllgi~ IIIC C ll e la SI! US 1'0JII!'tllal'iS l'Hil'!' c·unçó i t•a nçÍl i per un s uf¡•ctc•s id•·ològic•s potst·r· formalnwnl poc renovuts. Pr I i ls t'f>NSf'rs, sq;urnment inrvituhlf'li - polllf•c· nqttí lumbf. hi •·up el terrut• ' ·nor·malitut"-, c¡uf' , 11 lo fi. ni esquilxt•n cnínimaml'nl uno r l's ult an t uh ,nlutum (·nl fc·liç. perD.P.S. L lui;; LlaC'h va pn·¡.a•nl¡u· t•ls elies 26 i 27 II OVt• mhn· , a l Palau Sant Jonli, PI RI'U nCtu disC' Un pont lh' mor bfa v(l dedicat a Ja pau entn• t·ls 1whlt's i l'I respec t e a Ja diff' r è ni'Ïa. EJs dos cooct•et& va n M'L' un <~,il. Res no ,·a fallar: l'ampli l'I'Jit't'tOJ'i, c·l so -realmen t ma¡,'llífic- . l'I nít id j¡ll' de llumS. l' runhirntaciÓ mcdit(•JTànÍa. els músics. PI nomhríh 111íblic· ... EJ co n cert es 'a cJi,idi•· rn tt·cs par ts. La pt·imera 'u co n~oi!oli r· !'n un recuiJ de temes anti!'!>. IJlW t>l pt'tblic· espera1·a amb t> ntu~oia ~omr. Cal dt·btn cat· els a•·ranjaments . a<·urut;., -.uau;, ilmaginaliu;,. en d i> quaJ ~ t·ap in-.tJ'IIme nt domina1•a ;,ohn• la n •;,ta. I tamLé elsm(rr.ics . que van int<•q•rttar e•I;, temes amb gran sohr·ietut i ofi!'i. Potser tUl únic r e lJ·e J: l' hà bit dl' molts cantaut o t·s de re visto· i m o difi c·a r ve Us te mes . En Lluch tt- lldl·i>. a •·ccontlu.i.r Jes anlibrucs can çoni'l c·up u ls se u s nous p atro n s mu s ica ls, mrs jazzís ti cs i ric·s c•n muti s o1;. Pt••·ò tnolts pr·c ferim les vc r·sio n s originu iR, me nys sofis ticadell prrò amb mí·~ intensitat, esp ecialnwnt en d;, <· mm~> dl' El bandoler i Pnís petit. La sego na part va <·;,tu•· cl edi<· aclu íutc•g•·a mc·nt a inte rpreta•: Un pont de mar bla V(l. Es tTacta d ·u n a obnt lla q~u e n què s' ar·tic ult•n difcren t:; nwlodit•s a partir d e la sucressió d'PKtils p r·o piiS d e Ja cullura medilcnània. El tt•xt està esc·rit conjuntament IH"'' Llach i pel poPta Mi4ucl Mut·tí i Pol, que ' a re b1·e una emotiva ovac-ió l'll RO I'lÍI' a l'e,cenat·i a( fina( dl'l CO II('t't•l. Globalment. r obr a és un xic Íl'l'eguJa r. amb moment s brill unts ofegat~> Jll'l' una exces>t:Íva r e ite•·ació tt> mà tica. En cami . la :.ínte;,i deJ'ohr a oft·•·ta en un b is \ a r esuhar espl;.ndicla. Cal des tacar la bona feina dds ~c t­ zc músi e~:o i la col· labomció de I1•Rcantant!. \mina Alaoui j Nena 'v ent'banou. La l!· •·cera part. la va p•·ovo1·a r l'I púbUc amb els seus aplaudiment!;. qu<' van uiJarga ss ar-se nna m i!'a exigí·ncdament, co m acosturna a passar e n els co n cet·ts a casa nos tn1. .)u ~·· sap , s nm gent molt agraïd a . Llacl1 va cantat· més ca nçons autil:,'lles, on no va n falta•· El jorn d e ls mi.~Prables , La g allineta i, pl'r ac:abat·, L 'es ta ca. En d !'IÏniti va . tr·cs ho t'PS rl1• Llad1 que van pa ssm· rà pid<emcnt i rll' les quals tothom va sortir feliç i sa lis fp t. TEM A s obvi que les funcions de naturalesa monàstica de la comunitat montserratina no se centren medul-larment en el conreu de l'art musical; una evidència que no es contradiu amb el fet que, des de te1nps immemorials, la música hi hagi ocupat un lloc rellevant. Moltes i molt diverses raons avalen i legitimen aquesta asseveració : entre altres, la vella concepció de la música com un art, no pas únicament estètic, sinó també analògicament representatiu d'un ordre sobreterrenal i com un vehicle de comunicació amh la divinitat, l'hi s tòric paper de les comunitats monàstiques en la conservació i la transmissió del saber, la cultura i les arts i, finalment, els lligams perennes de la litúrgia amb la música. Paral-1elament, la història musical de Catalunya és deutora, en un grau molt alt, de les aportacions montserratines, tant al nivell de la creació com al de la praxi musical. En el primer sentit, parlem de l'Escola musical montserratina, ja sigui entesa en un àmbit acotat als moments de major representativitat històrica (els segles xvn i XVTII) o bé fent-la extensiva a la globalitat d'una activitat que arriba, de mane- ra ptúxant, anili els inevitables atzucacs dt- lt-s circuu1stàncies de les diverses èpoques, als nostres die . En el segon, hem de considerar la irradiació a l 'exterior d ' un centre de formació musical a través de les personalitats que n ' han rebut un sòlid aprenentatge. L'Escolania del monestir ha assu1nit, entt·e altres comeses, aquesta funció, que es pot exemplificar en diverses individualitats de temps passats (com és el cas de Ferran Sors, per citar 11omés un exenlple) o presents (pensem en els nombrosos exescolans que avui, en la vida ci vil, ocupen ftmcions importants o realitzen tasques relle vants en la vida musical de Catalunya). Els aspectes a estudiar són amplis i extensos . En raó de la seva importància i per tal de mantenir un màxim rigor en la nostra exposició, hem dividit, excepcionalment, aquest "dossier" en dues parts, que seran publicades separadament en dos números consecutius de la nostra revista. En la primera prevaldran els aspectes històrics i litúrgics del tema . La segona serà centrada en la institu ció de 1'Esco] ania i en el seu paper indirecte de dinamitzador de la nostra realitat musical, particularment a nivell pedagògic . El paper decisiu de Montserrat en I~ art musical TEM A . Montserrat i la música per SEBASTIÀ M. BARDOLET \hol dt· \Junl.ot·rrlll e utal11n) n \1ítl'l ica I Revista MusiC'al Catal a na '' ha Cl"<'b'llt oportú de dedica,. un ".IOJ~c:gl'iifie alt t•ma "'Montsen·ati La mú- su·u . Em pl au cl ' c•m·up~·uJur aquest número , perqu è t'l'('(' sinc·c· •·n mcnl que es pot afirmar sen se por tl 'c·quivontr-Rc· que JH [urs ts dos c1 e m enls -el dc· Mnnli'wr•·n 1 i c•l dc• In míts ica- han anal sempre estretantt•nt units deli q ue aques ta Muntanya és seu dc devodÍi muriana i lloc· dc recer monàstic. P o t-;er· lot Ht c•omen ~a r amb un esporuguit cant. rudt• i J.H'irnal'i, J.H'l·ò 8ot·ti t del cord' una gent senzilla i dc·' o t a dc la Morena Mat·c de Déu. Potser tot va continu tu· c•om n t'mht>lliment i e'-1 1ressió d ' un cullf' monàstic· i Jll'l'cnnc•. J, st>gurament, tol devia consolidarSl' amb r r\.ibltotlf'ia d 'una escol a monàstica. Per això n Mnnlhl't't'HI Iu m Íthica es' a eulti' ar ben aviat d'una mam·ra hih iu: c·ru !' ~poca que aquesta disciplina era t>lt'menl bàr:i(' de tota fonnació humanística. l~H ai'Í on vc•i1•m l'orige n de l'Escolania , tan d ' hora testiruoniudu i que havia de condicionar-ben positivunw nt, 1wr cct·t- la vida musical dc 1\'lontscl'l'at, llns nl punt que, segles a venir, es podia parlar amb tola propietat d ' 1~sco la musical montserratina. Mai no eR podrà escriure la his tòria de MontseJTal sense deixa 1·-hi 1111 hon espai per donar raó de l'ac tivi lat mus ical que al llarg dels segles s'hi ba desenvolupal. I a ixò en d seu doble vesant: música a Mont~St' JTal destinada al poble-el Llibre Vermelljaens en dóna t•xt• mpl t~s-; música a Montserrat culta i repn•S<'ntativa d1•ls millors rorrt>nts de cada època - també el mat f ix còdex ja ens ho tes timonia. Fidt>l>. a aquest ampli llegat his tòric. el Montset·ral d PI nostt·e segle no pot quedar em·era. La mús ica ha d t• co ntinuat· essent un element important en la SC\ a vida. Quatre-cents anys 711 de música ~ I per DANIIL CODINA I GIOL L'escola antiga (segles XVII-XIX) escola musical montserratina pot presen tat· la peeuliarita t d'una continuïtat històricament ininten·ompuda. encara que, a n. als histol'iadors i als musicòlegs . els faltin da dC':-. clocunwnts i partitw·es que . amb la d e truC'C'ÍÓ ciC' ls arxius mon à tics i musicals antics, b "han pC'nlut. D'altra banda, sabem que a Mon tserrat es cultivava la m(tsica. i s"hi fe ia escola , fa m és de quatt·ecents a nys: una mostra petita, però b en important són It-s cançons del Llibre Vermell, d ' una banda , que he m de datat· cutt·e el segle XIIIi el XIV. De l'altra , Ja me mò ria histò rica d ' alguns monjos, antics csl"'olans , fJU <I havif'n exel.'cit aquest art, ja sjgui com a o•·ganis les o com a compositors, al llarg del segle VI: 36 noms podem comptabilitzar dels que s' havit•n format musicalme nt a l'Escolania, encara que no tols, després , cxct·circn els seus dots musicaJs. Cap obra cscdta, p<'rÒ, no h a arribat fins a nosaltt·es. L' 22 682 Amh tot. cruan parlem d'escola mus.ical montserratina. ens •·eferim més concretament a l període en què l'escola de música és regentada per monjos i, gait·ebé s<•mp•·e , pe r m onj os antics alumnes forma ts a Ja mateixa cseola musical. Ací. cal precisa r q ue fins al llindar· de l segle X \'li r escola musical e t· a dirigida per un dels clergues no monjos que vivien al monestir i que s'oC'upaYC'n preferentment de les tasques m és pastot·als del santuari. Possiblement aquest canvi C'n la dit·f"cció df" l ' E scolania és cau sat per la s uprt>e~s ió de la comunitat dels '·clergues" r esidents a l santuari, fe t , P<'•·ò, que no podem precisar històritamcnt quan l'S va pt·oduir. Un a ltre J.)('tit punt que podem tenir present és el fet tJUI' pràcticament el eanvi en la direcció de l'Escolania ro in c- id1~ix a mb la posada en ós de la nova església do Mo ntsel'l'a t , dedicada el dia 2 de febrer de l'any 1592 i utilitzada ja habitualment, en comptes d e l' antiga, un {'Op hi fon tr·aslladada la Sa nta Imatge de la M¡u·c de Déu el dia 11 de juliol del J 599. La històl'ia de l'escola musical montserratina és la p elita histò ria d ' nos personatges, monjos, ~"ll.lls dels quals han esdevingut certament cèlebres -i cürí- TEM A f' cm , per mèl"ils propis-, pcr·ò la majol'ia dels q uals en s són pn!cticamcnt desconeguts. Amb l 'agreujant que els m·xius són avar·s eu notíriea o bé es tan mancats i conlt'nf'n moltE-s llaC'unes . El nostt·e intent, at·a, és eslahl ir , tlinlre d el que ens és possible, la successió nonològica dels monjos músics que h an rt'gcntat rescolu musical de Montserrat d u rant els seglcb X \'rI i :X Vll f. Obn• la llista el P. Bernat Barecha, de Binacet (Osca). D(•sprés dels anys d·estudis a l 'Escolania, f'ntt·à al noviriat de MontsE-rrat el2 de setembre de 1596. Les rròniqucs monàsticrues només indiquen que va ser· durant molts anys mestre dels escolan s i un gran musrc. o f'ns n'ha arribat cap obra escrita. El seu mcsLr·atgc, cal situar-lo en els dos pt·imers decen nis del segle XVU. Dcspr(•s d'dl vingu é el seu eompany d'Escolania i de noviciat, el P. }oa.n March. Era fill d 'Arbeca . Des1wés de la professió monàstica (va ser el p rimel' rrue prol'cssà a l'església n ova), fou enviat al monestir· d e Sa n Mur·Lín de Madrid a cm·sar-hi la carr e r a eclesiàstica . M<'nlr·cstant cxer·cia d 'organista al convent dc Ics Ocsca lzas Rea les, ben a prop d el monestir, Lot succeint en aquest càn·cc el gr an polifonis ta To mas Luis dc Victoria, el q ual hi féu d 'organista els anys 1569- 1607. De r·etorn a Montserrat va s uhsti- Luir el P. Ban·clw {'LI la dit·ecció dc r escola music•al. t'fi la f( u al form à molt!> i bons deixebles fins <[lll' rUll) 16-l l, ar·r·a n dt• l' t' \.fJIU l->ÍÓ dels monjos castdlam• cltMonlsl'l'l'al, Mareh fou nomenat president dd monestit·. Consl'n a la fama dc gran músic. Va courpondn• moJL, però la major part df' Ics seYes obr es s 'han perdul. E l s uecd possiblement el P. Jocrn Gelonch. n ut ur·al dc Conques (P allars Jussà, Lleida), c1 qual ha via estat dci:-..cGk tld P.March. E ntrà al noviciat('] 17 d' ocluhn~ dt• J6:37. No S<' ' n coneix cap oLn1 escrita. Vt'nl t'I. 1650 c:;,ll situm· el llar g i fecund ¡wrí'oclc dt' moRira tge de l P . ./oon Cererols, que d urà u ns Lreula anys . ll avin rlas<·nt a Manm·d] (Baix LlobregaL, Barcelo na) e l 9 de IH' I c~mbre de 16 18. A l'Escolania fou dcixd>le del P. Mur·rh. El6 de seternbr·e dl' 1636 Vf'stí l' hàhit de monjo. 1\ part inle1l648residci\. d unmlun temps a Madr·id , i després s'encarregà d e Ju din~cc-iú dc I'Eseolanür. Fou un músic dotat tant pet· als inst nrmrnls, rom, sobretot. per a la com posiC'i6 . Són nomhr·m;c•s h•b obres polifòniques , tant en HaLÍ e-onr en lle ng ua' ulga r (villancicos) que han anibat -sor·tosanwn t- lïns u nosaltres. Totes leb obn•s han c·stat puhlit·ad<•s en q u atre 'ol ums de ]a col·lcceió «Ylf's ii'<'S de l'Escolania». Molt 'aJor·at i estimat en vida. el !:!C U valor i estim a ha n p erdurat fins alb nosLrcs dies. A rn{•s dc· nwslrc dc l'Escolania, C<•rf'rols ocupà duranlun temps t•l r.àrrN· de sagristà maj or·. Al final dc• la srva vid a li fou proposa t el càrrec d'abat d<ll monNl tir·, q ne no acceptà penruè ja no s'hi st·ntia a mb forct~s . Mol'l a MontsetTat el27 d 'agost dc l'uny 1630. Ccn •r·ols es pot considct·ar· el compositor més imporltmt , s i no perlu cruantitat~ per Ja quaUtaL d c les seves composic-ions. El va sUC'f'c'ir r n e l nwstralge de l'est'olania el P. Benet Soler, deixeble de Cererols . Havia nascut a Gr·anoiJers vt•rs l'I 1640. El 1656 entr·à al noviciaL i féu la car·r·c·r·a eclesiàstica. El seu mestratge dur-à poc temps. ja yuc morí el 1682, dos anys més tar-d que Ct>r ct·ols. Es un hon compositor si es jutgen les poques ohn·s voc·a ls. Lot<'s e n llengua vernacla, CJUC l'ns h an atTihat. Com a mC'Strc>s encara cal n otar· E-ls noms de MCJteu Vcrldovin, aragonès, i Emilià Trullàs, de Vic, q ue ocupen aqut·st (·àn·ec, per·ò segura mentl'exer·cirfn cJunrnt ¡,rJgunes aGsèndcs del P. Cererols. Prol>Hhlc mc nt el !Successor del P. Ben et Solet· fou el P . .loun Ca.rcia, natural de Sellas d'Osca, na scut ell65 1. Des¡H·és d'uns anys a l'Escolania , deixch]H del P . Cer:er·ols, va en trar al n ovicia t el 28 d ' octnbre df' 1669. Fo u un bon or·ga nis ta i dotat de m olt bona Vt'u. Dd 1693 a l 1705 fou sagris tà major i . aqudls anys, promogué un a r·eforma important Uf l'orgue major que f ou Juta a terme pel r-eligiós trinitari Bar·tomeu Tl'iay. Pe r· ducs vegades r·enunci à a la invitació del rei Carles U a SCl' mestre de la Capella r eial. :! "" -~ 11 ~: ¡a 111 TEM A Morí u MonlM'lTttl t•l25 el 'M·tubrr de l'any 1707. l\o en¡., lw arrilwt ra p ()hru d t' le~> crue "a cornponrlre. El S111't'l'l'i" 1111 altr·t·urngonl-s. el P. UÜJ1.tel l_,ópez, fill dt• Vi lla t'l'O) H d t· Iu Sie rra. H a\ ia nasru t el c.lia 1 dt· f¡·fln•r dt• 1669. A I'E><eolania fou deixeble dPI P. Ct· t·t·rol~ i de l P. Solet·. Ent•·à al noviciat ellS d 'oc·lltbn· dt• JMJ I. Dt•l 1686 fin s ull696 féu els Pstudis t•t·li' !- Í UH lit· ~ a Mall•·id , a I mones tir de San Martín. De n·to•·n u MoubwtTUt l 'S f~u rònf'r d1• l"Es•·olania d e l 1697 fim; ni 1704. D<'H prÍ's e l trobem uns anys a Valludolid , ou fn d 'oq.~uni s ta i eompon algunes obt·cs pe r a nq11t'Ht ius trunwnt. Dd 1715 fin s aJ 1720 es fa t·urn•t• , pt't' Ht~go nu v¡·~uda, dc l'Escolania. Dcspr(~s fou ¡•n viut nIu ¡·asH IH'IIl'Ul'a que Montserrat tenia a SanrgosHu, on mol'Í el 25 de rnuç d e l'any 1723. Composi tm· prolífie , tnnt pt•r· a o r gur com p er a ror, t' Ub ha u ITihat Hl'net•t·u In t.rva pt·odnrció mus iral e u 1111 n •t· ull t'opiat i n•c•opilut pe r ell mateix. En les se' ~s uhn·-; 'ocu ls -dt·~ 1le l fin s a 8 veus- SO\cint utilitza una o •·qtH•-;tt·a n•duïd a. amb instrume nts coucet·tant~. A 111~1.. e"Cl'i\ í dos tt·actats dc teoria musical qut> s 'han peni ut. una història de Montserrat en llatí ( li 13) [H'r als m a urins ú·ancesos i participà amb dif<·rent¡., t'S('I'its, d efensant -lo, en la polèmica de Frunt•t•sc· Vu lk I li ha dos noms que ea ! incl o ure en la llista de ls mt•s tn•s que pt·ulmbl(•ment s ubstituïren el P. López 1'11 Ics se\t'H ubsti Jwics de Montsenat. Són e l P. Isidor i?oy, arngon(•s, i eJ P. Joan B. Rocabert, deBar cclon u, que fou m cs tn~ rle Capella i dels esrolm1s du cs v<·gndes. l~ n ennvi , C'l s uccessor de l P. Lópoz fou prohu h IPnwn 1 el P. Vicenç Presiach: nascut a Morella el l 67~, morí a Montserrat exet·cint el càrn •l' du •uc~:~ t n· dels es eolans )' ] d'abt·il d e ]726. D e les obres que compongué,tu nt en llatí com en vulga1·, no l'ns n'ha an·iha t cap. Ací R't•stt·on<·a dura nt nns anys la relació se¡,•uru clt>ls tHHllS dE> ls mestres. Després df'l P. Presiach ral t'blllC11tllt' <>I nom del P. Benet Ricart. de Sant Frliu dc Llobn·ga l, lllOI't a Montserrat r any 1732. Ens h a atTihat una dt' Ics seves composi<'ions musicals : unes Vespres a 7 veus. Després, del 1733 fms al 1 711, excn·(•ix dt· mestre el P. Benet Esteve, nascut a Cap ellad•·s )'any 1701. A l 'Escolania degué ser d eixeble d•·l P. López i després prengué l'hàbit deDionjo ri 14 el' a~ost dl' 1721 . Féu els <>studis eclesiàstics al mont•stir d ' lt·a('he (Na varra). Durant el s seus anys el e nwRI r e dels escolans procu rà la r enovació delmateri al d<'ls nois, tant p<'l que fa a la vida de cacla dia eom dds in ~lntm ents musica ls . Féu fer nou de trinca l ' any 1735, u l'oq,ruem·r A ntorú Boscà , Porgue de l t•or per a l' ac-ompun ya mcnt de la Capella i, dos anys m és tm·d, li r n<•a n ·egà la refot·mai modernització de l' oq~ue m ajor. TamJ)é començà l ' ampliació de l'edifil'i on r c:;iclit'n els escolans, però no acabà remp•·esa . Fou c·ompositor, pct·ò nornfs e ns ha a rribat una p etita mo~> lra dc la se\ a c r ('ació musical. Tingué com a dc··ixchle a I' Esc:ola nia el t(lte més tard seria el fa mós P. Antoni SoJer i Ramos , monjo d 'El E scorial. Possi hlem ~>nl col-laborà anib eU i probablement e l succeí u l'Escolania, e l P. Felip JaumeandreLL, nascuL a CnwollC'r·s el 1727. Morí a Montset-rat el2l dc juny dc 1770. Ha deixat a lgunes composicions voeals amb ut·o mpanya rnenl d 'orques tra. El pt'Olii'L' mes tre que Lrobcm és el P. Josep Martí. Ila\ ia nascut a T o rtosa l'any 1 ï19. Amb tota probabilitat no va set· a lumne dE> l'Escolania. Va ingressar com a mo njo a \lfontsetTat. provinent d e l'esglf.sia de La Solt•dad de Mafh·id. on feia d'o r ganis ta. quan tenia ja uns tr·enta anys. Va entrar al noviciat el 10 d · octuhr·e dt• l 749 i quatre anys més tard, el 9 d'agobt de 1753, 'a sc·r nomenat mestre dels escolans. Martí , a part IC's seves <rualitats artístiques, amb el bon ba¡ratgr <¡u e portava 1·om a músic, va influir deddidametlt t' 11 la l'ol'maeió i en el canvi d 'estil a Monl!lt•r-rat: ell introd u ~>ix l'estil italià en la música mon tsena tin a, estil que copsaran els seus de ixebles . Va morir u Moutse•-rat el 3 de gener de 1763. Han anihut fins u nosaltres un bon g.rup de composicions, tant vocals -en llatí i en vulgar- com també algtmcs sonates per a tecla. El va succeir seguxament p) P. B enet Julià , nascut a Torroella de Montgrí a p t·inwrs el<· fC'bre r de 1727 . A l'Esco lania, on fou <·onde i,.eblc amb AnLoni Soler , va ser d eixebl e del P. Benet Esteve. Va E>ntt·ar com a monjo e l 29 de de- TEM A smnht·t• de 1745. Fou organista. E ltemps de m estratgt) d,•ls f•scohms segurament va ser cnt·l. Com dilwn l<"s l' l'l)niques antigu es, Julià, en la •·o mposi1·i ó Lunl vocal com per a orgue, ésprofullll i clàssic. Una d1• Ics ohn·H dc més relleu que ha deixa t ha est at l' Ofici, de difunts. També és r emarcable lin gr an Miserere pl'r a rot·s, solistes i orquestra . Tota Ja seva ohra voeal ba esta t publicada en dos volums d r la col·l(•<·ció ,,Mestres de l' E scolania)> . E l succeí, amb un m estratge llarg i fecund. el P. Anselm Viola, fill tamb{o de Ton·ot'lla de :VIontgrí, nascut a tnig juuy dc 1738: va ~er· e!>colò i de ixeble. p ossiblem ent, del P. J a um<'anclt·cu i. sobretot, del P . Mat·tí. Poc ah~tns de complil· t•J¡; di\ uit anys va entrar al no' i ciat (20 d e m a r ç dc 1756) i 1111 cop hagut- fet la professió monàstic·a fou e nviat a fer el<> estndis eclesiàstics al mones tir d c Mon tsen ·a t de Madrid. Allí es féu ronèi..xer mnsic:a lment a la CapelJa r eial, que li interpr e tà algu nes (·nm posic ions. De t·etoru a Mon tserTa 1, poAsi blellle nl el 1768, li Jou encomanada la tasca de rncst•·c di'IHescolans, tasca que exereí tlurant un a tt·c ntCIHI d 'a nys. D' aquests anys de mestratge cus n ' han at-riba t lea impressions fondes i admirades d ' un famós deixeble seu: Ferran Sors, en què valora tant la S<' va JH' t·sonalitat humana com la seva saviesa i pedagogia musicaJs. Musiralment va treballar molt. pe r·ò e ns han arribat r e lativament poques obres csc1·ites -vocals i ins trumentals-, que l'acreiliten com a molt bon músic. Són r emarcables la mitlsa ,llmn R<•<lemptoris, prt· a cors . solis tes i orqut•stt·u i l'únic·a obnt purament orquestral de tot el repertori monlst'tTntí: un Concert p er a baixó i orquestra: tam hf tÍ' ho na ffUanlitat d'obres per a orgue. La missa es m<'ntaòa ha e:. tat p ubHcada a la col·lecc ió •<Mcstn•s de l'Eseolania >> . Viola, dos o t-res anys ahanb dt• moda· (25 dc gt•ner de 1798), es va haver rle t·ctirar malalt a lu infcrmet·ia i fou substituït pel P. Narcís Casanoues. lla viu na seu ta Sabadell a mig fehrf'L· d c 17 J.7. Deht•hle de Mm·tí i de J uJià, a l ' E scolania ja es dis tingí hen aviaL pFr les seves qualitats com a organista. E13 dc1 sntmnb1·e de 1763 va r ebre l'hàhit monàs tk, amh gl'ah goig de tota la comunit al, ja que lenin tm rnt·ñctcl' jovial i afable que es fda t•stimat· Je tothom, monjos i escolans. Com a organista <'S fl:'ia t'Sf'oltur ta nt per la seva capacitat d'improvisació, t'Olll pet• la tÍ'cnica ila pe rfecció formal dc les obres . Vu ser mesLI'~> dPls esc:olans dues vegades. e n s ubs tituC'iÓ tf¡•J P. Viola, que tenia p r oblemes de salut i dlU·anl UtfUt'!>tl! un ys va compondrr la seva o bt·a voeal que <>ns ha a nibat sence ra, recopilada per ell ma teix e n u 11 volum manuscrit i, en pat·t, autògraf. Tumbé ha d ci\.al esct·i tcs una seix antena d 'obres per a orgue <¡uc han estat publicades integt·ament a l'esmentada t·ol· lcer ió riC'ls <<Mestres d e l'Escolania », així t·om també· Iu mf'itat df' les seves obres corals. Enll·f' aqut~stt'H s obresurten els seus 18 Responsoris pe r a la Setmana Su nta , a 4 veus i a companyam en t. El sPu llf'nguutgE> music·ul és molt. p e rsonal, elegant i expressiu , ple rle bellesa i amarat de sentit religiós. Va morit· u l' tJdat <1<' 53 anys, de sobte, quau anava a descansar u luVinyavella , prop d 'Esparre~;uer·a , el elia L cl'ulwil de 1799. La seva mort va ser molt sentida , t ant pe ls monjos com pels escolans, a ra usa d(~ la molLa C!:ltimu t•n qu(~ c·a·a tingut. Ala seva mort va set· s ucci'Ït <·n la dir·ecrió de l'Escolan ia pel P. Josep Vinyals, nuscul a TclTassa el novembre de 1771. A l' E scolania ha\ ia estat d eixeble del P. Viola i , potser també. dl'l P. Casanoves . Aprengué a tocar b é el violí, el violoncel i l'orgue. Vestí l'hàbit b enedictí el dia 1 dE> maig de 1791. Els darrers anys de la s~>va vid a r ls passà fen t d ' organista aJ monestir de Sant Benrt dc Bages . MoI'Í a T e rrassa ell Od e gener de 1825. Ra dcíxal fot·~a composicions, sobt·etot vocals , am b acompanyament d ' orquesh·a . També alf,runes sonatc·s . Sohn~tol d esprés d e la Guerra del Francès ajudà a la r<'c·on stm<·r;ÍÓ de 1' arxiu musical montserratí eorianl moltes oh res dels m eslTes antics . Ab;ms de lu gue rra esmentada també exerci e l seu m estratge musit·al u I'EAc:ola11ia d P. Martí Sunyer , el qual havia nas;cut a Roses p e l gener cle J 776. Deixeble tumhé del P. Viola, fou condeixeble a l ' E scolania dc Fen· un Sor·s . Entrà al noviciat e117 de setembre de 1793 . Com a músic es distingí en el violí. que tocava en k s actnncions d e Ja Capella de músira: tambf> fou durant 20 anys Cantor major del monestir. és a dit·. rcsponsa- TEM A Jacint Boada ble del cant Jitúq;ie dc la comunitat benedictina. Fou un bon COfÚSla fic papers musicals. Morí a Rose!'\, dUJ·ant l't>xrlaustJ·ació, el 12 de novemhrt> de 1842. L 'ensulsiacla dels an) s 1808-1814 va representar pc1· u l 'e~wo l a musica l de Montserut un cop molt dur: d'una bandu , hi h agué la pèrdua material dels a nius. tuntmu:.icals com els generals del monc tir; d'un u altra, la dispersió dc la comunitat i la supressió tempora l d t> l'Es<'olanja, Aquesta n o es pogué refN· i no <'Olll t>n~à normalmt>ntles seves acthitats fins t>ll 5 de mar(,' dt> 18 18. !.O la l'empenta i la direcció del P. Jacint Roadu. Aquest monjo. nascut a Terrassa l'o<'luhre dc 1772, a l'Escolania lla via estat dei.xeble dd P. Vio la i del P. Casanoves. Vestí l'hàbit benedicti cJ 5 d 'a ln·il dc 1790. Quan es féu càrrec dc rE,colaniu c' ll818 , t>U, el P. Benet BreU i el P. Vinyals, tt·cha lla ren enonnemen l per reconstruir part de 1\ u·xiu mmlical anlÍ<' copiant moltes obr es i també compon«>nt m(Jsica pròpia. L'any 1822, durant el bieunj liiH'ral , una nova dispersió de la comunitat i dc l'Escolania interrompia la vida montsenatina. Aquesta es ¡.>ogué J'Cpr·endre el1824. E l P. Boada exercí dc mestre lïns al 1828, en què fou substituït p el P. Benet Brt>ll, crue havia nascut a Barcelona , al barri dr Santa Mana dt'l Mar, l'an y 1786. Deixeble del P. Casanoves, aviat es dis tingí en l'orgue. Entrà de novid el 3 de juny de 1803 . Quan exer cí el càrrec d<• ml'strc. a part dc les moltes composicion sc' es, <lotà tam],{> r Esf·olania d'instruments per a r estudi i pn a<·mnpanyar les ohrf'S que la Capella de música canta\ a u l'e..,glfhia. Junt amh el P. Boada. ha deixat una gran quantitat d'obres per a l'estudi de r orgue, sobn•tot, i d'altJ·<·s instr·oments. Deixà el m estra tge din•(· te de l'Escolania a pr·incipis de l'any 1835. Mor·í cl3 dc· jun) dc 1850. El substituí tm deixeble del P. Boada . l'i P. Rafael Palau, crue havia nascut a Matar·ó f'l25 elf' juliol dr 1810. Fou escolà els anys 18211826. El dia I de setemlwe d 'aquest datTet· any entrà al nnvi('iat. EI sett mestratge dels esco]ans, començat el l'<'brPr de 1835, dm·à pocs mesos, ja que el setcmiJI'c hi lwgué la llei de secularització dels r eligiosos i dc desamortització dels béns eclesiàstics, junt amb la Pr·imcra Guerra Carlina. La vida conYt>nluul a Montscnut, i per tant la vida musical, quedà completa nwnt estron cada. Ací cal fer esment del zt>l del P. Boada, quan a parti r dell841. un cop acabada la gucna. tomà a :Vfontserrat i amb el P. Josep Ca mpden ·ós i un escolà . reprengué modestament el culte a '\lontl:oerrat i creà algunes obres musicals a duc:. vt•us per ta l dc solcmrutzar algunes celebracions litú q,riqut>s i t·eügioses, dintre dc Ja més absoluta pobt·e8a de mitjans de tota mena. La vida C'OnVf'nlual ('S reprenguf. J' any 1844, el dia 8 de setem bri', però l'admissió d'escolans no es p ogué fer fins al dia 1 d'octubre de 1851, i fou denoti-pertCl'cenr vegada- el P. Boada qui posà en marxa l'escola musical quan ja estava a punt de complir els vuitanta anys. EJ 1853 el P. Palau reprengué la direcció dc l'Escolania, prrò fou per pocs mesos, ja qne l' oetuhrt" d'aqu,•ll any rf'soJgu é deixar la vida conventual i e t't"li1·à a GJ·anollt>J'R, on visqué com a sacerdot secula l'. '\1orí a la Gun·iga el21 de febr er de 1890. Ha dt'ixat algunc:. composic·ions musicals tant pel' a , cu com per a oq~uc. El P. Boada morí a r avam;ada t'dat dc 87 anys el dia 24 de maig de 1859, mort que fo u molt sentida, ja que va ser Lm home que va df'dicar tota Ja vida a Montserrat i a r Escolania en eh. mornf'nts més durs de la eva història. Ha deixat moltt>-; compol:oicions, ,·orals i i nstrumentals, com també e"ercicis pedagògics pe1· apr endre diferents instruments, sobretot peces per a orgue. A partir dcll85Lt l'escola musical de Montserr at és regida per persones alienes al monestir: de primer, són dos antics alumnes de la mateixa Escolania i deixebles del P. Boada, els qui ocupen el càrrec de mcs tre.Són ris segl ars Antoni Oller j Bartomett Rlanch. Oller· fou mestre rlell854 al1857. Blanch el su<"ceí immeclialument i dirigí l'Escolania l'ins al 1865. Aqtwsl fon u u home molt treballadot· i ha d eixal moltN; composicions vocals i instrumen tals. Dcspd~s el 'f'll l'Escolania cau en una fase molt decadent en tols sc•ntits i en la qual intervenen diferents mestr·es dt' molt po<' relleu. Són una trentena d'anys en quf. ca ldrà e perat· r arribada a Montserrat d'un ... r TEM A ~ mÍisic de talla. el sact'rdot valencià P. ~Wwwel Guzmcín. el q ual ha\ ia exercit d·ot·ganista en difer en ts c:atctlt·als dc· la Península i, fi nalment. er a mestre de Capella i organista dc la dP València. Amb ell s·entt·a ja de ple· Pn <'I període modem de r Escolanía. La música al Santuari de Montserrat A part aqu<·sta relació dels q tú tenen el titol de mcstn• clels escolans, cal pen sar en la llarga llista de monjos, form a ts a Iu 01ateixa Escoh uua, que exer ciren l'aet musica l com a organistes, instTumentistes o can tors, a lguns dels q uals ho feren a mb gran pel'fecció i ¡wofessiona lita t. Ací només esmenta t·em alguns dels noms m~s im¡Jorta nts: Francesc RosseiJ (ca. 1590-1634), organista i baixonista; un altt·e Francesc Rossell (ca. 1630- 1676). organista i compositor, df'l q ual rt>Stf'n alguns villancets; Jaume Vidal {1606-J 689). ot·ganista i composi tor, del qual es con serven unes tJUanles obre~ polifòniques enllatí i en vulgat·: Tsidt·c Jo.·di (1648-1705}, tocava diferen ts instn tntt•n ts dc corc.la i de ven t: Joan Romanyà (ca . 1615-1687), e ·peciaJjsta en gallardes i tocates per a xirimies, del q ual no ens h a arribat cap obra: Benet Valls (J 714-1782), organista; Miquel Cardellach ( L74l - J809), organista i violoncel·lista; Carles Masfe n ·et· ( 175:-l- 1825), tocava l'oboè, la fl au ta i el b aixó; Ma ut· AmatiJer· ( 1749-1833), comp ositor , organ is ta i 1Lu n lllt viu t a nys Cantor maj or ; Felip Bod rígucz (1760- 1815), organista i comp ositor de sona tes . Aq u cl:lts u oms en són només u na petita most ra. A Montserrat la música sempre h a solemnitzat els actes de cn ltn i Ics m anifestacions religioses de les gt·ans solC:'nmitats litúrgiques : Nadal, Setmana SanLa, Cor pus, 8 dc Relemlwc o festa pa tt·onal del Santuari, Sant B(·net. .. A més, estava estipulat quin tipus dc cant o de mítsica (polifonia alternada o seguida. amb in struments o sense) calia u tilitzar a cada momE'nt segons el brrau de festivitat o de celebració. Cal tenit· present, encar a, que els de,•ots mon lserratins sovint fcif>n cantar r osaris, lletani es o Sahes, o encomanaven misses cantades a l'Escolania o a la Cupt•ll a dc músira. Sabem encara,pet· Fet·n tn Sot·s, q ue a fina ls del segle XVlll , per exemple, durant la missa matinal dels escolans d'alguna festivital important es tocaven simfonies de J oseph Haydn. Es pot dit· qu<' la música, vocal o ins tnunental, h a am ara t Pis cüc•s i les hot·es del viure qu otidià de Montrw..rat: allla t·g de Ja seva h istòtia, però sobretot que ha csd cvi ngu 1 mi tj à de pregà r·ia i de celeb•·ació lit út·giea i t·cl igiosa tant de monj os com d 'escolans i de dc·vots pckgr in s. Aquest peti t recorregut al llarg de gait·ebé quatrecents anys pet· la història de l 'escola musical mont- serratina t•ns fa dcsC'olwu: -set·ia més pr opi dir in tuir- la riquc>sa i t'I valor d'aq-uesta escola sccula•· ([IIC! no ha ti ngut p n1C'ti.C'ament in ter rup ció en el l<'mps i q ue s' ha nlinw nla l d 'ella mateixa, toLga t·a lltin t - n c una ('On ti n un a 1 n o sols ('TOn ològica, sinó ta mbé d'csper·it, malgt·at els can vis d 'estil p et· les di ~ feren ls pt~ rso 11 cs que l' han a nat forja nt i pel pas d el temps. Bibliografia fonamental CntiÍiogo de los Monge.~ qu!' siendo Nirïos, siruieron úe Escoln y Pages, ii In Ueyna riPI Cielo la l'irgen de MorMerratl' en l'Sia su Santa Cnsu. 'h dt·l ' \r·,iu de .Moullict-ral. lli?S (Mnnnt'l "\10\'1 \L.\). flrpve tratado del eminorio d.e los .Viños Escolallt'.~ o l~tfnlllcs del Real Monasterio de t\'uestra Serïora de llon.w•rmtl'. Billliulrt·a dt• :\l unt.~t·t-rat, ou;. 964. An,clnr ALB \ REDA. 1/istòria de Montserrat. Monbt•r-ral, 197i". Anrhr·(,~ \1. CAR \LT. L 'E.srolnnia de Montserrat. Montscnul 1955. l t·t•tll·n SEGARHA. " Bn•u dkeiona r·i biog¡.·àfic dels mrs t n·~ ¡(p r F.sc·olouin i e• ls Sl'liS (•ol·labor·udorb"' a Guio lliit.~icctl. snplcnwnl n(mt. 2. 25 ttbr·il 1969. MPstrtw th·l'l\'sNIIrll1in de MantsPrTat. Edició dc lc~ obres mu .sicu ls dt•s del 1500 fi ns n11800. Aettw lmcnl bi ha lS vol ums ptlblicoiH. Er·ncs tu 7.ARAGOZA PASCUAL. " Monjes profesos dc i\'l on tsc·r·r·ut (l tl93 l!J:l:~)", u Studia Monnstir·a. vol. 33. füJw. 2 -M on tSPI'I'fll, 1991, IHlg. ;{29-377. Frunr•t•Rc· Xnvic>r· Al:rF:s I AGLlLÓ. t'església nom de Montserrat (1560-1592-1992). Publicaciom. dc l'Abadia dc ~lont.,cr·­ rut. 1992. TEM A La música en la litúrgia, a Montserrat, el segle XX per GREGORI ESTRADA E *i E:. ·-.•. § f 111 n purlar d e la m6 sica en la litúrgia a McmLsenul, és indispensable esmentar In c·ortwnitat monàstica que n o ha d'anteposat· n~!l a J'Ofir.i Diví, l' Escolania dc nois dPcliea ts nlu músic·a en el culte del San tu ad , i la Capella Musical ronnudu per escola ns i monjos. Des dc final s dt'l sc•glt• }1. VI Iu direcció de Ja música montserratina ha t'Hia t confia da , a excepció d ' uns inter vals durant la M'gona meitat del segle XL"<, als monjos que• , c·om o nwstn•s dc• l'Escolania, l'ban condu1òa prinripalm<'nl al ser vt>i dE' la litúrgia. segons la concep rió lit(trgica dt>l st>u tt>mps . A '1on berTal. d c~ prés de la decadència del segle '-.lli., Iu m(r ~:-i ca ha evolucionat a l'impuls de molts factot·s: ¡winwt·, el moviment litúrgic i l a renovació del Motu proprio (1903) de Sant Pius X, la restauració del cant b"l"<'gori à, i la revaloració de la polifonia clàsbira; mt'>s tm·d, el Concili Vaticà U (1963-1965), l'ús tlc lcs llcngiies vernacles en la litúrgia. el contacte am b Iu música i la musicalitat de dintt·ei de fora df' Catalunya en estudis, conct:t·ts, encontt·es, concursos i mètodes pedagògics. {, a I llarg de tot el segle, la eolcbnl ció dels tros con gt·essos litúrgics tinguts a MontsctTat, el l915 , 1965 i 1990, respectivament. Un segle de eanvis importants en la litúrgia. Actualment, f' I rnn t i la música tenen el seu lloc en l' Ofici Diví dels monjos, especialment en els Laudes i les Vespres, i sobretot en la Missa Conventual de cada dia. L'Escolania canta diàriament la Salve i el Virolai al migdia {pràctica introduïda d esprés de la Guerra Civil Espanyola, ell939).la Salve i els Goigs al vespre . Ln Capella de Música actua els diumenges i festes prinl'ipals a la Missa Conventual i a les Vespres. Els mestres de l'Escolania Encara que l'actuació d els mestres de l'Escolania de Montserrat s'estén vers tm camp més ample que l'estrictament litúrgic, cal fer-ne un esm ent; ja que tota la seva activitat apunta vers el seu objectiu més important: el ser vei litúrgic. El segle X IX es caracteritzà per una gran decadència. L'escola musical montserr atina, que, en començar el segle, era florent, va veure's truncada amb la destrucció de Montsenat (1811) per les tropes napoleòniques. L'intent, ben difícil, d'un redreçament dintre una aparent continuïtat per tornar a resplf'ndor el t'I pasHat, es c·onvet·tí més aYiat en una lenta dava llad a. La situarió general era insegu ra, la comunitat mon àHti ca disminuïda , el personal docent envellit i sense renovació suficient, el manteniment material i cultural dc l'Escolania cada vegada més prolJicmàlif·. E l n'dre~:amcnl no vingué fins que, l'any 1888, el músic Manuel Guzmún (1846-1909), sacerdot valen cià el" Aldaia, mcstt·e de capella de la Seu de València a mf·s d"ulln's llocs on ho havia estat. es féu monjo dc Montscn·at quan tenia 4·2 an ) s. Formatarescola espan yola dc .J os<'p Úbeda i d"'Hilarión Eslava, fou un composi tot· prolix. encara que marcat per la formació d'una escola tanrada a Europa. S'havia distingi t ('O la musicologia per r edició crítica de lt>s obres de J oan Baptista Comes (t 16-13) . Limitat pt>t· les minst> possibilitats del moment, r enovà c·n part el repertori, impulsà l'estudi del cant i dels instJ·umcnts. D 'entre els seus deixebles, sot·tircn mcstrc·s, clirrctors i compositors. Però, a Montsen-at, beu aviat es va veure la neressitat d'una fOt·ma ció més universal també en la música. El 1907, el jove monjo Anselm (Jost>p ) Fct·rer ( L882-1968), cl t~ Capellades, que s ' h avia format a l'Escolania sota la direcció del P. Guzman, fou escollit per· cu r·sa r· estudis superiors de música a l'estranger. En ' iata ltà lia. els realitzà sobretot al Conservatori ~usi caJ de 1\àpols. Allí aprecià. entre altres, e l profl'sso•· De Nardis i s'introdui en Jes t~cniqu es Ct>cilianes aleshores en voga pel fet del l1 ot u proprio dt> Pius Xi d'un dels músics sobresortints d'at¡uella tendència. Lorenzo Perosi. amh qui Anbelm Ferrf'r ham·ia volgut estudiar, però que no li fou possible pel molt treball que tenia el mestre compositor. El 1909 mot·ia a Montserrat el P. Manuel Guzman. Es preferí que Anselm Fener, que l'havia de succeir, no inlet-rompés els estudis musical a Nàpols . S'('scollí , com a successor, el jove monj o Reunir Escofet (1877- 191 1), autodi d acte. No hav ia estat format a l'Escolania de Mon! serrat, p erò tenia q ualitats musicals r·cmarcables . PogLlé dit·igir ben poc temps l'escola musical montserratina. Va tenir el mi•t·it d ' ha ver comt•nçat l'estudi dels antics mestres de l'Escolania d els segles X \ JJ i XV HI. Morí el l 9] I. Ales hores Anselm Ferrer (1882-1968) es va veurf' obligat a interrompe els estudis d e Nàpols per continuar-los a Barcelona amb el mestre Josep Barberà. TEM A L Així va poder prendre la clirccció de l'Escolania i de la Cape lla Music al d c Montsenat. Amb el P. Anselm Fe n·e r come nça va un a nova etap a mu ~ i ca l. L \· xpe ri ènl~ ia e n un conser vat01·i musicalclc-l 'm;trangcrl'induí a una 11ova o r ganitza ció dr l'estudi musical dc l'Escolania, a l'ampliació dnl •·cp crtori a111u po lifonia Clàssica i mode t·na sobre to t d<' l' esC'ola c·c·eiliana , al prove'imcnt de n o us ins trumC'nts pe r a l'estucli i a la formaci ó d 'una p e tiLa orques tra que ajudaria a fer conèixer e n viu alguns d eli, gr a ns cornposü or s t>umpe us . El] mate ix compongut'> moltPs pet·es pPt' a cor i orgue, i fou qui, per pr imc t·a ' cgada a Montsenat, féu e nregistrat· discos per a La Yoz dc s u Am o. En deixar la direcció com a mestre ciC' l' Escolania , el l 933. continuà com a p rofessor i compositor. El s ucc<>Í t>l P . David Puj ol (1894-1979) de Ponl d 'A•·m c nte •·a. T a mbé a ntic escolà de M ontserra t i deixeble, pl'ime r·. dt'l P . Guzman , i d esprés, a Barcelo na, dc Joscp Radw t·à . Com a musicòleg. s 'ha via distingit e n inic·ia r l'edi<·ió crítica dels antics M estres de l 'Escolatti(l de Montserrat. Dell930 all936 en publicà r i nc volums . La publimwió es continuà l'any 1970 i a c tna lmc>nl se n ' han pu.blicat ja 15 volums . Rl'novà el rt'pe •·to ri arnh la inti:oducció de polifonia clàssica i amh mús ic·a montsernllina. D esprés de ]' inte rval d'in¡wtivitat jmpos at p e t· la Gucna Civil E s panyola (1936- J 939) e mpre ngué arnlJ cot·atge ]a direc·dó musical. Com <·n els Wmps de l P. Anselm F errer , continuà rn la fonnarió d ' nna pelita orques tra que amb la CapeUa d e 1\.J.'rs ica d ona' a a eonèh er ob res impo r t a nts : oratori !>, <'ant a tt's. t>tl'. De Ja música dàssit·a i motkt·na . Dunmt d tcmp~> d e la se\ a d irecció s ' en regislrat·e n tli!icos de polifonia i de eant gregorià p t'r a L a Voz d c su Amo . E l març <k 195:3 el P. Da,idPujol va cslablir-:.c a Mcdrllín (Colò mbia). on fou t•m ·iat ro m a p rior p t>r fundar- hi nn m o ne ~> lir . El b ll l' l' f' Í "' r. /r(' TL eu Se,!Jarra (n. ]9lï). d' Lva t·s d 'Ur gell , antit· escolà dc Mo ntscrTal. on s'h a' ia fot ·m ~tl. mus icalment sota d mes tratge dels PP. Anselm F e rrer i Àng<·L Hodamilans , forrnac:ió t[llt' ampli à d es pré~s a Ban·<'loua, ¡wr a l ' harmonia , eontrapunt i composiciú , umh Jmwp Barhc•rà i Cris tòfor Tallllbull; JH' t' al piano, amh Frank Mars hall; i per a la composici(l , o f'unlaitwhlt'~IU ( f't·an ça ), amb N àdia Bonlanger·. El P. ]t·ctwu SC'garra ha pol.'tatl'Esc·olania i la Cap<'IIH d e Música montst'rratiues a nn nh l'li q uaü I at i u l 't't OtH'I:ÇU t intet·nacionalment. S'h a pn•ocupat PI' t' l'ut•I ua litzat'ió d C'! r ep ertori, p er la form ació d c la veu d!'ls n ois i ¡w r la normalització d c r 1'11St' ll) am e nt mu s ic a l. \mb l' Escol a nia i a mb la Capella dt' M tt sica d e MontSf'l'l'at i amb dife rf'nts OI'questt·c•s ha cm ·Pgi&tra t mPs d ' un ce ntena r· d e discos a mb Ics casl's d c Ba1·c d o na La Voz d e s u Am o. Columbia , Alhambra , Vt't·gara, Edigsa. amh les cases fnulC'l'iWS Studio S M. Ltmrcn (P a rís) , am.l> les ea ses a l<'IIHmyc·s Sc hwann (Oü sseldori) , Archiv Produklion (J lamburg), Jla.·monia Mundi (Freiburg i. Br. ), t'IILt·e d ' altn:s, i finnl111 e nt amb l'edilot·iaJ Oiscos Abacli ~r 1lc• MontR(Wrat. La seva a ctuac ió no s'ha cen yit a Ics fnnl'ion s lit(trgiques i del Santual'i, s iuó que s 'ha ampliat· en concerts a poblacions catalanes, a la Pe nínsula I bl'•t·ica i a J'estn111ger: França .Itàlia , Bèlgica, Alemanya , Àn Rtria , Anglatc na , H ongt:ia , Canadà i Jupó, i h avent r ebut invitaeions p er int<>r venit· (' Jl fc•stivals i nternacionals . En ]a paTt docent , public·à PI m(·tod c La vo.: del niño cantor a 1'e dito.-iaJ CCC d e Sant Sebas tià, traduït a diverses Hc ngücs ( ft·a nd·s i ita lià). Molt important és el seu Mètode Ireneu Segarra d ifót~ pe1· tot Catalunya , ct·eat pe r a la formac·ió dc mes tn" de música de les escoles . FinalnH'nl , c·om a eompositor. s ' h a preocupat p er t·eunit· el tt·e ha U d f'ls eompos itot·s enf ront de 1a nova lüí trgia. D 'aqu í han naseut els En contres Internacionals ci e Compos itors, i t>l Conc tll'S Joan Cer e rols, d e Salves . L'orgue i els organistes Entre (')s ins truments musicals, l ' orgue ocupa nn Uocimportant c·mn a in s tt'tUll entac ~ompanyanti conce rtant en les fum·ions lit(u·giqttes . Destruïts p er les tropes napoleòniques els dos o t·gues de la Basllic a (el del Cor s upe rior damw1l l'actual capella d el Santíssim , pro bable me nt dc Bartomeu Triay, renovat a Ja ¡;s ..e. CI -S! e ..117 F-l• ~- TEM A sa mt·ntla t(·cnica del pcdakr. Modal moncsti•· d 'El Paular- (Madrid). lldefon:. Pinell (1890-] 960), de Terrassa. Antic esrolà de Montserrat. bada ,;sitat París, on havia contr-et una bona amistat amb els m estrt>s Cha rles Tournt>mirc i Josep Civil. 'fon rnemire li df~rli ~à un fascklt· de la seva obr u L'org tLe m'r.stique , mentre que .J osep C ivil li va lliurar un voluminós mrtodc dc p edule•· d'<H·httte. Grf'~ori Estrada (n. 1918). de Manresa, antic escolà nf' Montserrat. Esturlià amb Mn. Josl'p Musel (Const'r va tori del Liceu dí' Barcelona) i, a París, amh t' lmPst•·e André Marehal. Cassià M. Jus t (n. 1926), dc Barcelona. E studi à a Roma umb el mestre F ('tTu<·cio Vignanelli i, a Pads. amh t>luwstt·e André )iat·chal. Odiló M. Plan às (n. 1925). dc Barcelona. Estudià al Conse.-vatorí del Lítl'll de Barcelona i , a P a rís, amb els nu•s tres Amh·é Marchal i Amlré J olivcl. Ra mon O t·anias (o. 1945), de Sta. Coloma eh· Qu eralt. Ha <''i tudi at al Consf'r vatori Sup erior Municipal dc Música de Barcelona amb la professora Montserrat Ton·cnt. Jonli-A~stí Piqtté (n . 1963), de Lleida. ÜC'ixeble de Jos«'P M. Mas Bonet. Llort'nç Vcrderi (n . 1964), de T errassa . Deixeble dt> J orrli Figueras. s. .. -~ a ~= "' 111 30 690 primf'ra lll<'ÍLU t del segle '\' 111 pf' r· Antoni Bo:o.cà, i el df'l prt•slJit f' ri , obra del mal<'ix ot·guener Boscà), se'n conRtruïrcn dos : un a la tt·ibuna tocant al \.or superior, dt• l'o r·guener Obradot·s, qttf' existí molt deteriorat fin s a principis del segle '-""X. i nn altre al prcshit<•t·i. danet·a l'altar major, de l 'orguenet· Eug<'ni irolà::.. L·orguc d 'Ohranors v a ser suplantat l'any 1896 JH'r un orgne mf'c-ànic de dos teclats i pt>dalf't", d ' Aquilino Anlf'zÚa i Lo pf' Alberdi col·lorut a la trill un a del davant. L 'o r·gm~ d .. Nicolàs, al prrs bitcri. passà a l' Escolania 1 quan l'any 1922 fo u subs titu"it p er un orgue pneumàtit-o- tubular de Silvio Puggina. or guener italià que tn·ballà primt:'r u Montserrat i dc::.pr·és a Collható, on fundà la fàbri ca d·orgues "Ntra. Sra . de Montset-rat" . L'any J957, amb la r eforma dt'l preshitf'ri. l' 01·gue Puggi na va St'r venut a la Seu dt> Manresa, i l'orgueAmezúa ~a ~er renovat. electrificat i traslladat al pn'sbitt'ri . on. al co tat dt'l nou Cor , es manté fin s ara. Aq ues ta reforma del pt·csbitcri, amb l'altar dc cura al poble, comporLà una nova <'ol-locació de la Cupclln deMítsica i de l'll:scolania, i fa cilità el cant del poble fideL En el df'r urs del seglt> hi han actuat com a organistes princ·ipals, els monjos: Be1·nat ViJat· (1890-1969) de Barcelona. Estudià a mb el mt:'s ta·e Vicen ç-Ma t·ia dc Giher.. , dc Bar·cclona. Fou el prim er que, a Montserrat, practit·à ae.-io- Cant gregorià Paral·lt'lament al movim«\n l musical de l ' Escolania i dc la Capella de Música, s ' ha desplegat u Montsen·at. ja des del prim·ipi d el segle "· l'estudi i la pràctica df'l cant gregorià. G regori M. Sunyol (1879-1946) . de Bat·celona , ho inicià. Tingué un contacte sovi ntejat amb C'l s monjos fran c(•sos dc Solesmcs, prinwr al monestir dc Quarr Ahbe) u l'illa de Wiglat (An glaterra), i d«•sprés , al mateLx monestir de SoiC'smes. Allí coneguf t' lA mestres qu1• l'hi int:rodu"iren. especialment Dom André .Mocquereau. L'ideal d·una interpretació acut·ada i la corn ictió d ' haver-hi una íntima relació del gregor ià amb l'espiritualitat litúrgica el portà a dedicar·s'hi. Amb aquesta convi(·ció intervingué cu el I Congrés Litúq,tic de Montsen-ut (1915). Com a din~ctor del Cor d.-ls monjos i Pd o•· del monestir inn uí per· tal que la nova interpretació aprt!la a Solesmf's s' introduís a Montset·rat on. enrara ben entrat el segle \e, s'hi cant ava en l'estil df' rani pl a. Va influir també fot·a dc Montserrat en ris Acntin ar-is i eo el St!guiment de les Scholae Cantor·um gr<'gorianes de Cata lun ya. Un primet· frui t d el seu tt·cball fou el Método completo de Canto Gregori a no ( 1905) que va an·ibar fins a 9 .-dicions. :Més tar«L el 1925 va publica r Ja seva gnm obra: Introducció u la Paleografia Musir cal Gregoriana\ ampliada i traduïda al franr¡\s el I~ I TEM A amb les cabCS La \ oz d r ·u .\mo, Cohwtbia, Edig:sa , \rchi' P rotlu ktion. Els ú ltim s enregistraments {r epmduïts per· PD J i J ad r) intenten seguir tm a interpretació ~e mio l ògir a . La composició La bibliote ca d e Montserrat acull multitud d'obre s 1935. Ell93 1 va anar a Mj là (Itàlia), on per encàrr ec d e l' arqueh ishc mil a n ès ca r·d e11al I ldefons Schuste r p r eparà 1 \~dició pràctica dels llibres dc cant ambrosians. Aquest t r·chaill'ocu pà durant 9 an ys . .El J935 p ublieava I'Antiphonale Missarumi el 1939 rl Líber Vesperalis a l'editorial romana Descléc. Aeabat el tt·cball dc Milà , fou nomenat, pel Papa Pius X, pr·esidcnt d e rTstituto Pontificio di Musir a Sa cra de Roma , on exer·ci fins a la seva mort (19,16). Les seves d espulles for en traslladades d c Roma a Montsen-at r a ny 1967 i r eposen a la cl"ipta del monestir. Al st>u I r e ba Ucom a gregorianista , s 'hi h a d ' afegit· el dt> musicòlE'g. Publicà a l"t1nalectaJ1ontserratensia (1917) un llarg article sob re els cants d el Llibre Vermell q ut> in titu là Els cants dels romeus, primet· trcbaU rien tífir q ue va dcspet·tar en el mónmusicològie l'inter ès in lcm aeional. T ot i no haver estat I'Srol à dc Montsen ·at,3 G1·egori M. Sunyol assolí nn grau dc competència musical molL a lt, Rohretot ~n d ran Lgregorià . En la c..li t·ct·eió del ra11 t gr egorià el succeïren a Muntsen at els monjos: Pl àcid Escofet, Maw· Fàbregul:!'d)avid P uj ol, Odiló Cun ül , Beda Moragas, Sebastià Banlolct, Gregor i Estrada. El P . David P ujol edità , en fascicles de la revista " Música Sacra Española " , u n mètode complet de ca n t gr egor-ià. T ots els al tres han p ublicat discos El r epcrtol"i li túq,ric dc Montserrat s 'ha Yist enriquit d urant t•l st•glc \.:\. amh obres musicals an tigues i modernes, t•spccialmcn l dP la polifonia clàssica dt>ls segles \. VI i\. VIl , i d e la música montserratiJla d d s segles X VII i '>: V III. No hi h a falta tla col·lab ot·ació d d s m(tsics montewr·r·a tins d ' u1·a. A Mon tst!rTat, la p t·àctica de la p r imera meitat dd segle d ifcr·ia, en molt , de la p r àctica tle la segona meitat actua l. J.:ls monjos, des del Cor supet"ior· allun yat dc l'alta1· majot·. cantaven l'Ofici Diví i la Missa Conn•ntua l t' n lla tí i en gt·t>gorià. interpt·etal. a l princ·ipi. encar·a segons l'estil del cant pla. El ~o diumt'nge>s i diPs ft'stius r Eseolania (a voltes amb un a petita onlll<'btra) i la Capella de Mí1sica ca n ta ven, també al Cor supcriot·, I'Ortlinari de la missa . Els Propis et·cn canta ts e n gregorià pel Cor dels monjo~> . Excepcio na lmen t , a lgunes fun cions dc Setman a Santa i de les festes principals de la Mare de Déu se celeb raven al p t·t>sbiteri . on , fin s all934, no hi h agué cad iral cora l. A parti r· del 1934 s·h i can tare n ja la Mis!la Con ventual i Ics Vespr es dels dies m és solemnes. En genera l, el poble fide l no p ren ia part activa en el ean t, si excep tuem els 1·omi atges nombrosos en les sC>ves cclc'beacions particulars . No va ser sinó dcspt·~¡; d(• la Guerra Civil Espanyola ([ne, en t·etornar els monjos , es va impla ntar la pràc tica dl' cclcb t·a¡· dià r·iament la Missa Conven tual i les Vesp res al Cot· inf<•r·ior del p1·cshite ri, i es va innementa r el can t dels fidels en les celebt·a cions litúrgi<rues , començan t pels cants de I'Orcünari de la missa que, fins ales h on~s. eren els més cantats en polifonia pet· la Capr Ua de Música. Cadascú t'n PI seu ambient. els mestres de l'Escolania han lr<'halla t en la composició de Misses (Onl inari), Motc·ls, \ntífones . Salves . Vespres, etc. Man uel C nzman , t' n el seu estil p ec ulia t· de l 'escola es pan yola d el X l '>: , prod u í u na gran qu a nti tat d ' ohn's musica ls . Anselm Ferrer, en un estil a mp le i solemn C' in fluït pel ceciüanisme i talià i germ ànic el<· Ra tisbona , t'ns ha rleixat obr es origit1als de valor inn egable i d ' ac c~ p tació fàci l. David Puj ol , enca r a que amb menys qua ntit a t, va dei..xar algun es com posicio ns, d ' ha r·moni a atrevi da , a lgunes en estü aller n a t ent1·c la CapeUa d c Música i el Cor d els monjos. Un de ls mill onl co m po sitors montse rr a ti ns tl'ayuest segle és Àngel Rodamilans ' (1874-1936) de Sabadell. Antie escolà de Mon tserrat i d ei.;xeble del P . Guzm an, en sor tir de r Escolania rebé lliçons del rnest•·c Em·i<· G1·anados . Després exer cí d urant lla1·g IEM A ;¡ E ...= ~: ... -~ El 111 Lt•rnp-. e· I -.c•n mc·¡, Ira tgc musieal a l a part·òqtúa babadt'llc·nt'a dc• la J>urísc.,ima Com·cpció i a la del Sant E-.¡wi'Ïl dc• T t•t-rassu . on desplegà el seu talen t de c·om pos itm·. L'un) 1923 cntt·ava com a monjo a \lonl.,<'tTal. \quí 'u d('(licat·-se plenament a la compo¡,ic·iél, pcu·tal d ' ulla imaginaeió viva, d ' una tècnica molt ¡wnw na l, vigo t·osa i at revida, i d ' una pietat sintf'ra. .J u abunts del Cnm·ili Vaticà Il l'ideal litúrgic d c purtil'ipndú u<· t iva dd poble fidel con dui a compondn· ¡w c·\~ts altt•rnudes: polifonia per Ja C apella tle Mía!oiiC'u i en nl del poblc cn grcgol'ià. D'aqtÚ les composi<·ious dc• M issc•¡:; alt ernades, i també la composició dc· C'lllllR1~ 11 cu lalu pPr a lt>s l'uncion s a nomenades parulit(u·gicpH·s. com I' Tiimnaridel.sfidel,s amJJ text d' Jiildebt·u tHI Mit·ct i música d ' Iren eu Segarra. J\ Jltll'tir dd Concili Vati cà H , sobretot per l'ús de h·¡.; Llc·ngíic•s viv<·s en la litíu·gia, l'activitat dels compositm·s s ' ha obt'rt a un camp nou i vast: la composil'ió t•n ra talà. \qut·sta cr eació compot·ta la parli<'ipaC'ÍÓ dt-1pohlc• fidt>l <•n moments q ue poden anar des dt•l <·ant¡, de l'Ordinari d e Ja missa fins als d el Propi. i fins ala de Iu Litúq~ia d c les Hores . Fins ara, a Mon tst't'l'al, podt'm dis tingir-ne tres nivells: el popula r . l'I mitjà i d s upct·iot· . B/ nivell popular fs J' adequat a w1a execució assequiblf' al poble. És represen tat per l'obra ja esmenI ada dt' l'Himnari dels fulels, ampli ada a la ~mé s rom piC' I a d' J-Jim11rtri i .salms dels .fidels (1964). Li segm·ixt·n les col·lt'ccions: Preguem cantant I (19711972-.1 979) i 11 ( 1979) d ' Odiló M. Planàs; Cants de /•'esta I (1972) i U {1977) d ' lrencLl Segarra , Odiló M. Pl.u nàs i Gregori Es tr uda; Cants de Setmana SantaEucaristia (1974); Ccw.ts d'Advent i de Nadal (1983) d 'lrt>nc•u t•gai'L'a , i nombroses edicions anuals de la VPtlla de Sa nin Maria a mb música d ' Odiló M. Planàs, JH't' a la fc•sta patt·onal de la Mare de Déu de Mont errul , cl 27 d 'abr·il. Molts dels cants d e la 1\'Jjssu Com cntual , especiaLncnt els d c l'Ordinari. pcrlan)en a aqut>st nivell. Un sf'gon nivell mitjà , és el del r epertori p ensat per· a Mont~err a t amh la in tervenci ó del Cor monàsti<· , dc• I'Esrolania i d <' la Cap<'lla de Música. Ai.~, m olt~o rantb a l'uníson o en polifonia senzilla de la 111issa o de l'Ofici Diví, com els del llibre de Vespres a punt d 'ésser· cili tat. Dintre aques ts dos nivells popularimitjà s'enclou el tre ball dl' les Trobades el 'animadors de cant p er a la littírg ict, creades cll970 i que ara compleixen 25 anys d 'exis tència. Tenen lloc a Montserrat durant l 'es tiu , dur·unt quatt·e setmanes. Cadascuna comprèn L'estudi d<>l m a t~ix reper·tori. E ls participants poden inscr.i ure's a UJla d'elles. Per la tardor tots es reu nei.xt•n en una Trobada Gen eral en algun indret dc Catalunya: Taeragona (1972). Banyoles (1984). Vilanova i La Gdtrú (1985), Sabadell (1986), La Sènia (1987 i 1993), T en ·assa (1988) , Montserrat IEM A El P.lreneu Segarra llllllrtfntclasse a l'Escolania (1989), Torelló (1990), Lleida-Raïmat (1991), Piera (1992). La finalüat d 'aquestes Trobades populaes i n o atadèmiqucs és : ensenyar repertori, a dirigir-lo i a fet·- lo uprendl'e al poble, educar els animadot·s en el contingut litúrgic del cant (textos i celebracions) . Pt>r a majot· dil'usió, alguns dels cants apresos són enregis trats per a la col·Jecció d e cassets Cants i lloances. També ha Cblat promoguda una músi ca de nivell superior. gem•ralment amb participació de l' assemblea . i amb Ics possibilitats que ofereix una Capella dc )I (laica, ['}~-;col a nia de Montserrat o una Coral, amh acompanyamen t a·oq,ruc, altre instruments o sen ~oc . Dintr e aques t rep ertori. s'hi compten algun s re!lponsoris de la Vetlla de Nadal, el Càntics dt>lten·er '\forturn de Ja mateixa Vetlla i altres. E l P. Irerl('ll Segarra va impulsar la creació d'un r·eper·tori en un ma rc més universal: els Encontres internacionals de Compositors. Volia conduir cJs grans compositors actuals de totdmón a la producció d. un •·epcrtori Litúrgic d ' alt llÍ\7 ell. Els dos primers Enc:ontres van ser con voeats df's de Montset·t·at. S' hà clonat el cas de compositors estt·ange,·s que han treballat a mb text català. e I Encontre lntemacional de Compositors al moncs ti t· dc Montscn a t. D el 3 al 9 de setembii: del 1968. Obt'l'S l'nearrcgadcs i interpretades p er primera vegada durant l 'Enc·ontre : - P etr Eben (Praga) : Vespres de la Nativitat de la a· Mare de DérL. 8 de setembre. Veus i Ot'glu>. -Ernst Kr·enek (Pahn Springs, Califòrni a . EUA): Mi.ssa de la Nativitat de la Mare de Déu. 8 dc SC'L c m brc. Veus mix tes, orgue, "io]a , trompetes, clur·i m·t, arpn , easta nyoles . J li va haver 2 conferències : El compositor i la. lillÍrgia ctctuul (Cassià Just), i Funcions i formes vocals-musicals en la litúrgia renovada (Gin o S te l'u ni I 'To t·ino). 3 simposions, 3 presentacions, 10 c·omunicaeions i 3 t·epresent acion s. e 11 Encontre Internacional de Compositors a Montserrat. Del ï a l'll de juny del1973. Ohr·cs encarregades i interpretades pce pr imer·a vc•gada durant l'Encontre: -Ftederic Mom pou (Barcelon a) : Pr·opis del temp.ç dltdrent. Cor a veu s mixtes i oq,rue. -ViC' ~ces (Gt·imbergen: Bèlgica): Vigíli.a de Pettlecostès . Veus mixtes, orgue i tr ompa. - .l can-Paul Holstein (P arís): Celebració penitencial. Vt>us mixtes i instruments dc vent. lli va haver: 2 confer ències amb taula rodona: Tècniques vocal~ noves (Ron ald Senalor, Kew Gat·dens, Surrey, Anglaterra), i Música uova fL I'EsglPsirL (Dielet· Schnebel, Alemanya) . 3 presentacions, 2 <'omunicacions i Paudició. fT-tll Encontre In ternacional de Compositors amb el títol: Liverpool Festival oJSacrecl Mu sic . .I uly 13 th. -18 th. 1978. Secretari de les conferències: Dr. Ronald Sena tor {Kew Gardens, Surrey-Angl aterra). Lloe: Chr ist's Collegt'. Liverpool. .Anglaterra. Oht·es t>nc·anegades i inter·pt·etade-. per pt·inwru , egad a durant r E ncontre: - \nthon ) ?\ülncr: Simfonia 2. Primt.'ra audit·ií• al Phil hannonic Hali dc Lh erpool. Oht·a t' llt'atTq~atlu per la BBC de Londres. - J oaquim lloms (Barcc>lon a): Uoances ala Crearió. Cot· a veus mixtes i orgue. Obra enea tTt'gadn JWl' \llonlAt'rt'at. Exet'utada per pt·imera vt•gada a la f. atcdt·a l M<'tropolita na de Liverpool. -'Tom{ts Ma•·co (M.acb·id ): Missa. Obnt t''\t't'lllada fH!l' primer a vegada a la Catedral Mt·tropolitanu dt· Uvcrpool. -Xavif•t· Darassc (Tolosa de Llengu adoC', Fnmça): Missrt. Col's, solis tes i 2 pianos. Ohr u t'Xt'<'Utacla pet· pr·imcra vegada en una reldwuC'ió lit{trgicn u la Capella d el Christ -KingCoUege dt• Li vt>t·pool. Obru •·m·ar-rcgada pel Minis teri francès d t> Cultura . -M úsic·a i dansa . Kevin Donovan , S ..J. tc·'\l. Pelet· \Vicgold, música . Irene Dilks. dansa i utTanj nml'lll. Obra f'nca tTcgada p er l'Arts Counc·il of Greal Britai n. lli va ha ver 4 confer èn cies o lectures: Demythologising Gregorian Clw11t (Antl1ony vlilnet·. Li vt"rpool). An Organ ltinary (J oh n Bt·emtan). Dance ami Worship (lr·ene Dilks, Liverpool). 'fft p Creatiou of the ·'Light·· Liturgy (P ete r Wiegolcl). 2 disc ussiotls: Sacred Mus ic and th e modern Composer, i Ecumenism and the Compnsl'r. 1 r (•prest'nlaeió . Ca da elia , a la Capella del Gbt·is t- King Collt•ge fk Liveq ;10ol , hi h avia una celebració lit{u·gicu t' l' um!>nil·a, segons una confessió diferent: anglif•a tHt, metod ista. ca tò)jca , etc. Notes I. L'un) 19ï0 aquest ol'{,'llt'. qut• "~'a' a a la 'alu tl'u~~ui~ dt• I'Esrolania. rou Sllhstituït per· un orgue· cre~tudi dt• Cahr·i.,l Blau· !'ur<la·t, dc tr·e~ tec-lats i pedaler·. amb 11.n total dc 14 a·<'gi,lrc' i mig. Rt•gU.tr·c~ partits. 2. \I <"<hlal df> lïn t er·!'~ musicolòc,oic·. aque'<tU <1lu·a .,u~c·ità sn'pilt•;, p<'t' porttlt> le!'autoritaLsdr La DiNadua·a dl'l Gt•rwnal Prirno tiC Ri\ ea·a, per haver CSI Ot t·sc r ita t:n C'Uta)à. j IJI'I' ('OIIlt'IIÏr Ull mupu d 'Europa on es marcaven cb Ümü~ tl!' lt•!l divt·a·s¡•s nllhlr·iuns lll'llmtitiqut'R del rani b'TPgorià. Pn lrP lf'R q 11nl ~o ritrllrii\' U Iuanbé l'I dc la ootarió catolana, descobm·ta feia pot· lli' I monjo lwawdit·ti d·Eawakat, a lesboa·es a BC'su lú. Dom Mau•· Subluy mlt·M. 1~1 gt· awntl Moa·tint>zAnitlo acccplà les explil'ac·iuns dc·l pua·¡· S11nyol, pca·ò aw co mpa·engué qu e, en csct·im·t: l'obn1 , l'n ulol· ~' la uguéK nhlirlnt , sc•gons t·ll , d c la Llengua motcma. i!:Hcru·u m{·ij: t• IHpmga·uan c,; do•ls coocct•ls de Corals c reo r evisuts P"'' s i pt·o~r·uuauvt•u "ro nçonN pulaJogt·uíia¡ues" (!). Atp.aestn un f.ed otu Iu t•c·c·cH·tl o tl ll quan rnr l' r:orplicuvo el par·e Sunyo l. 3. En In Grcw Enciclopèdia Catalana , es diu. 8t'll8t' fomunt•nt, ti\H' ,.¡ part• Sun yolt•s fo rm à a I'Esrolania dt• MontHt•a·a·ut. 4. Vt'!!f>U G. Est•·oda: À11gel Rodamilnns, rompositor. monjo de Mout.~errat (187.J-1936). a·· Revisto Mu¡,ica l Cu t ulonu" núm. 29. amm; 1987, pàg. 12 (1 t6)- L4 (118). MUSICALIA R E T R A T JOAQUiN ACHÚCARRO Pianista espanyol universal per CARME MARTINEZ I passa t mes dc novcmh r e B a ,. r t' I o n a v a n•l11·e la visita del piani¡¡ La .J oaquín AchúI'UtTo, una dt' les mé•s grans pe•·so nalit.al s mu s i c-a l s, no ja e~ pan)ole ~. binó mundial s. Ad aÍH'U ITO HI inte t· pr·ctar , dins la temporada dt' I'OCB , la Rap- E sòdia sobre u11 tema de Paganini. op. 4.~. de Rar hmaninov. un dels p unt., fot·ts cl(•l seu •·cpct·t01·i. Va M'l' 1111 aut èntic plae r· poder mant<•nir amh <·Illa c-onYcr ·a que aquí n'IH'Ocluïm . -Tinc· t'ntès que vostè va ncixe t en una famíli a de rif'ntílïcs ... -/~re n metges. Un oncle carnal meu , icoltís A eh 1Ícnrro, es dedicà," més, a lo invPstigació; era IW g rall neurò!Pg. Va morir el 191 5 . Jo mai 110 elnaig conèixer. Qui sap!, potser si ell hag ués viscut jo est" rin a nquestes hores wnb wtmicroscopi ala mà ... Va ser l'a lumne predilecte de Cajal, i la seva mort suposà una pèrdua enorme per a la ciència espanyola. En aquella època, Ramón y Cajctl acaba va de descobrir les neuroues, i el meu oncle estava investigant unes cèl· lules que es diuenneurog lies; i el que ell pensèt que podien ser aquestes cèl· lules el 191.5, s ïw anat demostrant després. - El seu primct· g ran èxit fou el P.-imc r Premi de l Concurs de Liverpool ... 34 691 -Sí... Abans ha·uia tingut, èxits menors a Itàlia , fi París; sempre vaig tenir p1·emis als concursos, tot i que ItO el primer. A Itàlia sí que hi 11a haver un Gran Premi, al concurs de Verc·elli. Però calia fer LLitS concerts, i jo pensava aleshores que tocava molt mala- ment el piano i que no podia fe r aqnell~~ concert.s. 1 no els vaig fer. Em vaig quedar amb el premi, però sense aprofitar-lo. Vaig preferir estudiar I/IU/ mica més. -I va sm· pel Coneurs dt• Livc•·pool q ue va d ecidit· q ued<u·-se a ,;ure a Londres? -Sí, bé. tinc w1 pis er Londres, però ara ja tJisc una mica e n qualsevol lloc. També tinc la meea casa de Bilbao, que no la vull deixar mai: per a mi , lCL met•a llar i el meu ce11tre emocional i gravitatori és Bilbao. Però tinc una feina molt especial a 111w 11 Quan un surt a l'escenari, el que intenta és emoctonar el públic" . universitat de Dallas. i estic travessant l'Atlàntic com qui pren un tren de rodalia. Acabo de tocar aquí, i el proper concert és a París, la setmana c¡ue ve: i dissabteja sóc a Da llasfent classes, abans d 'anar a Mèxic, Bogotà i to1·nar a Dallas ... -Vos tè s'in sta l·là u Lo ndt·es p er necessitats dc c~IITc ra. s uposo . -Sí, perquè Londres és el melic del món, pràcticament ... -lnterpt·c tativamcn t pa.-lanl , consider a qu e té unes a rrels co nct·etes? - Tots tenim unes arrels d 'algun lloc , vulg uem o IlO. El lloc on hem passat des dels nostres set als nostres disset anys, aquestes són les nostres arrels . sigui on sig ui. - Amb q ui es tudia va vostè en aquella èp oca? -Amb Cubiles. a Madrid. Però Cubiles venia de París. -És verita t. .. L. escol a cspall )Ola ex istei.x. o ha exis tit mai r cahne nt? -A Espanya cadascú ha fet la g uerra pel selL compte. Lla~:ors. ha sortit 1111 Pau Casals no se sap d'on, ha sortit un Andrés Sego·via no se sap d'on, ha sortit una Victòria dels Àngels ... Qui va en senya1· a ca ntar Victòria, o Montserrat ? Ri ha enormes individualitats, a Espanya. J o ILO sé ara si existeix una escola. el que .s'anomena escola espanyola. El món s 'ha fet molt petit i la infornwció vola. } o estic ara utilitzant sistemes per preparar les mans dels meus estudiants que vénen de Ra chmàninov, vi a Amèrica, per mitjà d'una senyora que fou la p rofessora de William Kapell: una manera d 'estudiar molt lentament i moltfort . Com ja li dic, la informació vola, potser d'aquí u un temps això es dirà escola espanyola , o escola americana, vés a saber. El món s 'ha fet molt petit amb el fax i el motor e~ reacció. - Quins obj ectius cerca vostè e n la in terprctació? -Doncs hi ha dues coses diferents, però jo crec que l 'w ia preval sobre l'altra. Quan un snrt a tm escenari, el que intenta és emocionar el públic. transm.etre el llenguatge que tu creus qLLe és a , MUSICALIA R E T R A T - t"mblu t·om s i la gen t pen..,Í'h q u e la mús i{'a és q u elco m tl "oh- jccti u ... - 1 110 /ro és! -És c·om si la mC.sica n omÍ's pogufs inlt't"}ll'ela •·-sc· " aix.r'. t•om si C'-is tís una interpretació ohjec·LÏ\a qn e f o ' l'única b on a . Ll a' ot·s, 'a!> el:'rolLant pianis le)> òe la gcHc'ru(·i6 dels tt·enta-cinc an) s cap ¡nall, i ta n t fa ru n com l' altre , U<' vegadc . I em sembl a tr •·n>rífie. r - Pot pw;sar. Pot passar. lli Concurs Van Cliburn , estant u/ jurat , he sentit tocar el piano, el que es diu tocar el piano. de posar els pèls de punta. /l m. la qüestió diguem-ne p ersonal, que es t/ oti que allò és qnelcom persona I i no w1 clixé adquirít ... lÉs (J di r , la .. . "e xpressió uisc urla i setttidn ", d 'ctixò n 'he sentit molt poc. ;\ rn, t ocnr el pian o amb uPIocitat , força , potència , octo vPs ... El que vulgui, aquí el que vulg ui. A part d'això , la informacú) discogràjicn d 'avui és e.~­ g arrifosa. -Í~s qu <' t·ealment , s 'aniha a un punt. .. Jo tinc co1·1egu es qnc, vingH! , seue n a ca sa seva a m b den vcrs icms d c la Fantasín Bé tim , i dic Fantasía Bética perquè (·s t'I cruc· <'SLir ln•ballant at·a mat eix ... la partitura ... És a dir , el q11e Beeth oven t 'ha elit a tu, dir-los/ro e~ elLs. Per això, doncs, lla turo /m ent, cal estudiar Beetlr ove11. i cal esLudiar com mitjançant les vuitanta-vuit tecles del pian o i els tres p edals, un pot f er que, en u 11 moment donat. allò soni de mane ra que . .. És co mplicat! Qu.an un comença. a pe11sar elissecant les coses , parlant e11 un llf:j.tgua tge dig u.em-11 e cien tífic, en el llenguatge computerit zat al qual es t e rn ja cos tum a t s ... Abans, j o hauria dit: transmetre el missatge emocional, o el que sigui... Quan un veu que això ha de se1· p er mitjà d 'un piano, pia.no que és en un te(ltrP, qu.e pot tenir bona acú.stica o mala acú.stic a ... hi ha tw a co lla d e relati vitals qu.e se '11s lt ifu¡uen de seguida. És dificilíssim sortir-ne. Però bàsicame11t el que hom intenta és emocionar, el que hom intenta és transmet re. Que el senyor que ha vingut. a aquest concert no marxi amb les mans buides. Aquest és el nostre deure , crec jo. - P ensa que l'expressió piatústica camina cap a la unifo rmització? -Sí, jo em temo molt que sí. - Ai! si us plau !fa ci elmi-la , no el mi-s i ... Després parlarem el 'això . És que haig de trencar una 1/anç<L, perquè algun re visor que merPix pena de mort ha canviat un nota de Falla. A l 'edició Chester ... Bé, després tornarem et aquest tema (r iu) ... Parlà vpm de la informa.ció discogràfica ... Em deia Féli.x Ayo que va anar n fè rnnes classes magistrals al Ja pó; i va arribar una noia japone.~a que lla via de tocar la Xacona de Bach. lla noia li va preguntar si volia que la toqués com Perlnuw. o com Szeryng, o corn 1/eif etz ... La música v iscuda i sentiela. i p e nsada i m eclitnda. i lllllduraclet ... 11vui dia es poden obt enir resultats rapidíssima melit. Pel disc, per la informació cada cop més gran. A la nostr(l uni11ersitat. tenim ja una secció de vídeos ... . o és que això sig ui dolent en si ... Si a mi em pregu n - MUSICALIA R u, 36 696 T R A T dir de s Pr jo a l'hora de buscu r un tat .final. Què passa, també~ ten qui11~ r•an ser els lli l'liS ¡H·ofesDoncs que nosaltres mai no fem so del pifLno. n rtwra de bu.~car jo no¡mc dic que t•aig estul'últimu pinzellada ... Un pintor La mcu1era de fer twa frase, a diar amb Rubinsteitr, pere¡ ui> mai a cab" un quadre. el uen i s "lw l'hora de bw;car la mcllu?ra de Uubinsteitr tro em L'Ctferuna classe. Perb jo fre aprf.s de RubinsacabM. El quadre ja és allí per construir una t'ersió. /~s ttlla mica com el pintor que mim l"equiliteitr Iol pf e¡ u e ... , de t ' PIIT'P '/tocar. sempre. Jo acabo de tocar, i estic pensant: 110. la propera regada, bri dels seus colors. de les st>r·es crc•sco/l(rr t>ls seus discos. Efl•ctiaixò que m ·¡,a sortit malame11t i perspectives; aquest ¡•olum el t·wnetrt, d el isc és ww rtrmn de no m'ha agradat, o veure si h o co mp enso amb aquest altre. doble .fil: .~i hom t·opiu " cegues, p11c fer millor ... És una m ena Doncs de la ma teixa mwtl' r(l que l'efet·te ~~.~ tl<'sost rós; però si el en un tauler hi pot hclt'Pr /estil disc servc•ix, colli pt>r a qurrlsecol d'e11olució a foc lent durant tola d'un Von Gogh . o d 'utr l tllt tfc,r que esli#ui .f@nt utr tre /Jll/1 , rlila vida . - f el disc: no és una migttelll-ne 1111 treball l'Íf'll C'a l' última pinzellada? tíjic , /ri lw llibres dt' COll sui/(/ ... fJt•r exem¡1le, - IEl disc és una mico La veritat és que volia preguntar a l'última pinzellada, però lUfllf'SI.~ COIIIfWSSOS que Achúcarro si la música, per a ell, és per a mi sú11 problemiitambé es poden g ra var una professió o una forma de vida. Pediverses versions. Ru1ics etr ac¡uesl r·otrcert de Beethov('n, ¿,co111 els Ira binstein crec que té fins a rò no va fer falta. Després d'un llarg resolt Sclurabel. com els tres o quatre t•ersions de assaig i d'una hora d'entrevista, el lw resolt Cieseking. com concerts de Chopin ... I mestre encara va seure al piano per tal els lw resolt Zimmerara hon1 comença a utid'explicar-me per què en el compàs m <r n ~ Però al fi 11 al lit;;;a r moltíssim el disc trenta-sis de la reprise de la Fantasía enregi$trat en viu. caclasciÍ lw de prl'trdre -Sí. pet·ò el problema la set•cr decisió personal. Bética, la mà esquerra ha de tocar mi- Pol M'l' per inM·gun·és que ai_xò ar a u (Ülor no la i no mi-si: "En l'exposició, amb el sila l en t'li.., mu It'i-.;os. q ne li arriba ... Vejam, hi ha fa de la mà esquerra, predomina la el:~ jo\1·~ ''<·a lqu en'' e ls 1111 determinat tipu s dominant; en canvi, en la reprise, Fadi sc·os'? d" anditot·~ a mi em pol lla substitueix la cinquena per la quar- 'í. p erò pl'r wr al/re in te res sar la diferèn eia costrr/, /'(1//re extrc•m é>s 4ue I:U hagi eo tre les dut•s ta mi-la (les primeres notes de la guitare nm ra pitjor: jo faig el ver s ions de la fantasío ra), amb l9 qual cosa és la tònica qui que em dona la gana ... Rética pel senyor Ac hús'imposa. Es genial, i algun estúpid re111o111ent! carro ... P erò això, a visor es va entestar que Falla s'havia - Però vosli'· <·n'tt rn ri l'auditor mitjà ()U C vagi a eadl<'l!'r s imho lista dl• la eomprar un disc. no li inequivocat''. Realment, i a part de la música, 1'11 Iu M '' a capateressa gens ... "militància" del mestre en aquest <·itat d"l'\CH·ar im atges -L'auditor n,útjè'i. comtema de la Fantasía -"publiqui-ho, di H'I''-('"' Cll Cad:t suujeepro un disc, i moltes vepubliqui-ho", em va insistir-, no hi ha lc? gades no importa de qui. dubte que, per a Achúcarro, el piano -Per descomptat. - ... comença nt p<'r -Tot iq tll' pot :.ct·]wr·iaqtú. és encara més que una forma de vida. llúl\, c•n d ~w ntit que un - I un cop té el disc. " El piano és la meva obsessió", va pol anibat· a pi'Oj cctar o quest és el fil desagr aacabar reconeixent. Sublim obsessió, !-ioh n ·lt•:-. ohn·h ii·Juhion ... dable, l'auditor mitj(/ va afegiria jo. fal:-.e.., o n o :.ugg<'rides p<"l a un concert. i si el coul n t. .. cert no és com el seu disc, - Bé. esttLL•em en tesi, el concert és dolent. Si el IT'eyden. o d'un I e/a::;que:. en el unt Í/Psi i ara anem a veure si concert s 'assembla ol seu disc, el arribem er /u síntesi. Jo crec que temps que dura u11o sonata de concert és bo. 1 si ha mirat el trom és impossible qttP troscrltres fem Beethoven pot haver-/ri Iu per:sode l'i 11 tèrpret del seu disc i el conres e11 què no ens manifestem en nalitatcle Richter, de Backhaus , cert és per aqu-est intèrpret, llatoUtlitat. [ ,o tiOStramanera d'eso Iu meva. Això P.s inP vito.bll' . vors el con cert és fabulós. Aquest criure és la nos/ ra p ersonalitat : A ra, jo crec que el que cadasctÍ és el problema: el fet de prescillen la manera cl"encendre w1a ciintenta és servir allò que ell pendir cl'aque.stn idea de relctli.niUtl g arreta , en la manera de ccunisa que Beethoven ha dit o Ira volque és constant i que hauríem de nar, hi ha tot un missatge d'allò gut dir. Per a això, cal Pslltdiar, i teuir ja, perquè des dell90.5 que és caciasclÍ. Això. naturalmolt. I un cop filtrat el c¡uP l'insEiustein ens ha explicat molt clar menl. es tranMnet a l'hora de totint ens demana pel cen•ell i ¡u"r que tot és relatiu. És a dir. eu el car. És rt dir. jo tW puc presci11l'estudi, doncs aquest és el resulmeu cas concret, li puc dir. per .~ors. 111 E MUSICALIA R E T R A T 111 exemple, que si toco en UllO sala seca. el concert és molt, pitjor. Perquè els tempi són cada vegada més rètpids i hi ha menys t emps de r espi ració, perqttè quan mor el so, has d'entregar més so . Llavors, els pedals són diferents ... En ww sala reverberant. en canvi, tot respira. tot es posa al seu lloc. el so vin. mor tranquil-lament. No sé ... Depèn de quin piano tens, depèn de l'horn del elia del concert ... Depèn cle si wt estc't a trenta-non de febre o a111b excés d'adrenalina ... Doncs aquesta és la grandesa i la misèria d'aquestcL professió magnífica. Que magnífica és. eh? - I tant. El seu primC'r •·epcrtoI'Ï va venir molt detl'rmina t des dP l'exterior, o proverua ja d'una Lt·ia j)CI'SOnaJ? -En el repertori de joventut, procedeix molt. més per instint: vull aprendre la F ant a s ia de Schumann, vull aprendre e l Concert de Grieg ... Qucm vaig passarelsarampió, tenia un disc de 78 revolucions amb les Varial'ions simfòniqu es de Cèsar tm Franck per Cortot, i em vaig estar tot el xa ra mpió escoltant el disc aquell. Vaig acabar tocantles als quinze anys. D espt·és d ' un a hn~ u divaga ció , Achú carro en cctu 11 11 altt·e tema: - És que no direm que hi ha una tècnica del piano. lli ha cent mil maneres de produir el so en el piano. El tipus de legato que cal per a una Fuga de Bach, substituint cadet dit i en tresortint les veus , cúxò és w1 exercici mental esgarr~fó.~. com.pletwnent diferent del que pot requerir la Sisena R a p sòd ia de LiszL. El que cal aquí és múscul, aguant. reSÍ$tència, velocitat, força, que és completament diferent de l'Estudi en terceres de Chopin. 1 això pot ser diferent d'una masurca o d'un vals, on el problema és el ritme interior. Tot això en/ aco nseguir-ho p er procediments físics i musculars. Així es deia el curs que vaig impartir a Madrid: L'esperit d<' la música per mitjà de la ñ sica del piano. I efectivament. cal arribar a l'esperit. a l'emoció. I quan ens preguntem: per què ens emociona la música? A veure qui respon aquesta pregunta. Perquè podem dir que ... - ... que {~s quim ica . J o, si {•s químieu m 'eslimat·ia més no sub er-ho ... -Doncs. final m ent. .. Per lot el que s 'estci estudiant sobre el cervell. al final resulta que tot és química i electricitat. És a dir. que entra per l'oïda. arriba uf cervell, el cervell pels nervis motors ho tn111smet a tot el co.s, i (•/ cos reacciona el 'una nHwero. 11 i ha vegad es que se't posen els pèls de punta, hi ha vegades que tPns ganes cie plorar... Com influeix en nosaltres el ritme? On el sentim? A l'estómac, en quina part? Quan sents tensió. surt com cl'algzwa part cie l'estómac ... Ru binstein em va explicar que Picasso li ha uia dit que pinta va am.b l'estómac. I resulta qu e és un ce11tre importantíssim, 011 es troba l'ull aquell dels ioguis. un xakra ... -Algu na vegada ha rebutjal t•studiar un obt·a per manca d' a finitat? 37 697 MUSICALIA R -No. Aquí entenc ww cosa que li r•nig sentir dir un cop er 11ec Cuines.~ en una entrevista. f._,¡ preguntaven .wbre r>l.~ pcrpc)rs qtH' li ruw ven o que no, i ell deia: jo súc un professional i per tant !raig defer-Ir o tot. Di¡{uem que jo tinc més afinitat C'spirilllal... /,es coses que m'agradaria aprendre abans de morir: doncs. per descomplot , uno piler de Chopin, de Ma surques; una pila de coses de Bmhms, una pila d e Pn>ludis i Fu g u es de Bach , u1W pila de Concerts de lVlozu rt. /in tin1· bastants en repertori: el meu repertori amb orquestro em sembla que són ara mateix cinquantadues obres. més o menys, en les quaL~ hi ha una bona represenlOció de Mozart. tot Beethot•en, tot Rochmàninov, lot Rr(l/rms ... Jo goireb{> mai no !r e elit que no. fi mh, quon et proposPn una obra és per tocar-la en algun lloc, i jo uisc d'aix.ò. Així, que és per guanyar-me les mongetes wmbé. no? -conclou amb humol'. lli Ira moltes més coses que m'crgradaria fer. Obres de Ravel, tot aquest repertori colorístic, 011 els problemes te Ïs està. posa ni el piano: 11 veu re. a veu.re com em t rC'us el so, a veu re com em poses el pedal. .. Està allà esperant r¡ne tu treguis el secret. .. El piano té un tipus de sonoritcrt qne se'l té guardat, i està espera ut que l'lr i trobin. ;vo revela el seu secret. un Li lra de fer pessigolles ... -A propòs it d'això, cm va quedar· gravada ]a resposta <¡u(• va donar vostè a un alumne que e n un curs li preguntava quant ha\ i a de el u rar una nota amb ca lde- Des del 190-1 al sen·ei del mún 11111\ica/, OC/110/ÏI::.OIII ., r .. ~' H!/1 l'Oiàf~g dia a dia t/ .-,\-tORIAl Dl: ~;v~ lf{ · '-1-">~ BO I L E 1\ U ~ J'/1""' rrovcnca, 2~1· Fad Tel 215))34 08017 • BARCELONA (Ei¡)• ny>) Edició iberica Edicions originals (Urtext) Obres cabdals de la musica Nous compositors Obres pedagogiques Música escenica E T R A T ró: "Fiu~> c¡n1· l'I piano digui prou.,, li diguí- vosti• ... -Això deia 1/nns von Bülow, que aquí es nota qui és músic i qui no. en ln durada dels calderons. -Què e n [H'nsa, dels <HTanjam cnts? P e r· c•,emplc , toca els trinats th•l Concert dc Brabms tal com estan e~<Tit<,, o els reparteix entt·e Je¡, clu<'S mans'! -De vegades sí, de vegades no. Però em sem b/n que o Brahms no li hauria importat gens si algú, li hagnés dit tfUl' el t>ia no sona més d'aquestamcwera. Com tenim la certesa que a Ua eh no li importava gens tran scriure una sonata per a jla u ter a orgue. o de viola de gamba a}lcruta. o tocar en l'insLTLI ment que li donessin. És a dir. tenia zw concepte ideal de la música. Potser més endavant sí que tenim ww idea més concreta de "La música de Bach és tan completa que resisteix qualsevol cosa'' l'instrument al qual destinem la música. Però a mi em sembla que les transcripcions estan perfectament justificades i han suposat un gran enriquiment de la literatura musical. i\ ra ens estem ficant en aigíies profundes una altra vegada. perquè hi ha transcripcions i transcripcions. Curiosament , a mi Bach tocat en ja;;z no em molesta. Però en can-r:i. la Simfonia de .1 1ozart tocada amb un lXIImta-txumta-txumper sota. em pot posar malalt. Pu.c arribar a matar. Crec que puc arribara m a tar. -No sé, no sé. Molt tranquiJ·let i molt parífi1· .-I 'cig jo sempre, a vostè. Molt Li deu co:.tar arriba1· a aquest punt. .. -Doncs he tingut una escena de posar-me a crits en un restaurant on sonat·a música d'uqu-es- la . • en se adonar-me'n que /ro estrwafent . De sobte em vaig trobar t-ri da ni com un desaforat: Mozart, no! Mozart, no! lla gent mirant-me rom er un boig ... Jlll olt poques vegades em passa. elr ? lÉs que allò era con agafar 11 rr s u ro cremat i pintar uns bigotis a la Ciof'ondrr. -Un cop vaig escoltar· una l't'<.'laho r·u<·ió jazzística d'una Cantata de Baeh realitzada per Kt>ith Janc•tt. Em va semblar prou intc>n'ssu n t. -Do música cle Bach és 1011 completa q11e resisteix qualsevol coscr,fins i tot els tempi. Els Pn-ludib i Fugues no tenen liTI tempo donat per Bach, em sembla. Llavors, u 11 pot tocar-los de pressa, a poc a poc ... i sempre és esLLLpelld. 1..-a Suite per a Jl a utu , jo l'h e sentida amb tempi increïblem e nt dtpids i increi:blement lents. 1 la música resisteix, i ('onI itwrr sent colossal. - Té una estructura tan f01·La ... - AU:ò mateix. És com a prova de terratrèmols -riu. - Quan estucüa, pt·actica algun tipus ciC' treball tècnic e¡ uf' no ('stigui llignl a Ics obres? - Doncs ho he Jet poc en la meua vida , i en aquest moment me •, penedeixo moltíssim. Jo crec qtte el treball d'un mítscul. de la mateixa manera qu.e el pot treballar un atleta, el treball de la coordiflació 11euro-muscular. és imporlallt des del començament. Per tenir 1111es mans fortes que p11guin ni mateix temps (i curios(/ment com mes fortes són les mans millors pianíssims es poden obtenir) trencar el piano i fer el pianíssim més eteri i més delicat possible, per a això calen uns músculs i zr.n control dels fiLLÍs culs; però no només dels músculs deL~ dits i de la mà, sinó de tot el sistema que 11eix a les espatlles, continua pel colze, braç. ca11ell, ma.11s, dits ... Calen exerciris. Treballar la rapidesa en les octaves, la precisió ... 1jo. de lot això, n'he fet molt poc. 1 realment me·, penedeixo. Ho vaig fer bastant en el temps que va precedir el concurs de Liverpool. l nig estar des de gener a maig u·eba- MUSICALIA R I/ant quaranta-vuit hores setma nnls , creant la tècnica que no lw via ting ut abans. Si és qnc 110 sabia gairebé fer escales! Si és que ... En aquella època, e11cctra un, amb talent i musicalitat i amb alguna emoció, podia sortir del pas. Avui dia és que ni et deixen entrar en un concurs, tal i com estan els concursos, amb la qnantitat de gent que toca, i com tocct. .lo he LingtLt moltes vegacll'S la .~ensació , i és un del.s me ns malsonsfcworits, d 'estar a l 'estació i veure que el tren es comença a posa r en marxa ;jo haig d'an·ossegar un equipatge enorme i no hi arribo, i l 'últim vagó estc{ comem;ant ja a posar-se en ma l'XCI, i jo vull córrer i no puc ... 1aquesta sensació d'haver agafat l'últim 1ren, l'he tinguda jo moltes ve~c1des en la vida. No cl'haver·lu perdut, però l 'últ,im, en fi. - Jo r ecordo que vostè abans no vo lia tenit· alumnes, d'això deu fC'r vuit o den anys. Què l' ha fet canvia t·? E T R A T -Encara tenia molt per estudiar jo mateix. Llavors, ha passctt qu.e ha sorgit aquesta wliversitat en la qual m 'han donat tantes facilitats i en la qual em tracten tan bé. 1 realment, han passat deu anys. Al final, un comença a pensar: i totes aquestes coses que he après en trenta anys, per què me les haig de quedar jo sol? Per qttè no transrnetre-les a algú? T he descobert que és una experiència fascinant, la de veure com /a gent confia en tu, l'entusiasme amb què estan, amb què estem treballant. Perquè a la universitat jo tinc el meu estudi al segon pis, i a soLCL hi ha Les practice rooms, uns cubicles amb pianos de Clta on estudien els alumnes. T de tant en tant, se m'acut anar a baix, veig els meus nois que esta n estudiant, i els clic: "escolta., aÍ..'\:Ò que m 'has tocat a classe, perquè no ho proves així?". T enim ull tracte que no és tma hora de classe per setmana i després res; ens estem veie nt constantment. T per exemple, si tinc twa idea amb algun altre dels estudia nts, li dic: ''escolta, digues-li a aquest altre això que acabo de descobrir ·•. Llavors, hi ha 1111 SiStema de t'USOS COI/IUIIiCOIItS d'i11formació i de ... Ara els he començat a obligar a fer exercicis per enfortir, per tenir més velocitat. estem experimenta nt i veient que, carm1t. quin èxit, el treballar! -Creu que a ells els serà més difícil, avui diu , fer can era? - .lo crec CJU.€ sí. Mai 110 ha estat fàcil, però avui dia és espantós. Si no és que twa multinacional ... T-Ji /ta aquest ingredient qu e abans 11 0 existia: com passa amb el pop , ve una companyia cie discos i diu "volem aquest". Pels motius que sigui. Això gairebé es palpa. 1 Pfectivament, són els qui poden promo c ionar a nivell mwulial, perquè el món s 'ha e 11 co11git, d e tal rnaenra que les companyies de discos controlen pràcticament el mercat. -Q u è l i agt·ada fer en <'1 S<'ll temps lliut·c? -Doncs te1tir una mica el cos en ordre, nedant, anant amb bicicleta , ('aminant per la. nw.ntnnya d e tant en tant, fent una miqueta de gimnàstica ... Però és que aquesta professió ho requereix. Un ha d 'estar en una situació física que li permeti de tocar el dissabte a Londres, el dilluns a Santiago de Xile, el dimarts a Quito i el dimecres a Bogotc'i. Alçades diferents, latituds diferents ... - Molt bo per al cor ... -Doncs per això ... WJ D A DINSIC distribucions Santa Anna, 10 E 3a- Tel318 06 05 08002 Barcelona- Fax 301 99 82 Dl e. ... -~ • ~= Dl 111 IV CICLE DE CONCERTS «NADAL AMB ORGUE» A LES COMARQUES DE PONENT 1993- 94 Programació LLEIDA Comt•nt del~ PI' Fnmcúcans, Santuari de Sant Antoni de J'tidutt Dl JOU~ IGNASI RIBAS, orgue 16 tk:-.cmh1c . .!0,1'; h SOI..SONA Dhsabtc lR clc:-.cmhrc, 22 h ]. S. Bach; Coucet1 1!11 rr: 11/I!IIOr. 8\171' 596 F. Meodelssohn: Pn:ludi 1/ttga, en rr: menor J- Brahms: Quatre ComLç; Pn•ludi ifttp,a, en sol menor A. Helller: Tcmz Ton·ata Ctt/C'dra/lJasílim dt: Sulso11C1 A. de Cabezóo: Dic 110bis Maria ANTONI SORIA, orgue F. Correa de Arau.xo: Ct111to lfr1110 de la fnmawlada Concepcíón de la Virgen María; Tieuto dc medio rf!,t.¡istro dc• tiple dc 10° lona ]. Krieger: Fawasitl J. E. Kindermann: Comi: ·C'hrist log i11 Todesbanden• ]. S. Bach; Com/: ·Cbristlag ili Todesbaudt•n· Anònim s. xvu: Cançó per a comf!lcl amb l'eco ]. P. Swclinck: Ballo df!l Gmnduca ]. Pachelbel: Fuga f!n do Major Anònlm.s: Suite de dansa VIEU lA lisRièsill de Sant .lliquel DiJOU 'i JOSEP M. MAS, orgue _m de:-.cmbrc. .!0 h TÀRREGA r:.~¡.¡lt'sia Diumengc 2 gener, 13 h LLUÍS CLIMENT, orgue A. de Cabezón: Glossat sobrr: •llt'i.' Marifl·, dejosquin DesPrés F. Correa de Aramco: Glossat sobre ·Un gay berger·, de 1bomas de Crecquillon G. Frescobaldi! Cmzzon: Tocc{lfa per l'Eiettatione; Bergamasca J. S. Bach; Pastorr!lla A. Soler: 14 tY!rsos per al Te Deum G. B. GrazioU: Pastora/e C. Balbastre: Noi!/ de Sa111a ,I faria de 1:41ba J- Cabaoilles: Passacaglia 1; Passacaglia 11; Gallardes f P. Bt'UJ13! Tiento dc I r. 10110 de la mano derecha; Tiento de 2!! fono l l Climent: 1 ersió flitm!, mode c/lissic, tema actual; Somni de campanes C. Seixes: Toccata t'li do Major AGER /~çglésia Divendres 7 gener, 2.! h LUCIA RIAÑO, o rgue CERVERA Conl'ent de Sam Agustí Diumenge JORDI VERGÉS, orgue rl<• Salli \'icenç 9 gener. 18 h A. de Cabezón: Difercncim sohre fet Gallarda Mila11esa; Fabordón,- Dic uobis Maria F. Soto: FetSO de \11 10110 F. Pera:la! Medio l'l'gistro alto de primer tono S. Agullera de Heredia: Ticmto defa/sas de VI fono Anònim; Entmda de cktrines y callciólt P. Bt'UJ13! Pange Lingua V. Rodríguez! Pange Lingua F. Correa de Arauxo: Prosa del Smllísimo Sacramemo; Glosas sobre la fnmaculada Conccpción: Tiento de mcdio registro de bazón de VI tono G. Cavazzooi; Himne: A ve .Httris Stella J. Caban.il.les: Gct/Iardes ff J. S. Bach: Fantnsicl en Sl menor A. Bernaldo de Quicós: Batallfl J. S. Bach: Toccata 1jttga. e11 re menor. BWl' 565; Tres coraLs de I'OfRelbtïcblein (cicle de Nadal) A. V'IValdi - J. S. Bach: Concert en do major, B\17V 591 C. Frnnck: Prélude, Fugue et \'nrimion, op. 18 F. Mompou: Pastoral (Cançó i dcmsa per a orgue) L Vierne: Final de la Primera Simfonia, op. 74 =================== ORGANITZA: AMICS DE L'ORGUE DE llEIDA 1 COMARQUES Col-laboren: ffml lWJ.! Generalitat de Catalunya Departament de Cultura CONSELL COMARCAL DEL SEGRIÀ AJUNTAMENT D'ÀGER CONSEU COMARCAL DEL'URGEU CONSELLH GENERAU D'ARAN CONSELL COMARCAL DE LA NOGUERA CONSELL COMARCAL DEL SOLSONÈS _,.-. CONSEU COMARCAL DE lA SEGARRA DIPUTACIÓ DEUEIDA 'ir MUSICAL lA Catalunya Música reestructura la seva programació per PERE BUHS I CAMERINO tunnlw.ulur tlr f oll4hiii\ .J \lu-u-.1 partir th·l !;t'nt'l' el<' l99"l Cutalun y a \1úsica ens lll·opos a al ~ un s ran v is t•n la sna 111·o~• ·amació. Encara qut• molt :. es pais ro ntinuanau e n Iu :w va franja ho•·à•·ia i t'ls mateixos di<'S dl' In setmana, n ' hi ha d ' ult•·c.s qnt• r onstilninw un a novt'Lal, o hí· st•t·an rccuperaeiom; d ' a n tigut>s p•·opos tcs. Entn· lt>s novt'LUI!i, vol<'m d<•staeaa· un 1wtit n•ajns tume nt <'11 la franja del migdia. D' uqucst•·eaju!l lanH·nl mt·rt•i' una nwnc·ió <'spedal t>l t't' lon1 dt' l!> t's pai !> La CllllfCLlct del cafè . dt•dicat al rant eoral.,amh la p t·n~'l·a ma e ió i loeució d' \lc' Rol>les. i !!:I g ran segle . dedil'a l a ht mú;.ir a antiga. amb pr·o ~ram ae ió i loe u ciú de J o an \'iHs . E ls dilluns al migdia continuar f'm st>ntint la ;.¡•l<'r c·ió d<' sa•·s u(•les. àries d ' b1wnt i <rope•·etes, els dima t·ts La cantata del cafè, els dimccn •¡, El gran segle . Pis dijous r e!!pai l'l'I:'~' l'\ al als t·ompositOI'S i inthpn·ts <·atalans i <'l s di ven dres 1\·s pai d<' s u port a ls Jo ves intèrprets; Iol ;; aq ut· s I <'sp u is s'emetran t•ntt·<· l<·s 14 dt•l migdia i Jt•s 161t dt·la lur·du. L'altre canvi c•s rcft' r e ix a la franja setmanal dc nil. Els nostres concert s ompliran la programaei6 n om r¡, els e ap!> d c SP! mana. Oe dilluns a di'd' IHh·cs, a Ics 22 h d t> la nil , irH'orpor arcm nous espai!! monogràfic·s a mh contingut difer·t'nl e a da di a. E l!- dilluns u ~ propose m una sèr·if' <·omc·nta d a o lwr la integral d <' le:. ea nla Lc!> d<· J. . Bacl1. Així. al Ua r g d'un Hil } ( te mps aproximat <¡u c du r arà aqtH'l> l a int e g ral ). st'nli•·c•m d ' una man et·a onlr nada i amb c·ome llla•·is puntua ls cmla sn111a 11<- lc· s més dc 200 cantates t·sc·rill':-. p c• l grnial compos ito r a lt•many. Els dima rt s, a l'rr-.pai Galeria d'intèrprets d cdiea•·cm la nostra atcnt'iÍ. u c·cHl(..,iM•r , d ' una manet'a profunda , l' obra el<' dctcL'IllÍnats in ti'Tprc·Ls dc• fama recon eg u d a . Pc•r ¡·omt•nçu •· , e l nos tre eS'j)]'; tin d r à una ('On vidada d ' exeepeió: Montserrat CaJ,a Ué . E ls dimeer«>s u s proposrm també un n ou C'sp ai: ;tlmanac . La temàtic·a d' aque!> l t'spai seran e ls A es d evenim t> nls . tant mu ;. ic·al !> r om històries que 'a n pa;.:.a•· a l lla r g dels an ys a la JlHttPixa st•l mana que at·a 'i' im. Així. a mÍ's d e !.entir múúc a l't' ladonada amb]' ant\'t~ rs ari propoMtl , fa r em una visió dels estic' c nim c nt ~ soeiaJs, his lb ricR i musin ds n·ft•rits a l'cf'Pmèride <'n qiit•stiú. Els dijous e ns at·cHnpa n yarii l'I "concert imaginari' ' . i\qut·s l c~s­ pai ser à un monogr àfïc sobre Ull t ema connt>l. lli dt'senvolupur e m. mitjan ~ ant e ls s o n ¡., dt• Iu mús ic a , u n e sd e n•nimenl, una sen sarió. una anècdota. nn com v ositor. una època . etc . Els di n•ncht•s, l'hi ch•din ll·t·m a )' espai Les grallS obres . l j llt', fim ara. u s oferíem el!> diwul'ngt>-. a l migdia. En a q uest espai programa r em. com fins ara. aqut•llt•s p eces que . a cau"a d t> la Sl'\ a llat·gada, en s és difi<'il dïn <"lo u•·c· a les programa eions ha h i lual!- diàries. Una alu·a novt'tat Í's la reeu peració dc, l'espai N octum. C ada dia d e la Sl'lmana , a partir dc· k s 22 .15 ap r oxirna d a nw nt , aqm•sl espai e n s acompanyarà i ens ajudarà a acahar d cüa. La st•va programació sc•·à se mbla n t a la del progntma d esp ertador L 'obertura , d e contingu t plural i l-.l mh programació d e tota mena de m ús ic a . Així. hi podr<'m t rohat·, a mÍ's de la música clàssica i <·o ntc utporània habitual a la nosLt·a antf'na. jazz , música ètnic·a . neu•-age, música popul ar. e t<' . Lïutima novetat de Ja n os tra prog r·amac ió se•·à els diume nges . després de la transmis!liÓ d e la missa conventual d c Montscn a l. lis proposem un n o u t' pai: Divertiment. Durant tr·es hon•s . a l migdia , i a taU d'ape ritiu, Catalun y a Músic a u s a c om p a n ya r·à amb la prog •·amació dc Lem es mnsicctls rliver s o s, rt'laC'io na ls amb l'actualitat musical cata lana de la setmana , amb noveta ts musirals d 'interès, amb <'l comt'n tari sono r i info rmatiu del r-; c·un cei·ts que s 'ha n fet i es faran arreu d e Catalunya, i a mb C 'sp ais de participació el e l s n o s tr e s oients fen t p r eguntes q u e respondre m puntualm e nt i a mh c·onrm·sos i obsequis pet· a ls qui hi part i- cipin. \ p a rt d ' aquestes n ovetat:: . la de la p •·og n11uaeió de C ata11 111\ a '1úsic a mantinda·à el, t•sq uémes ael uaJs. Rr conlem-ho: L'Obertura, c ada matí (7.00 lO.OO h ). i dc clilJm1 a d iumenge. It'S Seleccion s dig itals tlcl mu lÍ ( 10. 00- 13.00 h ) i de la La nl a (16.00 -20.00 h: d imut s a lt·H 19.00 h). l' t's p ai m on ogràfie ciPI mi ~di a (13.00 a 14 .00 h ) contin u aran a la nostt·a gradl a dt• pro¡,r r·amrs ;.ctmanals . Tambt'• t'ls ¡n·ogrames d e eonLin g nt m o nolrmàtic mante nen dia i hor·a d'e missió. La Selecció de ja::.::. d s d illu ns . L ·audiovisual els dima •·t;, . la Selecció de ltOt' etal$ els d imeeees. i el JH'tlh'l·ama a mb eom·idat A la manera cle... en s éH' ompan) aran d e 20.00 a 22 .00 del vr s prc . Aques t últim programa mantindrà la r ept>liC'iÓ el1- d iume n ges desp r é s d e dinat· ( 15.00). La música conle mpcm1n ia <·on tinu arà a l a seva fra nja h abi tu a l d els dijous a la nit. E l Pemag rama , el n os t1·e progr ama cJ¡• divulgació mu sical. sen] a la n o s tra ante n a els dimarls ell:' 19.00 a 20.00 h d e l V<'s prc, i es rep e tit·à a lt•s 10.00 clf' l matí del d is•·r~ La sab te. E ls c aps d e s e tmana , divena la tanta i dissabte gait·eué Lol ¡•J día , l' anten a d e Ca talunya M ú s i ra e s tarà a] ser vei d e l s oients qu e hauran demanat lf's s t•vcs pt·e fer è n c i c s al t elèfon 202.35.35 . al nostre espai EL dia de l'oient. Els diumen ges. a mé del n o u programa-vennut que u proposem a l migdia. la nos t ra pt·ogramació serà com fins ~u·a: ohr •·tura. espai m onogràfic t·eli~ ió s . missa co n ventual d es de Montserrat, Divertiment (nou esdn~s p ai), A la manera d e ... (t·ep etic·ió), T emporada d 'òpera , rrpe•·to•·i d e concert , Els uostres concerts i , p er acabar, N octurn. Amb aCJllesta nova pr·ognunneió Ca ta lu nya Música preté n ofer ir una gamm a d 'espais m és àm pli a, i amb la p t·csència de temes mo nogràfics vol compl e tat· l e s franges deruúsica m és p luraJ com són les selec<'ions digitals , L'obertura i octurn, espais que só n tUH1 m ica tm cala ix de s as tre on cap música de tota mena. MUSICALIA PRE-CR Í TICA CATALUNYA MÚSICA PROPOSA Les cantates sacres cie Bach: una integral per a tot un any a Catalunya Música pe r JOAN VIVES u mÍillit·u de .Jolwnn Schastinn Buc·h uo ha fcttLltra cosa quc drí~ prrtnnmn nutèntic·u vc'lll'I'IIC'iÓ dc·s t¡llt' Fc·lix Mc•lllh·lssuhn va fe l' iuh•t·prl'ta•· la Pallsió segons Mlllt JliMPIL r u ny 1829 u L<·ipzi~. A pa•·tir d'ulpÚ i ja en el no!>Ln• st·glc·. Harh hn consolidat amb mi'-ril;. propis d quulifieuliu rlïnclist• utiblt· dr Iu hi~ttu·iu dc la música. En t•l coult•'\l cie tol el ~e u catàleg d 'ohr<·s i t•n l':<prcial de Iu pwducció ' O('ui, Je., ru ulult•s ~>llC t'C!I ocupen una situuc·ió (H'i,·ilc¡.,¡utJu l'llll'l' els gtl'il?s del, ml'lòmnnt- tl'ar·¡•(•IJ Of'l món. Es pt•t· utrut•;,t motiu cpu• t¡uaJ~e ' ol propos ta que c·s fac·i dc la srva aurlició de formo intr~rral d••spcr·ta srmpt·c molt d ' intc•n~s p<·l Sf'll gnm atractiu . Cutolu nyu ~1Íisica, o partit· d el ge111'1' tic 1994·, ha p •·r,;st inclottrc en la fnc nj u horuria tl<'ls dill11ns com])l'esa enlJ·c· lt·~> 22 hi Ics 23,15 h l' auclició c·onc¡¡k·tu clt• lc·s ncntntt•s ,..,Jigimws de Bac· h. L 111 P er H l 'cs tt·uc·tu•·u ci6 d 'tH(IIC'Stu p roposta racliofòtúc·u s ' llu partit tiP la numera ció in c loHa Pn l.n Bac·h - Wed•e- Vcrzeichnis (c atòlq~ dt• l'obra de B<Jch), més conPgul umh Ica majúscules " BWV" ... , un llis tat no c•·onològic, eluJ1orut pel musicòleg i bibliotecari alemany Wolfga n g Sduniede r· l' an y 1950. En l' uctuulita t és Iu cataloga rió de rt•ft·•·•~ ncia obligada. malgrat pclilb cn·o rs en l' atJ·ibució a .J . . Bach el' ulbruna dr les cantates I'Sct'Ïlt'b pet' uutort- eom T elemann o Kuhnau. Dut·ant r rtapa dc Lcipzig ( l ï231750). Baeh \'a an·ihm· a con~tnair· 5 cicles dc cantates per a tol~ els dium engf's i dies fl'l'tius dt' l'un y Lit ÍH'gic .... amb un tota l uproximal d'uns 60/any. P e •· tant. Bueh va have r cl'escdure llllCb 300 cantat es, de lrs quals hem perdut un terç. Or Ics 200 conservades, molt poqueR inc-lollt' n la data de composició. A més, nque~t vessant cronològic rs <'nmplü·u quun sabc>m que Bach, durant els anys de Leipzig, va ree1.1 perar i arra njat· gran pat·t de Ics cantates escrites nbans d el 1723, i que es va per·dre po~tca·iormen t la primera versió. Es per aquest motiu crue, lluny dc volct· o•·denar el cicle de [ol'llta cr·onològica. s 'ba optat per r esp ectar la nmneració de Schmiedel'i començar aquestu traj ectòria sonot·u pet· lu eantata BWV l i acabat· amb Iu BWV 200. última cle les cantates sac•·es recuperada, no incloent-hi les pàgines que no són originals de Bach ... com ara les BWV 15 , HI. 142 i la 160. En d efmitiva , es tracta d'tm a proposta plena clc seducció que ens pe•·meta·à un viatge sonor per una de les pat·ts més belles. profundes i múvet·sa ls rle la producció de Joltann S<'l>os tian Ba ch , alhora que donal'à una dimensió cliierent a les llits t·adiofòniques dels cWJuns a Cata lunya Música . La Simfonia núm. 1, 11Americana'', de Rodríguez Picó a Barcelona per CARLES LOBO L 42 702 a doble ban·a final es va posn rel VI d'octubt·c de 1991, es va cR t•·e na•· el ju n y de 1992 H Matlr·id, es va poder sen tir· I' ugost ciri 93 a I Fes tiva1 de Pe•·aladu i a•·n, ri gener del 94, s'ha prognunat a la temporada dc J>O r quPsll·a Ciutat dr Barcrlona. Rt~r·ol'(lu rmn, alums dc continuar, tjlll' el comentari d ' aquesta obm ja va npa•·èixer a l núm. 105-106 d'aquesta pu hl ic·ució. P c 1· tant, cus r·emt':Lcm a l'tll'tidc' d'aquell nú mer·o per mnplia r i eomplctar· la informació ClUC ofcl'im aquí. Apr·oíïtar<•m l'ocasió. tanmateix, p e•· refoa·ça t· una mica més el que ja es va dir sob•·c la simfonia. i sobretot tenint en compte que el compositot·. a pa r·tir dels comentaris postedot·s a les dues interpre tacions, té la irnpt·essió que hi ha certs aspectes de l'obra que caldria r ecot·dar p er a una millor comprensió pe1· pur·t del públic. Roda·í¡,ruez Picó cr eu que recordar l 'es t-ructura, en ser relativament senzilla, pot ajudar molt l 'audició. No és exactament una obra dividida en tres moviments, però sí que hi ha tres parts. A la p rimera pa rt , sense títol p ropi, ja qtte hi ha canvis de ternpi constants, hi ha unct u nitat tem à.ticct que li confereix un cert ~us de coherència, i és preferentment lenta , malgrat incloure dnes d(ULSes amb un ritme tLn pèl més lleuger. talment com dos parèntesis, que fan que el material es desplaci amb més MUSICALIA PRE - CRÍTICA .. ,.. t'elocilat. i amb les quals es justifica el títol cl"'Americana ",ja que en cPrts moments recorden danses pròpies dels països llatinoamerica n.~ . Del .~egon temps, o segotw part. en dic Interludi, ja. que és com una lleugera nturada entre les dues parts extrPIIU!S, més denses. El material s 'espaia i l'orquest ra perd una mica la densitat del primer moviment, malgrat que els tem pi no difereixen masSC/ eni re les dues: aqui es perllonguen (t•sst•nl, doncs. una gran •·cspiraeió Jcl total de la partitllJ'a ronr•·ctada mt-s t•n les textures tímb•·iqu•·s i d'instrumentació que no paR en el n•ntcl'ial rítntic o de moviment ). L 'estnwtura de l'Interludi és molt clam, molt senzilla, com una mena de rondó gràcies a uns nwtius melòdics que I rPnqtten espaiadament l'ambient resultatú. La tercera part. considerada com a segon moviment. s 'inicia amb un eL pulsació rítmica molt més evident, els Lempi augmenten la velocitat i la precisió rítmica. Hi ha. també ww :ona central conceptuada com una gran dansct (Allegretto) amb una accentuació molt clara que esdevé el gran fragment de la simfonia. el m és explícit. De mica en mica el material vo et·olttcionant. es va eixamplant fins a un gran tutlifinal fot·tíssimo. L'altre aspecte que Rodríb'UCZ Pi•·Ó creu que val la pena dc comentar t-s l'ús dels intruments dc pcreussió. Evidentment, si fem una ullaria a la instrumentació, ens adona l'Cili qtw la percussió (6 percussionistes) hi tr un papet important. Roddgucz Picó ens recorda que avui per avui el papt>r de la percussió no és el d 'acompanyar, solament. Cal senLiJ· la p(·rcussió com una família més, de la matei-xa importància que la co1·da. posem per cas: evidentment, oixò no m'ho he inventat jo. El quefaigésfer servir tècniques que vénen rle molt lluny ... , de Varèse . .. , d'Ives ... i de molts altres compositors. Cal apartar-se de la concepció clàssica de l'ús d'aquestafamília instrumental. La meva percu.ssió no és postmahleria'Ia. ni post-expressionista, no va per CLquí.... és una percussió explícita. tem à tic a, i estructuralment parlant. amb una funció molt clara. TEM PORADA ORQUESTRA CIUTAT DE BARCELONA "Simfonia mím . 1 Ame1·ican a" flu:,r!~~{ls Rodríguez Picó Divendres l 4degener de 1994 ,21 h. Dis."-nhte 15 de gener de 1994, 17 h. Dimnenge 16 de gener dc J 99<1, ] 1 h. Enriqu e Gar cía Asensio. director Palau de la núsica Catalan a Dos hil del barroc a Palau I 00: Magnificat de Baclt i Glòria de Vivaldi Cor de Cambra del Palau deia Música Catalana pe r C.L. A qucst,•s són dues p•·oduccions voC"ul-instnunentals del LaJ'J'OC <JLH! pel' Iu seva popularitat scmp t·c són agraïdes d'escollar. Enca1·a quer experiència ens dcmostn.t que la popularitat d'una obra no acmpre va en consonància amb la M'\ a qualitat. ens trobem ara davanl dc dos casos en els quals sí que es t·o mplcix la dualitat. Per tant, els mots hil o '·popular'', els hem dP Llr¡,,.i r c·n sentit positiu. El Magnificat int·l11u el text en Llatí de les paraules de Mal'ia a la seva cosina Elisabctb dt'SfH'és dc I'An nnciació, en què la Vrrgt• c-ontesta les paraules d ·aquella (I u ets beneïda entre totes Les dones) amb un cant de reconeixement. d'exaltació i humilitat i de misericòrdia di\ in a envers la Verge i el poble dï s•·aeL Per la seva banJn, Vivaldi va compondt·e dos Glòrirr. L' un, el primer, catalogat per Ryom amb d núm . 588, no s'ha fet tan popula1· com el sego·ll (RV 589), i aquest {:s ]JI'L'<·isament el que sentirem ni Palau. El tex't litúrgic del Glòria f01·ma pm·I de la :llissa i és el càntic de Lloança a Déu (Gloria in excelsis Deo. Entre totes dues obt·cs hi ha un nexe d\wió qne fa (rtw aiJH'ograma de con cert plani un grnn sentit de globalitat. El Glòria és lamhr un càntic d'exaltació, com el Magnifica t. I el Gl.òria de Vivaldi es va l'Slt·enar· a la PieLà d e Venècia ri elia dt> la festa precisament dc la Visitació de Maria a Elisabet. En ambdós c·abO!> c•ls textos estan dividits en 12 \'e•·sels i tenen durades molt snnhlanb; (30 min); també t'slnu cscdts en la mat eixa tonalitat, la més ela ra , d iàfa nu i brillant: t·e majo1·. L'rquililu·i IJliE' es forma t'o l'audició de lc~ ducs ol11·es es trenca si ll'nim en com ple que mentre el tractament vocal de Vi,·aldi s 'allunya d e l'estil antic,{-¡, a dir. delconlt·apunt i r antifoniu !Jistemàtica. i ¡¡' api"Opa al bel canto, a l' l'Stil operÍstic, Lot driXUill b1•n f•IOJ· el vü:tnosisme dels soÜstcs amb un tractament rítmiri hal'mònic hen con t t·as tat s, Bac h continua nmb tds trets caracl ~rís tics dt> la seva ohra: contapunt imitatiu, fugu<'s, !>imett·ics i altres elenwnls que soüclifiquen eficaçment l'edifici musical d'aquesta obra tan popular·. Conc·ct·t exaltat. bl'illant j dc caràcu·r optimi~ota. el r ecomanem espccialnwnt entt·e t:ls que es podran sl'ntir dUI·antaquesl primer més del nou any 1994. que espet·em que rstigui amh consonància també amb l'à nim qne es dcA prèn de Les el ues obres comrntadl·s. TE~tPORADA PALAUJOO Jllaguificat BWV 243, de Jonb nn Sebastian Bach Glòria RV 589, d ' Antonio Vivaldi Sussun Chikou , soprano Kai \Vesse!, con lt·a-tenor Nigcl Ro bson, tenot• lí"íaki Fr·esún , ba:Lx Cm· dc Cum bt·u d el P alau de la Música CutuJau n Concc•·to 9l (Bar ocko rkest el' Amstct·dam) J ordi Cas~, di t·ector Dillu ns 31 de gener de 1994,21 h. PaJau d c Iu Música Catalana 111 DYC MUSICALIA PRE - CRÍTICA El Cant a Maria Aurèlia, l'lto111enatge cie Mestres-Quaclren y perC. L. J ost·p M. Mcs tr·cs -Quadr·cny <·onviu amit la tnmqLLii·Ütat cour u t·ompunyu Pn una magnHü:u lOITt!t u u Bm·cc lo n a ... Escr·iu i lrclmlla <·n u n lnmc¡uiJ.líssjm t:s tudi de Iu Lon·eta .. . La seva cou ve r·su és abso lu ht mcmttr·anl[llil ·la, twnz il la , amb u n g t·am d e dubt e que uuw¡;u Iu suv iesu clc l' hom!' madur·. J moll em te mo 411c l' obm 11 uc aquí co me ntem Í'li absolutament això: tramyuj l ·la , S<> n zi lla , clara i se ntida (no p<'r haver· es tnt massa interpr e tada. ja <fLIC comentem una cstr·ena absoluta , és ciat"!). L "origen cl'ac¡uesla p eça v a ser María Aurèlia Capmfwy. evidentment. Va ser. clones, quan el Partit dels Socia li.~tes de Catalunya v a voler fer un homenatge sorpresa a Maria Aurèlia i va editor un llibre en el qual em van denwtwr d'escriure-hi un article ... Aleshores vaig .fer una. mira de text. Jo coneixia Marht Aurèlict eles dels cr.nys 50, i vmn sennolt amics ... , per sempre. Aleshores em vaig trobar qne P.~e~·iure .~obre 1~na persona qu.e s 'hct coneg11.t. cle tants a.n ys, de .~obte et, trobes que ... no sap.s què dir. Més que r es perqnè es trac ta cle tot nn món que 110 es pot resumir en poques paraules, oi? Aleshores, el que vaig fer va ser explicar I'Mtím episodi de les twstres col·laboracions. que va ser el de l'Orquestra Ciutat de Barcelona. 1iixò va ser qrwn la Maria Aurèlia em demanà sí podin comptar amb mi per treballar amb l"OCB. I en veure que no es tracta va de "posar pedaços" a wut institució musical que fein temps que ja funciona va, sinó que la tnsca que Maria Aurèlia es proposnva t.enir com et finalitat reformar-/er molt seriosament, a leslwrPs em vaig decídi r a treballar-hi. Després ( tornant al seu at·ticle llt'r al llibn~ homenatge) se'm va ocórrer que el meu llenguatge no ero el literari, i sobretot si es tracta.vo c/ 'pscriure sobre una clona cont ella., qnè escrivia i pw·lava tan extraonlinclriC!ment bé. Vaig penso.r q~jo halJia de dir les cosPs amb nuísíco í vaig escriure aquest.a peça ... llo vaig fer d'una volada. A c·ontinu:wió i una mira rn silen ci ens mire m t·l llibre, <'n el qual és fet l'homenatge e~:~ rnentat i al ftna] del L'e scr iptora M.A. Capmany és homenatjada p e r M estre s Quadre ny Cfua] aparei.x ]Jllblicada Ja purlÍlUI'll sen cera, que e ngua11 y s ' t>stn-'nur·u' tm la Lempor·ada de l'OCS. MestJ:cs-Quadreny continu u: L'obra és molt simple i el Cant (és pern Cor i Orques tret, encctra que de l'orc¡uestra només utilitzo els ínst ru mentsgreus de la fusta, i LUtlL mica la p ercussió. i poca cosa més). lïnicia el Cor femení. dividit en 4 ¡;ens. Va fent una nota sostinguda amb tlllS petits motius que van apa reixent de tant en tant , i vocalitzen les vocals del nom de Maria Aurèlia. Aquest motiu, el van repetint seguidamen t cada cop més estrettwrent i configurant-se de micn en mica en uno .mperposi.ció dels motius. Després entra el Cor masculí, que va client frases ben ca racterítiqnes i lapiclàries pròpies cle la ideolog ia i de diferent.s escrits de la. Ma rin Aurèlia.. Mentrest.ant les sopranos, per sobre, van anwtciant í client tít ols d 'o bres seves. L 'etco mpc111ynm ent , com. pots veure (eslPm mintnl t o ts dos la partihtra, encara) és m olt sen:::ill; només la percnssió i un continu. Com ve us. Cobra no té altres preten- .sions que un homenatge o una bona amiga la qrwl jo admirava. m olt. P !'l <rue fa al mate dal musica] jo sempre treballo amb càlcul de probabilitats í estadística, però aquí n'hi ha molt poc: és clar. com que els motius i les notes es van repetint. hi lw poca intervenció cle la matemàtica. An·ibats a acptest punt padcm de la utilització de la matemàtica c¡u e J osep M. )f<'s treR- Quadrrny empt·a p er· a les seves composicions. La <'onve t·sa c•s fa fot·ça interessant, però aques t és tema pPL" a una altre artic·le. TEMPORADA ORQUESTRA CIUTAT DE BARCELONA Cant a Maria Aurèlia d e Josep M. Mcstt·es-Quadreny (estren a) Cor·al Cà•·mina (dir·. Josep Vila) E u r·it1ue Cnt.· cín Asen sio, dit·ectot' Pulnn de In Música Catalana Dissabte 8 gene•· de 1994·, 19b. Diumen ge 9 gen e t· de 1994, 11 h. Palau de la Música Catalana. MUSICALIA PRE·CR ÍT ICA Mathis der Maler Una reflexió sobre les relacions de l'artista amb el poble " N'hi ha prou que tu dormis i pintis?" p e r LLU IS Ml LLET A 111 qu c·sta q üestió que es planteja Mathias Grün ewald (ra . 17451528) -el pintor del cèlcbn• t't'laltlc de l' altar d'lsenhcim q ul' l'S c·onst•t·va a l museu de Colmat·- és al fon s de la història que f'O ilht l'rsmt>ntada òpera de Paul Jlindcmit h (1895-1963}, ambientada en el mar·c d e les lluites n~li­ hrioscs que va n opo ar catòlics i Iutcr·ans en r1 temps d e la guerra dels <·amprrols; una qüestió enra r·a ' igent i sempre oberta, a la qua l Hind<·mith va t·espondre , d ' alguna man era . amb la seva pt·òpia traj ec tòria de músic , no pas lan('unt-sc en una torre d ' ivor·i (o pensant, com altres cr eadot·s: "el mNt temps vindrà, la meva música pol esperar"), sinó intenta nt r·es ta u rar l'eq uilibri malmès entre la ind ividua litat crcaflora i el. p úblic, tot r ecuper·ant p tH' a la pràc ti ca m usica l aqur ll a a c tit ud artesanal que semblava definitivament per duda. En efecte, ell fou, a pat·t de compositor, un excel·lentinstrumenti ·ta , dir·ector, pedagog, teòric i promotor musical pr·eocupat per Jes funcions i les necessitats dc la mú ica en w1a ocietat concreta. En la dèrada del cinquanta, quan er a candent la polèmica tonalitat-atonalitat, IJindemith r ep r·escntà u na mena d e paradigma del co mpositot· modern conservador·; no obstant, als inicis de la seva f·arre r a, va ~:,ruan yar la fa ma d ' un au tèntic avantguardista per la seva posició activa i militant en favor de la nova música , al Festiva l d e Don aueschingen (19211926) i a la SüdwcsLfunk de Baden-Baden (1927-1929), in tegrat a l movimt>nt Die neue Sachlichlreit (Nova objectivitat), tan importa nt en la li teratura il' ar t aleman y de mitjan dels anys vint; ell encunyà, tnm bé, el terme Gebrauclrmusik (Música utilitària), que va il ·l ustr a r· amh lf's seves Lehrstück (Peccs dich'tetiq ucs, 1929), sobre text de Br·e(·h t (amb qui després va tenir d iferè ncies snbstaucials), cruf' inten ten integrar·-se a la vida quotidia na c·om h_o podria fer la ler tut·a d ' un diarL To t es l es s u s pi càc: ics qu e aquests experiments van provocar en els cet·cles polítics afins a la sensibilitat nazi podrien explicar aquelles paraules que l litlc r va pronunciar després d'un t'Oncert d'obres de Ilindemith: ·'Si un dia pr·enc el poder , netejaré Alemanya d 'aquests falsos gf'nis de La música''. I Hinclemith. uo dels pocs cornposilor·s no jut>us que es va oposar ober·tament al nacional-socialisme, no va t>sperar passivamen t aquesta exclusió i es va refugiar a Su'issa, cl 1938, on precisament va tenir· lloc, cl 28 dc maig d 'aquest any, l'estrena de l'òp er·a Math is d er Maler. També hem rl e r ecordat· que, quatre a nys abans, quan Wilhe lm Furtwangler va dirigir a Berlín, el12 de març de 1934, la Simfonia que porta e l mateix nom de l'òpera (t'ls tr mes dc• la qual els melòmans r·cconeixera n fà cilment en e collar-la). l'èxit de l'obra va ser interpretat com un acte d ·oposició a la política del govern nacional--od a lista. que va prohibir expres ament la música deHindemith. Com a prote ta per aquest intenJicció. Fu r·twangler va dimitir de l se u s càrrecs oficials. El retorn al contrapunt Paradoxa lmen t , ac,ues t c·ompositor proscri t a A!"'·nanya fou u n músic aleman y fi ns al moll de l'os, que va immunitzar·-se de la febre de l'expressionisme ta rdoromàntic per nod rir-sc, pr ogressivament, de la gran tradició preclàssica del seu país, com si volgués actualitzar aCflH'lJ í'Sperit de 13ach i d els seLtSpredecessors barrocs, renaixentistes i me(Uevals, que l'aventura t·omà n tica havia ofegat. Això ha fet que se'l quali fiqu és de nco-clàssic o neo-modaJ , si bé creiem que cal distingir la seva actitud m usical dels " retot·ns" més o men ys ar·tificiosos a algu nes fo r mes estilitzades del barroc, que esdevingueren una moda europea dels anys d 'entreguerres : de la mateixa manera, el seu substrat modal no proYé d'una imitació de gir s melòdics ar caics . amb intencions exòtiques o d ecoratives, sinó del predomini d ' un llenguatge contrapun tístic que, sense abdicar de la tonalitat natural, r ebufja l'hat·monia funcional acadèmica. el cromatisme i la tirania de les dominants i les s('nsibles . La fecunditat i la facil itat ck H indenúth són úniques en la prime ra meitat d el no s tr e segle (l' any 1940 ja tenia un centenar d'obl'es en el seu catàleg); per ò acruesta mateixa fa cilitat, que el portà a un inoït vi1·tuosisme d'cscriptw·a , el féu caLU·e, ocasionalment, en ]a servitud d'una música que sembla extasiar-se en els tr ets purament cal·ligràfjcs de ]a seva realització sonor a . Es el cas d 'algunes d e les famo ses Kammermusik. de la dècada dels vint i els primers anys trenta, concer ts per a solistes i formacions diver ses, música realme nt concertant per a tos els instruments, anàloga, en aquest sentit. mutatis mutandis, als Concerts de Brandenburgde Bach. P erò hem de remar c ar que, d es p r és d'apassionar-se pel joc musica l autosuficient, Hindemitb s'inter·essa , també, per les nccessilats dels cercles d ' amateurs i de melòmans, tan freqüents al seu país, i empr·èn una campanya d e cultura musical popular, simpli fi cf!,{lt Ja seva escriptura e n el sentít d'un art més melòdic i transparent que li obre les portes dc la madur esa. Paral·lelament, tant en el ten en y musical com en la "' MUSICALIA PRE - CRÍTICA s~ Reva e vol ur ió t'sp i ri tu al , la companl<'ió dt~ les scve¡, dues òpet·es majot·s . Ca re/i llac (1926) i Mathi s der llu/e r (1934) és molt il · lus trativa . De Cardiflac a Matltis derMafer Peimct·amcnt , ttnf's t·atlles sobt·c els tPnH'S t·Pspt'c lins. Ca rdillaf' és 1111 o..Cehrc, utt·et perles seves obres umb u na intensitat t an gran qu e, en no voler separar-se d't'lles , assassina els compradors per recupct·a•·- lcs. Defensa eJ seu bé amb nna fot·~·a satànica, però ell sap qnc mot·irà enf•·ontat amh Una multitud vidu de Vf'ritat i de sa ng; en flC' l" massacrat, el sentit de la música i del llibret no en fan pas un VC"n~ul s in ó un triomfador. Sembla q11c l'orfe bre simbolitzi l'artis ta quC" cn ·a unes obres a les qua ls c-o nfereix les pulsacions de la seva sang i del seu esp e•·it, malg..-at el dubte sobre la seva p erfer<·ió i pet·t'nnilal. Fou potset· aquest dubte allò que portà Hindemith a t·C"fer el llibret i la panitur·a d e Cardillac l 'a ny 1952. esp ecialment pl:'r fer -ne decantar la com·lusió en favot· dc la responsabilitat mot·al de l'urtista. La ¡w cgunta és si el cn·ador posseeix un dret absolut sobre les scv('S ob1·cs; o , en altres pai·aules, si Can1 iUac; és un heroi o un assa sí. La mateixa qüestió d e la r esponsabilitat mot·al de l ' artista davant dc Ja societat és present, en un altre context, a Mathi.s der Maler. EI]H"Otagonista , fin s i tot oblidant el s•' u art, assumeix un pa pet· social en la lluita entre papistt's i luterans, tot donant suport u un ca mpct·ol rl:'volucionari i vacil·lant en tre l 'amo r d ' una clona de classe a lta i el d ' una noia o..Ce. fil la del ca p de la •·cvolta. Mt>nl re Mathis pinta al claustre d'un con vent i pensa sobre l a finalitat d l:' l 'a rt , arribe n Schwalh. el <·ap dels camperols rl:'voltats , i la S(•va filla R egina. El ca mp e r o l :;e so rpt·{> n que, e n aquests temps d ' injustícia, encara algú es p ng11i ded icat· a l'art. Muthi s ajuda Swalu a fu b>Ír i , per aques t fet, és deti ngut. La protecció del ca rdenal Alurcc·h t, arquel}i,;·,be dc· Magúncia, li •·et orna la llihcrta l. Capito , eonseller d el canJenal, inten tu que aquest es con vntcixi a l luter a ni s me i es casi amb una jove r if'a qL~e solucioni les evc>s fina nces . Ursula , u ""' ,<b~ ..· llJ ~~ Paul Hindemlth filla del marxant lulet·à Ricdingcr. Úrsula estin1a Mathis, qui ha r enunciat a pinta t· pl:'r unit·-s<' a la r evolta, ja que pensa que t•n aquests temps diñcil ja no hi ha lloc per a r art ni p et• a l' amor. Albrecht accepta de conèixet· Ursula; aquesta li confessa qu e t•s tima un altre home, però que rst à d isposada a sact·ifica•·-st> i casar-se amb ell p et· protegir les seves e reenees. Alhncht r esta impt·essionat pel coratge Je la jove i aixeca les interdiccions que pesaven sobre els luterans . Fracassacla la revolta , Schwan és mort i Mttthis consola Re:;,ri na , en ea n t trastm·nada p er aques t fet ; mentrn ella dorm, Mathis té la visió d e San t Antoni , temptat per la ri(fLH'Sa , r l poder, la luxúria , la sapiència i la força , i també somnia Sa nt Pau, encarnat en la figu t·a d 'Albrccht, qui l 'exhorta a tornar a la pintura. En la darre•·a escena, Mathis és exhaust , després d ' una esgoJadora jornada de trt'ball: ell i U rsula vetllen R c>gina, que fs a punl d e morir: Albrech t ofe1·eix la seva casa a Mathis. però acruesl no pot acceptar: acabada la seva obra, ja només pot viLu·e en la sol edat i elt·ecor·d. Les dues òpeees tenen en com(t l'exposició dels problemes que es poden presentat· a un c•·ca dot· ¡n·esoner d ' un ordre soc.i al que no s'identifica amb el SNl gen i. L'etúocament dife1·en t del Lema -i el factot· històric i cronològicimplicruen, també, algunes diferències d 'ordr e musical. Cardillac encara intenta respondn• a aquella "Nova objectivitat.", t'n la qualles formc>s musicals au tòcton es semblen distancia t·- e d e ,. ~, Ics pulsions puntuals'O"!}J h-x)ff>~~ a seva f-poca se l'havia quaJi icat dc ")fusikopet·"), nn text, d'altt·a banda. e n cara fortame nt ma rea l per r l:'xpre sionisme> dc l'època i. en aques t sentit. fortament apropiat a la mentalitat dd jove Hinrtemitl1. P erò. malgrat la b f'llesa dels seus cot·s i r agr cs-iYilnt d els clímax dr amàtics, un Jl enguatgc massa con tantment polifònic fatiga l'espectador i l'abundància de text no sempre pN·mt>t, al teatre, de seguir la sevn trama. Les set escenes de Mathis der Mctler també estan s ustentad es per unes formes musicals autu :; ufici ent s i t·igoroses (de l es quals no p odem parlar aquí), si bé, d ' aco•·cl amb el tema i amb la pròpia evol ució espi ritual de l compos itot·, ara , el llengu a tge é-s mfs tonal i humanitzat (amb noVf'S vies d ' inspiració provinents del cant pla i de l'antiga lírica t·eligiosa) i la te.x'tm·a més tran pan ·nL. sense abdica r del conlrapllllt i d e la p olifonia. E n aques t sentit, l' obra és un paradigma absolutament reeixi t de Part d c Hin demith , en un moment en el qua l ja co me nça a d ecantar-sc cap a aquella mena d e romanticisme in t e mp ora l , que havia d. afenuar-se en les obres posteriors. Eseoltant Mat/ús de r Moler , pod em veure com Bindem ith no s'ha acontentat amb una conce¡)f'ÍÓ abstt·acta de l'at"t musicaL E s atptcs l fet allò que explica que aquell jove turbulent , aqu ell ana rqu ista cirf'wnstaucial , fin alment hagués evolucion at vers un f'f't·L nl:'o-romanlicisme , d intre del q ual va poder desen volupa r els seus imperatius artístics i buma ns. l això forma part de la seva gr a nd esa : sigui el que sigui allò que es pugui p en sar sob t·e Ics obres. •·elativament conven cionals i pàl·lides . dels seu danc>r a nys, és cliñcil de no r esp ectm· les impulsions espirituals i humanitàeies que les va n inspirar. Gt·an Teat•·e del Liceu. Dies 20, 23, 26 i 29 de gen er , 1 i 4 de febrtw. Jan Blinkbof, Albert Tlohmen , Wolfgang Rauch, Kristin Sib'lllwidson, Karan Amsll·oug, Geot·gina von Benza . Dit·ecció musical: Uwc Mnnd. Direcció escènica: Gotz Ft·iedrich . Escenog•·afin i vestuari: Pele t· SykoJ'a. Pt·oducció : D eu tsche Ope r Berlin (1990), amh la col·lahot·ació d el Gran Teatre del Liceu. 47 707 MUSICALIA QÜESTIONA RI INFORMAL F. lbélñez: historie tista p e r MERCÈ CAMPS DE GISPERT ui no coneix o n o h.a llegit algun cop les historietes d 'en Mortadclo y Filemón ? . .. S(•gura ment tothom ha ting ut el gust de riur e a mb e ll s . Co n eg u e m. doncs, el.sgustos IIHLSicals del seu cread or. Francesc lbó.ñe::: defineix la nuísica com un acompanyament de plaer per a. un m om e nt agradable. No és t>l centre de la seua v icia, però li ag rada tenir la m ú sica com a a companyant. Una anècdota que vol recordar expressament: un cop el va n confond re amb el canta utor Paco Tba ñez. El van tenir molta estona al telèfon dient-li que v olien que assistís a un míting polític i li va agradar molt que p ensess in e n e ll , fin s qne li v an preguntar si portaria la gu itarra. Es ·v a desinfla r de cop i per a ixò v ol deixa r dar des del principi que és F. lbañez, historietista. Q :. ..• .; ¡: 111 48 708 -Relac ió amb la música ? - Be, pràcticament d ' acompanyamen t. Quan estic treball ant, quan faig el guió de la historieta, no vull ni sen tir volar una mosca , tot em distreu; ni la fanúlia , ni les meves filles .. . , ningú. Crec que el guió de la historieta representa la partitura o el pentagrama de la música. llavor s, uo cop fet el guió, interpreto, agafo el Uapis i interpreto . A par·Lir d ' aquest moment sí que p uc escoltar música. A més, com que not·malment estic enclaustrat a casa , no faig vida social ni r es d'això, doncs poso la ràdio per escoltar les notícies, entrevistes i indubtablement escolto música , per ò sempre com a acompanyamen t d e la feina, no l L' hlstorietista F. lbañez a111b els seus pe rsonatge s com a motiu pr incipal. -Fet m usical més llunyà en el record? -El fet musical més llunyà? .. . Mira, a mi el q ue més m' ha interessat d es de fa molts anys des que er a molt p etitó, és una musiqueta que feia... " ocho mil doscientos veinticinco ... treinta millooones d e peseeetas" ... A més d ' això , sempre m ' ha agradat molt la sarsuela ; encara que sembli un dinosa u re, encara l' escolto . -Fet musical més recent en el record? -El més recent és fer un esga¡·ip qu an les meves filles posen el més nou , perquè no es posen d 'acord; el que li agrada a una no li agra da a l' al tra , i hi ha un escàndol infernal. Això seria el més r·ecent ... - De quin a músic a podr íe LL prescindir, i de quina no? - De tota la música que anonenen " mode rna ", la d e "ximxim, bum-bum"; p uc pr·escindir absolutament de tota. P erò m' agr ada la sarsuela , escolta r tros- MUSICALIA sos d 'òpet·a conegu ts ... -Beatles o Rolling Stones? -Ui! Això qua si entra en les '' modernes", pct·ò en fi , escolliria els Bea tles. - Raimon, Serrat, Maria del Mar Bonet, EL~ Pets o Sau ? -Mat·ia del Ma t· Bonet; sí, sí. tinc un cJjsc d'ella, és dels pocs, i m'agrada moll. - Ba ch , Reetho·ven, Moza rt, Pu.ccini, Wagner o ... ? -No, no és senzill , no m' agrada tot de tols, hi ha p eces de cada;;eú que m' agraden. No tota l'obra completa. -Fet musical no plaent que us merei..1:i més indulgència ? -De fet, tots aqu ests concer-ts als quals van els nois i n oies que sembla que es tomi n boj os; a mi em sembla una bad)a ritat, tot això, però pel sol fet q ue són n ois i noies que es d iverteixen bo tt·obo bé, p erquè s'estan di vertint; encara que ho trobi per a mi una animalada , ho perdono completament. -Un instnunent? -Un tnstmment. .. el violí ... i el piano , m 'agt·adcn tos dos. -Una nuí.sica per morir? -Per mot·il". .. cap , absolutament cap. -Una música per estimar ? -Per estimar ... Ha de ser u.na música completament lànguida, però Ja meva memòria ar a no cm El creador dels entranyables Mortadelo i Filemón és un afeccionat ala sarsuela permet recordar-ne cap. - Un intèrpret? -He dit la Maria del Mat· Honet, i en tr·c els catalans ... , aqudl que has dit abans ... , S<·n·at. - Un esdeveniment musical visCLLt? -T'adones que m'estàs fent un examen sobre Ulla cosa que no é-s la meva? (d'això es tracta, si entrevistéssim músics el qüestiona.ri no tindria. la m.at.eix a g rcl.cia ... ). Possiblement m' impacta, n o un esdeveniment en c~ onc rc l , sinó que en un moment d eterminat qualsevol peça e ol pot impactar, i fins i tot em pot fer sentir calfreds ... el "CclPste Aida" per exemple. - Una experiència musical que us agrada ria viu re? - c·ria prec isament a r a, q ut> els meus pe•· onatges es fara n en dibui xos animats; m·agt·ada t·à ri m o m e nt d e mu sica r-l os ... Aquests personatges que van com bojos, m' intriga la música que hi hatu·à d c fon s. -Fet sonor no musical que us atreu especialment ? -E l so roll que fa , el '"cra c" que fa twa ostra en obt·it·-se . -Fet sonor no musical qu.e relmtgeu esp ecialment? - El soroll de l' imbècil del darrer a d el cotxe amb el clàxon dcmanant pas. - La nuísica és una sensació visceral, una vivència sentimental o un incentiu intel·lectual? -Una sensació , abans de tot; la r esta, també, és cia t·, però per· aquest ot·dre, és una sensació. - Esco ltar músic a ... , sol o acompanyat? -Sol, si estic aeompanyatja no l't'scolto , em distr ec amb qualsevol cosa. 111 Fra11cesc lbcíí1ez és una perso na qne està co nt;ínua rne nt am.b el somriure a la boca, parla molt, rle pressa i és difícil seg uirlo; però qLLè més es podia esperar del pare de Mortadelo y Filcmón? dllll~-/ ~111IImmilOOfBiHJIID CATALUNYA MUSI CA/ REVI "TA \1USIC.\L CATALAJ\,\ CI Sant Fancc!Sc dc> Paula, 2 • 08003 Barl't'lona Butlleta dc domiciliat· ió bruu- à riu Sen)or•. t·l~ n¡rrnirrc¡tw nmhriirr<•<· al nwu c·ornplefllib,...ta otenp<i'!els rebull! t¡ut•cl•pn·•••ntorò CONSORCI Uf: I. PAl,.\ U UE LAM(;S ICA CATA· f, ¡\ .\,¡wl¡w~mm·nt dt•lu nwvusubscri¡>cióu · 'CATALUNYA M1JSICtVHEVJSTA \IUSICAI.C>\T\l.AN\". N'' Entitul N• ¡\gè>nria Digil 0000 DDDD DO ('On I rol IV' CútnJJit• DDDDDDDDDD Titulur - - - - - - - -- ----""nc/Caixa ------------''~···rwin - - - - - - -- - - -Signuturu A olro·~u ugi'ntin >oblació - - - -- - - - - - Col am¡JUr ll•s tlw/e;" r·nrrf't.' lttment ButUctu dc sul>sc•·it>c it) Nom i t·u,.;uonl!4 - - - - - -- -- -Currc·r - -- - - - - - - - - - Pr·ore•s6if) - - - - -- - - - - - Tc•lèfon - - - - -- - - -- - - l'uLiut'i(1 - - - - - - - -- -----::----:- Dte. - - - - - - - Pruvirwin - - - - - - -- - -- - - Desitjo ~ubscri u n·'m H pnrt ir drl númf"rO Faré efecti u l'Un port ntiljonçnnL o ontb Iu <¡notn unuul olc :1.975 pics. hf'llH""Lrnl de 2.225 O O O O taló bnncnri o<ljunt. douakiliadó hnncitriu. Pt•r u ,;uluu·ripcic.n~ n l'rs tranger, consulte-u d ¡H·eu. 49 709 MUSICALIA :OT.l 'TI·:S DE L'OCB DAVID THOMPSON, trompa 11 Quan em iubili em dedicaré a la politica 11 per DAVID PUERTAS Sl'VU l•ia estat quatre anys seguit.~ e11 wt mateix floc. Aquí, o 8arcefo11a , etil u·obo molt bé. All' 12 a nyll YU lenit·ln seva pr·imera lrouqw, Í'!i a dir·. t'I l't'li priJnet· i_nstntmcnl. Ac·tualnwnl toc·a més cie CCIIIIJJ que 110 cie ciutat. M'ag rurlrll t•l.~ .~enwis r¡11 r oferr>i:r 1.ma gran ciutat com Burcelona, però preferei.ro th•spertar sentint ocell~ f'll compt e.~ de cotxes. \la matrícula tll•l M' li ('Ol X(' l'!! llt·~t·ix " TROl\fPA". roÍ) IH't' la quulla Guàt'!lia Ch-i] l'ha a t umlmÍ's cl'unu H·guda. Als Estats Lnits éos normo / portar Lletres a la mnt ríru fa , pt>rcl aquí m'aturen o cada cantotuula pel doblt? sentit que té CUJUt?.~tu paraula Pll casteflà. Puc assegurar que mai eaig "trompa,. quan co11dueixo. ll u passa t lola Iu 'ida de poble en po bit i clc ciutat e n <·i ulal. Jfai no ha- una u·om¡Ja faJ~a·i<·nda Pl 11)92 pt'l' 1111 cons truc tot· de Virginiu (EUA). després d ' hawt· estat es¡w ntnt-lu m{·s d e dos anys. És la millor trompa que Iu• tingtttmoi. Val lo penrt estar e11 llista d'esperu dos anys o m és prr (LCOIISf!guir w1 instrument com aque.~t. C r·rn qu e a Cata lun ya es viu un ambient c ultura l i mus icul molL ho. pt•rò que e ls estu dis d t> trompa, t•om· t·Nanwnt. obliden el n·pet·tol'i ot·que:;trn l en e l ~ seus pt·ogt·am t>;,. Els t>.~tudia 11ts acaben la carrera sense lwl'er t'ist ni una sola peça de les que tocflrflll en les orquestres. Per sort això s 'està canl'iant o poc a poc. David ThompMw lluei.x t·n el se u hi.,torial els priJupt·¡; pt·emi¡, dr ron- N u~qut- u Oldahomu (EU,\ ), fill d'una fumíliu cir músit:s. El ~t· n pnn· í•s t·ompos itm· i la mnr·t· clin·<·tnr·n rl 'ò¡H' t'll. Fa t p tul t'(' anys que(·¡,; u I'OCB i viu a Smtl P t·r·c d<· l{ibPR. En pf fous sóc 111 r nrsos tan prest1gtosos com el dc I' Amcrica.n Florm Compc tition. la Southeas H orn \Vorks hop Solo Comp elition i la P crformancc Corupt>tition of tb e International Horn Sociely. l<: ncara no porta quinze anys tocant la trompa. ja pensa en el que fa n'i qua n "aparqui" la m(u!ica. He corregut el~ solistes de les més prestigioses orquestres del món i jo no em veig com ells. 30 anys tocant la trom pa. sempre els mateixos compositors. sempre les mateixes obres. Con ft-s¡¡a sentit·-se interessat per la carrrt·a dc Dre t i afegei.x que no descarto fa possibilitcLt de poder-me dedicar a la política. 111 TEMPORADA DE CONCERTS 1993-94 Pal au de la Música Catalana 20 GENER '94 dijo us, 21 h. TERESA B ERGrL\Z.l. nwzzo-sopr·ano. }.A . .iLl'AREZ P.1REJO, piano. 31 GENER '94 CONCERTO 91 ( BAROCKORKEST D 'A MSTERDAM) . COR DE CAMBRA DELPALAú DE LA J1ÚSTCA CATALANA (Patrocinat per Fundatió Ca ixa dc Cata lun ya). Solistes vocals. Di r: JORDI CASAS: Gloria. d c Vivaldi; Magnificat, de Bach . diJi w1 , 2 L h. 10 FEBRER '94 dij ous , 21 h. ORQUESTRA F I U -IARMÒNI CA D'J8 R I F.l.. Dir: ZUBIN ME HT A. Pat roc inat per 'lf-~~,-,J-"-c,-ú'ni'-~=-.'T¡r-,,-a,-c-,,t-ER.....,/\1 2 1 FEBRER '94 CONCENTUS M USI CUS. Susan Nar ucki, soprano. Dir. NIKOLAUS HARNONCOU RT. di ll u ns, 2 L h. MUSI CALIA CASES MUSICAL DE BARCELO A JORQUERA PIANOS Viure entre pianos per MÒNICA MONTORIOL í c tor J orquc ra nei x e l 1929. Diu que, el pr·imer que va sentit· <'11 néi\.e r·. va ~-oe r el so del piano qur toca' a el n·e . La his tòria dc la Casa !WU p < Jorqu r ra es r e munta a l ' any 1858 , quan el seu avi Gin es vacomençar amb UJl talle r· a Matlricl. La saga Jonrucra co ntinua amb Ignas i. Víc tor i Helcna. Ac tualment, la ter cera i quarta gcnc t·ar ió ]01·quera estan a l capda\'ant d<'l negoci: Víctor a la part <L'afina(·ió i recons tnteció. i ll elena a la part comercial i fina ncct·a. tot i fJ ue H el en a també eonr i ~ I' alt rt> VI' SS a lll. El primer taller de la casa J orq uet·a a Barcelona. pels voltants dt' 1940, era al barri dc Gràcia. Poste t"iom1ent. es va tr·aslladar al Ban-i Gòtic. al can<'r Copons. t0 11 e ncara avui té un tallt>r·. mu ltàn iament. ' ' a inaugur·ar Ja prime r a botiga a r Aving ud a dc la Calc'clral. La ubicació definitiva al t.Hrrer d ' Aribau, al coslHL dc la Diago nHl, es va fet· ara fa uns 8 anys, juntament amb l'ampliació a dos altt·es tallers . La Casa J orCfUera ha mantingut al llarg d. acrues ts a n y!> r especialització en pianos. ja que. ego ns Víctor Jm·quer a. fs '·una feina e n continu apre nentatge'· que " absorbeix generacions scncc r(•s". A tall d'exemple, va par·la r d c Ics fàbriques d e pianos a lema nyes . de les cruals va dir que hi han passa t " més de 1 O gcne r ar ions·'. La incidència dc la fit·ma .J or<f ut't·a lta aconseguit passat· ft·ontc res; la seva his tòria va l'SlrNamc nt lli g ada a ce l c hritat s mundia ls com A ethm· Rubin slc~ in , Leonarcl B e rns t ein , Rosa Sa hatet·, Alícia dc Lano<·h a, o 'ï ins als pianistes actuals l<•·ystian Zimme rman o Ivo Pogor<·lich. ,\mb Ruhins tein. Víctor J orq uera va te nir una r elació dc tipus professional i d ' amis tat. En le V .. • i s eves gires a n <' u del món , Ruhinstein se l'enduia rom a tècnic afinador . Víctor Jorquera estudia la carret·a cle pi a no , i s' introduf'LX al món comer cial i tè<·Jlic de la Casa Jorcruera als 14 an ys . L. ofi ci de r afinació. r a prè n dd seu pare i clel seu avi. Amb C'l!> viatges a Alemanya , h·eballanl a lt's principals fàbriques -Bosendod er , Bechstein, Steinway, Schimmcl-, va adquirir mqlcriènria. ANualment, i amb 64 anys, Víctor Jm·quera t é un llarg bagatge c-om H professional de l'afinaeió, i alinna que per ell no existeix la jubilació. c he pant sali r· de aq uí?". Ell , que• tenia un s is-cents, dubta va de donar nna respos ta: " Homhre, 1111 coc lw , 1111 cochc ... '' . I Rubinstcin va aft~gir: "¿Ti e n e cuatt·o nr cdas, uo?' .. Davant de l' l'vidènria, van e ncaminar-se cap al s is-cents. Inad,·er·tits p e r tothom nln aconseguir marxar i arribat· fins a rllotc·l Ritz on s·hostatjava Rubins tc' in. La nit es va acabar pr('ncnl unsjinos a I" habitació de l' hote l i c·antaut Astu.rias , pa tria Rubinstein a Barcelona L "afinació. en paraules de Víctot· J ot·quc t·a. és " una fein a a •·Lístico-musical' ' p erquè ' ·cal con è ix e r e l piano , el s tipu s d c fu stt'S, els dife r·ents tipns dc teclats , e tc. " . A lguns dels afinadors que han pa ssa t )H' r· la Casa J o •·que•·a, pt·ove nicn pr·incipalment d e dtr<'S dc les fàb1·iq ue de pianos ca talanes dc més •·e nom: Chassaignc & Frè n~s i Cu só, que després d e la GucJTa Civil Espanyola van desaparèixer. P el que fa a la formació d ' un tècnic , Víctor Jorquera va apuntar qu e , urtu almc nt , es trigava "· e ntre 10 i 15 an ys" a acon c•guir-la . En aquest sentit, J OJ·qu<'t·a \' a de Lacar CfLte "cos ta molt trobat· bons afinadors' ·. Víctot· J orquc ra i Arthur Ru binst ein manlt' nit'n nna relació quasi d c "col·lt'gHrs" . L ' afinador barceloní va rcconèi.xer crue el gran pia nista coneixia molt bé d piano i Ja seva c-struc tm·a. P er això la seva t·clarió an ava més enllà dc r estt·icta pt·ofe ·sionalitat: Lot dos . gr ans coucixcdor s del piano, inte r ca rH' ia ven infor·mació i s'ajudaven fins a la perfecta afmació. En una ocasió , i d esprés el ' tm con cert amh obres de Chopin , a Barcelona , ui Palau de la Música Catalana , Ruhinstein va quedar esgotat , i da va nt r a11au de mus icòleg i d ' admit·adors el pianista va d e manar· ajuda aJ seu amic Jorquera: · -¿,Ticnes un co- 111 querida! ''S'ha d'afinar amb el cap, el cor i l'oïda" Sl í ll o TRAPALGAR, 4, nL B r e o TEr.. C93) 268 35 oo 1 FAx (93) 268 48 29 o CONCURS CONCURS Catalunya Música/Revista Musical Catalana patrocinat per TOCS A • I-2~.~ ~~.!~~:.: Aq11esta secció de la Revista ha estat pensada amb la fi na litat dc ccr·car·la partif'ipaeió lúdica d els nostres lcctor·s. Entre Les persones que haf,rin respost correctament Les pregnnl es que· tot seguit JormuJcm , serà sortejat mensualment un lot de discos compa ctes . PREGUNTES: l. Quin any es va estrenar a Viena la Primera Simfonia dc Beethoven? D) 1803 C) 1800 B) 1798 A) 1793 2. A quin vaís va n éixer el compositor H . Villa-Lobos? C) At·gen tina B) Brasil A) Veneçuela 3. 4. A quina ciutat va morir la soprano MaTia Callas? B) ova York A) París O) Cuba C) Milà Qu.in compositor· català, nascut e11789, va escriure un a oht•t·tur·a per all barbiere di Siviglia de Rossi ni? O) Vicenç Cuyàs C) Man uel Pl a B) Ramon Carnicer A) Mateu FetTer 5. Com c•s diu Ja solista del grup espanyol Mecano? C) Ana Torroja B) Cclia Cruz A) Marta Sanch ez E mp lt•ncu la butlleta inferior i envieu-la a: Catalunya Música/Revista Musical Catalana (Concurs) . CI Sant Francesc dc Paula, 2. 08003 Barcelona. Cal fer-ho abans del dia J5 de cada mes. 111 Solucions al Concurs de desembre 1993. f l. D) Ac•olus. 2. A) Dvorak. 3. A) Josep Soler. 4-. ;) . B) Va lència . C) AJhany. Els noms dels guanya dors del Con cur s de desembre 1993 seran pub licats en el p ròxim número. ~------------------------------- - -- --------------------- ----------------------------------- ------------ BUTLLETA DE RESPOSTA (gener 1 994) l - A)D 2- A)D 3 - A)D 4- A)D 5- A)D B) D qO B)O B)O B)O B) O C)O C)O C)O C)O 0)0 0 )0 0) 0 Nonr i cognoms: ................................................................................................................................................. Eda t: ............................................................................................................................................................................ Adt·eça: Telèfon: Codi postal i població: ................................................................................................................................. 53 713 SCHERZANDO LLUÍS VAlOIS CLARET La gran tradició de l'escola violoncel.lística catalana LF.SSlXSUITES POUR VIOLONCELLE BWV 1007·1012 DISCO S us Lt·o l~t· m davant d' un a at t·ac ti va Vt'rsíó, st·ns dubh', d ' un df'ls oratoris més c·ollf'!,"'ti H cic~ la JH"UdtH'c:ió de G<'o t·¡; Ft·icdri¡·h H aiHI<-1, d esp rés de l'a ntològic El Jllpssies. Est•t·it pocs Ull)íl d rsp t·és, .luda s Ma ccabeu.~, c·om quasi tota la t'l'Sla d ' m·ato i"Ís lüindelíans , és unu obra df' mudut·rsa. E ls t'l'l'ixen ts fra c assos opl'r·ís LÍl'S ac·o n scguils a Lonclt·es bu vif' n portal aquest compn!.ito r· d 'ol'igcn ult·mun y a provm· sort e n c>l terre ny clt• I' ora I orí a pat·ti1· d c l a cl i'-ea da d e l 17:iO , a<:o nst•guint res ulta ts més posili us. Així, Iu d ha da segíi n tt. alhora que deixarà de compondr·e ò pc n :s, polr uciad el seu tl·ehall e n els o t·atoris. )udas Ma ccabeu.s s'inclou Pn aques ta úJ tima etapa. Es tracl'a d' un omlor·i cer·tamenl bt·illant i vigorós, que inclo u pàginf's dc g¡.·an bellesa sempt·c dins dc· l' habitual person a lit at esti-tica de H a ndel. Tampoe no hi falta e l sen mom c:: nt p op ul ar ... qn e l'o a<fllt'Sla ocas iú apareix jus t en el tercer i tíltiru acte: el cor "Sec, the conqu ' t·i ng bero comes!" . Lu partitun1 va s orgil· arran dc celebr·ar la victòri a, e l dia 16 d'a bril d c 1746 del Duc dc Cumhe r·l a nd aJ damunt dels r evolt a ts escocesol:l e n c apç a l a ts p e l pl'Ín ct' p Carlt>s Eduat·d . L' autor· del text E 56 716 va sc·¡· Thomtul More ll , que p o~tc·rio rnll'nt tamLÍ' h aviu clt• He t· l'a ll lur clt> tots t'I!> textm; clels (tltiliHl oratoris cic• ll ii nd e l : Th eodoro. ( 1750 ), ) ep/lla ( 1752), i Thc• triumph of time c111d Trutlr ( 1757). Aquesta JIII Va versió, n ·ct·n t mt'nt l'nt·egi s trnda ( ~t ovt· mb r·t· rle L992 ) ¡w l Cot· c) p camhm dP BHkc• lc·y i la Philannon ia Baroque O rdwstra, sota la rlin·1·t·ió dl' ic·bolas MI'Ccgan, r·c•fo t·~a l'I sentit br·illnnt cie l'oln·a am b una interpn•taeiú umb cri tc·r·i!l his tòric•s. :'t;,ril, viva i qru• no ama¡,;n d cndetcr· qunt~i militat· cl 'ulgmrs dels seus moments. És unu versió pt' l' ga udir· tant de l'nquilibri i la qnnlitat dels Holistt's, pt·r·fcctanw nt corwi,edor s dl• l'eslil har·r o c·, eom dt• Iu resta dt' membn:s tl(•l C or· i l' Or·quc·str·a. Un úJtim at r actiu tr aquc•sta ver sió {•s Ja inclusió a l fïnal , en fot'IIHI d 'apt• nclix, d ·una pi' lila eoJ.Ipc·c·ió dt' ft·agmentR f<'ts pel matei' I·Hindel cic cara a reprc•s c•utu cionR postci'Ío r s de l'ohr·a. cnln• els qua ls s ïncloul'í'll tima obr a pet· a Cor· c¡ue va c!lcriure abans d e mo rir, "Si on now hcr head s hall r ai se", inclòs a la representa ció que de )udas Macca.beus es va fe t· e l 1758. e Joan V. Bellalta. a ser el dia 15 de feb rer d<' 1686 quan a l' Ac adé mie Royal c de Musique d c: París (i no a V In <·ort) es va e:;t ren ar A rmide, la fJl'llúltima ò pe r a <¡llt' havia d\•;,criure Jc•an Baptiste Lull y i st'guntnwntla mé& fn thlim del seu eu t;llt'g. JJa c·atTcr a triomfal cic Lull} c·oru a autor d 't'•¡w t·t's e l va conver·ti•· en l'au to r· prcfe t·it del Rri Sol i l1•s seves apor t acions l' han fet éssrr reconegut p e r· la pos ll·r i tat eo nt e l c·o tllwlidadnt · dc l'òpc• r·a d rarnàtica fnrm·esa del hat·r oc· ... malgrat t'I seu origc·n itul iii. tlrmide ¡;;¡una pàgi na t' o 5 ac' t<'S que ja t•ns comença sorprene nt ch:s de l pnl lcg inic·ial protago nitzat pc·r· la Glòria i la Sa vies a amb el seu seguici. Malgrat que· c·l t(·xt és un ca nt de lloan~a a l' lwt·oi p•·otagonis ta, és fucilment dcduïblt' que u l'i-poeu tothom va ent t' ndt·e qu t' de qui c•s parlava c r·a d t' sa majesta t el r ei. Ar¡tú incloem alguna de les fraSt'R més significutiv es: ''Tout doi céder dc111S Z'uiiÍll('rS vnt·a l ft·a nc·l·s de l bar·r·oc, eom a1·a Guillcmctt c Laur c lls, Bernanl Ode tl·é. Cilles Ragon, ll ow<tnl Crook, Yérouiq u e G e 11 s i Noérui Rim t'. A par·t del lnlt'tame nl d t> lt's par·ts inslnrme ntals amb un g nrn I'I'SJIPClC j.ll' l' )p~ tratl icions inteq.1re tati ves d e l ea da l'OP menys mal conegut bar·t·nc· fr·an cès, les ven;ions dt' l l c n·t'weg b c Ct'nlren una pa rt gru n del se u a tr·a1·tiu e n la p t·ofundita t i l' Ps pe rit ae11nrt que im¡willlt'Lx a cadascuna de les scves interpretac ions. Eviden tnll'nt, aques ta W!t·sió de Armid e, t'lll't•gistratla el novembr e dt> 1992, non ·¡.s cap í'xcepció. Capítol a pa r t mcl·eixen lf's csp ectal'uJa r·s t'~ee nognl fi t' s q11e presenten a les r cpr·cst•ntacious t'n direeH•, cie Ics qua ls és oh vi que el tüscòlïl no pol gaudit·. En tot cus Ja plasticitat de la interv rctació ¡.s llD magnific inccn tiu p er a Ja inw¡,r inacíó ... i pe1· gaudir d 'a llò més ... eJ.V.B. n l'cmguste héros [ ... ] Chnntons . Chnnto11 s la douceu r de ses loi.~. Chantons . Chantons ses glorieux exploits [ ... ] Que da ns les temple dp Mémoire son nom soit pour jamais gra ué [ ... )". No obstant això, alguns dels moments dc major bellesa , els tt·o hem a l'escena final t.le J'ac:tt' st'gon entl·e Renaud i Arnúde, a l'escen a in fernal de ]'acte tercer, i a gain·hé tot l' últim acte cinquè o n s'inclou una m onumenta l "passacai llt' ,. de 14 minu ts de dur·ada i l'escena fina l de la dcsespt·ració d' Armide. E l caràcte r· brillant i majestuós de la partitura, esc rita ple name nt , com ja hem dit, seguint els gus tos del te mps dt' Lluís XIV, ve r efor çat per l' acm·ada interpt·ctacíó del Collcgium Vocale i la Chap elle Royal~ que, so ta la direcció d e Philippe H e tTe weg h e, co mpten tamb é amb la participaci ó d (' solistes de prestigi dins d el món dc la inlf''1H'etac ió del repet·tod L anomenat tradicio nalment "Segl e d 'Or " esp anyol , no només compr·èn l' c!!plendor· polític, litet·a•·i i plustic, s i nó que també comprè n el vessant mu si- ~ cal. No hi ha cap mena de dubte q ue el pe•·íodc històric comprès e ntre e ls r egna ts dels t·cis Catòlirs i d de Felip Jl va ser d t' gran esplendor mu ~ical. DISCOS mpn•ssio nnrll gr·uva - cis mc necessari. '•El meu tl'lllll t•s In guerra, i la pÏl'ta t de In gut>rra. La P oesia t·a u e u la pietat ... La sola cosa que pot fer un pof'ta. U\' Ui dia, és ad\'et·Lir."" A destacar·, d' aque¡;ta gra' arió nrlunl, els efectes c.stereofò nics que s· o btinguer·pn pe r· mitjà d ' una saga{' clis t.-ibució de tots l"is dt' mrnts a l llarg de la planta dt• l'rsglésia i que hau linb"lltrcal reper·c ussió e n l'ac(rstica ex pos ada per al disc. e J.C.P. t:iú dd Hi!quiemmc·n ys "guer'l'l'r " qu P- moi 110 s'huurú escrit , nurl~ral el títnlq•w Bl'itt l' n li donà. Rèqujcru dc• tPnrps dt• gucrTaJw r·ò, el<' frt , unlil, r l·licista. La gnr vuciÍltÍ' Iu sc,·a an i!l'do ta , pe rquè· s i l'esLt·e na dc• l"oiH·a l'S va fe t· uns elies despr·és d!' Iu inauguL"ació de Iu nu\ a SI' U cic• Cov!'ntr· y, rl rs lru ïrla p r r· ra dació alc man) a d ut·anl Ja dnt·t·t·t·u g ur r·r·a mun dia I , aquesta nova vct·sió s'ha ft'lt'l' t·r ntmrnt u l'esglés ia de. anta Mar·ia de Lubcck , srrios nnwnt damni fi rada t'ú lll a ve njança tl'aquella tHribiP ' ·rovp ntr·iznció ''que drs tr·u í pr·àclicauwnt un u ciutat: un giP sn . I) i t· ec c· i ó gt• n e ra I encertada per l' uuttH'ilat d ' Eliot Car·diner , conc ixrdor Lotnl de In intimitat dc la compoAif·ió, podria semblar amcnaçud n pcr·l'hc·LPt·oge n eïtat dels rliv e t·sos conjunts i solis tes, els monteverdinn s d'llnmlnrq!; . junlamcut amb un c·or· polivniE' nt d <' r·àdio o ris nois de T o lz . eclesials. Per·ò la t·t•alitat f.s que la inter·pt·etació r· e& ulta. e n tol cas . bt•neficiuda d 'uqurs tu possi ble dh Prgèrlt'in inic ial dc pl·t·sonalilats a t·tís tiqucs. tf'nint e n t•omplf• que Brill e n va pJan t:jar· aq ues ta ohru C'Oill una juxtaposic iú dc tn•s r egi s tn'~ c•st(• l ics. com a mínim. Ai xí, mrnlrc uns vaJ r seguint lm; paraules de la lit(rrgia dc> difunts, altres, els solis tes, i.ns is teixcn t•n d s poc•nws dP \Vi lfr·ed Owcn. Obra bellíss ima i intens a cl 'ex pr·rssió. amb 'oluntat rrumènica que s ' e mpara pcr·frc tauwnt del po11sihle l'Ciecti- r es exempl es lwn s ig nificatius . dCls con certs d e P o u lc>nc, que podran ésser fins i Lo t r:epudiats per alb'lrns com a banals o fins i Lot vulgar·s (el Concert per a. piano Ro l sobretot) ment re qu e <Lltt·cs en gaudiran com un ext>mple viu de l'at·L d ' un c ompositor ini.mitablc en la r·ea litza ció de la lluminositat del s ud i d e l 'esp ei'Ít dt> l' humor. Tot un senyor dominador d'UJl at·t apat·e ntme nt frívol pe rò que. e n dan·cr t erme. esde vingué sever i ple tòric de sentit religiós. Aquest és. e n cer·t sentit. lïtine r·ar-i que fan inte l·lige ntme nt e ls tres concer t s d'aqu es t disc, b é que segons un nite ri cru e no és r es tric tamc>nl c ronolò¡;i.c. EJ primer concct·t. el per a piano soL ens moslTa un esclat s ummament att·aicut en Puscal H.ogé, ment1·e •[Lle el s eu duu amb Sylviane Df'fm·ne mosiTa un sòlid dialeg. P er·ò, el Potde uc rcli¡,riós, e l rctrohat·em en el Concert per a orgue que P e tet· llurford t·e alitza només amb una secció de conles i t:i.mpani. Cbarles Dutoil es el rlir·ector idoni p er aquest tipus d'obres . eJ.C.P. PHIUPS l' 11 R I S I 9 .2._O ,_ 1!!.!.!1!!! OOifSTRf Df 1'1\RIS mm BYGIIKOV Ac¡rwst c-nn·~i ~ tr·anwnl , ¡H·ota¡;un itzu l pc ~ r· la jovl' sn¡wano un!!:lc·su Sunr S tow e i ¡H·r· Mathnw S pr·ing (viola dc mà) o ns propos a tot un n :r·ull ell' <:an~:.on s, " Villarwil'n!!", " Romanec·s'' i "Sonetus" clcl s. X VI que pn<h-m qualific·ar de genrt'íu:aml'nl antolò¡,,ü· , ja qu r hi pocle m tr·obar umr bona r·olla dc• pc<·c•s " clàs~ir¡u e~" d ' atJIWSt r·epcr·toJ'i, t·~tr·etf's d e rançonpr·s rom d dt• " Palac io" . de la llihliott>t·a de Lis hoa , i d"Ei vas o bé d'aulor·s com Milà. arvÚI'Z. Mud:n·r·a. Bermudo, Daza o Pisador. En Lot cas. un dc·ls pt·imf' t'S intt·t-rogants que s ovint pod<·n dc•!lpPrlar· r:ls e nrf'gis lt·anwnls d 'o hr·rs amb lc>~ tw; c·astdlans i por·tugucsus conr aqllt'St (o cutalam;, si fos p( l'us) intcr·prc•tats pc•r· 1111 Clullant no nadiu ,{:;; el cie la resolució fonètica. que poclc:m cljr· 4uc, t'n aques tu oea s ió , Sant Stowf' fa honor· a una pronún cia <·aste llana més qtw digua. Quant a lt:s poques r•unçuns pot"Lugucses lJU<' apnn·i xen a l'rnrrgistnrnwut , tt' nim fa ht impressió que Pslan r esoltes amb Iu mateixa di¡;nitut fonètica. nrulgt·a t cru r crui sigIHI UlJUf'SI ('OIIICIItUI'Í (ulllC'Llla no conè ixer millo r· la UI"Ll!,'UU fJOl'lli!;,'UCSil per fe t· un judici mÍ's pr·rds. Un ultt·a aspecte que el"irla l'utt'nrió i q ue contribuci.x a tr·e•ncar la justiftc'adn linealitat d'un di ~r on s ' indoueu 2ï ¡wrrs per· u veu i viola de mir, (•;, el <·anvi dc t·rgis tr·es sonors i dc •·ur·àl'te r· <¡uc· la sopnrno fa f'n furwi ó del C'Ontingn l del tex t. Per u lc•s c· on{'o ns d' I'S}Ict·it mt'·s popular· e ns ¡JJ·opos u un tipus tl ' inlc r·pt· e tal'iÓ voca l amb un marcat curàctl'L' popult11·. J" 'A les de ral'ltctm· més pt·ofLurd fa honor a un timbre nítid i cxpt·essiu. L 'em·egistramcnl ('S va fer el novemb r e de 1992. e s; J.V.B. E nregis lra.ment n•cent de tr·es d e les obres c at·actc d sGqucs cle l movime nt creatiu francès " d 'entreg u err es" en e l qual primave n e l s cèl e bres "Sis" . Potsee no es tracta exactament de segles oht·c·s cent p e r· cent r·epresentatives de cada un dels tres compositors fi g ur·ats e n aques t compactr. p t>rò sí. rrul' ho son e n un sentü a n ecdòtic. o és el millor d c tots e lls, p e ro sí un e mble m a. Ara se'n s planteja aquesta interJH"e ta c ió. en part c om una contesa p e r· a un jove director, Sem yon Bichko v, qu e darre rament trobe m r·ep etidament en prom oci ó pet· al sege ll Philips (amh la Filharmònica dc B erlín , amb ]a Simfònica de Londres i, ara , amb l' Orquestra d e Pads) . No fa gaire en com e ntà vem la Vuitenn d e S hos takovitx però ara dic:'m que es tracta d'una compe tició literal en la tasca dc r ect·ear tres t end è n c ies dels anys viot, per tm jove director que no h a art"ihat a viure-les. Potser és p e r això qut> a Les Biches d e Poulenc li manqui una mic a d e respontaneïtat naif que a ssolien amb Diaghilev. Seg urame nt és el mateix que passa amh Le boeuf snr fp toit. que és pr·es com una deliciosa rapsòdia. b é qu e sen se arribar· a l 'esclat d'una pura orgia carnaval esca qu e r e bia d e man s d e B e rns t ein. Finalment e l moviment s imfònic Pacífic 231 d 'Honegger acaba essent el cor·RI que e n e l fon s va idear l'autor , no tant la peça d ' avantguarda maquinista. Josep Casanovas e I T DISCOS _, E 58 718 s lwn c·n nel{ud a Iu his tòr·iu dc Ics \ic·i¡;s itculs qu e patí Oinritl'i . hostukòvitx u n ·o n de J'e¡,tc·enu tic la ~Pv u clpc·c·n l..ady .llarbeth de Min sh, d es pt·~s que el dietuclo c· . tulin assis tís a un u t't•pr·c¡H•nUc<·ió: p odc·ic·m clir , fin s i tol. m¿;s c·onc•¡;tulu CJIII' Iu mutl'iXH ohru , la t¡Halnot (·nim OC'aHiÓ cl 't•t~co ltur -o de ve ure r·c l' r·e!H' nlu du- sn vint e n viu (c·n n •c·or·cl c·m una ja llunyu nu r·epc·c·s<·nhll'ió ul Licc•u hurcc•loní, u l'època rlt> l'rmpresu c·i Jhlloni Pàmi ~c s). En :w ntir at¡tH'Sl di ~tC', que rc·C'ull In versió o l'i ~in u l dc l'òp t·ru, d e l 19:32 , c nt·n r·a ens ¡;or·pr·èn t' I domini dds mitjans tècnjcs i c•xpn•~t;.iu s que a<'l't>di tu un j o' e• c·nmpositor de 26 Ull) s. ja a mb unA tre ts pt·rsonals mol t rcmarcablt>R, t'O!<a que e ns fa JH'eguntu r· incvitahlcmc•nt quina huuic·u t'Hiat lo seva hipot(·t ie•u <·vol li(· ió mus ical si hagu{•¡; po~:,rut tre buIJal' lliut·t'mc nt, s ense imp c clim t•nts e s t ~t i es irleològic·s. Tor·cucn t u Lruly Mn cbeth, un dram a renlis tn d ' unn et·cwsu c¡uc huvia de sor·prc•nd r·c a I' època, rnea c·u e ns sobto , en moltíssims passa tges, una a¡:,rt·ess i vitat fncp a nt - la ('Ua l. ei nquanta an ys després. e nc·ara conserva tol el seu im p acte- mu lcrialit za da en una o rquest ració inc·i~> i­ vu, de vegadc•s des<· a rnucl a, brutal i his tr·iònica , que con trasta a mb altre¡, t•scc nc¡, d 'a quell liri s nw agre d ol~, tan propi del compositot· i Ut' la sensibilit at esl ava. Es tnc c t a, rloncs, d ' una Ò¡Je r·a impactnnl. si bé en e a ra no altsolut ume nl pel'fccta: la jove ntut ir-rep l'imiblc del compositot· l'S manifes ta ric vegades pt•t· e· xel-s i u 1g uns r ecord s d e l rln111ca popular tncdicionnl rus ('l'f'CII llnU Cl'L'tU dico tomia . En <·n nvi , els intedudis i ft·agme nts puramen t s imfònics, d' ll!l extt·aonlimu·i dinamis me, són a l'al~a du del millor Shostakòvitx. Òpera d ' un rep~u·Lirucnt copi ós i. per tant. un a ohm d·eqllip, hom pol t·cmar·car la fèrrin i minuciosa labor aglutinad01·a d el director de l'Òpet·a Bas ú Ua dc P arís )I yu ng-\Vbun Ch ung, e l qual au t>dita una personalitat tan fet·mamaent aglutinadora. com fl exib le i se n s ibl e . L ' Orquestra de l'Òpera dc P arís no és conceptuada com un conjunt -estrella , pe rò , en aques t cas. h om pot t·cmar cae una escn•pulosa i apassionada labor de preparació per· pUI't d el singular director· oriental, de manera que el r esultat simfòruc de l'enregistt·ament no tan sols és impecable sinó també brillant i impactant. Un ele nc ''ocal de més d'una vin tena de p ersonatges {de procedència plural. germànica, anglo-saxona i eslaYa. fins i lot amb llll exceHent cantant espanyol. Carlos Alvarez) s 'integra amb normalitat a la consec u ció d ' un estil homogeni. amL unes peestacions globalm e nt brillant s . Maria Ewing és una protagonis ta comturicativa i no sembla senLit·-se desplaçada for·a del seu habitual r epet·toc·i germànic. Amb la mateixa convicció la sccUJJden Aage Haugland , Philip Langridge i Sergei Larin en els r o ls m és t· ellc v ants de l'òperu. LL iU. e S L a his tòr·i u dc la titc•·uturu anglesa per a teclnt no comença aba11s dt• la srgona meitat cid t.l'lg<' " 1. LcR fonts clnt'umt• ntuh, mé:. riques sobre d pcdodc que 'a dd 1560 al 1630 pr·o, l'llt'n ciri Fitzwilliam Virginal Book (els nranu writ~> del qual t'S r·onser\ ' 1'11 al Museu Fitzwilliam clt> Ca mbc·icJ~c). anomenat d'u· qursta mum•c·a 1wl titol dc> noblt•sn clt• c¡ui fo u el ¡¡eu pr·opii'L!ll'i ui segle'" 111 , Lord Fit~r.willium. És un r·ccull d' urws trc•s-l'cntcs compusit'ions cl ' autoc·s anglesos (i d 'al¡,'l.Hllò cstr·angcrs, com J. P. Swe!'licwk) d el qual provenen le~:> 15 eompos icionb qu<• Gusla\ Lconhard Ica twlt•t·cionat pc•t· u aqut•s t l'lll't'¡,_<istramentn•uJil?:Dt J' any 1992 (a put·t del My Lud}e ~e, ells Book, una nltrn font impor·tunt per a la músiC'n de B) 1'11). Amb aque~t pr·r¡·iós repertori. Gus ta\ L(•o nhurd t·n~ mo~ tr·a, una alt c·a vegada. la al'\ a t''-<(U isitesa intec·prl'lativu i, al mat<·ix temps, la bC\ a uh~olutu maduresa artí.,tir·a. L'il·lustc·e intl-r·pr·ct holandès, amh uqut•stcs vac·iacions tir vrgades scn~r.ill es i, sobt adament, plerws cl 'esc ulls I'Ítncics . IH'o posa ni s St'us noml11·osíss ims seguidon; unes vm·sio ns modèliquc~, gnirebr mwma ti ves. A mrs, r altc!'nançu del clavicèmbul amb el viq;i nol posa c·n rcliPu un c·ontl'as t sonot· molt adequa t n aques t a músicu. eM. LI. Cortadu empl'e és benvinguda una nova versió d'aquesta cèle bre coH ccció de concerts bac hians, d ' una singularitat mus ical paml·lela a Ja sevu força comllllicativa, llUC l' S muntenen tan joves corn a la seva època i podt>m t>scollat· cada elia sense que mai n o ens art'ibin a fatigar. La inte r·pr·ctació que uu pr esenta Philips és a càn·cc d' un conjunt d c cambra procedent de r a ntiga República D emocràtica Alemanya, en aquest cas po¡,at sola la direcció d 'aqu ell g r·an te nor q u e és P e ter Scheier. el qual també hu estat te mptat darre rament pet· l 'incentiu de la dit·ecció. una activitat que pt·actica amb èxit. E l conjunt té la solvència i la solidesa (i també exhibeix un tipus dP sonorítat) JH·òpies d e les fonnucions alemanyes tnldicionals , p e r ò P e t e r· Scbreie r n ' ha eliminat en part la pesantor, eom a animado r· d' unes versions su ficie n tm e n t aè ries i mo I t vives de tempi, les quals. sense ser· les d'UJJ estilista puntillós . tenen cura d e tots els detalls de fra seig d'una manera plausibl('. La l)eva musicalitat t>ssencialmanté llll atractiu consider able. eixamplat per la parúcip ació de solistes excel·lentíssims com , e ntre altres . l 'or ga nis ta -cem bal·lis ta angl ès S im o n Preston -que iuter·preta la famosa cadença del Cinquè concert amb gr an vi rtuos isme i vitalitat, així com una ve r·s ió molt notable del rlifíl'il, preciós i poc coclegut Triple concert en la menor, per a violí fia u ta i clave ), l'ob ois ta fra n cèsf• Maur·ice Bow·ge, la llauústa ll'ena Gt·aJenauee o el t r ompetis ta H akan llardenhergen. e Agru¡ti Monte Uà 21 22 23 divendres 21 h. dissabte diumenge 11 h. 8 dissabte 19 h. diumenge 11 h. Enrique García Asen~io , director Brigitte Enger r , pian o Coral Càrmlna (dir.: j osep Vila) Fauré: Masques et Ucrgamasqucs Saint-Saêns: Conccn per a piano i orquestra úm. 2 Mestres Quadreny: C¡mt a Maria Aurèlia (estrena) Prokofiev: Romeu i julieUt. Suite Schoenberg: La nit transfigurada, op. 4 Mozart: Simfonia concertant, K 297b Strauss: lntcrmezzo: Quatre Interludis Simfònics 16 28 29 30 dissabte diumenge diumenge 11 h. divendres 21 h. dissabte 19 h. 19 h. 11 h. 14 divendres 21 h. 19 h. Franz-P:ml Deckcr, dfrector Disa English, oboè Sllvia CoricelU, fagot Larry Passin, cfctri11l!l David Thompson, trompa Enrique García Asen sio, director Ramon Coll, picm o Edmon Colome r , dírec/or Cecile Ousset, piano Beethoven: Música p er a un ballet cava lle resc Beethoven: Conccn per a piano i orquestra J1Úm. 1 Rodríguez-Picó: Simf'onia núm. l I Ginastera: Estancia. Ballet op. 8b Pelegrí: DiCIIogos Rave l: Conccn e n sol major Dvorak: Simfonia núm. 9, ·Nou Món· Concerts dels Solistes de l'Orquestra Ciutat de Barcelona Els dijous, a les 8 del vespre, al Saló de Cem 13 de gener 27 de gener Francisca Men d o za, violí I..arry Passin, clarinel Patrick Hopper, piano Cayetano Castaño, oboè i corn anglès }ozef Toporcer, violí Eric Koontz, viola Gheorghe Motatu, violoncel Stravinsky: La Hjsròria del soldat Khatxaturian: Trio Bartók: Contrasts Cannabich: Qua1tet Brltten: fi'antasy Quartet Françaix: Quarter per a com anglès i corda Per fi, com el primer dia e e L'any 191 Oes va acabar de construir un dels edificis més singulars de Barcelona: la casa Milà o, com se la coneix popularment, La Pedrera, obra de l'arquitecte Antoni Gaudí. Des d'aleshores han passat vuitanta anys. Ara, gràcies al patrocini de CAIXA DE CATALUNYA, en col·laboració amb altres organismes públics, se n'ha fet una fidel i acurada restauració, amb la qual cosa ha recuperat totalment el seu aspecte i bellesa inicials. I ens ha quedat, per fi, com el primer dia. Perquè la Pedrera s'ho mereixia: perquè és un dels edificis més significatius del modernisme a Catalunya i de l'arquitectura mundial; i perquè ha estat declarat recentment Patrimoni de la Humanitat per la UNESCO. Felicitats. • 111 11