Revista Musical Catalana. Núm. 112 Febrer 1994
Editorial: Marketing i cultura / PANORAMA Harnoncourt torna al Palau amb el Concentus Musicus de Viena. Lluís Millet / Tolosa, capital lírica del sud francès. Jordi Maluquer / Mikrokosmos: Pregària de Quaresma. Pere Artís / Del seu affm.: Sr. Ramon Alsina. Jaume Comellas / Una Fille du régiment molt ben defensada. Jaume Comellas / Triomf de l'Orfeó Català amb la Novena. Xavier Casanovas-Danés / Un record a Borís Christoff. Pau Nadal / TEMA El paper decisiu de Montserrat en l'art musical (II). La promoció de la música als Congressos Litúrgics. Joan Baburés i Noguer / La vida interna de l'Escolania. Salvador Plans / Trajectòria de l'Escolania durant els últims quaranta anys. Ireneu Segarra / L'Escolania de Montserrat des del record. Mercè Camps de Gispert i Teresa Martínez / MUSICALIA Gianni Raimondi. El tempo dels veterans. Mònica Pagès Santacana / Balada torna amb la Simfonia Lausanne. Carles Lobo / Dutilleux: la independènciad'un compositor inclassificable. Carles Lobo / Oferta important a Els diumenges al Palau RRMC / Una aproximació a Alfred Brendel. Manuel Capdevila i Font / Turandot, el darrer drit del gran moment de l'òpera italiana. Jaume Comellas / Qüestionari informal. Julia Otero. Mercè Camps de Gispert / SCHERZANDO Cesc / CONCURS / LLIBRES / DISCOS
Centre de documentació de l'Orfeó Català
Còpia permesa amb finalitat d'estudi o recerca, citant la font "Centre de Documentació de l’Orfeó Català". Per a qualsevol altre ús cal demanar autorització.
~E EL CONCENTUS MUSICUS TORNA AL PALAU ~ o GIANNI RAIMON Dl i... Passejada amb una veu mítica ._______. I EVA MARTON SERÀ TUUNDOT AL LICEU a: Divendres, 4 de febrer , 21 h . Dissabte, 5 de febret", 19 h. Diumenge, 6 de febrer, 11 h. Divendres, 11 de febrer, 21 h. Dissabte, 12 de febrer, 19 h . Diumenge, 13 de febrer, 11 h. Scrge Baudo, director Antonio Meneses, oio/on ce/ Messiaen Serge Baudo, director Schubert Simfo nia núm. 4, ·Tràgica• Les on·randcs ou bliées Balada Dutilleux Tolil un ~ !onde Simfonia núm. 4 Lointain, per a violoncd i orquestra Brahms Schumann Simfonia núm. !>imfoniu nüm. 3, op. 97, RL'nana· Divendres, 18 de febr r , 21 h. Dissabte, 19 de febre¡·, 19 h . Diumenge, 20 de febre r , 11 h . '-1, op. 98 Dissabte, 26 de febrer, 19 h. Diumenge, 27 de febrer, 11 b. Orquestra Simfònica de la Ràdio de Praga Vladimir Valek, director Sibelius Franz-PauJ Decke r , director Bruckner Simfonia núm. 8 Karelia. Suite. op. 11 Smetana La meva Pàtria, tres poemes simfònics (l )sehrad Vltam. Scírkt t) Martinu Simfo nia núm. 1 Concerts dels Solistes de l'Orquestra Ciutat de Barcelona Els dijous, a les 8 del vespre, al Saló de Cent 3 de febrer 9 d e febrer 17 de febrer Alexandra Presaizen, L'iolí Evgueni Gratch, L"iCJií Àngel Soler. piano Pere Serra, t'iofí Uuís Sedó, l'ioloucel Maria Rosa Uoreos. piano jozefToporcer, uiofi Jindrich Bardon, l'ioli Miquel Serrah.i.ma, l'iola Gheorghe Motatu, ¡·ioloncc·f Guillem Uobell, co11trabaix Mozart: Divertiment K. 136 Rossini: Duo per a violoncel i comrabaL-. Mozart: Petita serena1:1 Prokofiev: Sona1a ·r a do-. violins Lcclair: Sonata per a dos noli ns Wieniawskê 2 capricis per a dos violí ns Frolow: Divertimcmò per u dos violins i piano Kern: Divertiment jopl.i.n; Ragüme Ravel: Trio amb piano Debussy: Trio núm. 1 en sol nocrurm1 SUMARI revista musical catalana EDITORIAL PANORAMA TEMA MUSICALIA SCHERZANDO CONCURS WBRES DISCOS •• •• •• •• • •• •• •• •• • •• •• • MarkC'Iing i culwra llarnancor11·t torna al Palau amb el Co11cen trt.~ Mnsiru,< de Viena per Uuís Millet Tolosa, cnpitallírica del sudfrnncè.~ per Jardí Maluquer Milorolrosmo$: Pregària de Quaresma per Pere Artís Dl'l seu affm.: Sr. Ramon Al~inu per Jaume Comellos Una FiiJI' do •·fgiml'nl molt ben defensada perJ.C.C• Triomf de /"Orfeó Català amb la o ve na per Xavier Cosonovas-Danés Uu record et Borís Christaff per Pou Nodal El paper decisiu de Mau/serrat en Cort musical ( li) La promoció de Itt mrísica aL< Congressos Littírgics per Joan Boburés í Noguer Lu vida iutPrun de l"Esrolanict per Salvador Plans 1'mjcrtòda. de I'Escol.ania durwrt r¡rwrnnta anys el~ ríltim.< per Ireneu Segarra L'Escolania de Montserrat des del record per Mercè Camps de Gispert i Teresa Mortínex Cillluri Raimondi. El tem po dels veterans per Mònica Pagès Sontocona Balada torna amb la Simfonia Lau.~am1c per Corfes Lobo Dutilleux: la independència d"uu compositor iuclmsificable perC.L Oferta important a ··Els diunumges al Palau·· perRRMC Unti apro:rimació a Alfred Brendel per Manuel Capdevila i Font Tut·unclol~ el darrer crit del gran moment de l'òpera italiana perJ.C.C. Qiie..tionnrí informal. )ulia Otero per Mercè Camps de Gispert per Cesc • Mai no seguim un camí. [obrim. En qualitat de so per a reproductors de CD. En prestacions per a ràdiocassets. En gamma d'altaveus. En solucions antirobatori. En tecnologia punta. En investigació i disseny. En professionalitat i superació. Mai no seguim un camí. L'obr im. CJ)PIONEER The Art ol Entertainment EDITORIAL o és cap secret que, en qualsevol activitat humana , non 'hi ha prou amb la bondat d ' nn treball b en fet, si aqut>st n o arriba als destinataris potencials. L'excel·lència d'una obra, tant si és de signe material com espiritual, reclama - perquè sigui operativa- que sigui coneguda i val01·ada. D 'ací la importància dc les tècniques de comunicació , mitjà necessari en tre creadors i receptors. Unes tècniques qu e, amb el temps (i ajudant-hi r evolució i el progrés, especiaLnent, dels mitjans àudio-visuals, i la coneixença dels meca nismes psicològics de la motivació humana ), han esdevingut absolutament decisives en el comportament del cos social. I ca ]Jaces d ' imposar -sobre la base d ' uns paràmetres concr ets, contingents i mutabl esuna moda o un producte . N'acabem de tenir un exemple il·lustratiu amb l'èxit <lc ven<les (més de dues-centes cinquanta mil còpies!) d'uns enregistraments de cant gregot·ià prt'tèrits. Qlú ho havia de dir que un gènere minoritari i cultt> eom eJ gr egorià esdevindria tm hitparade, superant amb escreix , en el rànking de vendes, enregistraments de figures populars, de conjunts instrmnentals i de solistes de pres tigi; i assolint guat·dons de caire comercial (Discos d'Or i de Platí)! Certamen t , ningú no negarà que, d ' un temps ençà, ha augmentat el nombre d'aquells qui -per convicció estètica, per curiositat incipient o pet· nostàlgia d'un passat) s'int eressen pel gregorià; molts n 'hem estat t estimonis, d'aquest augment, en manifestacions divet·ses: des d'audicions en cicles especialitza ts fins a intervencions cultuals. Pen) d 'a ixò a cr eur e que, de sobt e, s'h agi desvetllat en el cos social mu sical un afany d'assabo.-ir seqüències, himnes, graduals, antífones o r espon soris, hi ha un abisme! I , tanmateix , els fets cant en ; i l'èxit estadístic és cert. Els fets, però, també tenen lectures diver ses. Perquè hom pot <JÜ estionar la correlació existent entre el pur fet material d ' una compra-venda j el guany cultural real derivat d 'aquella operació. Sobretot quan, com en aques t cas, hi ha raons objectives per pensar en les mancances de formació musical generalitzades, les quals han de condicionar l'eficàcia subs tantiva del producte. Hem esmentat el mot producte deliberadament. Perquè aquest èxit momentani del gregorià pot ser perfectament pres com a exemple de marketing de venda d ' lm producte, més enllà de gustos personals o d'inclinacions es tètiques. I com a tal producte -i sobre la base d'un intet·~s latent cert- projectat estratègicament: des del moment elegit per fer-ne la pt·omoció fins a l'ús dels mitjans idonis (entre els quals, l'iJ1defugihle eslògan · 'anunciat per TV", d'efectes contundents, si no coactius, p er a moltíssima gent ... ). L'èxit esclatant d ' uns enregistrament s de gregot·ià és, doncs, tm exemple de l'eficàcia incon tes table d ' una estratègia i d'una planificació adients. L'eficàcia cultural - però- depèn d 'a ltres fa(·tors, qu e s'inscriuen , més aviat, en l'àmbit de l'esfera privada . Ben cert: l'accés a un bé de cultura (en aquest cas, un s enregistraments) és el pas previ per a un enriquiment per sonal; lm accés que, perquè sigui r·endible cultut'alment, reclama un ús eonscien t d 'aquell bé; el qual es pot donar perquè hi ha una prèvia identificació estètica,., o perquè la possessió d'aquell bé estimula a una coneixença d'allò que li és ofert. Es aleshores, únicament , quan els termes marketing i cultura es complementen. Altrament, si no antitètics, sí que són difícilment conciliables. Perquè el marketing pot servir per fer comprar; però no per fer estimar allò comprat (només ho estima acruell qtú ho coneix, o que ho vol conèixer). Marketing i cultura .... s 65 PANORAMA Harnoncourt torna al Palau amb el Concentus Musicus de Viena l'esdeveniment tindrà lloc el proper dia 21 de febrer, ol Palau de lo Música Coto lona de Barcelona , en el desè concert del cicle Palau 100. Nikolous Hornoncourt és uno de les personalitats més originals de lo interpretació musical dels darrers quaranta anys. Conegut arreu per uno discografia copiosíssimo i molt àmplia en estils i èpoques , contínuament renovada i profusament premiada, no ho estat mosso pròdig en actuacions o lo nostra ciutat: només recordem uno única visito o Barcelona, amb dos concerts ol desaparegut Festival Internacional - dirigint un repertori barroc amb el seu Concentus Musicus-, celebrats els dies 5 i 6 d' octubre de 1981 . Si en ell encaro prevalia imatge d' un pioner en l' especialitat de música antiga amb ins- 112 p e r LLU iS Ml LLET i olwim nn r atàlcg dels <' nr<· g is t t·am t> nt s qu e avui mat<'i x podem trobar habitualment f'n Llll •:st ah liuw ul del ram a la u os h·a f' in tal hom t'('Sla sorpr r.s p et· la pn•s(·ucia exhaus tiva del nom de lla rnonrou rt , ni tan sols s u p er·ada p er les es trelles més ful gurants tl(' la ba tu ta o pels "stars"' m {~s famosos del bel canto: més rr un ('('ntrn a t· dc gra\ acions amb el Conccntus Musicns de Viena (inclosa una integt·al de le Cantates d c J. . Ba ch ) . m és una quar·antena d c produf'rions amb altres Ol"tfU <'Sll"C. el" elit , COm la imfò nica dc Viena , la Dt·csdncr t a ats kapt•lle . C oncet·tgebouw d ' Ams terdam o la Chamber Orr lws ta·a of Europe , tot això a1nh tul t·e p<'t·tori que in clou Montev••rdi , Pun·ell, Ram ean , Bach , Hiindd , Telcmann , els compositors de l't:scola de Mannheim , Ilaydn, Mozart, Sa liel'i , Beethoven , Sch ube t·t, Mendclssohn i , fins i tot, Joahann Strauss, amb obres grans i emblemàtiques com totu la producció maj or de Mont e ver di i d e Bach, oratori s d e lHindt>l , òpcr<'S de Rameau , La Creació, Les Estacions i nombro- S 6 66 truments originals, lo seva inquietud l'ho portat o ampliar el seu repertori fins ol classicisme i el primer romanticisme i o prodigar-se com o director amb altres conjunts i orquestres simfòniques de primer rang mundial, sense, però, abandonar completament lo pràctica de lo música antiga ni el contacte amb el grup que ell fundà el1953, el Concentus Musicus de Viena, amb el qual el podrem sentir ol Palau, en un programo dedicat íntegrament o lo música instrumental i vocal de Franz Joseph Hoydn (Simfonies núms. 82 i 8.5_ i música vocal amb lo soprano Suson Norucki). Es un concert que els veritables melòmans no es poden deixar perdre i que constitueix un dels punts culminants de lo lli temporada musical de Palau 100. ses simfonies dt-' ll aydn , l'olwa tea tt·a l , s imfò ni c a i s a c ra d<· Mozart, La Missa Solem11is i una integra l dc les :3inúoni(·s ciP Beethoven , la intcga·al d c Ics s imfonies de Schuhet·t, El somni d 'ww nit d 'estiu d e Me udelssohn , Die Fl e d e rma us dc .Johan n Strauss ... No és pas que tinguem la pretens ió ridíc ula d f' m l" s u rar I a grande a del múllic I la rnoncourt sobre la base de Ja qua ntitat dels seus enregistram ents o d c Ics :~.; ­ fres de Yendes - com e fa massa sovint. amb una certa Ut>ugt'rc sa-. per ò n o pod em d e ixar d c preguntar-n os de quina manc.> r·a a quest b crlinè de n a ixement i vien ès d" adop ció, el <' sc i'\ a nta cinc a nys . condeixeblc d <' C ustav Leonhardt a Yirna i' ioloncel·lista de fila . durant di c N a nys. a la Sinúònica dc la capital au ~:> ttia c a , va r ecón·er Lots els graons d ' una carrera que l' ha portat a FiCr una autèntica fi gm·a mundial , cPiebrada i f,'lJUrdonada , a partir del conre u d ' un a cla sse dc mú siea aleshor·es encara cJaramC'nl exclusiva i minoritàriu. Fill d ' un enginyer, Harnoncoua·t va conrear habitualment la mús ica d e cambra a la llar , abans d ' ingr essar als 19 an ys a I 'Ac ad ~mia dC' Viena per estudiar-hi el violoncel. Durant la seva etapa crinstrumentis ta d ' orques tra , la seva passió per la música el portà a c:olJeceionar i estudiar instruments antics i Ja 1·utina del treball profrssional féu néix er una actitud decididament cl'Ítica ver s les vers ion s tradicionals . Fruit cl' aquestes inquietuds va ser Ja fundaci ó, e l 1953 , amb di ver sos col·l egu cs de l 'orquestra , d t>J conjunt cl' insh'llDlents originals Concentus Musicus, el pr·imr r d e Ja seva esp ecialitat que assoliria. molt aviat. una fama univer sal , mantinguda fin s als nos tres dies . La primera a p arició pública del conjunt t i n g u é ll oc al Palau chwarzenbet·g de Viena quatre a nys més tard, amb un èxit inusitat i després d·un exhaus tiu treball experimental. Dos an ys més tard el Concentus Musi cus realitzà el primer enregis tr·ameot discogràfic , que coincidí amb la primera gira eut·opea, amb obres del h a n ·oc austríac i els Concerts de Brandenburg de Bach. Progressivament el 1·ep crtori d el s concer ts, de les gires cada vegada més extens ives i dels enregis tt·aments, s' anà amplian t, segons les necessitats del mer cat i les mancan ces del moment. amb .. l" PANORAMA a ·-•r e r ~I ·-n ·-··-i r e a s -s l s e ~I .1 e s s s '1 a .. Imatge cle ls prime rs te mps cle l Concentus Musicus. Harnoncourt dirige ix eles clel v iolonce l les òper<'s de Ramca u (quan e ncara no ex is tit>n p r à e ticamf'nt conjunts ft·a ncesos ('Stables e:.pecialitza ts). oa·ato ris i música instl'Umental de Jlandel , Vival<:li (en una visceral t·ea cd ó d t' Harnoncourt e nfa·ont dc r a c·acle micisme. segons ell massa ccn t •·e uropeu. dels conj u nts dt> cambt·a italians d e l mom c u t ), Mon tE"v e r·di, Moza n i , <'Videntmcn t , J. S . Bach. Precisam ent t>n el ten·cr~y de l Cantor de Sa nt Tomàs. Pany 1970 el Concentus Mw;ic us va empl·endre un dc• IR projec tes m és a mb ic iosos de la his lòria discogràfica: J'cnr cgis Lt·anwnt integral p er a la col· lef'c ió Oas AJLe Wt>1·k de T elefunkcn rle lt's ('antal.cs de Bach , portada a tc rnw. també , amb la col ·lahoració esporàdica d e Gustav Leonhudt, una em presa que n o fina l it zà fin s a l 1989. I és il·lus t•·aliva del temperament m usical d t' Harnoncoul't la compa t·ació que e ll mateix féu de les pròpirs vrt·sions amb les del gr an clavecin i ta h oland ès : un B aèh més sever i calvinista, en el cas d c Lconha rdt . en c·omparaeió amb la seva concepc·ió. més essenc ialment barroca i meriilional. El pr·imcr lrl'ball eonsagrat a l 'òpf'ra va te nir lloe el 1971 a l Thcatc' r a n d c r· \Vi en a mb ll ritonw d 'Uiiss e in patria de Mon tevcr di. Poe desp rés va eom ençar la col · labor·ació a mb Jcan P ie ne Ponnelle, que marca una època esplendorosa de J'òper·a dc Zur·ic: a l cicle Monteverdi, q ue fé u època i va t·<·presen tat·la nor·mal itzac ió de les obt·cs escèniques de l compositot· italià a ls gr<m teatres d'òpera t rad icionals , va segu ir. a partit· c)(' 1970, el cicle Mozart. iniciat amb l do m e neo , amb l'orqu es tt·a d(' la casa, la q ual es r en di a la pers()n alitat del músic vienès. Un intèrpret vital i rigorós, però no pas dogmàtic En el s da rTe t·s anys, Nikola us Harnancom1: ha volgu t JH'end a·c una certa dis tàneia r especte dn la seva vella imatge d 'espccialiHta de m úsica antiga, i ha clcsenvolu pa l nna carrera dc di a·cC'lor simfòniC' , tot establint contact es contin uats amb grans orcrues trcs centC'nàries com la d el Concertgebou w d ' Amsterdam o amb jov('nÍssims conju nts d 'excepció co m l'Orquestra de Cambra d'Eu n >pa , amb l a qual man t é aetualmeut una intensa aclivitat con('c>rtís tica . E l s se u s e n r egis t ram e nts apassionats i apassionants dt' les simfonies d e Ilaydn, un compositor tan lligat a la més pu a·a tradició vien esa. i la seva inter·prctació tan vital com subtil ck l('s s imfonies de Mozar·t han aptwtat una nova p er spectiva a Ics pr<'misst'S de l a inte rpt·etació Jels c làssics vien esos . Hi hà també Ics in tegrals de les simfonies de B<•c-t hoven - a m b l' Orcruc-stra dt· Ca mb r a d ' Europa-i, dai'J'e r a me nt. de les de Schuber t, -amb C'l Conccrtgt'b ouw d'AJu sterd a m- , u n Sdltlbert ombr iu , sever i im p uls iu , d'una amplitud gair e bé beC'lhoveniana , que h a estat a·cbu t a m b diversitat d 'opinions. És ob'i que Harnoncom·t ha t•,.,tat un pione t· en el te rre ny d t' les a nomenades interpretacion:. hi¡, t Òriqu cs i que ha es tabl ert unt·~ baSl'S en le:; quals han pouat lt•:-. no' es geawr·ar·ions d · cspl'cialis tt's - partie ularnwnt a par·tir· dt• Iu descobe rta d ·una articu la(•ió mubical propera al llt' nguatgt' parlat , pn a la música d · e ntr·(' els Ull )S 1600 i 1800-, en C'l mome nt e n què aq uesta modalitat interpn•ta t iva ha csdf'vingut comcr eiul i ga ir·ch P m ultitu cünàTia i ha propir:iat, fins i lot, de wgacles, u n nou academicisme. E.l secr f• t de JJ a rno ncou r·t, i la r aó per la q ua l s'h a man lingut a r cscena musi<· a l a m b nn impacte eenovat, e11 u ns t!'mps d ' pvolu cio ns i dc m odt>s me teòriqu es, rau e n la p r òpia personal ita t individual , d'una vitali ta t ineprimihle .tmida a u na lúcida intel·ligèneia i c ul tura h umanís t ica , q u e l ' ha pOt·tat a pt·ccisar molts dels t òpi<·!> co r r ents i mas a simplis teb sobn• la pràctica d e La Mús ica Antiga. H o podE'm i l· lu strar amb Ics seves pròpies panwles: «Sóc 1111 hom<' del nost re te mps; tinc co rn a principi la ncccssi tat n o solamen t d' in lt•rp•·etar música del nost1·e t<·mps, sinó també principalment mús ica d ' a ltr es è p oques . I cal , pet· ()I'Íncipi, que 3t!UCS tél m Ús ica t•m digu i. a l!,rtm a cosa, que n o h a d 'ésser forçosamen t actuali tzaela , sinó q ue per eUa m ateixa esdevingui actual e n tot te ml)S i ('n el nos t er temps ( ... ). Sóc de l par·e r que cada intent de pa d ar d ·au ti>n Liq ues in te r p a·etacions és, tics d ' Lm p r incipi , un engany. o e~is tt>ix una au tèntica interpretació , é del tot impossible. N o tenim C'ap telèfon que connecti amb el te mps d'abans . només teni m fonts litf't·àries i tenim notes . 1 amlxlues fonts. les lite ràl·ies i lt'S not(~S, só n ta n eqnh·oq~ue s . segons el meu p m1t de vista. q ue és imposs ibl e q u e les indicaci o n s que t'ns adareixen la peàctica executiva, per exemple, d e la mú s ica de Bach esd evinguin inecp úvoques ( .. . ); no hi ba g<úrehé cap afirmació lite r à t·ia <rne n o es ]H t gui in ter pretar de clivet·ses ma neres , segons la posició p eesonal dc !'aclascú ( . . . ) i h e de dir-los que e l q ue jo, des d e fa vint anys, h e pogn t saber per les fo n ts i el q u e avLÚ inter pre to d'aques tes fon ts PANORAMA 8 68 {•;.. molt dif<'t·t·nt. Ht•s¡wele a ai'\.Ò, 'oldria afe~it· que no h i ha c·ap a utl'n ti c it a t. J\lulauradnment , s' un eix Ja paraulu " uut(•n ti e'' amb f' ls cs fot·~os pen;on uls . .Jo no lw faig i no ho h<' f,· tmai. 'l'a mpot.· c•l text mus ical no Í's iuequivoc·. Per a ca d a notuc·i{l mus ic·a l ca l una conve nció impo rtantc•ntn• el compositor i l'int i'- q1rc t: si no rollt'i'\.cm at¡ues tn ron\ t•nt·ié>. po<l n•m molt fàcilme nt intc·q}l't>tar malam e nt Iu notaeió musica l. C r e1· que és un Prr ot· deRa¡,trós C'o nfontlrc fidelitat a la nota<"iÓ amb lïdt'liLat a l'o hru . La fidelitat a l'obra ~s tumb{• una utopia: podt·ia S<'t· només qul'leom com l'au' iar dc Ilo{' un t.•onl•ixt'mcnt mà~ c dc la volunt a t d1·l c•omposilot· a la r ealitat. :'Ilo <'t't'l', pct·ò, IJll<' a lhrú ho pugui ff' t'». «Sóc del parer· que un músic que inte rpt·eti quaiM'\ ol m{tsica t{o el d t!ure )Jt"Ofessiouul cl'<teonsegnir to tA els co ne ixt·nwnls possihlt's pet· tal de poder iute rpretar la mÍisiea adequaclamt•nt i, tamhr. per d esenvo lupa•· lt·~ st•ves possilJili tats person als( ... ). Com a in tèrp•·ct, em pt·t'nr la llibt'rtat i la possibilita t d'e collir t' i>' mitjans que c.'l'f'l' <JUl' -,ón més idonis per a la t•ettlitzac·iú de la meva versió. dels co twixenwnts que obtinc de leil font~ lite ràries i dt• la notació mus il·al. No em senLo fot·çat a una total immobilitat. E tic preparat a pre ndrt' decisions de ,-ega des d"tm a manera i d e Hgades d'una alt 1· a~ sóc del paret· que hom ha d·usar in ' trume nl his tòric allí on poden manifestat· millor dadr¡, musica ls i sempt·e que 1ú hagi mú;..ic·s compe tent s disponihlf's . ll e d c djr que aquests ins tnu11 e nts hi s tòrics són tocats pet· mít sics de la nostra època, que mai en la seva ,-ida no han sentit tocar un músic cJe l'època de Bach. pet· exemple. Es clones molt posbihle que el so que produeixe n fes dure a un mú<>ic d ·aleshores, pcrq uè només podem dit· que un mú..,ir del nostre temps, amb aqut> ' t in trument, produeix aques t so. Cr ec, pe r·ò, que hi h a una c·erta ¡,¡•nsibili tat sonora, amb la qu a l un pot potser suposar e l que l'in s trume nt vol. o sóc deJ parer que el ins truments a c tua ls siguin u lteriOt·s evoluc iom, de ls an tics: crec que representen. egon e l meu t•nfocament biològic. mutacions. I , pt>r tal d t• hu¡,car· Ja millor intet·prrtaeió possible, j o no voldt·ia utilit :~.ar un prinütiu preced l'nt d ' un ins tt·umcnt poste rior millor. I Ito de dir que l'afinació dels instnum•nts modt'rns no em plau tant <·om pet· deixat· d'escollit· eh. ins tniiiH'nts antics pel fet qm· la se" a afinació tampoc no é~> perfecta. En ~e •wraJ. no estic totalment con !t'ni amh cap afinació i eseull n alt-shon•s ins trume nt s antics, si t'l'l' t ' qut· aquests e n afinació. pode n f(•r t•l mateix o, diguem , p t>r Ot·drc dc jll'iOt'Ïta t , q u t• és ju s tific·uhle la pèt-du a en un à mbit pet· mitj à d ' un g uany e n l'altre». Retrobar la nostra època per mitià de la música Al primt•t· c·npítol dt-1 seu assaig «El disc un; mu sieal>>, Harnoncourt t•:~. pli nt les motivacio ns espiritual¡, lJUl' han portat al predomini de l t•~:- m (ts iques del passat en les manift•¡,taeio ns musicals dels nostr es dit·s. en detriment de la mÚ;,ica d<'l moment. E n poques parauJe ·. d e.., dC' l'eda t mitjana fin:; a la Ht.'\ o lució Ft·a nccsa la música 'a st•t· un dels pila r s de la c ultura i d e la Yida. Pode r comprendre-la, fo nn ava part d e la cultura gener a l, nwntre que avui repr·esenta poen cosa més q1.1e un simp l e orn ame nt , tLue perm e t omplit· I e~ 'etilades buide . realçar l es fe"li' i tats públiqu es o acompan) ar la nostra solitud per mitjà de la t·àdio o t>l disc . Paradoxalmen t, la mús ica és més present que mai en la nos tra vida diària , però quasi no té cap m és sentit que l'I d\m simple decorat sonot·. H arnonc·ou t·t descriu i explica aquest a ~ ituació amb e l ra onam e nt següen t: "\fcn t re la m úsica era una pat·t C!.!>encial dc la Yida. nomé1:1 pocüa né-ixer· del p r esent. La música t ran;.formava l'home i semvre havia de se t· c r eada d e nou ( ... ) . Pe r això ningú no es plantejava dc comprf'nclre ni utilitza r la mú sica antiga, la de les generari o u s pa ss ades; hom s · a contentant. ocat.io n a l m e nt , d 'admirat·la se' a perfecció artística. De¡, que la músic a j a no é a l centt·e d e la nostra ,;da . tot s ucceix d ' altt·a manera: e n tant que orna men t In música ha d e set·, e n prime•· lloe, · ' bella", de cap man(•ra no e ns pot dcstol'!wr , espantar. Lu mús ica d 'avui no pot s atisfer aques t a exigt-nc-iu , j a quf', com qualsevol art, r c llL•c tcix Iu vida cspidtual del seu te mps, és a dit· , del present. Una co nft·ontac ió h onesta i lúcida amb la nos tra t'on dició espit·itual no pot s<•r única me nt " bella" i , Jl t' l' a ixò, e l públic rebutja la mús ica d 'av ui - pet·què és inquietant , com no po t sc•· d'altra man<•t·a- i s' adn·~:a a l'at·t històric, a Iu mús it·a antiga, p e r trobar la bellesa i l' harm o nia tan cobejades ( ... ). Pe t·ò ma i no ha exis tit una música (lllicamc nt ''bella, .: si la bellesa és un co mponent d e qu al!>cvo l mús ic·a, no més en podem fer un c t·ite t·i d e t e rminant a c·ondició d ' ignot·ar- nc els altt·e aspt.•ctes. Des que no volem , o no pode m, compt·cn dre la mú sica com un tol , tampoc no estem e n con d i<·io ns d e compt·endr e la mús ica antiga en t o ta la seva dimensió, St'flSC r l"duit·-la a r estètica Avui e ns trobem. doncs . en una s ituacic'> ¡H·àcticament sen e so rtida: M'guim ('l't'ient en la pLtixança i f' li la força tt·ansfo rm adora de la músira , pct·ò la situació intel· lcctual de la nos tra èpoea l'ha po r ta da a una posició mm·ginal. .J o n o potlt·ia sentir -m e sa ti s fe t ; i fin s i to t haig d 'ad metl'e q ur, si a questa situació del nostre m·t fos il'l'cversihle, clei.xaria dc seguida dl' fer· músiea». «1 ('l't'C. don cs. amb una esper a nça sempre c r eixent( ... ), qu<' podem atoq;ar confiança a la fot·ça de la mú ica d'un Montcvet·di , d'un Bach o d'un Mozart i u to t a llò que eUa diu. Quan t m6s ens c:; f'o r ça rcm a comJH'enclt·e i posscit· aq u<"sta música, ser em més consf'ients de com va més en llà dl' la lwll<>sa, i e ns corpr èn i inquie ta per la dive t·sita t del seu lltm gua tgc. I ser e m molt a prop - per por q ut• hom com prengui d 'aqut'sl a nu m e ra la música d e Monteverdi , de Bach o d e Mozart- dc r cto•·m11· a la mítsica d el nos tre te mps, la que p a da Ja nostra mate i.xu llcmgua , q ue constitueix i p e r petua la nostra c ultlll·a . O és q ue moltes dc Ics cosf's que fan del nostre tt•m ps una època tan cüsharmònica i tc•-rífira no provenen dt'l fet <JUt' l'art ja no intervé en la nostra' ida'?» . o lo Aquesta és una flama de gas natural. L'ús d'una flama com aquesta a les Gas Natural SDG és l'empresa cap- llars, als hospitals, als hotels, als davantera d'aquesta revolució. comerços, a les indústries... representa una autèntica revolució en la Una revolució que ja és en marxa cap al futur. millora de la qualitat de vida. . ,./ gasNatúral Revolució energètica PANORAMA Tolosa, capital lírica del sud francès per JORDI MALUQUER oiosa dc Llenguadoc Í's una ciut a t musical. Té una dc lt's millors orqueslt'N! de Fr·ança, la d<·l Capitoli , amb un gran dirt>ctor , Mictwl Plasson. Lt'S sèries dc conet·rt N, df' balle t , comvlt,mentt•n una sòJitla te mporada d 'òpera. A més, d claustr·e t.le l'rsgll-sia dels J acobins acull una de lrs sèrit•s dc r n itals de piano a mb mrs r·enom , "Le piano aux J aeohins ''. També Tolosa or·ganit za un pr·(•s libriós com·urs d e e a nt , l'any pa11sal !'n la seva trenta-novena t•tlició. L \•stt·uctut·a que permet aqut•t.t n or·imcnt és r·clath·amcnt senzilla. L'alcalde té u n adjunt, at·t ualme nlla ra. Chantal Dounot- obraqués, qm' actua com a delegada del municipi al Teatre del Capitoli , a l' OI'(ruestr a acional del Capitoli i al Conser·vatori Nat·ionnl de Ja R egió. Aquesta st•nyora pr·csideix, ta mbé, el Contilt• d 'Or·ganilzació del Concun; dt~ Cant. Alesh ores tot funciona de manera fluida i la col·labor·adó e ntre els diversos clements pe rme t uns b ons resultats. T t.1 ..¡:• ~ -~ 112 El concurs Hem dit que e r·a un concurs p r·estigiós i el sNr palm a r·ès ho sustenta. E nll·e a hr·es, he m vist com rhan ~'ltanya t Em·iqueta Tan·és (1955), J osé Yan Dam (1961). Yiot·iea Cor·tcz (196-J.). Ana María Higucn1s (1965), Mar·ion Vernc ttc Moorc (1979), T!'rrsa Ringholz (1983), Leonlina Vaduva (1985) i Dimitr·i H vot·os tovsk y (1988). 10 ïO En la darrc nt edició , i presidit pt>l compositor Serge Nigg, el jurat es tava form al pet· vuit membres, entre elAquals podem destacar el president d e l 'Associació L1temacional dc T ca tt·es Lírics i sobreintc ndcnt del Tt·atre Cario Felire de Gènova, Fr·ancesco Ernani , pt>l director de I'Òpet·a de La canària fincada a Barcelona, Yo· landa Auyanet Hernandez, guanyà el primer gran premi en la darrera edici6 del Concurs de Cant do Tolosa Viena , Joan Holt>nder, pel dit·crtor artístic de la cala d!' Milà, Alher·to Zedda i pels c r·ítics musical s Sergio Sega lüú i J\J)(ln~ Tub euf. Hi va baV('l' 125 inscrit s, dels cruals van a rribar a la fi na l quatre baríton s, tul b aix, un tc•nor i cinc sopranos. Cal tÜr que la minuciosa organització q ue coor·dina Geot·ges Canet classificava les veus en les categories següe nts: soprano coloratm·a. soprano lít·ica lleugera, soprano lírica. soprano dramàtica. mt>zzo-sopt·ano. mezzo. mezzo-contt·alt, tenor lleuger. tenor líric. tenot· dramàtic. baríton lleuger·. baríton, baríton verdíà. bai.x ba r íton i bai\.. Va b'U8n) ar el primt>r· ¡,•Tan pn·mi de Yeus femenines, la t.opt·a no lírica lleugcr·a nascuda a Canàries i residen t a Barcelona , Yolanda Auyanet. b en conegu da pel n ostre públic per h aver guanyat el Con curs Eugeni Marco dc Sab adell, p e r have r queda t Lct·ecr·a l'any passa t aJ. Concur·¡,¡ Viñas i p er la seva inlerpr·ctació dc l'E r·nestina a L 'occasione fa illadro que va muntat· l'Òpera Mobile. La Auyanet va cantar moll bé. a l es pt·oves semifinals. una à l'ia dc Micacla i , en la final, Stiindchen dc Strauss i " R egnava nel silenzio" de Lucia di Lammermoor. E l segon pr e mi va ésser p er a Ja italiana Giovanna Donadini , 11ue va destacat· més en el üed que e n les àries d'òpera. És una cantant molt intcl·Ügent i molt musical, que sap cr ear el clima màgic d e f:ada p e~ a i q ue va destacar en L 'invitation au, uoyage dc Duparc, e n el Verbogenheit dc Wolf i e n el Stabat Mater de Rossi ni . El tercet· p 1·erni va ésser p e r a una irr·egular soprano canadenca, Ma non Feubel , que a les semifinals va cantar bastant desajustada una ària de La Wally, pet·ò en la ftnal va cantar un exccl·lent i personal '"Un bel di, vedr·cmo ... " de Ma dama Butterfly i un sobri Zueignung d e Strauss. Cal esment ar tma altra finalista amb possibilitats de futur , una altra ca naden ca, Aline Kutan, que, tot i autocrualificant-se com a soprano coloratura , va fet· millor La Trcwiata que no pas la inevi table Lakmé. En veus masculines, el gran ¡>re mi va ésser per al baríton japonès Yasuo Horiucbi, que va can tar millor l'Escamillo en semifinals que no pas Di Prouen:;a il mar, a la final. cantat amb un excés de conte nció que quasi csdt>vcnia fredor. Com a segon, va quedar el qtú també havia t>Stat segon al Concurs Viña&. el baríton le tó Egil Silins, que va canla r un a à ria de Don Magnifico. La veu més impot'tant pe rò escassament expressiva i poc mus ir·al , va éssu la d'un baix de Geòr gia, Oleg Durncv. També un tenor lle uger· de Polònia , J accd Lasczkowski, va cantar molt bé " Ku òa, kuda ... " d 'Eugene Onegin. El púhlir de l a final , que a Tolosa dóna el sen premi, va fer -com és habitual- escollir· les veus més importants sense valor a r· tant ni la inLc rprctació ni el conjunt de Ics pt·oves . Van p1·emiar els ja es- Or¡: • JMI Col. i W1l - Patr f UNO PANORAMA mentats Feubel i Silins. Cal t'emarcar que en la prova Ïmal cantaven una cançó amb acompanyament de piano i un a àr ia d 'iipt'ra amb acompan ya ment d 'orquf's tt·a. Aquesta, dirigida pet· un vell con egut del Liceu , Paul E thuin. Tolosa de Llenguadoc compta amb dos escenaris on l' Òpct·a , el T héat rc du Capitole, realitza les seves r epr esentacions. U n, el pt·òpiamen t dit T ea tre del Capitoli , que està ubicat a l'ala dreta de l'edifici del Capi toli , seu de l'Ajuntam ent d e T olosa . És tma sala en forma de ferradur·a, mal •·estaurada en els anys cinquanta, en què va n sobrep osar un a mena d 'estucat fosc q ue ho uniformitza tot sobre les motUures ot·iginàries q ue d evien tenir les balconades i llotges . L ' acústica és bona. L ' altre esp ai , molt bonic, és una sala r odona , amb es- cen ari central , l'antiga llallc aux grains, que obliga a sol ucions escèniques imaginatives . E n altr es ocasions hi he pogu t veur e tm Faust, un Parsifal i un Il Trovatore que hi er en ad ients . Tamb é cal esmentar que a Blagnac, un poblet que fisicamen t és una con tinuïtat de Tolosa , hi ha . a p a rt de l'aer opot·t , un gt·an teatt·e, l'Odyssud , dirigit per Henry Lhong i que presen ta cinquanta espectacles I' an y, en tt·c eUs al guns -enguany La Trav iata , Ma dama Butterfly, ll To uatore i Borís Godunou- que interpr·eten companyies itint'l·ants. Quant al Capitole, cal dir que ha donat un p as endavant a mh l a incorporació, com a director artístic -que aq uí és l'autèntic patró, aj udat pet· u na adminis trador general-, de Ni colas J oel, un director· d ' escena moll jove per·ò ja amb una Uarga carret·a , que enguany dirigirà La Rondine a la Scala de Milà. Joel ha estructur at la tempor ada act ual en sis òp eres - Romeo et Juliette. L Ïto- liana in 11/geri, Die entfiihnmg aus dem erai/, Elektra , Billy Budd i 'l'osca- i atén elpúhlic q utha estat sempre d evot de l'open'ta amb d os títols, La vídua alegre i la Princesa Czardas. Tres dc Ics òperes - Romeo, Elela ra i Toscosón direccions escèniques del matei.x J oel, i les altl'es tenen la sign atunl dc J eun-Claude Au vray, Tobias Richter i Antoin e B onr seillet·. Mich el P Jasson dil'igeix musica lmen t Ics d ues pri meres i cal destaca r la inter ven ció d e Lcontinn Vaduva , llobet·to Alagna i Isabel C a r cisnnz (una espanyola a mb molt predicament a Fra n ~a) a l Romeo et] uliette; Mar tine Dup uy i Rattl Gimén ez a L 'italiana in Alger i i J a u me Ar aga U i J osé Van Dam a la Toscct. Amb d bon t·cbrus t d ' un a sèric Haydn d c concer ts i Ja cons tatació que a Tolosa hi ha un públic nodrit i apassionat, és lògic augurar-li un bon fu tu r p er al can t i p et· a la música. .I... ¡: 112 /Concurs Internacion al de Cant Organitza: s J M~TdM Joven1u1 MuS!C31s ... deTorroella do Monlgri • ' Jaume Aragall Col.laborcn: :Jt. CDfUCniUim Supmm MtlslcJ úl Lla.u ~ ú IJW~~~ Torroella de Montgrí-Costa Brava De/2 a/9 de juliol de 1994 - - - ··- - - -... .-¡ Pmrodnen: ,_ FUNDACIO CAIXA DE CATAlUNYA Aluntament de .Z. W Torroella de Montgrí -¡ .\¡w llall H•IJI ;I;• ll:uw luua Ïl"~~ 01putacró g mil WJ! deGirona Oene<liHial de Caialunya o..,.,l..,.nl de Cullura O.panamenl de Come<ç. Consum 1 Turisme <> Categoria: Òpera clàssica iwliana i francesa Límit d 'edat: Homes, 33 anys; dones, 31 anys Termini d 'inscripció: 30 d'abril de 199-í Premis: Tres premis per a veus masculi nes i tres premis per a veus femenines, per un import toral de 5.800.000.ptes.; actuació en el Festival Intern acional de Müsica dc Torroella de Montgrí i en el Palau de la Música de l3arcclona· ' borses d'estudis... J urat: Jaume Antga ll, Franco Corc lli EdLJard Giménez A l.bin Hanseroth,_Pedro Lavirgen, Erluardo Lucas, Jean~lle Pilou, G1useppe Tadde1, Ono Vargas, Mikel Viar. Prò xim concurs: juliol 1995 Adreça: Joventuts Musicals (Concurs jaume Aragall) Apartat 70. E-17257 Torroella de Montgrí Tel. (9) 72-76 06 0'> Fax. (9) 72-76 06 48 PANORAMA MIKROKOSMOS Pregària fie Quaresma Secrelum meum mihi (ls. 24: 16) Aro que s'acosto la Quaresma -i o lo vista de com van les coses en algunes P.Orcel·les de la nostra cleda musical- he decidit de recollir-me íntimament una breu estona cada dia( durant aquest període penitencio ; lo destinaré o un rés fervent que pugui aconseguir la superació d'un panorama prou galdós. Com que un és persona ordenada i no gens amigo de deixar res o la improvisació, ho fet uno llista de pregaries. En transcric algunes, P.er si s'hi volen afegir, a l'hora de fer falco ... De qui fa de la música una eina de prestigi, més que de cultura, !ibera nos, Domine. Dels polítics que (com que no dóna gaires vots) menystenen la música, !ibera nos, Domine. Dels gasetillaires musicals amb ciència infusa, amb fetge per pontificar sobre què calgui, El Palau il-luminarà la seva fa,ana libero nos, Domine. Dels "soi-disont" experts musico/s, gent de pinyó fix, ~sseï­ dors exclusius de lo veritat, Iibera nos, Domine. 112 ;:¡ -• ~ !2L è.. ~ ~ Dels qui mercadegen lo música com o fenicis, extorquidors dels béns dels altres, però zelosos de la bossa pròpia, libero nos, Domine. Dels locutors que es gloriegen pronunciant "Ba(', "Estxon· berk" i"Estrauinsk1(, Iibera nos, Domine. Dels afectats d'egolatria, flor exquisida de la nostra idíl·lica arcàdia musical, !ibera nos, Domine. Dels maneRes amb p_oder, bàrbars que manipulen la fe musical del poble ras, libero nos, Domine. Dels ressentits per afers musical? estilistes en el finíssim esport de ter la llesca, Iibera nos, Domine. L bljques i Transpo rt~o, J mwp Bor·rell, al Palau de la Música Catnlnnn va ser,-ir per· informar· l'opinió JliÍblica dc l'escomesa dc la instnJ.Iac-ió d'iJ.luminació d c la façmaa d 'nfJlJ CSl auditori. L'esmentat 1\'Jinistcri té establcl"t un conveni de col-labon1ció amb el Consorci del Palau de la ;'1úsica Catalana per un inaport de 202 milions de pessetes a sati5fer e n el període 1993-96. Com a fruit d'aquest conveni, enguany s'han dut a terme Ics obres d 'ampliació i millora d el vesn'bul i pròximament ¡,'emprendran les esmentades d'iHuminació d c la fa çana, que dirigirà l'e nginyer francès Pierre Arnaud, famós per h aver Dels vanitosos -doncs, rucs!amb veu decisòria en entitats musicals, !ibera nos, Domine. I com que lo Fou na ol-ludida -i els seus olbòrdons (/ibera nos, Domine}- genero incomoditat si mai se l' ho de tractor, acabaré el meu rés diari amb una altra imploració: Que aç:¡uesta infame patuleia no ens alteri l'equilibri personal ni ens aparti del recte camí, te ro- gomes, Domine. Ja està dit! Faré les peticions durant quaranta dies seguits; i d'ací a un temP.S ¡a els diré si he obtin¡;¡ut (si "hem obtmgut" si és que m'hi ajuden) algun resu(tot plausible. Pere Artís 12 ï2 a 'isi ta d t-lm.Uústr e d ' Obres Paí- Resultats del IX Premi Ciutat de Reus I novembre passat e~ faJJà el l'< Premi Ciutat de Reus dc Composició per a Corals I nfantil~. En la Modalitat A (c·ançó 5-7 anys) i la ModaütatB (cançó 8-10). r i jurat dc·rlar à deserts ambdós premis JJCr unanimitat. En la Moda litnl C ({'ànon 8-10 anys), el premi fou atorgat ex-uequo a J osep F r ancesc Pagès i Busom, dr Sitges, pel cànon Damunt mon vCtixeU, i a Josep Pt·enafeta i Cavaldà, de Lleida. pel cànon El meu gos. En Ja Modalitat D (rançó 11 -14 anys). el premi fou per a Raimon E dirigit la de les pirànúdes d 'Egipte. El sen yor Josep Bol"rell, en e l cors de la visita que va l'fectuar al P alau, es va most rar visiblement satisfet del fllllcionament d'aqu('sln instaHació, de la fot·ma com s'està actuant i també de la seva ren<libilita t social, t·cmarcaot que les •·elucions mútues són plenament satisfactòries en tots els termes. En atpaest sentit es va manUestm· també e l sen yor Fèlix l\1illct, president d c l'Orfeó Català i del Conútè Executiu d el Consorci del Palau de la ~Iú­ si ca Catalana, en d eclaracions que ambdós van fer en el curs d'una impro,isada conferència de premsa que va tenir Doc a la Sala Lluis )lillet .• Romaní Cornet, de Barcelona, per PirenCtica . Així mate Lx es concediren dos accèssits: a Frederic Oller i Castells, de Sabadell , per· Can~·ó de marin~r , i a Josep Vila i Casañas, dP Sabaddl, p er Cançó del cor cavaller. Fi nalment, en la .Modalitat E (c:ànon 11-14 anys), eljw:at declar à deser·t el p t·cn:U , per·ò concedí u11 acl·èssit a Frederic Oller i Castells, de Sabadell, per Sant Llorenç. Aquests premis són organit:r.ats per· l' Institut d'Acció Cultural de Reus . • PANORAMA l Cun.~ orci del Gnw T eatrr>del Licen i RTVE sig naren a fl twl.s tir•/ pa .~sa t any Ull acord mitjcm~·c11r t pf qual Televisió Espun yo fn r €'1 N lllSm Pt rii se/ t ÍtOls de ( actua fi PIII¡JOratfa liceística. Les transm issions s 'pmetra n m e11stw lment -<'" ll ora ri tfp ta rda els dissabtes o diu menges . Els títols sÓfl : F ed or a. L a fill c• ciu r·Í'•ñnw n t , ~Ia this d e •· .\lakr·. Dnn Cat·Ío, Tur·andot , P e ter· G r·irm·~ i Lui'Ïn di La mnw nnoot·. tll 'a l'te de sig naw ra. de I 'acord, Pl diN•rtor gPTwralclel Liceu, .losep l.aminal, vet sig nificar la d imensió de rl'l orn CI una certa normulitut que srt¡Josett aquestes retran smissions. amb què el teatre barceloní reprèn ww lír~iu d'actua ció estroncada fa fo rça temps. També rema rcà que això cor~tribueix a d ivulga r l'espeNa- E fin nls d e l ' a n y p assut t·s conc·eJ í el Prcnú l nte rna r iona1 d t· ComJIOI'ició Musical Ciu ta t d c TtiiTagon a 1993 . del q ual el Primct· Pt·cmi, clotut amb u n milió d e pe~;,t•te, . fou I ~~''' a l c·umposito t· d'o r·igc n a l't!l'lllÍ i r·c>~í ­ d Pnl a Barcelon a Alej a ndr·o G a iH·ir l Ch ilo tti. E l Segon Pn·mi , p u trcH'inat pe r· l'empresa Hoech s t l b r'. r·ic·a i ciotnt umh mi g uúüó d e pessetes, fou pr r· a l ~: ompn~ itor fra n cès Jl'UII Guhriel Vinct•nt Paulet. En a qu esta edició d el Pr·r nri , cwganitzat per· l' Ajuntam ent dc• T a n ·agona . hi p ar·ticipa r·en 116 composicions A ~. :U 1- :a :à 1- cle de l'òp era a tot l'Estat espany ol, Jet qu.e su.posa a m f.s a m és el ca ràcLer de teatre operístic estntal per defi nició del Liceu. L ·acord és ob Prt rt altrps expect a ti ves ultra les pròpies i simples cle les tra nsm ission s per Tl'E, ja que els en registrcn11e11ts dels especta cles op erístics de l U ceu probablement s 'ofe ri ra n per l'anom enat "Canal ela ss ico" que RTl E lla posaL en m a rx a recentment i qu e em etrà a t o t Esp a ny a f! PI.wtèl·lit esp(tn y ol llispa sat , srg!lus que v a. assen y a lar el rliret·tot· g nreral de RTVE Julià. Card a Callllou.. També és previst que la úanclo son ora sig ui tra nsm eso p r r Hàclio N aciona l d 'Esp a n ya i Ul m bé es preveu un a cord de col· labora ció amb T \'3 . • Veredicte del Concurs de Composició Ciuta t de Tarragon a el i- Debut internaciona l del duo Gil-Blasco La temporada del Liceu per TVE , s- n ·é [e a· arre u d el mó n. El Jura t dC'I Premi, que compta a mh l' udl ws ió de la UiYESCO. C'l fm·nr un•n E nriqu r Ft·anco . com posito r i cTÍtie musical; Antoinl' Tisné . compol>itm·: J o.sep Sole r·. com posito r·; Eclrnun Colomct·. dit·ccto r· d' orqu estra: i \lhe rt nr d à . com positot·. E l composito r J oan Gu.injoan a ctuà com a a~!WS!'ot· mmüc·al. L 'obra d c Civilut ti , Concert per o percussió sola i orqn estrn , sct·à estrenada el lH'ope r· din 2 d e juliol a TmTagona p e t· l'O n¡ues t r·a C iutat d c BHcel on a, qut· c liri~-i rà Edmo n Colome r·. • E I duo format pel clarinetista Joan Pere Gili el pianista Emili Blasco acaben de prendre port al VIl Festival latinoamericano de Música, on va re presentar Espanya. Aquesta manifestació, dirigtda pel compositor i director d ' orc3uestra veneçolà Alfredo Rugeles, té com a objectiu agrupar durant deu dies una intensa activttat de creació musical contemporània, amb un ampli espectre internacional, incloent-hi conferències, ponències i - per descomptatconcerts. El programa ofert per Joan Pere Gil i Emili Blasco estava integrat per tres estrenes a Veneçuela de compositors catalans. Joan Guinjoan, que va assistir al festival, Salvador Brotons i Antoni Besses van completar el programa amb obres de Berio, Penderecki i Alban Berg. • ELS PASTORETS A VILAN OVA I LA GELTRÚ -... ~ t---. 1- í- re ~ 1- La Cobla Sant J01·di cmnmemo r a el d esè an.ivet·sari ;a j- A .,. :0 s- J- 3- r·. 1esIe ts le '!" m b un d ob le con cet·t CjtH' va tt·ni r· Uoc a L'Espai , la Cobla Sant .) unli va commemo r a r· el st•u d t'~è uni ve r·sari. L a pro posta muRica l va unir· ct·iterís selectius a m b ton ce:.1-io ns p oc me n ys q ue ob ligad t's, prr·ò en to l f·as fetes a mb un sentit t•o ntT c l. A t t·av~s d' un programa am p li , la fo r mació b a r celonina vu d onat· un a pr·ova més d e la seva fide litat u un a línia cl 'artu aCÍÓ que J'ba COIIVC I"IÍt e n un a d c Ics cobles m t'>s eonsidc radcs d el país . I e n aqu est sen t it c·al dPstar a r· la volu ntat d ' aten d r e d ' una fo t·m a csp ecíJic a la dime nsió cont·r r·tística. Aqu est és un a s pec·te irnpor·tunt, ju ~tamen t r emar·ca t en el p m·lamcnt que v a fe t· Albe t·t Aq,'Lrdo i q ue mostr·a fins a quin p un t la a ot J o a·di ha h agut d e fet· fl'Ont a una t al'ru •I<' llU - plèn cia d ' allò qu e h ut11·in rl e ser una cobla ins liluc io md pr·l'fe r·entment d edicada al ¡;nm l'l'JH'l'l o t·i simfònic pe r a cobla. El ri¡;oL l'a ut o r·ita l i l' alta c¡ualita t a ssolida JW l' aqru•,t a co bla es v a p osar en c\'id t?- n <·ia una vegada més. a h ·a vt>s d ·un Jli'Ogt·a ma c>n e l qual van alte r na t· c:om po¡,itor·s t a n indiscutibles com Juli GtrrTNa. Manuel Oltra Joaquim i J 01wp SctTa i l 'en Lt·an yab le fï gurn d<· Mun nd Sade rra i P uigfe r..-er i Iu seva emllle mà ti c a i p e d ecta s anluna Som ni , qn e el mate ix músic va di ri gir·, en un d els mome nts m és em o ti us d e la ve tllada. I junt a aquests n o ms s<· n ycr·s . el s d els joves Jesús Ve n tu r·a. Joan J osep B lay i Jor·di León . m úsic qu e n ovam ent t or na a ocu¡Jar la dit·ccció de la cobla .• "•,~ t. ~4 . -: ··- -"'"-- _..; .,;_ 'J-•C .-:.... . Col tec cu~ FI MP T R1b0s Roga¡ Rec:otc'll • Strlo SONS DE VIDA I F ESTA· VOl . I E ls pastorets, e n CD l desembre passat tingué lloc lo E p,resentoció o Vilanova lo Geltrú del disc comRocte Els pastorets o Vilai novo i lo Geltrú, gravació produïda ee/ Festival /nternocionol de Música Popular Tradicional {Ajuntament de Vilanova} amb lo coJ./oboroció de lo Generalitat de Cotolunr.o. Aquest comfXIcte esélevé el primer volum de lo col·lecció "Sons de vida i de festa" del segell FIMPT-Ribes Ro· ges Records. • 3 .~ ari 1!!1 ~: 11 2 PANORAMA Beques cie l'Associació Sofia Puche passat desembre se celebrà la E Iprova final del Concurs de Beques per a Pianistes Postgraduats, que organitza i atorga l'Associació per a la Promoció de Joves Intèrprets Musicals Sofia Puche de Barcelona, en la qual, s'atorgaren dues beques a Miguel Angel Dionis Garda, nascut ell967 a Santa Cruz de Tenerife, i a José García Herranz, nascut el 1970 a Alcózar (Ciudad Real). El Tribunal que decidí els guanyadors, el formaren Sofia Puche, Miquel Farré, Ramon Coll, Josep M. Escribano i Rosa M. Torruella. Les beques consisteixen en una barsa per participar en un concurs internacional de piano amb seu a Europa i la celebració de dos recitals previs a la presentació del concurs. Aquesta prova final tingué lloc a l'Auditori Eduard Toldrà del Conservatori Muncipal de Barcelona. • CORRIGENDA A calli! ad 'un error d e la redacció de "Catalunya l\lúsica/Revista l\lusical Catalana'', en el darrer número de la Revista-núm.111,gener 1994h a continuat la numeració de la foliació en comptes d e començar-ne una de nova, com succeeix cada cop que s'encela un nou any. Per tant, en el número present, la foliació correspon u la que pertoca. També al darrer número, pàg. 28 (688), col. 2', 1ínies 25 i 4 7, cal cot• regir l'última data soln·e Anselm (Josep) Fct·rer. En lloc de (18821968) ha de dir (1882-1969). Del se•• affm. Sr. Ra•non Alsina Estimat amic: M l ..• .! 1: 112 ~ aprt>sso Ex-tíntpani titular de I'OCB a assenyular que vaig estar temptat d'l'S<Tiurt>-li el mes passat. I si no ho vaig fer va set· pet·què confiava que els núvols que veia que planaven sobre el seu futur com a titular del lloc de tímpani dr l'OCB, acabarien esvaint-sc com a conscqürnc•ia d'un procés de maduració i d'asserenament dels ànimn que ja aleshores s' evidenciaven com. almt~nyR, tèrbols. Per això vaig preferir la discreció d ·evitar trillat· t•l mal temps, no fos cas que ajudés a congriar-lo. Tanmateix, cimal temps ha acabat arribant i si més no tinc la t•onsciència tranquil·la de no haver-ne estat ni mínimament incitador. Els fets són ben coneguts de tothom. Vost~, 1m músic molt jove -crec que no ha supet·at ris 23 anys d'edat-, va presentar-se a les oposicions convocades per I'OCB i les va guanyar, segtu·ament. contra tot pronÒRtic, d'una forma neta i sense vot~sihilital dt> qliest:iouament. La plaça, per tant, li va correspondre amb tota justícia i amb la legitimitat p•·òpia d'un procediment, quasi segur molt perfectible, per·ò nIu fi acceptat com a regla de joc i en el qual, a més, van comprometre e1 seu prestigi particular membt·es il·lustres del nostre món musical. Amb tot, dc forma molt ràpida, va començar a obrir·-sr un pt·océs de valoració de la seva tasca profesl!ionul que, entre inRinuacíons subtils i acusacions m~s tlirectes, nwnaven a una conclusió inapeHahl!!. La de la srvu, no suposada, sinó afirmada rotundament, incompetència per al Uoc que ocupava segons els niveUs de professionalitat que exigeix la categoria qualitativa assolida p er la nostra formació. Confesso que no sóc tm ex-pert específic en el virtuosisme de tímpani i per això t>vito entrar en judicis de valor. Però és qut>. a més, tampoc no crec que el probleiDB vagi per aquest <'ORlat. I aé que arrisco molt amb aquesta afirmació. Després ha vingut allò que ha vingut. La destituciú sense embuts del seu lloc, ocupat ara, ai las! , per una instrumentista que es va presentar a oposicions per a nn lloc de menor responsabilitat del que vostè va guanyar - Jú insisteixo, perquè així em consta-, amb tota justícia. No entraré pas en el joc dc si l'OCB fa prevaler o privilegia els instrumentistes estrangers, de la mateixa manera que m'estalviaréproud'afirmar tot el contt·ari. L'afer que l'afecta a vostè, senyor Ramon Alsina , per a mi transcendeix el simple joc maniqueu ''d'estrangers sí, estrangers no'', i no dubto que també pugui haver-hi alguna cosa, o més d'alguna cosa, d'això. Però a la fi, per ara bandejo aquesta Jínia argumental, perquè en el pitjor dels casos en sembla secundària en el conjunt d'una problemàtica que, pen- so. és més transcendent. I en aquest sentit em permeto deixar t·lu•· que crec que la vinguda d'instrumentistes de fora -americans, hongaresos, francesos o d'on sigui- ha resultut en·termes generals un fet molt positiu pet• a l'OCB i no solament per a aquesta orquestra, ja que ha dinamitzat la vida professional del país i l'ha dcsencformiscat. tot mostrant-li horitzons uous. I amJl això no nego, ni tampoc afu·mo, que no s 'hagin produ'it excessos en el culte al forà. Però hi insisteixo, el trma que' r afecta a vostè va més enllà d'aquesta Lipolobtiu rtc- components. I permeti que m'expliqui amb més detall. Vostè ha estttt v1ctimtl, sobretot-així bo crec amb tota sinceritul-, d'un esperit obsessiu d'accelerar el nivell de qualitat de l'OCB. Esperit que, en aquesta dimensió obsessiva que acabo d'aJ.ludir, corre el risc de fer perdre l'autèntica referència. I aquesta referència no és altra que la consolidació d'una formació sunfònica noméa és possible d'aconseguir damunt una plantilla bà~;ica estahle d'1m nivell professional adequat que vertebri la formaci6 i li atorguj una consistència concreta. 1 això diñcilment és assolible recolzant en un conjunt de natot·alesa tan gemiinamentinestable com és per definició el músic passavolant-estranger o no. Consegüentment, si és cert que el mercat local, per causa d'una ct·onificació dc les limitacions del sistema pedagògic, no permet un noclrimentfluid de les necessitats de la demanrta, sí crue almenys sembla obligat o a lm en) 11 saludable, d'aprofitar al màxim les possibilitats que s'ofereixin. I vostè n'és una de molt valuosa. st>gons em consta d'opinions autoritzades que he demanat. Tot fa pensar, doncs, que només hauria fet falta una mica de calma. Estimat anúc Ramon Alsina, crec que vostè s'ha constituït, sense pretendre-ho ni provocar-ho, en pedra de tor per mostrar que una tipologia d'estratègies que pot haver t·esultat molt útil per trencar vells esquemes de funcinnamentintern de l'OCB i, en definitiva, per obrir un procés dedinanútzació molualudoble per 11 l'OCB -procés que m'he cansat d'elogiar-, pot resultar perfectament erràtica a l'bora d'emprendre el carni vers la consolidació d 'un conjunt solvent i de categoria. I això crec que exigeix, a qui correspongJli, una reflexió molt seriosa. El futur, no de l'OCB, sinó de l'orquestra nacional de Catalunya, per definició i aviat formalment també, ho exigeix de manera peremptòria. Confio i, no cal dir-ho, desitjo, que aquest afer, per a mj molt lamentable, a la fi no pertorbi gens el seu futur professional, quctem cons~ és d'allò mésj'alaguer. Del seu affm. Jaume '-..omellas • PANORAMA e le al le )- lC ·P t, r- 8 >- D ~- Un Messies molt important R T e A Una Filie du régi111ent 111olt ••n clefensacla per LLUIS TRULLiN I P a lau vn om plir-sc un <'O p més p <· •· esr oltar la LJ·adir ional uudi r ió de r oratoi'Ï El M ess ies que, puntualme nt, la F undució " la Caixa " oq; unit:r.u rada an y per les dat<'S p.-op~ t·es u Nadal. L ' edició comptava muh un invitul il·Just•·c : H elnmth Rilliug, amb el seu Giichlngcr Kantorei dl' Stuttgart - funcla t pel mateix dir ectot· l' an y 1954-, i I' Ot·questra Simfò nica dll Sevilla, una formació mub ma n od1·ida p•·c•sència inte rnacional da vant els seus fads tols. Rilling, d<,vot admirado r de Bac h , c·os va pla ntl'jar l'o•·atol'i incidint e n la sobl'ie ta t. l't>legàn<'ia. l'equilibri <' n r i p lantej ame nt es truc t u r a l, i semp•·e buscant com a o bj ectiu els aspectes t'motius dc la p a•·titura. Una crt·ta tt'ndè ncia a unificar els tempi -com s i cada¡;cuna rll' les I res pa t·ts dc l'oratori fos un tot indivisible-, a contratï tar Ics dinà miques -oferint un Mcguit dc• d a•·obs<'lll'!i, ta n idonis per a pa•·titlli'('S pròpies dc l'estè tica bu i'L'tH·a- , van tc ni1· com a •·esultat que Iu ünia m<·lòdic·a Ouís a mb absoluta natut·alüat, i d missa tge inle t·ior de l'obn1 ¡¡m·gís amb total tt·ans parènciu. P el q ue fa ui qna•·tet vocal, cairessaltar el bul'Ílon Jlich¡u·d ZeUer , dc veu majestunsu sempn' posada al set·vci del text , la delicadesa dc la conLt·alL lnge boq; Da nz - q uc va afrontar els pianissimi amb una línia de cant a bsoluta me nt c•·istal·lina-, i S tanf or Olscn , Ull ciat· exemple dc te no r cl ' o¡·atori. capacitat pe t· r ealitza¡· els r ecit a tius a mb a bsoluta p•·ecis ió i r esold r e les dific ult a t s d c t cssitut· a pla ntejade;, en Ics à r ies IUlW una mu;,icalital excepcio nal. Pe t· la seva h a ndu, ci Giirhi ngc•· Ka nlor ei de Stultga•·t va d r ixa r ben cla 1· que és una de les fol'lnacio ns COI'als m{•s compe neti'Udcs dd continent; vrl'itables especialis tes l'n el gènc•·c h a n ·oc, que pode n I'!'Solclrc amh idèntic·n pe..Cecció un passatge fu gat i b t·iJia nt amb I'Am~n Wlttl, i al mutr ix tt•mps fe r soq~ir els df'lalls mÍ>s n'cÒndiLs que s ' amaguen en la t•omplexa escriptura hiincleliana. L' ac tuució de l'ot·que/l tra va esta•· a l' altura de Ics c·i rcumstàncies, amb tul a st~eeiél de cordes impecable i amb uu baix continu mil·limètl'ic en les seves intervencio ns . o hi ha dubte que aquesta vet·sió dc El Messies esdevé la més completa escoltada en els últims a nys al P ulau. E Edita Gruberova en un moment de l'obra de Doni• zeHI perJ.c.c. n el meu comc nllli'Í previ n les rept·e~ot•otaóous d!' La fi lie du regiment , adve rtíem que " nométï <'I ('O n curs de veus t r anscendents pol clon a r co nsis tè n cia a una ÒJH' I'U com aq uesta " . Més e ndava nt, e n u nu línia d e r aonanw nt st>mhla nl, pa l'luvem de les p ossibilitats "salvífi<1nes" que també podie n a porta r un u din·C'ció musical i una oit·Prrió <·srl-nr ia adie nts. A ra , w1 cop vis tos els t'csulta ts, no cal sinó felicita~·-se p1•l fet <JUf' la dir ecció at·tís ticu del Liceu hagi proveït de forma adequada aqul'Hts c·upítols, cosa que s ' ha tt·aduït c•u u u a VP I' IÜÚ absolutament do refe rència en la història del pas de l' òpe ra d u Donizutli pel nostre teaiJ·e. L ' audició, nna vegada més, de l'obra , uo ('liS bu afegit cap mena de canvi sushtunt solw c Iu con s ide t·ació que e n s m e t·ci x . 'Es tracta el' una pm·ti tur a s us te n t ud a damunt un gt·an ofici rom positiu , sobr e tma autèntica malicia i babiJitat pet· sado Uar c•l gust - bo, dolt'nl i sobretot s uperficial- d ' un tipus de públic molt concr e t. Allò que no apo•·tn Lafilie du regiment és a utènti1·a c•·eati vit a t i transcendència mus ical. Al llaxg de la r cprcsentn('ÏÓs ' uss isteix a un enfilall fluid , això sí, d 'à ries tallades p er un pall·ó t·epetil i sempre r ecogn oscible, dc cot·als b•·illunts i digestibles i de conjunts rlive rt its i fa laguer s p erò mancats d 'ol'iginalitut i força . Tot esde vé amable, pla ne t·, còmode i ben lubrifi ca t , pe rò ta llnHll~ ix hom surt del teatn! nmb los mons calentes d ' apla udi r els mèrits dds intè t·pt·e ts, i l' ànim abs olutament buit, per molt que agt·aeixi l'exhibic·ió, r ealme nt notable, d 'of ici j d ' h nbili tat compositiva. El gran mèl'Ít de la vers ió que ara acaba d' ofel'Ï.r el Gt·an Teatre del Liceu ha estat el de la seva cohc t·è ncia . E Hi ha hagut un autè ntic criteri global que ho ha pl'<"sidü tol, eles dc l' as pccll' més important al m és secunclm·i. Cal come nçar fent esme nt a la pt·odueció escènica i , en clefiuitiva , al <'Onjunt del plantejamen t dt·a mat(u·gic, intcl·ligcnt, a b"llt i d ' una absoluta s into nia amb r espe rit dc l'obt·a. T a nt T o ni Busingcr. auto•· d e l'esct>nografia, com Gia ncado del Mo na<·o, din.'c t o r escè ni c . han s abut ' · ve ure" amb t o ta lucid esa Ics possibilhats i ta mbé les Limitacions ric l'o bn1 dc Douize l ti i d ' aques ta man r •·a, pote nciant aq uelles i obviant :u¡uestes, bru1 bas tit lUl discurs poe mr nyR que modèlic, amb alb"lln excés en el movime nt ac LoraJ u part. Pt•rò lllnma teix la r esultant rlcjJeniu sobt·c tot d ' un fa c tor elemental i decisiu. La capacitat a ctoral dels intèt·pt·t·Ls . 1 e n acrut•sl sentit d s r esultats també van set· d ' aUò m és r econfortants. Si ningú no pot dubtat· a cas a nostra dc les exceJ.Iè ncies m us icals d ' Edita Gn1berova , la seva interp•·etació del pa p(' r d e Mar·ie ens ba pe t·mès descobri1· també una esp lè ndida comediant. I el matei.x es pot dir d c Ja r e;;ta dels seus companys de t·epartiment. molt ben "ficats"' en la pell dds pers onatges r esp ectius . S i el pla esti'Ïc ta ment musical, la tan c·spc t·ad a explosió dc l'esmentada Grube rova es va produir en tota la seva exultant fo•·ça , la presència d e l te no•· s ud-africà Deon van der Wall ens ha aportat la que pot ser la sorpt·esa més i 111 portant d e la te mporada actual. Magnífic d e musicalitat i de rec urs os tèrnics, va s uperar amh tma autoritat i s uficiència quasi imposs ibles e nll·e buncs que ofet·eix la seva pareel·la. Ric hard Bonynge va se•· la batuta tan ideal i única que tothom r econeix i la seva tasca va planar, sense temptacions exhibicionis tes, p e r ò umb una autoritat ele gan t. damunt aquesta poc men ys que ve rs ió ideaL e PANORAMA e A T R Alícia de larroclta, fidel a ella mateixa perL. T. niqw·s. va t·oovertir In dificultnt e n fat·ilitat , i p r •· sobrP de tnt amh Hnu r·o mhina('i ó mà giea i natund rnl l't' ~c·n ~ ihilitat i tèe nica . El Segon conrert per a piano d e Beethov<"n , ¡.c·g uci'l. d K càno ns dc l' cs tè tÍl'll dà s;.Í!'H. pc·t·ò anunciat e n el tcmp ;. cc·n t ral , dPiieat i evoca dol'. 1111 intimi s nu· \ inculat amb PI cOI'l'!'lll ¡·omiinlit·. Alí eia va interpretat· els nl ovin~t·nt s ex t r ems s ota una iiptiea plt•nu cl ' optindsmc, lJLUninosila t i in!'idinl ('11 l'at·ti c uJat, sempre al M' t'Veí del 1wguil de Lr·li"los . oNa ve;; i po,;~a t ­ ~t·;. a•·pe~iat ~. En d temps lent , com s i es t•·ac·ti-s d 'una de les sis úhimr~ sonall•, <11·1catàleg beethO\ enjà. vu in6di•· t·n la n·!lcxió. e n e l romantiei;.me intimis ta. l'e butjant t ot allò s upl'rfieial i apos tant únicament pct· In llliiSÍt•a litut. Un cop més Alíeia va rnc·•·avl'llar, encat·a que no haur·ia (•s tut df' m és que co m a bis haguí-s ofe rt nua partitura del mestre Mompou. r•n honor al eompositot· i a Rosu abatr r·. a pianis ta \lír·iu clt• Lu•·•·ocha i I'Onlllt't. tru tlt· Camb•·a dl' S tull ~u •· t . dit·ig-ida pet· Gilht·•·t \ u•·~a . 'un d Pdi c·a r el Hf' u ronret·t, emmal'l:al din,. Iu tt·mpomda I IH'I'<'il nH·•·u , u Iu ntf'm òrin d e Fn: det·it· 1\Tmnpnu , l'li PI t•t•nl!•fluri drl Hl' ll nuiM·rn<·nt, i u qui c>Hdt·vin¡;u{· Ja sr·va int f-rpn•t ¡wr· PXt•t• l·lt'.nriu: la pianis ta Hosu Subatr· •·, dl'supm·cg uda deu an ys t'lll't'l'a. Aü<'Ín dr Lanorhn ronti nHu r·nllllt'l'nu nt pet· la Sl'\ a t'tiiWt'JII'ÍÍt llllll'Íl'ul. ¡wt· l't·rwrgia i' i talitut clt•Je., "''' r•¡. inlt· qw<'lacions i pt·t· la M'\ u r·mnpt·en,.¡{¡ cie Iu eoncept·iú lllli ~"> Ít·a l. \I Puluu , \lítin ' ' a int r r·p•·t•lat· PI Conc:ert per a piano nlÍm. 2 de Bt•t•tho\'Pn. ohm quc ha pa>~, at ¡wr lt•s s t•veto. I Huns - d r la mateix a mam·•·a IJIH'tot t•l¡;-run repe1· turi prr u piuno- , t'li dese nes cl ' o('ns ions . Alicia, ben ut·o•upanyadu pr•· una orques t ra t'uiTt•c·ta e n l ' u¡;pcl'lc musieal i ah~o lutunwnt M' ~llra c•n Iu resoluei ú le-. qiie¡,.tion¡, ti-t·- L 112 ~ D'HONOR EL CORTE INGLES, MEMBRE ' , CATALA ORFEO DE LA FUNDACIO, PALAU DE LA MUSICA CATALANA ~ El Corte lnglés ho subscrit, per segon any consecutiu, un conveni de patrocini pel qual es converteix en Membre d'Honor de lo Fundació Orfeó Català-Palau de la Música Catalana per o lo temporada 1993·94. El protocol de col·loboroció fou signat pel Sr. Àngel Montesinos Vicente, director de El Corte lnglés a Catalunya, i pel Sr. Fèlix Millet i Tusell, president de lo Fundació Orfeó Català-Palau de la Música Catalana. Amb aquest patrocini, El Corte lnglés vol expressar novament el seu reconeixement de l'extraordinària labor cultural d'aquesta entitat ca talana i, alhora, reiterar· li el seu suport. j j -- e PANORAMA e A T R rriomf de l'Orfeó Català amb fa Novena per XAVIER CASANOVAS·DANÉS L a Nol'emr Simfonia dc Beetho v<· n n o pot maiH'UI' e n l'oferta lllii!>Írnl d ' una gl'an eiutal i (•s dt•sitja!Jlr la roordinat·ió dt· le1> di vt• t•st•s t•ntitals rouvoeants ¡w•· tal dt' JH'ogrumar-la a internds rcguluJ'Il . AqtH•s t eOJI ha estat Palauet•nt qui ho ha ft•l , encarregant la part eoral u un Ol'foó Cata là qnc es VU ('OIIVt,I'IÍr, per 111èri ts JH 'OJ)ÍS, en l'f·lcmentruí•s dt•stat·ablr ric Iu intct·p t'!'tació. Ln fm·nHlC'ÍÓ rr·a la Royal Scollis h N u t ional On·hc s tra i e l quartet solis tu pstnva integrat pet· ra ntants dt• sòlirl p•·rs libti: Lynda Ru Hscll ( unu !!O pt·uno <[Hr srmprc deixa Ull òptim l't•t•onl u Bat·celonu), la mezzo-!>O[H'Uno !l'is Vr nnillion, el tenor \nthouy Rolfe-Johnson (musicalíssim en la ht' \ n difíril inlet·vc nció) i el bai:.-hai'Íton irgmund l'lim!'gcnl , t•sh'ntot·i a tlt•Ndi•· rn Iu introducció de la par·t t'!llltada. Fins aq11i, la JHII't positiva. Perquè Walter W e ller també n'hi ''a ha vet· una de negati' a <·n la concet·tació d('l mes tt·e \\1ultet· 'I l'li er , actual Pt·uner Direetor Convirlnl dt• I'Ot·que:;tra ·aeional d 'Espanya . que 'a banalitzar l'obra dc principi a fi amb uns gests teatrals que fr·cgavcn la caricatm·a. Lu músiru que r eclamava tenia una intenció que la feia aparatosa en els passatgt•s cie força (snbretot, en Ja complexi tu l dd pl'ime•· moviment i enl'c:ntltació clel fi nal) i lineuJ en els més (lis tcsos, umh una manca d ' imaginació que va t'(•duit· " l'Adagio" a un "anar fent" quusi !Niiós . Quinn derepció! o cm va Ncmbhu· que una orqu<·st•·n i uns at·tistes tan professionals ('0111 els que hi havia a rbenúciclc drpc·nb'UCSs!n massa d ' w1a tal profusió ge~;tuul. Es evident que la satisfacció <'~Jll'('S!m rl a pel públic anava dil'igilla a tols ells -Beethoven . el pt·imer-, i a l'Orfeó molt pat·ticularment. pet· la ro nRis tènria i l'csdat de la seva iutr r·vc•nt·ió. ElL mc~:~trcs tant , s· rslarrufava rom un paó a la vista d ' un tl'ionrf que c1·a col·lectiu. ... Dl -~ 1!1 ~: 112 ~ Música a la Universitat Primer trime stre a mb excef.fent per ASSUMPTA MONTSERRAT uvt• P yh us al soxo, Hor·aC'ÍO F'unu•ro al co ntt·a IJnix i Pcr1· Wybot·Ï!; a la hot t• t·in aconsegueixen un tt·io dr gr·an qualitat. En¡, JH'csenlco, •mili naturalitat i fn•S('OJ'. temes de c·omp osi tot·~ jazzístirs coneguts i m·i¡,ri nals dr la més candt•nl a<'luaütat. La comprtwll·ació (•;, tal, que acon~(·gm•ix tmifiea•· allò qut• dive•·geix: la pt'r~unalitat t'X<fllisida el<· ntdascnn dds l'OlllJHmenls e~ fon (•n una unitat mcmvcllo~>a. El sa:~.o iuunrla amb el seu so C':llicl, semblant al dt• la vr u lmmana , Iu tlJ\•Iodiu d 'aquf'llu balada o d 'al[lll'll b/II('S qnr ~•·ut im. El cont•·uhaix, tol i tenint , polse•·, la tusca més " fosca'' , ~U JII'H i ut· indiscuti blement ul 8 ('11 lloc, fent el s upo•·t rít mic jnnta uHml amb Iu IJalt'I'ÍII , o compat·tint el pt·otngonisnw lllclòdic amh el saxo . .En una dt' I PA JII'C('S ens p•·rsrnla r 0l'iginaütat dc toca•· amb l'a•·c, no pas a mb t>l roncgut " p izzicato", tot aconst•guiut un uwlan~ió" duet amb el saxo. p,,,.,. \Vybo1·is domina la bateria amb ' 's<·nzillt'!iU ., i <·•·eaiÍ\ i tat. D Fent ú s d e tota una variadu gummu de mitjans tímbrics, ens mos tra uuu b"l'an capacitat d ' impro vi s m~ ió i unu gran ricrnesa rle mutisos . Hi ha haver una forta aflut'nC'iu dc públic . Si Lé és cert que ]Jn~dominu­ vcn clsestudiants unh cnlital'Ís, tamb é cal destacar. i aqut·sta ha e"tat w1a constant en tots Pis concerts. la important pt·esència dc funúlit•t. i dc gent de gran val'ietal. Especial mcució t'C<¡IICI'<'L'I.l'l quintet Vox Populi. Es tTcà l'I 1990 amh la clara \'OCació d · é;,sp¡·, com el seu nom indica , d tt·ans missot· dt·la t•u ltura popular musicaL En s presenten un r·once •·t. lllt>lt amè, en què s'aJtenten tCJUl'S de c·aràcter contrastant. Així, a 1u b vur·iucion.s sobt·e el p1:ogrnma JII'Ï:•viamcnt cst.ab let·t, interp•·etcn ¡.¡e<'I'S popu lars d ' an:eu del món: d 'ot·igl'u IHílgal', macedòrúc, tx!'c, it·laJHiès, 111111'l'OCJUÍ ... i ens fan pales e s !t's diferències ètuíques, rnu sic·u lmenL padant, i les cm·arterístirJIICS cull urals de cada poble. També ens fan gaudit· amb rom posicions originals i peccs d 'autot·¡, cnm in o Rota , amb el tema Fox d'Amar- cord, que el grup dedicà, en un gest fo•·ça cmoti 11, a Fed e rico fellini. Cal drs tucar, finuL-ncnt , l ' or·iginalital d c la ins trumentació: acorcüó. fla utrs. clm·iJlcts, bater ia. violoncel. pandrr·ct(·s, maraques . campall('tcs ... Aq u('l'ta varietat p roduí u na gran riquesa úmbrica i, amb l"hat·monia del conjunt i el domini magist ral de cadascun dels mú sics, fou obliga! (fUC eJ públic OVacion('os J' U('t uaciÓ, que va ~sse t· cotTobor·ada amh 1111 afcbriló de tres peces més. E l cicle d e jazz a la Uni \•et·silat finalitzà amb l' actuació dc la Blue Big Band. de l'Aula de Música del Conset·vatori del Lice u. Aqtt<•st jove b'~'UP dc jazz neix l'any 1992. Fnút del tr·cball cons tant, com explica el seu di1·cctot· titul ~t r, Francesc Bu•·rull, la Banda ens presenta UJl bt·en )J<'t'Ò vuriut •·cpertori de temes clàssit·s del món del j azz i ar ranjam ents més moderns . En la i nstnunentació tt·obcm set sax os , qua t re tt·ompe tes, quat t·e t1·omhons , la bateria , el piano, la guihiiTa i r i baix. La gr andiositat sonor·a envaeix tota l'estança , amb gran ro ujtLnció. i:.... 11 1: i 17 77 PANORAMA e R e A T Cecília Bartoli va convèncer perX. C.•D. a. m.•·~zu -snp 1:ano i tali ana C.<•t•rllll Bur·to h va tor·ntu· al Li c·eu a mitj a n drsembn' ¡w r· 1111 r·t·t·itul amb piuuo ; í In M'VU t'lllllJHII't•ixt•nçu hn deixa t un n•t·onl ~ r ·u t íssi111 u 1111 p(1hli c que· l'npl'l'l'iuvu rn (o;. ¡H·r· ln s«·vn discografia q111' pn nnu Hosinu rantndn nra fu t l'l'f! UII)'H l'li 1111 Horhie r e (s•·nst· f'UJI ull n• eA pc••·inl 1·c llru CJIH' I' opot·tllnitut d 'l'st·olltll' l' c·M·I'I·ll'nl. Ruquel l'i••r·nll.i, Iu lllt'7.7.CI III'II¡.!;Hniunu , però hnr·t·eloninu d ' udopei b, que s'olternu vu Ulli h t•lhr ). Bnrltlli 'u IH'C·t·ssitur només tr·cs t'U IIÇOIIh tll• !'Oili J H>~>itol·s italia ns dels H«'¡.!;lt'" '\ \ 1 i '\ \ 11 Jl«'l' imposar el se n !'~ til d!'JHII'UI, una e:~. prc•s;.ívilat pleIHIIII I'II I !'(llllllllicut i va i In be ll rsa d'una Vt'lllll' pl'im«·r·u qualilul. Ca nço n ~ tan iutirní~tf's com lmarilli de Giulio Cu•·•· ini 'un ~t· r oval'ionad e, •·om si fo¡,~in JH'C'CR de hnn·ur·a e n una n ·¡,po, tn IJIH' pul••s a' a una salisf un· ió m{·s pro fil nd a q 11(' r astor·a111(' 111 du vu 11t d ' unes filígt·anes \' O- L rals que ardba l'ie n mrs ta r·d a mh l'àda Agita ta dn dut> l'l!IIIÍ dt· \'haldi, cantada amh tanta juHtCMl rom hon ¡,r us l. La trilo:,ria Ln regata VPIIPzÍa 11a i una àda dr Se miramidc de Ruaaini, i ca nçons i àr·it•H el<· Mozut·t. P uisit•llt>, Pc t·gulcsi, A. Sca l'lutti i Caldunl ( i la Seguidilla, eom un tas t tic Iu fntunt Cm·men) van configunu· un recita l que vu dcshorcltu· quulscvul Jll'<•visió d'èxit. E l pianis ta i din•c·tot· Cyo•·gy Fischct· ht va ut·ompun ylll' a Iu per(eeció. La veu dr Bartoli no és gnrn i una sala (i una on¡uPstt·a) t•om lt·s dt•l Liceu li han de venir b'l'lt n fol. com a lo Bergunza o la von S tude, en segons cpüns papers (com la Carm e11 ) qur tothom ü dcmauu i qur ella "' ¡•ntcsta a p osposa r per· tal de pn•se•·va r· l 'u~:,ri­ lita t adient a Ro;;sini. Pe1·ò la veu es projecta moll hé i un domini pct·fcrL<· dc la t·cspi t·ac·ió fa <¡uc sembli més cabalosa del q ue és e n •·ealital. Resulta admirable l a seva t·apacilut per· t·esultal· I'Xpressiva cantant a l t>mpo. La jon~ cantant ha d t·clarul p•·¡•ndn• pe•· model dues cantants catalanes. Con..xita Sup er vi a i Victòria dels Àngels i. certament, més enllà de l'homogeneïtat i la calidesa dc la ve u o l'exactitud d ' unes coloratur·es, són l'rsvontancïtat i la picardia d'ambdurs les característiques C[U~' fan in¡•onfusiblc el seu estil. 112 ~- .J IX CONCURS DE PIANO Premi Ciutat de Berga en homenatge a Joaquim Homs Dies: 30 d'abril, I, 7 i 8 de ma1g de 1994 Categories: A. fins a 28 anys- B. fins a 19 anys- C. fins a 13 anys Organitza: Centre d'Estudis Musicals del Berguedà «L'ESPILL» d Ciutat, 16, 1r. • 08600 BERGA· Tel. (93) 821 39 53 Amb el patrocini de 18 78 1 , ~ CAIXA DE MANRESA OBRA SOCIAL .. PANORAMA e R T e A Albert Nieto interpreta Gerltard perX.C.•D. lhcrt Nil'to Í'R un pianista UUJ'CI·Ioní que ha or·il'ntatla seva ('lll'l't•ro t·u p u la prrlagogiu (rn PI Cons<·r·vatoi'Í de Castci<~!Vitor·io) i l't•spc·eiulització en la m(rsir·u dr~ I'I'I'Otiñ rr.ccut. Oc fet, dc Ics dc·u obn•s 1pw iutc·gr·avcn la seva fH'Opostu, nou li huut:stut dcdicat.lcs. mentre quc la drscnu justifïcava per· si mat~>ixu l'I r·¡•r·itul donat al Conscr·vator·i Municipal dc 13ur·cclonu <·n u·actar·-sc dc l'estrenu dc li' s Soirécs de Horcelolla dc Hobcr·t Ccr·hunl. t·omcnçurles l'un)' 1938umh Iu idt•u dt• t·ompond r·c un ballet i con\ t'rtidc·s rn ~ui te pianística d'una gr(wiu molt aparent pet· una imnl!'djutcsn I'Ítrnit·a d egud a a la pulsió d'una bcllísimu sardanu, d'un bull pla dd Pir·im•u i d'unu C't'l'!'tl\ ila dt• festa major. it•lo la vu intN')H'('hll' amb tota propirlal, com tumbé r Impromptu Op. 37 de Sulvut.lor· IJr·otons i dos esplèndids Nociiii'IIS noridamcnt pustchopinians eh• Jn~ep Solt·r·. 1\ Iu st•gona par·t. fi¡,'llr·uwn, Larnhé, Amb P de JJ1111 dt• José Luis Turina (que t't>ntÍ' uuu rvurai'ÍÓ df'l Cant dels ott>lls). La r·c·sta del progr·amu, umb l'c'"c<•pció dc Escnc i mut dc .Jep Nu ix, cm vn st•nthlnr· poc exigent en tnwlar'-l!t' tl'ol!l'eH t·c·n trnd cs pr·incipalmPntc•n uspt'l'lt•s I'Ítmii'H i Límhries, tan t•spc<"ulutivt•s ¡•om <'S vulgui, però plem·s dc tòpi1•s i llm•s t•untuns. clòniques rn mots aSp('('lt'll, d'c,tnrcturo srqii<·nrial i poc fonnnlitznda. com impr·o\ i!!arions abocades a la rnigradcsu comunicatha dt•b solip~isnws. Tot i ai,ò. cm vu agradar el Preludi místic 111Ím. 7 d'Antoni Rrsscs. tal ve¡:ada )ll'l' ~er· Iu rctn millor· ('Onstnü'da i la mÍ's a¡(ruïcla des del punt rh· vist u mcIòdic i eltrrhall ~''pcr·imcntal dc Car·lcs Cninovart 1'11 St(•l/n Splelldens en què fu una distor·~ió, umh t•l piano pr·epar·ut, dt~ Iu dansa rlel Uibrc Vermell d e .\1onl~er-rul. Em van srmhlar· irr·ciJevaols (Pn una pr•irnrnl nudició) el Noctur·no rle Cal'llwln Bt·r·nuolu, el Preludi pern la mà esquerrn d 'Agustí Chal'les i t•ls 1'res Estudis (>er· n. In nul. esquerra d'Albcr·t Llanas, en els qnnls l'cxccutunt cll'vu Iu sc·vn nctunci6 11 Iu catcgor·iu dc "pct·fol·munr;c". L'ol)l'a dt· Jev Nnix és la lnrnscripció d'un matx r<•nl d'cscncs umb Lr·actanH"nls corwrl'ls drls moviments sobr·r el tauler· i petits tlest•nvulu po ments pt•r·iòdics d'intenció siutrtilzadonl. Una peça pl'tilu i &impirtir-o t(Uf' és tot uu l'ncct·t. A s. n- oo lO b- n- Albert Gulnovart Quan l'OCS és dirigida per Declcer••• perX.C.•D. ustamcnt quun complci.x el seu cinquantE'nar·i. I'OI'(IUPSlt'll Ciut;lt de Bu t·celona t•s tà immer gida en unu e lupu de lnlllsició que pr·olonga la nefasta t~X IH'riència que Li ha suposat ha wt· tinb'111 corn a responsable un dil·ector tan autoct·àtic, tan discu tible en d gra n reper·tori s imfònic i. &obr·clol, lun poc sensible a les vibracions de l'entorn musical. com ha estat Luis Antoni o García Navan·o. P et·ò I'Orcruestr·a ha assolit en el!1 darrers anys un ni vellti•cnic fnllltament satisfactori i té l'opor·tunital dc treballat· pct·iòdjcamenl amb algun es batutes de catrgoria inteL"naC'ÍonaJ. En aquest context d'l'xigè n cia, però, és la presència r·ci te r· nda el!' Fraoz-Paul D eckcr al pòdjum <"I factor que garanteix aqudJn ''posudu n ptmt" que tota màquina nec<·ssitn. D eck.er va scr· rrui la va rcflotu r ~·n t'i període d e cinc anys tlnr·ant !!I qual va Sf'r -n e litulm· i és p er cep ti hl<· qnc I'Orquestr·a li r·espon amb uns untomu tism es que p c nncten cle r ivut• l'ute n ció cap a matisos intc t·pr·etatiHs que situe n la forma ció e n les coles d r l'exceHència. Sigui qtti signi d IH'Òxim titular, I'OC B té un de11lè amb Decker per· la "feina b en feta" d11la J tf·r·me conjuntament i ser ia CJl('Or·atjndm· cpre Sf' li en<·oman~s una tust• a dt' ll a r g abast, com comple tm· el c idc MahiPr' quf' h avia e n cetat, amb " nw s ts" com aqut'lla T e rc e rct en t¡uè vn inlt•r·venir·l' august a MatH'I'f-'11 Jêor·r·eslcr·. En el pr·imcr· d e ls tlos con cer ts dirigits !'I mes de d esembre es van inl(•r·prrtar dues obres molt búllanls tl'Eric Komgold (1897-] 957) com a man d'una cxccJ.le nt versió de les Tres peces Op. 6 de Berg i del Concert en Fa d t> Ger·slndo que ,.a s n posat· un importantíssim èxi t pen,oual pet· a l hat·ct>loní Alber·t Cuino\·ar·L. rompo!'itor· dc musicals exitosíssin1s i bandes sonot·es de pel·lícules de gra n r essò, alhor·n que pianista de tècnica t·ohHsl a i pr:ocliu a una c t·eativitat tl 'cn cHn y o be r· tamenlTomàntic . En e l segon eon cer·t. l 'artis ta con vidat 'a se r· el prestihriós pianista r·uh:l Horacio G11tiérrez, que va protagonitzar· umb tanta e.n e rhria corn justesa tol dt'saforat Concert núm. 2 tlt· Pr·okofiev. Deckel' va a conseguit· l'u gr·esear el públic amb la bellíssima Rio.fonia ri c Joaquim Roms so br·e 11ns poemes d e Tago r e a la atlu·a i rn el ea nt dc cigne s ilnfònit de X ost akòviL,, la magna i ai·xicornplexa S imfonia núm 15. L'OCB en va fer· unes int<·rp r ctncions molt con sider·ables. 11 PANORAMA e R T e A Giulio Cesare de Handel al Palau de la Música de València Pulnu dt' Iu 'lúsio·u dl' \'uli'·no·iu. I(¡ tlt·~··mhre de 1993. :W.I:i lllll'l''· Òpern en \'l't'sió dc l'ont•t•r·t: Ciulio Cesare in Egi11o. Annc ll oH·IIs. mt·zzn-;,opr·ono. Giuliu Ct·•un•; Chri.,tin!' Weidingt•r·. ~opr·uno. Clt•otHtlt·a: TimoÚ1~ \\ il'on. <·ontr·utt·nor. Tolomeo: Hilar·) Sumnwrh. nw~zo-,opr·nno. Cortwlin: Sih iu Tr·o. m!'zzo-soprano. St•,to: Tu Chi- iao. rontratt•nor·. "\ir·t•no: Miqu!'l Rur~ón . bar·íton. Ctu·io: Junkku Kort!'kanga~, buríton, \dlillu. Cm· dt• \'uli'>ncia. CullP:;ium Jn,ll·umt•n t:rl!'. Director: Ft·:rnc:i,t·u Po•t·nlt•,, Oper·a en <·ol·lahonu·iú amh l 'n~~ocinció Òpera-Valt'·ru·in. per FRANCISCO BUENO l passat 16 cir tlt•st•mhr·r i amb, el s uport d!' I' as8cwiació Oper·u Vul~nria ti ngué lloc a la sulu '· <\_'' dd Palnu l'ext>cució dt> l'òpN·u lwroica d el compositor burTo<· ulermtn) t•n vet·., ió de conc·et·t. Una de lt·;, millorll òpc•·es de Hii ndt!l, csc•·itu ui vol tant dels anys 1724-1725, ugt•t·muntulu amb 'l'amer/a no i Rodelinda , no tan sols pl'l' hnvcr Pstal l'UIIIJlObh'S du n mt el mnl!'ix JH't'Íorlr. s ine'> Lruuh(· pet· gaudir cic Ics mateixt•s eurarlerístiques " ht•t·oiques'' aba ns eslnt•ntadt•s. Continua n t la línia dels seus ante(•cssors en el càtTet·. J uvü•r Casal i Ntn oa, dit·ectot· de l'auditori \'alent'i à. S ' ha p ropo~al malllf'ni l' (' aCtiYÍI!lt o pe •·ística mitjançant aq ucstc:. iipl' l'I'S en V!'l'sió eont't' t'IÍstica. A més, la r ecent crcm· ió d ' un talle t· cl 'òpt• t·a d Nlitu l a formar t•ls joves va lors de la lír·i<•a va leuc·ianu , incideix en aquesta tt·aj t·ctò ri u. Així, els 20 ulumnes seleccionuls pn·purat·an durnnl el pcl'Íode dc fcbt·e•·-maig Je 1994 Le Noz::.e di FigrLro dt' Mozat·t , amb la intenció de dUt·-hl a r escena del P ala u (aquesta 'e¡;ada una r·cJH'escntació escenifieuda, per· tant ). si es clouen les condicions nccessà•-ies. P er la seua handn , l'associació Òpera-València està recollint s ignaturos e ntt·e Lots el!! ufi t·io nals valencians per tal de fomeutm· d fN opeI'Ístic; a utèntic·a "ass ignatura pendent" institucional. Malgrat r atracti u títol ban·oc, cosa que motivà la massi\ a assistè ncia per part del p úblic. l'òper·a causà una gran decep ció. Dos •·aons expliquen aq uest resuJtal. D'una banda, el ct:ite t·i r estrictiu i timorat d<·l 'cstèlica barroca dut a te rme per pu rl del direclot· d e L'oequestnt, Francesc Pet·alcs, a bores d' !ll'a directot· també del Col· de València. Lu batuta de Xàtiva e \'ità e] dramatisme, la passió i L'afectació qu e aquesta òpera demana, exigència inherent al Bun ·oc en general, un mo\cÍJnenl c tiotic teatral per·ò també dionisíac. Reduint el r·eeol'l'egut dels arcs dds instt·umenls E 11 2 20 80 Colleglum lnstrumentale de corda dcl CoUe~ium Instrumentalc. i privant-no, tiets plànols sonor·;,. el directot· \ alcn('ià aconseguí una sonoritat gt·i;,a. d'esperit anodí. transmetent aquest esperit al nucli de cantants solistrs i al púhlic; amb el consegüent a vorrimcn t. El Collegium l nstrumentale. del crual s'a nuncio que serà La "futura orques teL de ccíma ra del Pa lcm de let Música del ale11cia ,. (¡;ic), malgrat el seu futur jo' t:'n hol i pt·ometedor i tenir una c·ot·r·N·ta af'luació en liniel> generals. 'a comctt·c alguns error·:.. com ara cls p•·oblt'm<·s el· afinació del quartet dc tr·ompes al cor inicial dc l'Acte I. ·'vha íl nostr·o Alcide''. J) ' altr·a ha11da, la segona raó del deficient resultat inter·pt·etatiu rl 'uC[HCst Giulio Cesare fou el ilisct·et elenc cantor. Excepte la mezzo-sopr ano Anne Howrlls, la <rual encapçalava el pa pet· central (Giulio Cesar e), amb un instrument de sòlid rehristre. g•·eu verò dc feble colora tura. executant amh fll.'xibili tat els recitatius: la clignitat del contratenor Timothy \Vilson (Tolomeo). coneixe- clor de r estil bandelià. aruh una veu pc·tila pt·t·ò no exempta dr belle.,a timlll'iea~ i la mezzo-soprano 'alt'nciu nu ihia Tro i Santafé . que s'rntt·rgà <·n cos i ànima al seu pape l'( esto), però fo r·çant excessivament la St'IHI vru nm1J una dm·a soHo t·itat, Iu t'I'Stn dels eantanls planteja •·c·11 pr·ohlcnws mc>s greus. Així . el c:ant asèpti <· dP Iu sopeano Christine Wridingl'r (Cieoputr·a), amb una indol•·nl C'-t'ru•·ió d · àr·ies tan apassionaflt•s com .. Pianget·ò la sorte mia·'. o la pèrdua del color falsetístic· dd conlnttenor· asiàtic Tu Shi-Chiao ('~irt•­ no) -can ta1Ú que sovinteja la Cu¡wlla de Mini!>tt·et·s, agrupació cambi'Ísticn valt·nriana dedicada u Iu música burnwu-, n, finalment, l'instnmwn t ll ~·n yÓA cic· I bor·íton finès .l a a kko Kot·tekan::;us (Achilla). En t't'sum, una òpet·a més en 'c••·sió d1• COIH'l'rt. q ue cal ohlidnt·. Malgra t que compartim la fllosofia pt·onHH·ional de l' òpet·a que duu a tenne <·I Palau. els valrncians hem de mcr·èixcr millors productes intet·pt·etatiu¡¡ d'aquest urt s up t·em. PANORAMA Un record a Boris Christoff per PAU NADAL B orí.s Ch~·istoff, el gnt~l lnnx bulgar , ha eletxu t fa poc rl món dels in 11\ t·pn'ls mu s ic a ls vius . La ptwsona litut extraot·di nàt·iu d'aques t artista bé mereix un t'l'Cord. llom hu dit que la seva veu no et·a t•l més gran ni el més heli dels ins truments, però, mulgrat tot , Christol'f', cn la línia dels gt·ans b aixos ci r la his t ò t·i a d e l tea tre" líric· (incvitabll', la eomparació amb Chaliapin ). aconseguí de convt-nl'l't', colpir· i em ocionar pet· la fol'(;a d ' interpt·ctaeions d'una gran clasb<' i d ' una fo r·ça imüseu tihl<', tant dC's d l" I p un l dc vista musica l com escènic. CJn·istoff era mfs C hris toff qu e mai quan podia inll' tïH'C'lat· nn ¡wrsonatge d ' una ce rta complexitat. En aq ut>st s<·n li I ús lògil' q nc les seves ¡·reaf'ions millot·s fossin e l protagonista dt' Horís Godwwv i J?eüp 11 d n Do11 Crwlo. Dn(•s inl t'r pn: ta c ion s hi s t òriq U<'S, l<'s quals fin s i tol JII'Opieia r cn que un segcU disrognHir edités un r ecital dc Chl'istol'f amb el títol dc Tsa r.s i R eis. ... Tot i que e ls h'Tans baixos han cr eat sempre els pe t·sonatgcs esmentats, pe rtanyen en r ealitat a dos t'I'JI<'r t ol'is b e n dife t·e nts . Clll'is toff ent un artista tan dúctil quc inte rpre tava Bods com clnúUor dels t>slaus i l"r lip II com el millot· de ls itulians. La t·aó d ' at¡ues ta adaptm·ié> Jl<'l'fceta al t·epc t·tori italià , la tenim en e l fe t ()U <' C hl'i sto fl' vu h e ure en les fo nts e[(' la gr an tnHiició italiana dl' I cant e n <·h; se u~; cstudjs a Jtàlia amb un a rtista mítie com Riceardo Stntceial'i. La ductilitat dc• C hri s toff, p c •·ò, t•l va dur també a intct·pr<'tar· el rcpcl'tol'i wagncl'ià i a set· 110 intèt-prct pràeticanwnt inigualable dc la cançó russa dl" concer·t. En aquest ten·cn y, quan molta gen tt·reonla C lwis toff com ChristoH en el paper de Felip 11 a Don Cario de Verdi un artista d'tma fOt·çu ahasl:l!'gadora.les edicions r ecents de dos fantà s tics rec11ll s di sc·o g t·àfic·;; d ' int e rpr e taci o n ~> d 'o ht'I' S de Musso r gs ki , Glinka, HorCJclin , Cui, Balakircv, Hims ki- 1\.on;akov, Txaikovski i IhH"hmàninov, d e mos tre n c om l 'a rtis ta s ahiu so tm e tre un s mitjam; natural ment pode rosos a I1'S necessitats o exigències in t e rpt·e ta I ives d ' obt'es de cait·e intimis ta. En e l ten·cn y anecdòtic, <·u !record ar que te nia un cru·àc h't' fort i que , e n a quest se ntit. s' ha via enfrontat algtma vC"gada a mb algun dels seu s companys m ~:; fa mosos . com cptan p c n ;cguí espa¡,a en mà Franco Core lli , i amb no molt bones inten cions. durant una r epresentació de Don Cario; o quan no consentí que Mat·üt Callas fes el paper de diva absoluta e n el moment d e les salutacions després d ·una t·epres!'nlaci{¡ dt• Medea. La r elació de Borís C hris tofl' amb Cata lun ya fou Lt·e u pPt'Ò intensa. DeLutà al Gran Tl'atn: del Liceu la temporada 195 L- 52, a l 'eda t de tre nta-sis ;mys, i amb la seva creació màxima: el prola;jonista de Borí.s Godunov. L'l-xit fotl absolutament esclatant , com reflecteix molt bé la crítica d ' AJfr e do Romea a "El N ot ic ic t·o Uuivet·s ar ·i que d l'ia q uf' " Bo1·is Chris toff posee una ''oz dC' hajo cantante, extensa, d e s upe rior c·ali d ad y cie muy b e llo timbt·c. Canta con naturaüdad y soltura y mat iza las ft·a ses con purf.'za dc ¡•¡,tilo y c·otTe<-eión musical, aju st a ndos!' cstl'ic tamente a la s cxigt•twias d c lo cscrito . Y si como cantnnlc m r t·ecc la ma yor consid e ra c ió n por s u inte n so sc nti mit•tüo y s11 pureza en el ft·a sco , r.omo a c tor· puede afïrma t·sc r¡Lw ntya e n mar·a viJJ a. Es , en tma palabt·a , un magis tntl artis ta, que nos ofreció una vet'sión admirable, e n su aspec Lo mus ical y escénieo , del dntmMico pcrsonaje de l Za r Boris ... Se le tributó una delintnte ovación. que le obligó a s alit· a sa lndar· al pr·os ceuio infinid ad d e vt>ccs, agasajo que el gran cantante a gradeció emorionado, atTodillandose ante el púhlico " . Aquest èxit provocà un fet por. COITCnl: fou programada p<'t' a la temporada sebri.icntla mateixa obra i amh e l mateix protago nis ta. Malauradament , després d ' aques ta segona t e mporada al }_;iceu Chris toff no tornà 111ai més a B a ..cel011a, però e] seu t·ccord , amb l' ajut de les moltes mag nífiquf"s g1·avacion s di scogt·à fiques e n lt-s quals va intervenit· , t'o man encara viu , i per mo lts anys entre els nostt·es opet·òfils . CICLE DE PRIMAVERA 1994 a l 'a uditori Pau Casa ls del Vendrell Programaci6 Dissabte, 26 dc març, 22 h. Miriam del Río, mpa Obres de Handel, Britten, Parrish-Alvars, Roussel, Godefroid Dissabte, 2 d'abril, 22 h. Jordi Masó, piano Obres de Mompou, Barber i Schumann Dissabte, TRIO PEUEAS Obres de Haydn, Chausson i Dvocik CORJOVESVEUS Montserrat Meneses, direcció Obres de polifonia del Renaixement, Mozart i populars 16 d'abril, 22 h. Dissabte, 2.3 d'abril, 22 h. •t r Alessia Scialba, flauta travessera Olivia Giubboni, piano Obres de Mozart, Donizeni, Roussel, Enesco i Reinecke Diumenge, 8 de maig, 19 h. Josep Ma. Parra, piano Obres de Mompou, Oliver, Fauré i Chopin Oissabre, 28 de maig, 22 h. Francisco José Fort, percussió Obres de Volans, Druckman, Sierra, Rzevski, Srout i Xenakis Dissabte, 30 d'abril, 22 h. Entrada: 500 Ptes. Informació i reserva: Auditori Pau Casals. Tel. 977 I 68 34 68 Amb el supon de: RT111 Generalitat de Catalunya KWI Departament de Cultura TEM A El paper decisiu de Montserrat en l'art musical (II) La promoci6 de la música als congressos litúrgics per IO.AN B.ABUÚS I NOGUER e tols és sabut q ue s 'han celebrat tres congressos litúrgics dc Montserrat. El p rinwr es va celebrar· l'any 1915, i va signifi ra r l'inici i r oficialització delmovimen t litúrgic europeu a Catahtnya. Cinquanta anys dt'Rprés, el 1965, es va celebrar a iniciativa d e l' abat Guln·it>l Bt·asó el segon Congrés, que amb el lema" La litín·gia del demà", intentà posaT les bases d e la t·cfonua litúrgica empres a p e} Concili V aticà rr. Finaluwnt , l'any 1990, va tenir Uoc el tercer Congrés Lit(u·gic de Montserrat, amb el p r opòsit de fer un bal anç de la rcfot·ma litúrgica a casa n o~tra. En els tres congt·essos es va tractar el tema de la música t•n n·laC'i il amb la ]jtúr·gia. I en t ots tres es va arr ibar a ronclusions que han incidit de manera concrt>ta t>n la pràctica musical a les nostres esglésies. D I i 11 Congrés Litúrgic cie Montserrat J191 5 i 1965). El cant gregorià i el cant litúrgic en català Sota l'irnpnl!i clcl fa mós Mo tu p1·oprio del papa Pi ns X, sobre la música sagrad a 1, p u blicat el 22 de novembre de 1903 - fa poc se n' ha complert, d oncs, el 90è anivcr·sat·i- comença el moviment litúrgic de mant:ra oficial. L' ohjectiu principal d ' aquell moviment és la pa t·ticipació activa dels fidels en la litúrgia . El mitj à m ~s escail'nt es considera que és el cant gregori à •·esta tll'a t. Bf"n aviaL es va sentir a Catalunya la necessitat de convocar un Congr·és Litúrgic . La participació de Mn . Lluís Carreras i Mas~ a les setmanes litúrgiques belgues pt·ornogudes per Dom Lambert Beauduin a Malines, i els treballs d 'estudi i de divulgació d el cant gr·cg01·ià, <rue portà a terme el P. Gregori M. Sunyol,3 van Cer gestar t'I projecte que tot seguit va p rendre forma. Aquell Prituet· Congrés Li túrgic de Montserrat es va cd cb ral'(ld 5 all O de juliol de l'any 1915. Hi van p rendr«> part tols t>ls bisbes de Catalunya , el nunci del papa , una nom bt·osa t·cprescntació del cler gat de les diòcesis ca talaues i molts laics. Entre aquests dat·rers cal destaca ,. el mc6tt·e l..luís Millet, que, a la secció de Gr egorianisme i popularització de la Litúrgia, va _pt·on urwia r-hi una conferència titulada: " El cant del poble en les festes de la Iglesia" .'1 Elfruit més palpal1l<- dd Congrés fou la publicació del famós Eucologi o missalet dels fidels amb els textos de la Missa traduïts al •·atalà p1~ r primera vegada. De llavors ençà es va fundar l'Associació G1·ego- ria n.ista , promoguda pel P. Stmyol i que va impulsar la fundndó d ' una munió d e Scholae cantorum en la majoria d 'esglésies, pat·ròquies i col-legis de Catalunya. Algunes, com la de Tenassa (1905), j a existien d ' abans . Aquesta mateixa associació va promoure 1111 Cnrs Superior de Cant Gt·egorià celebrat a Bar·eelo11a d.f•l4 dc maig alB d e juny de 1916. També es va fet· prest'nt nlcs Setmanes Gt·egol'Íancs de Besalú (juliol de l916), i de .Ban yoles (juliol de 191.7) que ha via ('Onvoeat la diòcesi dc Girona. D ' aquell Primet· Congrés, en quedà , doncs, la introdueeió del cant gr·cgorià i la participació del p oble en e] cant, e~.;pecialm ent per les scholae cantor u m. N o cal dir qu e l' Orfeó Català, dirigit p el mestre MilleL, actuà sempre seguint les directrius donadt•s pel Congr·és. La p<'tja del Primer Congr·és marcà tota la pastor a] litúrgica de Catalunya , pràctir anw nt fins al 1936. Després de la guerra, es t'eprengué l'activitat seguint les mateixes pautes. Sóu moments cahdals d 'aquesta manera de fer les festes de ]'entronització de la Mat·e de D éu de Montser..-at (1947) i el XXXV Congr és Encat·ístic Internacional dc Barcelona (1952). 5 P et· comrnemot·a ,. el cinquantè anivet·sar·i del Pt·imer· Congrés es va pensar en la conveniència de convoc:a•·-ne 1111 all re, quan acabava de ser publi cada )a Constitució d e Litút·gia d el Concili Vaticà IT. Entre les scc:<·ions d ' al¡uest Segon Congrés Litúrgic de Montsen·at , celebrat també del 5 al lO de juliol d e l'an y 1965, hi havia la Sec·ció de Música. Tractà especialment dels temes següents: Valor pastoral d e la música en la litút·gia , Estt·uctures del cant popular en la litúrgia , El cant en llengua viva a l'acció litúrgica , Promoció de directors amb vista a la participació popular, Contribució d e les institucions d ' ensenyament al cant litúrgic popular, Mitjans d e difusió, Valor pastor·al d c la polifonia , Valoració actual d e l' orgue i dels instruments . Ui inter·vingucren òestacadament els monjos de Montserrat: Sebastià Bat·dolet, Guiu Camps, Gt·egorí Estrada , Jlildelu·anò Mit·et, Beda Moragas i Ireneu Segarra. Per·ò a més cal esmentar també, entre d ' altres, les Ílltet·vcncions dc: Miquel AJtisent, Joan Ballarà , Maria Dolors Bonal, Gabriel Blancafort, Joan Casals, Josep M. Cerve•·a , Manuel Cervera, Francesc: Civil, Domènec Cols, .Joan Gamissans, Oriol Mat·torell , Xavier Moll, Miquel Querol, Montserrat Ton ent, Joan Úbeda, Lhús Vit·gili i JosepM. Vivancos. El p•·oblema principal que es presentà fou el de la versió dels textos Jitítrgics per ser cantats en la lleu- .J..• f 112 ..~ i f TEM A ~uu dt•l pohlt•, i t•l mult·i~ eant popuJar en t•ataJà. El t·anl grt'~orià i la ¡Jolil'onia no quedavf"n gaire ht>n parat;,. Pt•t·ú ¡•¡, posan•n lf"s has e:. per al cant de tot el poble en la llengua p r·òpia. P.-oltuhlt•rut•nt no ('S pot nit· lfllEl re del que es fa a na t•n d t'ant litítrgic :.igui pròpiament fwit del Segon Congré-s, ¡wt·èt sí qut' la participació de la major in cid" agent<; dt• In pastoral activa en aquest eamp -t·ompositm·¡.;, ttwst t'l'Sd<' capella, directors de e or o d 'e:;rolanin, i mítsics d'església e n general- van podt•r t•ontrasltll' ds seus erit<>ris i enfOt·tir li>s SI'Vt•s e<lln it•t·ions pt'r tal d'ava nçar en e]s camin s propoHu t s JH'I Coll(· il i, Pn la renovació li t í1 r gica. Un fruit ecrt dol Congt·és va ser la fundació, l'any 19ó9. clt• Iu Stwit•ta l Cutalana d'Estudis Litúr gics, l'itia I dt• IIHLit ut ci 'EFïllldis Catalans, en ]a qual partieipt•n mu sieò lt·~¡, t'(llll .Joan Mat·ia Aragonès, F'r a n<'<'M' Bonasln•, Ka .-1-Wet·ner Gümpcl i Josep Mat·ia Llm·t•ns. ~o !:!Ïltl c;;t udiat cncam amb detenimen t l'abast d'aqm·:.t t·gon Congt•ét. Litúrgic de Montserrat6 en el camp dc la m(tsiea litút·gica -que tampoc no pot M-'t' J'ohjeelt• d'aqUt'bt CSCl'Ïl tan limitat. D' algLW3 mam••·a <·s va encetar aquest lema en el Tercer Congrt-s, com at·a, tot se~:,'lJint. podrem veure. rr 111 Congrés Litúrpic de Montserrat ( 990). El cant~ participaci6 en la litúrgia 24 8-J L'a ny 1990, en cscaure's els 75 anys del Primer Co ngr{•s i 25 dt·l Segon , va semblar oport(L convocar 7 1111 nou Congrés Litú rgic. Els bisbes de Catalwtya i l'ahHL dt• Mon lSl'tTal en va n p re ndre la iniciativa, amb Jn rol·laboració dc Ics en titats promotores . que van se•·: t>l Ccnt1·e de Pastoral Litúrgica de Barcelona, la Comissió rntet·diocesana de Litúrgia de la Tart·aconeuse. l' I nstitut dc Litúrgia de Barcelona, el Monesti •· dc MontsctTa t i la Socie ta t Catalan a d"Estudis L itÍJrgict.. El Congr és. com els a n teriors. va tenir 1loc a Monlscnat del 25 al 29 de juny de 1990. També al{IH'sl cop c•ntt·c lc d iverses seccions figurà una t>crió de Música. P t·esentà la ponència .Joan Bah uré-s. i i nlct·vingu('rcn en el debat posterior. moderat pet· Daniel Codina: Domènec Cols, Gregori Estrada, Joaquim Gan ·igosa, Xa,;er Mor lans i Albert Taulé. E J L<·nua d · eslucü se cen trà en el cant com a participació en la li t (u·gia . Es p a rtí d'u na consulta prèvia a persones expe rtes en qüestions de m úsica i cant popul a r o qul' inte r vene n e n el cam p del cant litú r gic, per l a I dc l'e r u 11 balanç de la situació actual i cercar pe rs p t~C'tj vt•s de fu tur . Es valot·à la maj or par ticipació del poble eu el cant a l"csglt·sia . També t>l fet decantar en català. Es consta tà el quasi abandó del gregorià i la p oca qualitat de la rnúsiea dels can ts que generalmen t s'inte rpreten, tol i tenir un gran repertori i de qualita t a causa del gr·an l'~fnrr; drl., composit01·s. Al costat d'això es reclamà la inf-istència c·n la formació dels qui canten i dels q u i han dc fc•· eantar. Quant als textos es tt·obà a falta t· una inbpiració mé en connexió amb la gran tradit·iú dc l"Es~Msia. Finalment es lamentà Ja quasi dl.'baparició de la polifonia per manca de cors o sclwlae cantorum a lt•s panòquies i esglésies . llom constatà q ue e ncara no hem arribat a descoJu·ir t¡Ul' el que cal és ''cantar la Missa" i no "canLar d m·a n t la Missa". Per a.ixò es 1n·oposà cle cantar, a1nwnys, totes ll•s aclamacions i diàlegs, els <:ants de I'Onlin aJ·i, i si fos JWSsib le, també, els propis . Per a ixò, lm• conclusions del Congrés recullen en el núm. J2 el que segueix: Con,vé elaborar un "Cantoral Littírgic Cutalii" i wt "Calltoral bàsic" perquè els fi- dels, més qne cantar "durant" les celebracio11s, canti1l allò que de fet canta la litúrgia. Per assolir aquest objectiu. con vindria la creació d'una Comissió Interdiocesana de Música. 8 D(' fe t , i r rsponcnt a arrue ta demanda, s'ha creat dins la ja exi:.Lent Comissió Interdiocesana de Litúrgia, una ccció de Música . Està formada per un memhr·e de cada un dels bisbats catalans i ben aviat hi podra•• ser rridats nous membres, escollits entre les pN·sones més competents en aquest camp. Des de IJavors fins ara s'ha treballat en aquells obje~tins mareals per Jes conclusions del Tercer Congrés Lit(n·gic dc• Montsc•rrat. Esperem que ben aviat en puguem vcut·e al~:,rtm fruit. NOTES: I. P IUS , Tru /e sollecitudíne, Acin Sanclae Sedis 36, 1903190-1, 329-339, 387-395. 2. Dc)ltll'~ VIÑAS i CAM PS, El Doc~or Lluís Carreras i ll,1as. En pf centenari delseiL nuixemenl. P ublicacions dt: l'Abadia Òt• MonlSt'I'I'UI. Srt·ipta rt Dol'lllll{'llla ao. M.onlsen·at. 1985. 3. F: I P. Sunyol. monjo benedirtí de ~fontserr·at. havia puhlic·at l'any 1905 un i\léwdo completo de Canto Gregoriano. editat diwrM'~ \'t'goflr~ i rn divt'rse~ l1t'ngües. L Text u •·Vidu CriKtiana" 8.1915.378-387. 5. ~Jr, informució hOhre el I Congrés Litúrgic de Mont•et·ral: .., idu Ct·i•IÍ!lllll··. \Ol.J. 19J.I.-1915 i vol. n. 1915-1916. ·• Rc"cñu EelC!<i;htica ·•. 80-81, 1915. 449-586. J. \I\. OT./, 'Església Catalana al segwxx. Ed. Curial. Ba•·l'l•lono. 1975. pà~"· 36~~. \. FR \ 'iQL ER.\. El Congrés Utúrgícck 1915 ilaseua.sígnifiraC'ÍÓ hí.,tòricn. a 11 CongrÍ'~ Litúrgic dc ;\fontserral. 1966. \Ol. I, pà¡.t:.. 5-36. \. FR \'IQUESA. rllgun.s a.,pectes deli Congrés Litúrgic de lfon/s('rrat. u rn Congnh, Litúrgir de MontSClTal. C.P .L. Barcelona. 1993. pàg-.;. 281-316. 6, P<·•· c·uni'iXI'I' a fonR els ln•balls del Coogré¡; Litúrgic dl! :\'lonl.locr•·a t, t•ul •·el·ó•·•·c•· u la publicació oficial dc les seves ut· tes: 11 Congd•s UtrírgíC' dP Mont.~errat, 4 volums. Monlsennl, 1966. Esp•·•·iulnwntt•l volum fV on es tro ha tota la documentació sob•·•· la Sc1•riú dc Mú..icu. 7. Lu C:a.·tu i\poRtòliru df' Joan Pau CD el vinL-i-l'ioqur aniV{'r bnr i dc lo Con¡,titució sobt·e Litúrgia dd Concili Vatit•à 11 mar·rà Iu pauta clt•ltrehall pt·c,·i. 8. lli Congr{>8 Ul!trgíc de Montserrat. Crònica. Al·locucions. Confcrèndes genera ús i ponèrtcies de les Seccions. Centre de Pastoral LitÍirb-it·u. Bat·cl'lona. 1993. La Ponència dc la Secció dc Músicu: pà¡;,. 53-371. Les Conclu;,ions: pàgs. 4l7-42L n n TEM A La vida interna de l'Escolania per SALVADOR PLANS a d ar dt• la vida inte1·na de l'Escolania dc Montsel'l'at demana, en primer lloc, explicar moltes v icissituds de la seva històl'ia i nlguus e lements que l'han confign,·acla dunmt Hcgles. g 1seu ca,·àcter actual té les seves arrelA eu un llarg, dens i fec und passat. De Lot això, a l'a no Pn podem parlar en si mateix, és a dir, rom si n ' estucüéssirn la histò1·ia, sinó que en purlarem dc> passada per entendre millor el pen¡uè dc les coses a<"lua ls. T o thom sap c·om t•l Santuai'Í ha marcat i modelat rEscolania. Aquest li ha demanat un servei m olt espcl'ial. En dive1·sos moments durant el dia l'Escolania as~:>cgu 1·a u o sola men t el culte litúrgic s inó també w1s moments de pr·egàl'ia. Per exemple, antigament l'Escolania tenia cur a de la missa matinal a la qual assist ien els pelegrin s. Ben segur q ue sant I gnasi de Loiola va assisti1· a aquesta missa . En èpoques passades no et·a pas Ja missa conventual l a que tenia m és rf'llcu a l Santua l'i , sinó la missa matinal. Ara, aquesta missa, la tenim els dissabtes al matí. La Salve del migdi a és una t·eminjscèn cia de les molttls salves qu(' durant el dia cantaven els escolan s, i fïn s i tot In capell a dc música. Aques ta aclivi.ta t dols nois al San tuari no es pot mantt·nir simplemen t així, com un ofici; demana ser atesa per una forma ció acüent d e saber -la viure d 'acord amb un t•spt~t·it que aj ucli a progressar personalment e n el camí de la fe . Avtú dia , aquest treball fo multi u és un 1·e ptc no tan sols per als nois que vénen a Monlscl'l'al sinó també per aJs sen s formadors. Els nois vénen d'ambients diferents i, pel que fa a l'aspecte> religiós, la seva fo1·mació t é matisos molt diversos. Ja a hem com e n són, d'importants. aquf•sts anys que els n ois passen a Montserrat. La fo t·mació que ara e ls puguem donar és Ja que més tard els ha rlt> St!J'Vi1· pet· crear i mantenir l es convi ccion s més serios<'s dc la seva vida i al mateix t emps els ba de foi'Jllr els t:l·itel'is neeessaris per judicar el seu propi comportam ent. Tothom sa p que el sentit dc Déu és dels més profunds que té l'home. En aquesta edat de preadolescènc·iu i adolescència , el fet religiós passa de ser natural a Iu CI'Ílica, i és p er aquest motiu que eaJ scguir-m· dc pt·op l'evolució. A Montscnat, doncs, els nois hi passen un moment c nwial. Un moment del qual depèn una resolució futura. Acruí dis edifiquen uns fonaments que P ; mai no sahrt>m bt>n b é per a què ser·viran, però que sempre s<· ran impo r·ta nts. És cvidl"nt que un dels clements que cale n en aquest moment, és precisam ent el rl'una pràctica rrlihriosa al costat rlcls gt·ans, i a ixò é8 essen<:ial1' n aques t moment en què costa més de tirar endavant. Rn aqucRt moment, doncs, els gt·uns són ncce:;sm·is n o Rolament per l'exemple, sinó també pd cor·atgt'. No fan falta tant els raonaments com tirar el carro . A Montserra t es viu Luta lit Crrgia mm·cada pc·t· l't'll. l)('l'i(·ucia de l'any litúrgic que ens posa al davant la figut·a del Cris t, qLLe ens va instruint amb Ja se:>va doc·tJ·ina diumenge rera diumenge, i aquest ft>t en s marca d'una manera reflexi va . Els nois aeompa n ycn aquestes celebracions no solamt•nt amb els cants pt·opis, sinó t a mbé amb la qualitat q ue dóna el t~anl polifònic. La p olifonia també és adient i desc1·ipti\ a d · a llò que s 'està vh iu t. Què> vol dir. donc·s, tot això? Vol dir de quina manera els hem d'ambientat· per tal que aquest fe l els sibrui <'lll'iquidor i n o els afeb.uhrtu. Vol dir tamLé que en Ja vid a cu l donar sempre significat a a ll ò cruc <'Ste:>m fent. Hem dc' c·ontar, doncs, que els nois mai no han d c fe t· I'CS ni omplir-sc dc coses que no els hagin de servit·. Ben al contrari , creiem que aquesta forma c ió que ens dóna la litú rgia és ben important i qut' l'ot'ltHll'ii pat·t dels nriteris que en s demanarà Ja nostra vida ('l'is liana , si és cp1c volem actuar com a tals. Natul'almc nt, l'ambient dc MonLsetTat i el que hi fem forne ix un t·ealis me religiós que fa que no siglú tan impo1·t a nl parla1· dc Déu com parlat· amb Déu. Aleshores, el servei del Santuari, no és vist tant com un SCI'VCi q ue hem d c fer. sinó com una vocació. és a dll·, aq u e t t1·e1Ja Ués tm vehicle que ens ser veix a nosaltn">s. A partir· d'aquí esguardem el desplegament humà gaudint d ' uns elements molt positius. Aquesta mil·ada cristiana fonamenta el que ara en cliem Ja formac·ió t'n valot·s. Mir·em la uostra vida a t1·a vt~s del c¡uc hi fem i, per tant, el treball de la formació en el cant és un mitjà am]) eJ qual construïm el món que ('ns c•n volta i això sempre serà un va lor. P er aquest motiu el cant en s dóna tma comunió amb els qLú vélH·n a Monts<'tTat i estableix un lligam amh les p er sones que ens escolten. La pt·eparació d ' ac[Uest treball t(: un aJ·lieic·nL¡..Hwquè sab em que l'hem d 'exetulal· ca da dia i això enriqueix l 'experiència. A molts d s s<'l'ii no tan sols el mitjà p e r· gwm yar-se la vida , sinó també p e r d esplegar la seva p ersonalitat l'Om a lllÚRiCs . Tot això suara esmentat va pastant el nostre intent redagclgic i fa c•réÍÀet· Lm model d ' h ome capaç d e í3 .. liiò -~ ¡: 1!1 112 TEM A 112 26 86 Htlonu· les t'<·lswions humanes rom a indisprnsahl<'~ int<'rnat gaudeix dt> bona salut. També aquí veuríem el nivell que ha de desenvolupar la nostra p edaJ>t'l' <'OIII'lntit· gt•nt respon¡,ablc i viure posithament ¡·nIu nostra ~-oo<·i¡•tnt. D'aquí que pugueu pensar eom gobria intema. ha eomptat i <·omptarà en la f01·mació dels nois, la '\o é!> aquí el lloc de glossar ni el perquè ni el com t·omunital monàstiru. Quasi sempr<' la simbiosi ¡•nh o f1•m pc•rquè es desem olupin aquests tres aspectes trt' monjos i Esc·olania :tha nodrit així, ja que molts ~-ouara e tm•n tats. ornés podem dir que els tenim d1•ls qui h un <·stat I'SI'Oians han portat m és tanl1'Espn·sents i que cap aquí convergeixen els esforços C'oluniu. E lmún que envolta rEscolania és molt pcd els qui f'n tenim la responsabilitat. l'uliat·, plr d ',·lc•mt•n ts qu¡• no es troben pas a tot Pf•r ac·ahar voldria •·cmarcar unes quantes coses arr<'U~ pet· ewmple, la pregària coral i comunitària que• no sé pas si són peculiaritats del nostre internat d1·h; nHntjm;, l'amhil'ntclcl Santuari, la cultura i mao Hi sún gt·ne•·als. Voldria refeór-me, com a cosa rellt>vant , a la participació dels pares dels nois en el nera de f't••· dds monjos, l'ambientmnsical, el signifi l'at qut• tí• Mont st•rrat¡wr a Catalunya ... Tot això i pt·ojt>ctt! edu<:utiu flels seus fills . En la vida domèstimÍ'R C'On fi gnnl el marc on els escolans tenen el seu ca clu•·ant In setmana es fa pt·esent el fet de veu re els pat·es sovint. Die sovint , p et·què els veiem un cop la a¡wt>tu•nta tge. setmana. Ajxò fa qu e l'estona d e què disposen per a No Í's JHIR aquí t•llloc on s'ho dc parlar del cant cor al i ulltl t¡tw t'li\ olta t'I seu estudi com a eina del seu In couvivèn<"ia r t'sulti sovint molt intensa. E ls nois 1 n•ball qnr t'S fa quotidianament a l'Escolania. A•· a tenen coses a dir als pares i els pares també als nois. t'nli toc•a parlar dc c·om inlf'h'I'em en la nostt·a \'Ïda els S'interessen per fets i coses familiars per un cantó i <'Htudis d'cnsen) ament geneper r altre pels fets de l"EscoraL Iania. Aquesta posada en coLa noo.,tt·a jomada està divimú resulta molt enriquidora . Els ensenyaments acadèmics, dida t'n dut•s parts: t>l matí el Això ens ha portat a considehumans, religiosos decliqtu•m al!, estudi:. de bàsica rar com en són, d ' importants, i la tarda al!; estudis musicals. aquestes relacions i allò que i musicals En nqut·s ts moments e n s cal és que sigtún p l enes i n o pas es combinen en estem Jll'eput·aut per a la Re1·utinàries o bé nul·les. perfecta simbiosi for ma. El t•m·s 1994-95 tenim Avui sembla que ja estem de la Rdorma ja a 5è i a 6è. Eu to r nada d'algunes crítiques aqtwstmonwn t ac·aharC"m els dels internats quan es diu que estutUs bàs irs que els nois n o han començat a Montaquests no afavoreixen prou la t·eJació entt·e pares i st•tTat. l durant c•l cu•·s J995-96 farem l'ESO {ensefill s. Creiem que una vida com la nostr a d emana no nyumenl .\lecundari obligatori), un ensenyament que sols no massüi.car -se, sinó de donar-hi relleu afavonunt•n ça •·c·m i n o ucahar·em a Montserrat. Per rint lc•s coses pròpies a cadascuna de les personaUa quest motiu la n os tra Escolania necessitarà un tats. Per exemple -això és un comentari d'una bon a <•stalut t•special, d projecte del qual estem elabot·ant coUa d'~x-cs(•olans-, "a Montser-ra t em cridaven pel en aquests moments. meu nom i mai no vaig ser un número, ni tan sols un Cal dir ara també uns mots sobre el procés que c·ognom ... Ara als col· legis o instituts sembla quE' ja s ' h a fet <'n l'ensenyament bàsic. Les àrees curricuno comptem tant. .. Sembla que el valor propi i perlars s'han constnüt no pas en si mateixes sinó insemal no s igui tan interessant. .. Aquest fet de comptent" larion ades~ per aquest motiu els professor·s tar amb la pt>rson a m' ha fe t pensar molt i molt" '. A s·~¡,;forc~e n a diss<'n yar els seus projectes d'acord judil'ar pE>r aq uc·sts t estimonis. sembla que el nostre amb un programa que busca més la rel ació de matèinternat valora la singularitat de cadascú i les seves rie¡s qm• no pas la individualitat. E ls profe sor busmanifestac·ions personals. quen la unitat dels seus esqu emes per tal de no fatiPer arabar aquesta aproximació a la vida del n osgar l'alumne i donar-li una t·elació qu e ~uui lligam tre internat, voldria dir br eument que el projecte amb les altres matèries. Cr eiem que amb el temps aid'home que volem assolir· no és altre que el que es xò ajut !tu·à més d n oi a investigar, a tenir més bon des prèn de l ' humanis me que brolla del mateix fonament rn allò qu e aprè11. Evangeli. En les escoles monàstiques de Pedat nút1 ur a què clin·m de l a vida in terna de la casa? Pojana, hé que s'hi devia fer un projecte d'home prou dem eomcnça•· veient qu e la vida humana h a d'omrie i complet p er donar tot el que va donar. E l r epte p l it· n ccessà t·ium ~:: nt tres àmbits indispensables: d'ara és el d'adequar pet· a l'home que puja ara tots pr·ocur·a r una vida afectiva sana , un vida d e n:eball E>ls mitjans que tenim a l'abast. Aqnest r epte ens fassrriosa i un saber compartir bones r elacions persocina i el creiem interessant, encar a . P er aquest monals en tots t'ls t•spais dc la vida domèstica. Amb aitiu Montsct-rat n o solament s'estima aquest projecxò creiem, ni més ni menys, que aquí rau un creixete, sinó q ue hi consagra una bona dosi de les seves ment madur. Penso que si això es dóna. el nostre cncr·gics. •• TEM A Traiectòria de l'Escolania durant els últims quaranta anys per IRENEU SEGARRA B ,. rcument int entaré exposa r· el treball que sc segueix a I' Escolania per aconseguir els r·esultats del cant dels escolan s, Ics intencions i finalitats que ens mouen per ohteni•·-ho, i els mitjans que adoptem. La finalitat de l'Escolania és el cant per al culte a ht Mare dt- Déu clt> Montset-rat. La tracüció multisecular ens ha dut fins avui pensant en aquest principi. Aqut-sta tradició s'ha mantingut ferma, tot i les reformes litúrgiquc . centrant més la nostra atenció en allò quf' és més essencial. D'aquest p.-incipi deriven unes conseqüències que s'han anat drscobr·int i posant a la pràctica durant aquestes últimes dècades. Aix1, donc·s, per c·antar bé cal: 1) dedicar-hi molt temps dc pn•paració, i 2) que les execucions en públic siguin freqÜt'nts: a) a l'església, b) en concerts, e) en cnrcgistr·arncn ts. 1) Cal dedicar-hi molt temps. Des dels meus començam(•nts t'n la direcció, l 'hora d'assaig, de preparació dels cants, ha estat el punt més important del meu programa. Es tracta d'obtenir la bona disposició dels nois ver rebre, assimilar i conuuúcar la int«~rprctaci6 que ds demanava. Amh aquest treball ha anat inclòs sempre cltr·cball de la fusió de les veus en c1 C'Onjunt, dc l'homogeneïtat del timbre de les veus, suposat el treball en particular o en petits grups, fets en altr«'s moments. Aquesta homogeneïtat de la veu es va adquirint r·elativament amb poc temps. El tr·cball del director és ardu perquè s'ha d'~xigir constantment sense cansar-se'n. El director d'orquestra ha de fet· el mateix amb els instrumentistes, amb la diferència que aquells són professionals. 2) Que les execucicns en públic siguinfreqiients. a) A l'església. Per sor·t, ja des dels anys 40, poc després dc la guerra civil, el P. David Pujol, el meu preclecessor·, va obtenir que es cantés cada dia la Salve, a la una, i no a qualseyol bora del dia, quan Ito demanaven els fidels. Aquest fet, que ha tingut tanta acceptació, a més de simplificat· els hor·a1;·is d 'estutü dels nois, ha donat l'ocasió d'obligar-se a cantar cada dia en públic, i molt sovint davant d ' un gran púhlic , una obra d e qualitat. Això, prescindint ara rlc Iu possibilitat dc caure en la rutina, el fet de prcsentat·-se davant el públic que ve expressament a escoltar·, comunica una r·esponsabilitat que es con- ver teU., gu in~ bé podríem dit·, t>n professionalita l. Als ves pre~ es •·cpctcix el fet d'havct· dc cantat· gcnet·ttlmcnt 110 davant d'ull gran públic, sin ó davant la matci~n Comunitat d(• monjos. T..' inter ès és rlivet·s, però també s'ha d'evitat· cantar de rutina. b) En eLs concerts. Durant f' ls anys de postgucJTa Gns al J 968, els escolans, a més de les execucions esmeu tad<'S, «'11 lt'll icn mol tes d ·a ltt·es en concerts festius familiars, o dc compromís en recepcions d'autoritats, amh un rcpt•r·tori més val'Ïat, amb Ol'ffUCStnt al¡,runcs vegaut's. ALxò els donava ocasió de conèi.wr obres po<' c·ont'h'"ucles pels nois del seu temps, com El Messies, Les Estacions i La Creació, La Passió segons sant Mateu, Paulus, simfonies. etc. Però d'ençà que es comt'nçaren a donar concet·ts als est·olar·s al Palau el<• la Música Catal ana (1968), les peticions de concerts al país i a l 'estranger· han anat semp r·c en uugnwnt. Aquest fet transforma, no dic tot alment, però sí molt, la missió tradicional dc l'Escolunia. El fet ~s cnriq uirlor i estim uJant per una part, si es fa modcr·adamcn l, però es pot caure molt fàólm<'nl. 1~11 l'i perill cie t·onvertir l'Eseolania en un grup més d c Nois Cantors, i no continuar essent una Est:olania, dedic:uda al Suntuar·i. e) En en registr·aments. De fet, aquesta nova ol'Ïentació, j~1ntamc nt amh el treball d'enregistt·aments, gairchéo anuals, ha enriqult el nostre repertori, i per tant ~ I c·oneixement al·tístic dels mateixos nois, i el grup Escolania de Montserrat s'ha fet conèixer gain~b é pe•· tot el món. El contacte i la col·laboració amh orquestt·es cèlebres ens han enriqu it ~1 tots i ha col·labor·at en la presentació de l'Escolania de Montserrat. 3) Els mitjans que adoptem per arribar a un pot.siblc hrrau de perfecció, després dc posar com a hase l'interès i afecció del noi , és l'adquisició de tècnica del cant. Aquc·sta és exigent i ha de ser· controlada contínuament. A més d1• la formació vocal del noi , posem com a base artística l 'estudi dcls inst1·nmenLs. En els anys 60-70, a causa clt~ les lleis emanades del MiniHtet·i d 'Educació , gairebé era impossible la dedicació Ala música. Es van haver de r·cduir molt les bores qtw hi dec:Ücavcn. Posteriorment, p erò, es va anar solucionant. i es tornà , com eni una tt·adició montserratina, a l'es tudi dc dos instruments, i alguna vegada fins a tres . J C'Om a conseqüència d'aquestestudiformen una orquestra <rue pol executar obres de diferents estils. TEM A 112 L'c~pcl"iènda d<' tocar amb orquestra assoleix el s(a mmum quun f'h, nois es poden acompanyar els c·ants amb la mateixa orquestra. Le obres solen ser d'autor:< monts!'rratins dels segle À\'IJ iX\ IIT, que intc•rpt·c•trn al migdia, a l' hora de]a Salve, o al veprt" amb Iu Basílica p lt"THI de fidels, i també en conrcrtA. Pet· tol el f[IH' s'uc:aba d'eÀlJOsar, podem dispoM II', !Wt·tusu m<·n t , Rcgnint les orientacions del nou Pla d'Estudis Generals de la Generalitat, d'uns Llisto d'l'x-c·~c·ulnus qtu• ··~ dt•tliqut•n proft•Msi<wulnwnt u Iu mú~it·u o que l'Riun en uu uivdl d't·~tudis SUJil'I'Ïfl i'S (l'uny que ll' indi t·a f'UI'I't'SIJtlllll la sortida de rEscoluniu ): 19:~ 1 J.·,•nt>u . í'~ar1·a 19:32 Crc•gcwi Estt·ada l\1:'16 Llní- \ i•·15ili 19 n 19 H 1911 1912 19 12 1912 1913 28 88 Cu,~ilt Ju¡.¡t Odilú Plun us Jaume Pudrós \.ntoni Cuinjnnn l ..t•o 'lnssó Jonnl\1. ,\1-ugon,t.~; J ordi Roma 19·•5 Tnl'ijiri Homa 1948 St•huslitl Ba •·dolt>l 1950 Àngt•l Ht•<•aRrnR 1958 Jor·di CusuM 1958 .Joun Cusnls 1961 St••·gi Cusudt•munt 196t t uvirr Sulif!tli 196 1 .loun Vt•mh·t•ll 1961 Hnfu<•l S uhi1·nchs 1964 Pc•·c• Bu1·Í'• 196.1 Huimnn Cohodcmunl 1965 Suhudor Mu~ 1965 Joun Bupti~Lu Galu11-rÓ 1965 Ramon ,\!onso 1966 1967 1968 1968 1968 1969 1970 1970 1970 1971 1971 1972 1972 1973 1974 1974 ] 974 1974 JQ74 1975 1975 1975 1975 1975 1976 1976 1976 1976 1977 1978 19ï8 horaris que faciliten l'estudi i el cant en general. Fa uns tr·es an)s ja que estem experimentant Lm nou horal'i d'estudis generals., al matí. i de llenguatge, inott·unH'nts i cant a ]a tarda. És una satisfacció pet· a tots comprovar l'aprofitament d!'ls nois que han passat per l'Escolania, que en gran nombt·c -només cal veure la Darga llista adjunto dr noms- ocupen llocs de directors d'orquestra i dc corals, instrumentistes i ca ntors solistes que han set,rtait els nostr es ensenyaments. Joaquim Miranda Bt•ocl ~1. Camp8 J a\lffie Bardolel Uub Ca.,o Pen: Ro• Joaquim Gun;¡;oiiu Lluís Vir¡.•Ui Un) Jo•ep ~J. \ ilar Jo•ep Benet Jo-ep Pon' Joan 'L Rubinal Jo$ep ~J. Llonm~ Jordi Bardolet Jordi Rieart Seha~tiñ Burdo1c·t Un) Jaume \.iat~ Uuí.., Vila Josep Picres Jordj :\oguen1 Jatune 'lintntlo Ramon Arugall Ferran Torn•ns Yiccnç Pt·unés Joaquim Alahuu Xavier Comon·t·a Toni Garcia Jaume Solí· Salvador Anglí Frantl!<lc Gan·ir,rosa Joan GonzUlez Alberl Folch 1978 1978 1978 1979 1979 1979 1979 1980 1980 1980 1980 1981 1981 1982 1982 1982 1983 1983 1983 198:1 198tJ 19811 1984 1985 1985 1985 1986 1987 1988 1989 Jaume SafonL .lesll» Badia J aume Foru; Albert Burdolet Alfred Cañamero Antoni Torrents Manuel Fradet·a .lm·di Bolla~ Lluí~ Vilamajor Eduard Boleda Antoni Ramon Xaüer i\ogué ~lanucl VaJdivieho Ramon Sol~ona Miquel Villalba Lluí~ Vallllosera Marc·el ,\ 1ateu '\1 iqu¡•J Cob os Vicenç Garcé~ J oaquim Piqué .Joaquim Buquet .Joel Padullés Ramon Fradera Xnvier l\>fendoza DaniPI R egincós Pau Ferret· Fen·an Albajar llernal Vivancos abí Cabcslany Arouu Fener TEM A L'Escolania de Montserrat des del record per MERCÈ CAMPS DE GISPERT i TERESA MARTINE% e ,. om é¡; sabut, l'Escolania de Montsenat t>s una formació de nens, de lO a 14 anyil, amb unes condkions vocals adcquacles, qne esLudien segons els plans d'ensenyament vig<•nlR -l-s a dir, co m a l'escola "norma l"- i que, a més a més, tambéestuclien músiea a nivt'll dc conserva tori elemental. La música és, així, integrada a l'ensenyament ot·dinari, amb Ja finalitat d 'ofc•rir un servei musical al Santuari . No és casualitat que molts músics i pedagogs del nostre• país haf,rin passat per l'etapa d'escolans, no en va Mont&cnat té l'escola de música documentada més antiga d·Europa. Nosaltres hem volgut captar r essència q ue es r espi ra a l'Escolania parlant de les vi\ èn('ies dc Sl't cx-t·seolan s. Ko podem dir que tots ells són dc la matei..:a genet·ació, però la majoria coiJwidiren alguna vegada a l'Escolania. entt·e els anys 195tJ. i 1966. Rccot·dem que aquests anys comrwetwn l'èpoc·a dc r abat Escan·é, l'època de les novcs directrius oberturistes de l'Església sorgides del Concili Va Lif:à 11 , q u ~ tots els en tre,,ista ts han estat alunmt's d'Ireneu Segan·a, en tre d'altres, i , recordem tumbÍl, que Monlserrat fon durant el h:anqLdsmc un oasi de cata lanitat i 11ibcrtat. E ls nens vuu a l'Escolania bàsicament per dt1cisió dels par<"s o pcrqu(• per casualitat coneixen el món dels e¡¡colans i volen anar-lli. Not·malment Iu raó bàsiea, pt•r·ò, (~s la m6sica, encara que el component rc>ligiós també té la seva importància. Joaquim Can-igosa. asst•ssor· per a ensenyam<"nts musicals de la Const•ll eria d'Ensenyament, va voler· entrar a l'Escolania després dc sentir cantar els escolans. ]o cantava en un cor irifcwtil, al col·legiBalmes, al cor que dirigia el mestrp Antoni Coll, com una activitat més. i van organitzar una excursió a Montserrat. Llavors tenia 8 anys. Vam assistir a un assaig de l'Escolania i vaig quedar absolutament ga.rratiba.t. amb el cor glaçat. No havia vist mai una cosa tan meravellosa, i quan vaig tornar vaig dir a.ls meus parc's que volia ser escolà de Montserrat. Els rneus pares no coneixien res de Montserra.t; pensaven, potser, n./lc) qne pPnsa t.othom, que els escolans devien ser 01jes o gent recollida ... Alfin.a.l el P. ]ren eu em va escoltnr i em va adreçar a la Srta. Saliett.i, que era qu.i p1·epara va elsfntu rs escolans a Barcelona. L'exvc,·iència df'l tenor J osep Benet va ser diferent quant a lt:s motivacions per entrat· a formar part de l'Escolania. Va ser pel meu. pare; coneixicL monjos d'allà i tota la seva vida havia fet música. Per l'esperit de Uontserrot de catalanisme amb el qual el meu pare combregava t·ompletament; i. per tot plegat, 111 'hi vr1 enviar. Ell em vo preparar, erer bastant dur en aquest aspecte i val a dir que vaig entra.r a MontserTat bastant. ben preparat. Em va ensenyar a /.o en rel piano i ell va aprendre violí per poder-me ensPnynr CL mi. De .fet, hi vaig en/.rar nmb 9 anys p erqu i> el P. frenen va considerar que amb l(J meva ven ja podia fer-ho. Pert' Bur(•s.,ex-di,·ectot· del Conset-vatori de Rubí i af·tual ('Oordinador de Catalunya Música. explira quf' uwlgral que a casa no Iii hctvia tradició musical, jo esludia va mt1sica. Els pares van decidir portar-me a /"liscolcwia i penso que a més del factor musical van tenir en consideració el factor religiós, elfuctor catalanitat i Utmhé el contingut humà de l'educació que a llei s 'imparteix. Aleshores Montserrat erCL un símbol en tots aquests aspectes. Els rs<·olans estan en règim d 'in tcmat i això suposa una c·onvivència duranl C[Uatre anys que marca bastant. Segons t'I c·an)rtcr del nen, això podria suposar un inronvenienl pel fel d'estat· sepat·at d c:- Ja família i dt•IH ami('s. Quan tornen es troben amL un context diferen t del <ruc van deixar quatt·e anys enreni. To1 i sc1· aqw·st· l'aspecte més discutible de l 'es~ tada a Mont senal , també hi ha qui ho va trobar positiu, C'Orn Josc•p Pons, dir·t'Cto•· d c l'Orquestra de Cambt·a Tcatt·c Lliure . Qnan tornes a casa desp1·és de qtLatre anys ets un a.ltre, un altre que no coneixeu, el coneixeu de cctps de semwna. L 'aprenentatge el fa cadascú. Possiblement seria millor en un ambient familiar, però era w1 internat no gaire comú, podies expres.~ar el que volies. En el meu cas, haver conegut altra gent i haver-me desenganxat de lufamília crec que ha es/at bo. Dc tota manC'r a, n o e pol negar qne en sor tir hi podia hawr un xoc per a algtms nens, ja no sols per haver estat sepa rat dc la família, sinó en l'aspecte edueatiu , ja qu~ passaven d e cop d e ser 10 o 12 per classe a una escola normal amb 40 alunmes per classe . L 'ensenyament era molt més selecte i exquisit a Montserrat qu.e no el qnP ·vaig trobar després al'ínstitut. Érem pocs a classe i tení.em molt contacte amb el professor, afirma Josep Pons . Pet· a Joa<ruim Miranda, que entre d 'altres activitats és professor del Dt'partamcnt dc Música dc la Facultat de Ciències de J' Educadó dc la UAB i professor de l 'Escola dc P edagogia Musical , el ca nvi entre l 'Escolania i Ja vida quotidiana fou molt fort. Passar d'un internat amb una vida molt ben organitzada. un ritme de TEM A 3 .. E. .§ IB i112 Joaquim Miranda (esquerra) i Joan Casals (dreta) en la seva època d'escolans a Montserrat treball molt centrat i concret, amb relacions personals reduïdes ... i arribar a Barcelona fou un xoc. Anar a l'institut amb tanta gent, la relació amb joves amb IIIL tracte moft diferent al que ehavies aCOStU111ltl , i./tns i tot la relació amb el sexe femení, en u 11 a edat tan difícil ... A més. compaginar els estudis amb el Conser vatori. Elcanuide disciplinesfoudificil per· a mi. Suposo que tot depèn del caràcter de cada scú. )o més ouiat era introvertit. Per· defi nir el tipus d'ensenyament musicaL els antics escolans han utilitzat adjectius molt gràfics i tots han c·oinciclitcn la seva vaJoraciópositiva . Per· a Joaquim Garrigosa el fet d'estarimmergit en la músi<-a ha estat definitiu. El fet d'estudiar a .Uontser- rat té molts avantatges per a la persona que és un professional de la música; això no t:ol dir gu.e no sigui possible esdevenir un bon músic si no has anat a Montserrat. però si hi ha un avantatge és que els escolans estem ficats dins la música des que es lleven fins que se'n van a dormir . La músi.ca és present en tot moment , això crea una vivència que fa que la música no sigui un element accessori. Dissortadnment, tal com tenim el sistema educatiu actual, la persona. qtte es dedica a la música la viu com una dttplicitat, i part delj1·acàs dels estudis musicals ve motiua.da per aquesta raó. P er a Josep Benf't va ser· com un bany de música. Per a mi l'experiència va ser magnífica, perquè vaig ser en un bany de música ... Vaig intentar fer un càlcul de les hores de música que jèiem cada dia i eren tres hores de música. diàries set dies de la setma nn, i nixò et dei.xa un pòsit que despr·és no et treu ninglÍ, et queda dins. E l director d'or·qut>stra Salvador Mas defineix l'exp<'riència mu sical així: La nuísica era, simple- ment, u11a manera de uiu.re. Els qtte vam estar et l'Escolania som músics, no fem de músics, cosa que és molt diferent. Aquest matís és molt important per a Salvador Mas, que afegeix: Jo m'he fet músic sense adonar-me ·n. A més a mt's del pòsit musical que pot haver deixat en tothom que ha passat per l'Escolania , no hi ha dubte que tamhé h a marcat la manera de veure la vida~ això no vol dir crue tots hagin de comhr·egar amb el cristi anisme, però tots estan agraïts també en l'aspecte humà, a mf.s del musical. Josep Pons ens C'-plic·a e· I S<" U cas. Per a mi el pas per }1ontserrat ha estat determinant en tots sentits . la descoberta d'una gent que s'han tancat allà per unfet espiritual ... L'espiritualitat em va marcar molt, tot i que jo no sóc ronfes.5ional. El discurs humà i espiritual em va impressionar moltí.ssim, no com a organització jerrlrquicn dins una Església, però sí lct manifestació d'aquella gent que hauia decidit d'aïllnr-se, i pensar que és un lloc de transmissió d'espiritualitat i transmissor de cu.ltura alhora. Per a l'or·ganista J oan Casals (t•n tre d 'altres activitats professor del Dcpat·tamcnt de Música d c la Facultat de Cièn cies de l'EdUI·aeió dc la UAB i professor de músi ca dc 1' [nstitut dt'l T eatre de Barcelona i Terrassa) és difícil separar la vivència musical de la vivència htuna- TEM A Pere Bur6s (foto Rosetl Josep Be net na i t>spiótual. Vivíem en una gl~balitat qualitativa L"estudi musical a partir de la immersió en la música. Els llibres eren els mateixos que els del conser vatori, però com ho jèiem'? ... lli luwia un contacte amb els grans compositors, Brahms, Schubert, Beetfw ,ven ... Aquest és el mètode, fe r música a pa.rtir d'obres de grans compositors. Ens p reocupa va molt poc saber si a.quell interval e¡u e cantàvem.i era dijicil era una sa disminuïda o una 3u augmentada. Nosa ltres cantàvem i sentíem que cantà,v em. 1.-'aspecte teòric., a Montserrat, sense restar-li importància, pràcticame11t no s 'ensenyava, es desprenia. 1 aquí està el paper del P. Trenen Segarra; és un home de molt poques paraules , però c¡r.tan érem amb ell en ttn assaig, la mrísú:a eru present. Ens conrluïa a la interpretació, però rro ens e:rplicava res de teoria . La música sortia sense que nosaltres ens n 'a do néssim; Joac¡uim Garrigosa ho explica coneixent el mètode del p. 11-eneu s. .garra, ja que ell és profrsso•· de rEscola de Pedagogia Musical. P<>r·ò a més a més de can lar, els escolans apn· nen a tocar dos instruments, un dels quals és el piano i l'altre s'escuUsegons les aptituds dd n en, tot i que hi ha una potenciació dels instrume-nts de corda . També s'han fet peces eom¡HI!ll.es p<'1s cseoluns, tal com expli ca J osep Pons. A la m eva època hi havia u n intent d'equilibrar els estudi~; normctls i els musicals, però això no treu que estaves en un ambient en què componies; jo allà vaig escriure molt, vaig fer moltes obres que després es cantaven. Recordo que Josep Benet tenia una obra per a orgue i la toca va sempre en tots els sentits. Era un escola de 40 nens repartits en quatre cursos. Els profe~;sors sabien nom i cognom ... 1 tot estava viscut, no pas controlat. Està,vem bcu~yats en música, pPrÒ era un bany natttral. En Pl tarannà i el ritme que es viu a Montserrat, la música hi té un paper molt important, que no és l'ú1LÍC, però. Joaquim Miranda cxp)jca que als 16 anys vaig dir que volia ser mLÍsir i segur que laformació a Wolltscrrat va influir moltíssim en aquesta decisió. Tenia clar que la música era Pl meu camí, encara que els meus pares no ho tenien tan clar perquè en aquella època ser músic no era massa considerat a ni,vell remuneratiu. llaig de dir també que Montserrat ha influït molt en la meva, educació i en la meva manera de ser. Vaig aprendre a .saber escoltar, a tenir present que cal aportctr sempre un gra de sorra, tant en l'aspecte musical com en l'humà i el social. Música com a manera de viure El tipus d'ensenyamen t musical s'impaTtia sense mt'todc estricte, simpl<' menl ünscnyaven als nens la m C1sica que havien d c cantar o tocar, p rüner la pràctica i despt·és la teor·ia; això feia que veiessin la música de forma més natu•·al, és a dir , no era un mètode t'n el sentit estricte de la pat·aula. com a cosa rígida, tancada. Mètode serà, en el cas de Montserrat, una vivència, una forma d'entendre la progressió en TEM A Díbuix:Montse.rrat Ginesta >;¡,' ~ r {[~ n t .- J' n n jl r.7;;r;:;;¡r,::v::::'C\..0 que podia. No sé si hi havia estímul directe, però sí que !ri havia un ambi.e111 que estimulava a compondre encara que no hi hagués In pedagogia. Gairebé tots els escolans s'han relacionat postf'rim·mcnt amb Montscnat p er diversos motius, tol i q ue potser la primera reacrió fos de distanciament. tal com explica J OSl'P Benet. M'hi he relacionat com a nuísic al principi. però després me ·n vaig distanciar un temps perquè per la meva activitat m "era dijicil; més endavant hi he tornat. De fet, hi raig assíduamen t. ]o diria que en una bona part dels escolans, la reacció primera és la de distanciament de Montserrat, fins i tot contrària. Això no vol dir que aquesta actitud s 'hagi mantingut. En molts (•aso l a relació postcri01· amb Montserrat, a part d ' amistats c¡ue ja mai no es perden i. de lligams més c•spil·ituals (molts s ' han c·asat al Santuari). és pn•cisament en el ten·en) mu~ica l. Per exemple. Joan Casals h a estat dtu·ant 20 a nys profe sor de rE~cola­ nia, col·laborador del P. l rcneu, i a hor·es d" ara contin ua essent concert ista aeompanyant als concer·ts amb orgue. Faig moltes gires arreu amb l'Escolania 32 92 com n organista. I rlnrnnt aquests 20 anys he tingut la sort q-ue els meus clos ftlls també han esLCLt èscolans . 11ixí que durant set anys he estat pare d'escolans. Montserrctt és la meva segona casa. La vinculació m usical poster·ior cie Pere Bnrés es vrodueix ¡wincipalment a n ivell dc cant. L'any 19ï5. quan s 'enregistraren les Vc•!.JH·es de Monteverdi, el P. I re- neu ua demanar-me que pugés a cantar i encara hi continuo col· laborant com a veu de reforç· de tenor. Això m!ha permès pa.rticipa.r en diver·sos enregistraments de l'Escolanift i sortir de gira a l'estranger. Pere Bm·és conti n ua Pxplicant que com a director del Conservatori de Rubí la. relació fou constant i ara com a coordinador de Catalunya 11úsica també. Però la relació posterior no sempre és exchrsi' ament en l'aspecte mu:;ical, com Ji passa a Joat(u im Garrigosa: quan l'uig sortir de l'Escolania hi van continuar dos germans meus i hi pujava pràcticament cada. diumenge amb la meva mare CL veure 'ls. Després aquesta relnció es tJa concretar per una sèrie de vivències religioses personals que em va11 vincular més a.Mont.~errat. A nivell de música, a partir de l'any 1973 vaig treballar amb el P . ireneu per a La concreció del Jlllètode. A partir del74 em vaig vincular activament a l'Escola de Pedagogia illusical perquè veia que la numera del P. lreneu era ··ww •· manera, no "la" manera. per treballar millor en l'ensenyament musical. Fins ara tots els entrevistats han explicat la SI'Va vivència sota el dt•nomi nudot· comú de la positivitat. I aquest factor c·ouLi n ua a l'hora de valor ar globa lment 1" amb ient el•· I 'Escol ania i del Mones tic A Montserrat. se li ha d'agrair la globalitat que re- presenta, perquè podria ser una bona escola de música pagam wt. preu molt car tant a nivell humà, econòmic i d'idees fixes. Però no ho és. És una gran TEM A escola dl' música. una gran escola deformació humww. en un cont ext de religió qtte no enganya ni coacciona ningú, i tot això arrelat al nostre país. diu J oan C a&a l ~o. D'aiLra banda. Salvador Mas afu·ma q ue <'I q ue> h a 'isc• ut a :VIontsen·at no ho oblidarà mai. Allà vaig conèixer El \Iessies de Handel. La Creac·ió de llaydll, L"O•·a tori dc ~adal de Bach ... amb l'orquestra del Monestir. amb els mateixos monjos. Això <'ll una criatura de 8 o 9 anys dei..w una p etjn per a tola la vida. Passàvem el,s diumenge.~ a la /arria llegint òpere.s de Wagner al piano. Així vaig descobrir el Pa•·sifal! Si un a c:osa <' ll H han d.-ixat clar e ls antics escolru1s és que no s ' ha dt' pensar e n MontseJTat com el " folklnn: clt•ls t\lH:nlarwts", s inó que s'ha de sab er que l'Es(·olania f>s una escola, un conservatori elemen tal, on els seus alumnes també t·eben una educació i estan al S{~rvci del Monestir per a la litúrgia; i que s' ha dt' d t>bmitifie•u· l' Escolatúa com a centre de capta(·ió dt> po"sihlNi SC'minaristes. Com din Josep Bcnet, nosa[/ res IlO ha víem tingut cap mena de ... ILO diguem ja de pressió. sinó d'al·lusió. ni res que pogttés signijicar lu nostra continuïtat allà com u monjos. Quan surts uls 11 anys no és el moment. 1llés erulat'atll sup oso que, si volies, t'encoratjaven .... però no, i de .fet tampoc no teníem massa contacte amb la vidu monàstica. El Mètode Ireneu Segarra A principia del¡; anys setanta un grup de mús ics i pedagogs IH't'ocupats per la situació de l'ensen yamt' nl mullic·al dd momt~nt van decidir engegat· una reforma en aquest te rreny p et· tal d'ordenar el sis tema t•clll(•atiu musiral a Catalunya. El grup , ent>apçalat pt•l Dr. Villat· Palasí -aleshores Rector de la UrúVI:'nÜtat Autònoma dt· Barcelona-, va encarregar la ronfecdó d'un nou mè tode d ' aprenentatge musical ¡Jf' t" u infants al P. lre nt>u Segarra. Per tal de difondre el nou m<-tode a ls professors de música del nostre pa ís es ('rt'à una in ~o litueió. l'Escol a de P edagogia Musital. La idC'a pa•·tia, donC's. d ·adaptar la filosofia d't>nsen) u ment dc l'Escolania de Montserrat a la r esta d'escoles catalanes, adaptant-se a l'exterior, i pensant que el comporta ment d'un escolà no és el mateix que el d'un altre nen que assisteix a l'escola ordinària, i que ItO té l'embolcall social de l'Escolania. Tli ha 1111s condicionants que.fan que la mateixa metodologia .~ 'etpliqcLi cle manera diferent. La qüestió fou n>dreçnr la .forma, no el contingut, explica PereB lll·és, t[LH'<:omcnçà a aplicar el Mètode a nivell pa •·tic uhu·, di·~IJr{• s a l'Escola Municipal de Música dl' H.ubí (que e ll ol'ganitzà), posteriorment Conservatori Elt'nwntal dc Mllsica de Rubí, del qual ha estat directot· dut·nnt anys in ' és actualment pL'ofessor. La confeC'C'ÏÓ el e l \1ètodt> dt>l P. Ire neu no' olia dir pas lJUl' Catalun)tl e~tigués manca da d e sistenll':. d 'c•nsen~ anwnt music•al. p erquè, t al <·om apunta Joan Casals -mt>mht·e de r eqtúp eol·labontdor {Iel P. [ r t>nt' Uen lu con ft•t· eió del )fètode i un dels f unctado rs clt' rEM·ola d e Pedugogia ·M usical-. de mètodes. sempre se n'han aplicat. al nostre país. De fet. Ca- tahwya lw viscut musicalment durant els anys foscos de l'anterior règim grclcies a persone.~ que. aïlladament i amb twa voluntat de .ferro, han fet ensen ya ment m usical.servint -se de m ètodes que roll eixien, ja .fossin alemanys. francesos o centrem·opeus . .J 0~111 Casa ls t•ns dnscohn•ix, doncs, q nina és la difc1r ènc ia bàsira d«'l Mè tode 1ren eu Segarra dels altres: e/ punt de partida PS, r·om toL~ eL~ bons mètodes act un l.s. el llenguatge 111 u.sicalmntern , que en el nostre cas Ps la ranç·ó popular catalana. F:l Mè tode tf> 8 gt·aus (o cm·sos). dels quals els dos dart"ers han estat publicats t•ecentment. Joaquim Mit·anda. formadm· dc rEseola de P edagogia Musicalí aplit·ado•· dd Mètode a l' Antiga Escola de Mús ica el<• 1'0d"<'6 Català i al Consen •a to t·i de ~fanrcsn , ens explicu c>ls tt·t>ts hà!>íc~ dl'l Mètode : objectit•rJmen t , els trets més clestucatJS del Jlètode són: e.<¡ tracta d'ulla vic•ència musical, dialogant en llfl llenguatge artístic; el cant és el primer vehicle d 'aquest llenguatge i , per tall t. u partir del cant es.fonamenta tot el que és la cult'ura del ca nt tradicional català ; quaLsevol experiència musical és .fonamental p er explicar qualsevol teorització, és a dir, la teoria ha d 'anar precedida d 'exp eriència musical; i, Jrncdment, el lleng uatge s 'intenta, treballar eles d e la seva globalitat , des d e d~fe re nt s punts d e ·vista, com la lectnm, l'escriptura , lu creació, la improvisació o la. Ïll/ erioritz ució de la música. Pet·ò tamhí• cal te nir «'11 compte que cap mètode· no esdevindrà efectiu si el mestre no està prepa.·at per impartit·-lo. ~o voiC'm acabar a ques t r epàs r ecordatori de com vísqut>t·en u I'Esc·olania els nostres entrevis tats sensc pregu ntat· quina difed·ncia bàsica hi ha enLt·e l'Estola nia clt> la S«'" a è poca i la d'ara. Joan Casals en s t·espon: certament. no sé si l'Escolania en la met'a època. quant a qualitat global. era millor que ara. Però el que sí puc dir és que abans hi havia més solistes. 1lixò Ja pen.mr que, en el fons , l'Escolania no s ·escapa del mal que e.stem patint i que des de .fa més de deu an ys constatem els p edagogs : els nens tenen unes veus .fetes malbé, no sanes, a causa de la pol·lució, els crits n l'escola ... ; l 'entorn social genera.l ha can viat. Vivint en nna societat amb zma conLaminació ocústica importantíssima, cosa que fa que parlem nmú ttll ·volum més alt que l 'habitual, i que es nota més et Les urbs que no al medi rural. Això fa que l 'Escolania parteixid 'unniuell de veus menys sa i que hi hagi menys solistes. Per la resta, l 'Escolania continua essent una gran escola d e música. MUSI CALIA R E T R A T GIANNI RAIMONDI El tempo dels veterans Gianni Raimondi pertanyo la llista de noms selectes que va acumulant la història de l'òpera. Convidat pel Concurs Internacional de Cant Francesc Viñas per formar part del jurat, Raimondi s'ha passejat per la Rambla de Barcelona -de la qual es reconeix profundament enamorat- i ens ha fet recuperar aquell esperit operístic que va saber copsar en totes i cadascuna de les obres que va cantar al Liceu . Els catorze anys que fa de la seva retirada no han deslluït cap dels trets que el mantenen en la memòria dels amants de la lírica. Rera la seva presència ampla i ferma, la seva mitja cabellera blanca encara culmina tot un pes específic del vitalisme italià esdevingut art. per MÒNICA PAGÈS SANTACANA 11 2 Q uè ü va fer descolwit· la seva vocació a rústica? -Vaig descobrir la ven. ]o tenia tretze o catorze anys quan el meu pare va comprar una ràdio, i -va ser grètcies a això que ·v aig poder sentir cantar els g rans tenors de l'època, com Dino Mermgigli i molts d'altres. Llavors vaig comen ~·a r a imitar-los i vaig descobrir que tenia una bona veu. Després, als dinOLL anys, v aig començar a estudiar cant, però de seguida va esclatar la guerra i fins que no va acabar no m'hi vaig poder dedicar seriosament. 1, finalment , als vint-i-quatre anys, vaig debutar en el Rigoletto al teatre de Budrio, prop de Bolonya. -El primel' mestt·e de cant va ser Antonio Melandri ... -Exacte, Melandri era w1 tenor boníssim. Vaig tenir la sort que Melandri va venir a viure a Rolonya. Ell clonctva classes al conservatori, però a mi me les feia privadament, a casa se·va. Però no solament vaig ser afortunat pel f et de tenir, casualment, Melandri com a mestre, sinó que, a Bolonya , també hi vivia Carl{) Alberto Capel/i, que era un gran empresari privat que ajudava molts joves taletLtS, incloent-m 'hi jo mateix . Un dia em va escoltar iem va dir: " Estudia Rigoletto que d 'aquí a pocs mesos et faré debutar". Va ser un cop cie sort! Poc temps despré.s em va fer debutar a Lucia di Lamermoor, a Butterfly i a La Traviata. Però jo continuava estudiant, perquè dos anys és poc temps per comença r a empassarse obres com si res. Tanmateix, jo tenia molta facilitat per als nguts. i, defet, els tenors quefan els aguts fàcilment van de pressa afer-se conèixer. -Era el pr·imer de la familia q ue gaudia d 'aquest talent musical? -No ... , el meu pare tenia bastant de veu. Però, en aquest sentit, la família no volia que jo em dediqués a això. ]a saps ... , el món del teatre, la bohèmia. . . -També h a estat deixeble de Genaro Barra-Caracciolo. -Sí, però després de Melandri vaig estudiar amb Basiolo. a Milà. J1ario Basiolo era un baríton famós, deixeble del famós Cotogni, de l'escola d'on va sortir Gigli. Elfet va ser que ent vnig haver cie traslladar a Milà i, com qne jo sempre he tingut un mestre de cant, fins i tot quan ja estava dins la carrera, Uavors, durant aquella època, estudiava amb Basiolo. Va ser més tard que vaig troba.r Genara Barra-Caracciolo , que era deixeble clelfamós tenor napolità Genaro de Lucia. una escola boníssima . Podria dir que Barra-Caracciolo em va MUSICALIA R .. acabar de polir ... -Com definiria la influència d'aquests mcslres? - He après de tots. Les primeres nocions de La tècnica, les vaig aprendre de Melandri, de Basiolo, sobretot tota la qüestió de la dicció , i Bctrra-Caracciolo em va explicar molt bé el fia to. En resum, de tots he tret un profit molt beneficiós, perquè he tingut molt bons mestres, g ràcies als quals he anat millorant la meva veu; perquè si alguna cosa es p ot veure en la meva veu és que l'han educada bé. Si no tens tma bona tècnica, als voltants dels trenta o dels quaranta anys 110 pots cantar més , no es fa bé. - No pot rcp~rcutir· negativament en l'educació de la veu el f et de ten ir· di versos mestt·es? - De tècnica bàsica, només n 'hi ha una.: aquella que ·va deixar esc ri ta Garcia. Garcia va recollir les qüestions tècniques que ta.nt poden ser ·vàlides p er a tenors, com per a sopranos , mezzos, barítons ... , per a tot tipus de cantants, perquè tots disposem E T R A T uEis concursos et permeten, la majoria, tenir /'oportunitat cie cantar en un teatre" de cordes i de diafragma. Per això crec que el fonamental és que t'ensenyin correctament et treballar aquesta tècnica, a assimil.ar-la. No és una qiiestió de tenir un sol mestre, sinó que s 'aprengui correctament sigui de qui sigui. - Llavors, cruè li recomanaria a una pet·sona que com en~ a? -Li recomanaria que estndiés , però sobretot crec que el més important és que l'ensenyi un bon mestre, que no té per què ser un cantant retirat, una persona gran. De vegades la velerania no vol dir bon ensenyament , p erquè és molt difwil per a un canton t gran, com jo per exem- ple, transmetre la manera com ca nta quan ja té la tècnica tan assimilada. És difícil. .. - P er què cre u que r esulta tan difícil? - Ho és perquè el m és important és situar La p ersona en la "via mestra " , en el camí C01Tecte. Perquè un cantant es pot desenvolupar prop d'aquesta vÏlt mestra, sense estar-hi, p erò si es vol superar. aprofundir l'art de l 'òpera, cal que sàpiga enfocar correctament tota la capacitat de què disposa. I això és molt complex. Es evident que tot això es compl.ementa amb l'estudi. Cal estudia r molt, en aquesta professió. -Quines diferències fonamen tals hi trobaria, entt·e e1s cautants d 'aban s i els d ' ara? -Abans hi hav ia una gamma de tenors que ara ja no existeix . Qua.n jo era jove hi havia el tenor lleuger, el tenor líric, el tenor lírico-spinto i el tenor dramàtic. Ara totes aquestes diferenciacions ja no es fan; ara un mateix cantant vol abastar tots els estils. MUSICALIA R E T R A T -Això neu qu1· {-¡, una e' olur iél pos itiva o ncgati' a '? -No, 110 és bo, perq11è lla vors m>nen els ensos de t e nor.~ lírics q11e debuten en ÒpPres dij'írils i s 'pquivoquen. - [quina és la CULISU d ' aqiiC!Sla uniformü zació d ' es tils? -S 'ha esde vingut així perquè no es valoren Lanl els ccullcmts i Pn pPrdre's aquesta estima pels ca ni ants en genero/, els di recI ors prefereixen f er cant a r u na òpera a. nn ccullrtnl fnmós , Pncarfl que no estigui dins el sen rep Prtori, que no posar-/ri un de novell però que podria interpretar l'obra més correclrlment. En això influeix el f et que un 11om conegut atrau més el públic. - C1·eu que és dillciJ t robat' boIW S 112 veus actualme n t'? .. . - Més que trobar-ne .. . , jo, que assi.steixo a ba.stant.s concnrsos de cunt, m 'adono que hi lw veus meravelloses però qu.e es malmeten per culpa d'una edu cació dolenta , p er culpa del mestre que han tingut. Desapareixen perquè no tenen ningú que les g uiï bé. Canten òperes quan encara no estan preparats per f er-ho i això .fa molt mal. -No penso que sigui això. Per f er un bon cantant cnlen cinc o sis anys i els j oves cantants d 'ara no roTen esperar, van massa cle pressa. roTen ser .famosos i guanyar molts diners de seguida. -Engua ny ha esta t con vidat com a nwmht·<' d <'l j u ral del Concurs in ternacio nal d e Cant Francesc Vií'ias . Quin pa per ct·eu que tenen els roncm·sos en la c a n·e ra artís tica d ' una veu? - Potser pci'C¡u è !Ps gn m s veus no s' han p r eoc upat gaire de trans met r e els passos que ltan hagut d ' anar seguin t p er a 1Tibar on són . - Els concur.ws et p ermeten, la majoria. tenir l'oportunitat de camar en un teatre. Ser veixen per f er-te conèixer.fan de tramp olí. - Pe t·ò e n rap•·en e ntatgc mateix. què a pot·ten ? - En l 'aprenentatge poca ('OSa, perquè presentar-se a Wl concurs com p/ Vüïas significa tenir ja un nivell professional, que ja s 'és capaç· de cantar en un teatre. - Podríem dir que els conc ursos s'h a n er igit en l ' ún ic con tt·ol d t> qualita t que té el món dc la música? CATAL UNYA MUSICA I HEVISTA l\fUSl CAL CATALANA CI Sant Fa ncesc uc Puu lu. 2- 08003 BaJ'Celonu Butlleta dc· d omi d liaeió ban cària Senyon.. cb a¡rra.iri' 'l'"' omh ~iirn·~ almru rornpteJllilirNa at~nl'uu! t•l• r.•hut• <¡ur <·I· pre.entaru CO"\SOilCI U El. P \1. \L UE L.\ .\ILS IC. \ C \ T \ . LA_-\. pel pagamt·nt ol" la""'"' >~t h<<ri¡wió a --cxrALL Y\ \ )ILSIC VrtE\' ISTt\ \ft.:SJCAL CAT.U..\"\ \ ... , - Entitat '\.. _\~f.JJ ria Ui¡dt t•untrol V' ComJII<· DDDD DDDD DO DDDDDDDDDD Titular ------------..UanrlCai..~a -----------\~i'ou·ia - - - - - -A d n'~u ~¡.ni'Ïfi l'oiJlnciú - - - - - - - -- - - ~i~na tura Cal nmtJiir Ics dor/e,, - - - -- t'O rt'f't'lftmt•nt Bu tllctu J¡• s uhs c l'i[l<!iÓ NoU! i cogn olllh - - - - - - - - -Cu rr<:r - - -- -- - - - -- - - - - Pr·••fl'~'"i6 - - -- -- - - -- Poblacií> - -- -- - - -- -- - - - - 011•. - - -- -- - Pro,;nciu - - - - - - -FarP t>rt'rliu lïm¡mrl ntiljantunt Dc"itjo ~ub:!c·riun·· m n pnrtir ell'I nlmwro tult"•lmrwari adjunt. amb la quota un uol rlf' :4.975Jllco;;. O O ~t~mt•.,trn l tll~ :!.2:!5 O -- T o•li·f•llt - - -- -- - -- - - - O O durniriliut"ilJ hant"ària. ------- p ... r a ~uh'-t'rÏJH'ÏQn ... u l'(•·lrangt•r. con... ultc.·u ciJ•rcu. . MUSICALIA R E T R A T ro. Ara els grans mestres t·oleu ciutat on t·isc. a Bolonya, la gen t -Sí. pol ser sí. Però això es pulcritud. netedat en la música. jor·e t•a molt a l'òpera. Hi t'a i , comprèn , perquè, mira , ara. - I creu que ai.x<), ajuda o d<•::.despr·és. a la sortida, pots t'eure amb la televisió i tot.~ els mitjans ó? teqll·etaci in la mer·eix moltíssims s ·esperen perquè com d 'informació. de seguida se sap elsfrrmin autògrafs els can ta nts. -Penso que alguna cosa es qrLi ha g uan yat aquell premi, qui perd. Abans l'òpera es vi via sobreI totsjoPes! J o l'aigdebutarl'cwy és el millor. i això vol dir lïnici tot per al moment culminant del 11 i he cantatfins al 80 i P ll tots d'una carrera per al g uanyador aquests anys mai 110m 'he trobat lluïment del cantant; el príblic esd'un concurs amb un mínin~ de Ull teatre buit, sempre els lte visrenom nacional o internacional. p erava. molt el moment més c11gid delcantcmt, musicalment parlant. tos pleus . És clar que un cantant Sí, t rec que (>s l 't'wica via per ferAra el públic em sembla més ji·ed, més conegut atraurà més públic se conèixer més rc'ipidament, i , ja no es viu tant l'escena principrtl que WL altre, però l 'afecció dubto sobretot n ni vell intern acional, que es p erdi mai . en què el cantant pot lluir-se més, qne, de fet , avui dia , g airebé és el - Sel'i n cor r ecte classifi ca r-lo més important per tenir un a car.fer més filigranes, uru tot es vol pulcre. més net, més lt o m. m a ti' IIOL' csp<>c1alitzat en ò prco rera brillant. it a lia na'? r·a -Pot ser que no torni a l ' l'll i -Ens agradaria que en s parlés viar o més a vial és un a qii<•stió - A mi no rn'ag raden gaire les de l 'cxp1·r if.ncia dc can tar al cosetiquetes. És evident que per a mi només d e m ories? Lat dc Ma r ia Ca Ua!'i . la música italiana és es- I Ulli/... Tinc molt pecial pel simple f et que bon record , sobretot d e sóc italià. Em se11to culla meua estrena a La Si hi ha alguna malura que ataca fàidentificat turalment Scala de Milc'i de La cilment els cantants d'òpera, aquesta amb l'esperit que transTra\' iata amb ella. amb met w1 Puccini o w1 Dola Ca llas, cantant al seu és la vanitat. Per això, persones com ni;;etti. Això és lògic. costat; La Travi a ta que Gianni Raimondi sorprenen el profà Però fiO per això he deit'a escenificar Luchino que té el privilegi de viure una mica xat de cantar composiVisconti. Preciosa Tral'artista com a persona i no com a intors no italians. Penso viata! ... f d esprés vaig tèrpret. Raimondi pertany al gènere que el millor és fixar-se en cantar també amb ella Lu cia di Lanunc n noot· , la qualitat de la mú.sica ; humà que ha sabut veure i escoltar la quan la mlÍ,sica és borw , Anna Boll'na, que va ser vida des d'un escenari; que no ha creés de qualitat, se sit.uo nn altre g ran èxit a La gut la fal.làcia dels falsos escollits. més en llà del seu origen Scala . Des de la seva trona d'experiència, geogràfic o cultura l. - Qu ina imatge en recorda, d 'oll a? -Vostè com viu el f d aquesta veu de l'òpera sap com encod'es tat' r etirat dels tea-Ah! Molt bona. .lo manar el seu domini de vestir el tres: com un alliberarnenl sempre m 'hauia a vintemps amb l'optimisme dels bons plao com u n a resignació a gut umb ella ... Era ww ers que té la vida. Tota una " òpera" què ha de fer fr·ont lot ca ntant per:fe cta , feia d'escalfor humana. cantant eu un m ome nt o els assa igs sense cap altre de la seva vida? sempre equilmcació, - ]o no ho trobo una era la primera a arri-És evident que el teatre s 'ha resig nació. És un fet natural. Va bar. Després dP la primera jitnmodernitzat en tots els aspectes, arribar un di.a en què jo comenció, e11 les alt res, no canviava prela de tant s'exigia no abans no ual. ig ça ua a patir per l'estat de la memai: h o feia sempre coL rtnC ni , va veu; lla vors buscava un remei canvicwa ni un punt sència escènica com es fa ara. El públic també ha can viat molt ; ràpid , w1 xarop, o una injecció ma ... Boníssima, boníssima. am té un nivell cultural més alt que m 'ho solucionés ràpidamen t. - Cr·cu l [ UC hi ha d1ff'rèn f'ies qtte fa uns cmys, la gent llegeix En ca nvi, des que estic retirat , e ntre la in t(•rpr·ctació actual de les obr·cs i la quP es feia q uan vosmés, sap moltes m és coses que em llevo al matí i si d ic bon dio a tè can tava'? la meva dona i em. srtrt un gall abans, la televisió wmbé Ir a influït molt ... El públic que hi h a m 'és ig ual, ja nom 'importa. Cal - ftra l'estil rl 'intt>rpretació és a ra és molt més exigent qne 1d ten ir en compte que j o he estat 1nés modern. Abans hi h wvia tota d'abans . drwwnt dels escenaris 33 a nys , una tradició ora l entre els directors d 'orquestra, que incloïa ma- Pensa qu e l' òper a ta mbé ha que he fet 300fun cion s a, La Scar·ia, minot·it.à més esdevenint anat partitula la de Milà , que he cantat 28 òpeen estaven no quP tisos més elitista .. . ? res , i tot això implica nw ltct ten ra però que, t,or1m ateix, es .feien, es transmetien ; ara només can-No, ai.:cò no és cert, perquè jo sió, nervis , concentració . Per ten allò que està escrit, com em sempre he vist i veig els teatre.~ nixò potser esta ria més d 'acord a plens, i plens de gent jove. A la considerar-ho un alliberament. comentava .fa poc Mag da Olive- ;;: E -~ 11 F,l' ;::¡_ ~ .112 MUSICALIA PRE-CRÍTICA CATALUNYA MÚSICA PROPOSA Maurice Ravel per VICTÒRIA PALMA n 1·l lll'll~ l·u•.nn cir mà de I'A !.tHH' ia1·ió 1le )lúsica " I)u Cnmt•ra · ', fit•I dia 8 tlt• frhrPI' de 192-~ , s 'ammdava nií' ~o1·is un gt'an t>sdt•veniment: "Poti l'ili jn donar als M'llYtli'S sotis una no va <pH· e· ls nmplir¡'a de jnia ( ... ). F:s tt·ut·Lu de l'orgunilzat·ió d'un con<'l't'l clt·tli!'ut n l'il·lns ll't• compositor f•·u nc·ès, una de les m{·s g•·nns fib•ut·cs naus it'uls conl emporiinics, Malll'il'c Ha vPI, 11111h l'I qnal lwm nn·ibat a un aeonl Pl'l' vpni1· a c ol·labor·ar· e n <HJlH' HI csdt•veninwn L a •·Lístir . amb tol i qtw, JH'I' aix!',, Li ealdt·à dcs plaI;UI'-IW I'XI'I'('S!HIIlll'nt des dt> Ja seva h u iJitu ul l't•si tlèneia. a Montfort1'1\maury. En PI(H'Ograma. hi figm·anlll inlcn•ssantíssin•rs p•·imcrcs auclic·ions, junlanwnt amb ol)l'eS ja conpgudcs, p e r u 1\•xeeució dc l es qual s, ult•·a f'l se u p•·opi au t o •· , comptem umh ahn•s a1·tis tes ft·anresos de r•·imt'l'a eatego•·ia,. Així , e l diumengt• 18 de majg de 192-J., es JH'C'St'nlà , p r •· p r·ime•· cop a Ba•·celonu, Mnui'Íee Ravel (18751937). Ja ft•ia més dl' quatt·c mesos que en l'ls programes Jds concet·Ls de l' a sHoeiar.i6 " Du Cu m{•r·a " s · anunciava mprr~t esdeveniment musical. Ell"t·stivu l va t•s ta•· integrat pr~ •: dues s ess ions : un p rintcr con cert, amb oht·et~ dt· Ra vrl, i nn segon, cele brat dos di•·s des¡ll'és, dt·dieat a la música c01·al eataluna i estr·angera, en honor dc Maurice Ra vel, a càrrec de l'Orfeó Catulà i sota la dit·ecció del mesLl·e Lluís Millct. En el primcl' com·cr·t, a més de la participac ió de Ravel, també hi figurar·cn la cantatt·iu fr·ancesa )lar- E 112 crllc Gcra r·. amb e l pianista Hoh<>•·t Casadesús ( l899-19ï2). t•l 'iol inista l\farius Casadesús i t>l vio lon rt·IJjs ta Robe r·t Mat·cchal (els Cusadcs ú s pe•·tanyien a una família clt> mús ics f r·anet·sos ori~inàda d1• l"ig u e •· e s) . S ' i nt t' r p ,. el u •· t' 11 v 11 i t obr·es, dues dc les quals, T :::ig an e i RottS(Ird (l son ame, t'!l )11'1'Sl'lllUVt' l1 pe rpi'ÏJlll't'U vcgatla. Enoeasit'1 d' aquest Fes tival, Ravel va fe•· l'honor a l'Associació dc Músicu " Da Cnmer·a ", de l'estn>:na mundia l d ' nquestes obr es. Un dels objec tius més importants dc l'Ass ociadó tlc Mús ica " Da Cam e•·a " era e l d c por·ta•· u C utulunya els més gt·ans intèrpl'f•ls i cornposito t·s d el mom r nt. El f!'ln·et· dc 1923 vingué a Bat·celo na Seq;ei Prokofiev. una pe•·sonalitat gait·ebé desconeguda en aqueiJs m o ment s . L 'any següent r Asso<·iadó va convidar una dc les fig ures amb més p t·estigi i vàlua dt>l m onwnl, un nom ja con sagrat. com bo era el de Maur·ice Rave l. "El ret de la Sl' Va visitn, i d ' altt·cs pe1·sonulita ls dd món mus ic al. amb l'ext>c u c ió d t> lt's Sl'VCS obres'', ruu l't~ srncnlal J.ll'Ognuna, " t·epot·ta•·ia, pe•· a la vida musiral barcelonina i ca tala na, un g t·all avenç pel dest>m·otllament tle Iu nostra música, i també en Ics •·cat·cions que puguin ocasiona •·, l' t•ixamplament d'hodtzons que ens I'CJ-101'tarà, i per l'afinnat·ió f' n nos altres mateixos i l'e mula c ió que e ns pot sugge ril· e l cont•·ast i l'e xe mplr d<>ls grans m es tres conte mpo ra ni s . Cr eiem , doncs, inte r essantíssim i dr necessitat insistir eu aques tes visites( ... ) . Benving ut s ig ui Maul'Ïct> Ravel''. r···· En e l suplement del programa del t>onc·cr· t es va t·en dedicar nou plane, a la vi cfa i l'obra del compositor, a la •·c·laci ó amb altres músics, a la innui'•wia rebuda d ' altt·cs artistes. al comrntari d e les composicions mé-s eoncgudcs, i a la traducció dd text de l<>s rançons del programa, amh t•·adncció aplicada a la música, feta per .I oaquim Pe na. La ·'Revista Musical Catalana" , PI III('S de maig-juny de 1924 va publicar Ltna r coseuya del concert, cu Ja qual , a més d 'explicar el contingut d ' aques t , puda de l'agraimcul dc Ra vt>l pel magnífic a colliment que va tcrut· per part del públic que omplia t>l Palan de la Mús ica Catalana. Dr~­ prés de signar en l'àlbnm dc l'Orfeó Català, Mam·iee Ravel. molt emocionat. va donar les gràcies a tots els assistents. Durant el m es de feb rer. a Catalunya Música, r ecordat·em Mam·ice Ra vel. A. l'cspru monogràfic dels rues 28 deft>bt·er al4demarç pod•·em sentir algunes de les obres més r·cprrst'ntati vrs de la seva producció, com a1·a Ma mère l'oye (1908), Valsos nobles i sentimentals (1913), el Concert p er a piano , per a la mà esquerra (192025), la Valse (1919-20), Gaspard de la N uit (1908) i la Rapsòdia espanyola (1907), e utt·e d' altres. Els altres tres espais rnonogràfirs, aquest mes els hem derucat al Carnuval (del 7 a 1'11 de febrer), a la música escrita pels compositors mcricans (14 al ] 8 de febrer ) i a la música oblidada (del 2l al25 de fcbrct'). Aquesta és la proposta pet· als monogt·à fics d 'aquest mes de febret·. d ' una a dues del migdia. com st>mp•·e. a la sint01úa dc Catalunya Músjca. Els programes de CatalWJya Música "Galeria d' Intèrprets". Els dimarts, a les 22 h per CONXA TRALLERO A IJLII'SL<•spa isetmanal vol ar·oslar· l'oicnl nia ligt11·u d' un iolè rpr·ct tot mosll·unt difer·ents faccL<·s rlc l' m·Lis tu, és a dir, podem cscolLa•·-lo fr·nL dt~ Aoli~ta r•nmig d'una fLu·mut·ió OI'IIUCSit·al o fo•·mant part d' un grup de r:amhr·a. L'objectiu d'atLuesl es pai , •·sLJ·ucluJ·at en fonna de petits cicles (4 o 5 RC imanes) dedicats cu da vegadun un personatge rlifcrcnt, és penetrat· dins t•l fascinan t món dc la inlt'rpt·¡•tució el!' hnaccl d' un vir·tuós, d' un músic· que ha ronsagi'Ut tota la seva vida i ci seu nr·L a fr•· d'inlcrmrcüm·i ent1·e el compositor i el públic. Si an<llitz('Jn dc- Liogudam!'nl el paper tiL' l' inthprt•l v¡·urem que aqut"sta funció dc missulg<·•· rt•q uc t·cix una sè t·ie el•· qualitats artístiques i humanes 110 gens fii••ils dc t.-obar i que marquen la fronll••·o eni re el qui toca con:eclamcnl però IIC) nns ri iu t·cs i el c1u i fa rr'viut·c la inspi1'twi6 del ct·eador·. Et món dels intèr-prt'LS Í's, seus rl uiJie, complex. El tlonrini tèt·uin1uc s ' ha d'ullsolli· fa uet•essal'Í passa•· moh<•s hot·t•s u solcs amb l'insLt·umcnt, la qual cosa pol comportat· w1 cet·t aïllament dc·l miJn i una obsessió per la virtuositut; rl'ultnt banda, acruesla mateixa solit11cl pollam- bé se•· el germen d'una at· Litud d ' intmspecció i d'enriquiment interior· que faL·i liti una c•ompr·c nsió més profunda i humana dr la música, facultat indispensable pet· comunicar i transmetre allii qu•' vol dir· l'autor·. Dt> vegades la pt·imt•r·a nola d' una ob•·a ens fa vihrur· de tal manent que s'estableix una meua de situació màgica en què cada u ou so é-s rom u nu font tlt• noves sensacions i emocions; c•u¡¡ sentim lt·unspot·tats, clcvuts cup u r·cgions cthies ... , d'altres vegades, més fn•qiienlmenl. no aconseguim sinó una impt·essió analítica i mental que l' intèrpn·t c~uc estem escoltant " toca bé" pt·•·qui- nn equivoca notes i a més bo fa molt .... MUSICALIA PRE·CRÍTICA ..... J r pre~s a , pcr·ò no tt>nim cup Sl'n~ació màgica ni senlim cap t'llloeió .. . , és la tècnica pura. \llò qu e carar tt'ritza una bona inter1u·ctarió l-s, done~. la r apacitat pt• r· t•·a n ~mc tl'l' ' ns el ~cntit to a) de r oiJra ta l eo mJ a VUCO IW(' bt·c r autor· . Ja l'a pat ita t pt••· posu1· Iu ti'c·nicu instrumental al sen 'ci dels 11spcctcs t•ssencials i poèlics de la música: ¡·n definitiva. la capacitat c({' lïntt•l'Jll'et rle s<·r un bon canal. p•·ou culti vat, Jli'OU humil i alh ora prou l' I'CIItiu ('(llllfW I' cl t: i,lll' nuit· fl!'l'llll ljà S CU lOtu Iu hcllc'SU dc l' oiJI'U d' m·L. o hem d'llh lirl a~· , pc•·ò, que ¡•I píahlic valora <:ls uspcr:ll•s dt• llJ'iJJanto•· i dc dc8trcsa intt·•·p•·ctalivu , elf' vegadc>s, molt mé s qull alt •·cs t¡ualiluts; això Í' s una pressió r eu! que: pn teix c' lmí•sic· i lJIW rn albrun ens pot l'er tlue t•·ebnm més l'ls asrwetes tè('IIÍCS qu e IICJ c•)H ex pn~ssius . AJ voltant de la int<·r¡wetu¡·ió hi ha Lot un món ro nH:rdal, amiJ Ics seves lleis d c merral, qu e delt' rmina una escala dc valor·s que Í's la qu e "ven" i ala qual és nef•essar·i ad st'l'iur·e's si es vol tr·iomfm·, i P<''' això no srmpt·(' t l que té ml-s èxit é~ més bo qu alitativunw nl padanl. atès que hi ha un secto1· ampli tlt• públic que \'alor·a rxer.,si\'umcut Ics ··acr·obàc;ies'' tèc niques qur lf'IH'II eom a única finalitat r i lluïment dc l' intèq)l'cl. L·ar·Lista complet , aquell que sl'mpt·e en s ofc1·cix una nova visió dc la música. més viva i més rica, ha dt' set· capaç de " •·ecr·c:u ·" l'ohn1 music-al , ri c lrnir un gran •·csp<·c·Lc i f·ornpt·cnbió cup a la figura del l'Ompositor·, ¡·osa qu e es reflecteix en una gr·an firl clitut ui significat del seu llengunlgc p cr bé qunllhor·a ha de se r ell mutcix, ha de manifcstut·l ' cfcctc qu e en ell fa la música que interpreta; no és un canal passiu, sinó 1111 c:anül que energitza els sons qu e li uJTi bcn , fi11 s a donm·los nova vida ; 1111 c:anal qu e éti capaç; d ' Pxpc·rinwntur· l'ls :wnümcnls que comunica. Tot això per mitjà elf') conei.xemcnt ex tl'ns de l' inblnum·nt i la tècruca , la qual és nn mitju d'ex pr·essió al scr·vt·i de l' a•·t, mai no un objec tiu r n ella mateixa. "Galcr·ia d ' Tntèt-p rcts" us po•·tu difer ents instr·um¡·ntis tcs: cantants, violinistes, pianistes, nautistes.... de vegadb podrem escoltat· gr·a \'a cions fetes en dircete en un eo nt•et·L i d'altres se ran gr·a\'aeion¡, d·es tudi. AJ~,runes seran t·cet•nts i fl'tt·~ amh la Ll't nolob.;a més actual i d·altr·r~ tindr·an un valo•· dorum('ntal pet·ò ser·nn més impcl'fecles d es del punt de vi.,ta lèrnir. En quaiRI'vol cas, us pr·esentr' rn m(rsil'S tprc han assolit ull lloc important dins el pnnon11na musical del nostre segle, sense· valorar Iu se\'u qualitat o la seva capac·itul d \·mocionat·-nos . La fc•ina dc clrcidir· és de l' oit>nl. J o pen so que no Nd ser· músic o c•·udit pe•· fer la cr·ítica d'unu inlt:t')JI'ClariÓ, Lan sols cal seu•·e, tancnt· els ulls i escollat· amb el cor·: si Sl'nlim qu e ens ng•·ucla, si sabem intcr·ionncnL qu e ul guna cosa pussa dins nosLr·¡· ... , ~i ho snhem sense necessitat dc pensar· si In intc·r·prrlueiú í·s massa lenta, massnforte , etc. , Í's qut~ es Lructa d'un músic autèntic, d·un músic r¡tw u·aJlSmet alJò qtH· el t·omposito•· volia dir·: e..s Lrarta d'un Vfr·it:cblt" intèq11·et. Balada torna amb la Simfonia 11 Lausanne'' per CARLES LOBO n la gran ofcr·ta 1lc compos.itot·s eatulnn¡; qu e l'n s propos a la t c mpo•·ada d·cugunny dc l'O•·qrH'St.ru Cjnlal de 'Barcelona, uqucst nws cic febrer· del 94 li toca el t orn u Lleonard 'Balada. Seguint, doncs, Iu volnntat d ' atrucsta secció de la r·<'vis ta (comentar la presència dc la m(rs it·a d el nosa·c segle a ]es s ales <lr ronrrrl catalanes), no podem dc>i.xar· ]Hissar· 1' ocasió de tornar un cop m(·s a la producció d e Balada. P er a aques t mes l ' OCB n ' ha pr·ogramatla quat·ta simfonia, s ubtitulada Lausanne. i cscr·ita c ll992 p e r· comanda d e rOt·ques tr·a d c Cambr·a d c Lausana amb motiu del SOr anivrt·sud d e la seva funda ció. Jesú s López- Cobos e n va a ssegu rar la prime r·a audi c ió mundial el d esem1Jre el· aquell mateix a ny i a la mateLx:a ciutat suïssa d el s ubtít ol de l' obr·a. Del que es d esp t·ion del comenhu·i que ens ha fet <UTibar el matrix Bnlada , som davant d ' una olwa que segueix fil. p e r randa el que ja s'ha dit ací en altres Of'asions sobre Ics <'ai'U('te rístiques cle la prorlneciú d ' aquc~;t compositor catalii. És a dir·, elmnntenjmcut costi el que costi dc la plcnu llibertat del compos itor· i independència de l'home, qu e no scm¡rn: Í'S possible a conseguir. L'autor· ('S desmarca volu.ntàl'iament dt' quulsevo l possibilitat d ' rtiquctamcnl at'adèmic, estè tic o d e modes més o men ys en voga. L ' ú s i contrapos ició d·cle m c nt s tèenics adscrits al passat i al pr·¡!sent confi.,ITlll·a en la SimfoniCL niÍm. 4 un color eclèctic, tal com bé diu P ete r E. Ston e al seu article al " New Yo1·k Times. ' : " (Balada) ha viscut a Bat·celona, antiga cintat amfitl'iona dc Gaudi i Pica sso en <ruè els v<·lls can·erons des emboquen en modernc•s avingudes ... així la seva mús ic a ... compagina el vell amb d nou " . Llegim ara Balada: En nqnesta. E simfonia ens /.robem am,b diue~N es tècniqttes a1 servei d 'un e.~til. Es a dir, procediments CLleatori.~ , i 11.~/a n ts minima.listes, estrats sonor.~, r lu ster·s oposats a consonàncies, suggerències melòdi.ques contrastant amb sonoritats tenses. Això f>.~, l 'antic CLmb el modern, com una síntE'.çi del conservCLclor i el contemporani. Lleonard Balada 3 e. -~ ... El Aques ts contras tos tantbé si.mLolitzen cl' alb'l.LDa manera i sense p•·clcnsious pr-ogt·amàtiques la fisonomia fí.sica d e la geogt·afia s uïssa: Les ~Juggerènc ies del gretL i l 'agut. no so- lament en les tessitures sinó també en lo. intensitctt dramàtica, estan associades a les vall/! i mnntcwyes tan Clll'lLCI.erístics de la regió: es t·cfcr:cix a la ciutat d e l subtítol, és clar. En la multijus tifi ca ció del mot Lausanne, Balada ens cliu que també cal notarhi les connotacions ètniques de certes idees utilitzades. Això no implica tettdències nacionali.stes, sinó al contrari, ja que les textures i Les tècniques ntilitzades col·loquen l 'obrtL en un pla categòric uniuersal. Si h em d e fet· ca s d e la crítica apat'C[,.'l.tda a S uïssa d esprés de l ' es tt·e na de la S imfonilL núm . ..J d e Lleonar·d Baiaria , a truesla és u.na obra brillant i amb molt color ... que va convènce r· e l públic i va obte n.ll· Ull p·an èx:it. Caltlt·i\ a costat·-se al Palau i es brinm· s i és ve r·itat. TEMPORADA ORQUESTRA CIUTAT DE BAUCELONA 1993-94 Simj'oni(l mím. 4, Lcwscmne, dc• Llconat·d Balada Or·cru csLJ·u Ciu tul dc Barcelonu St·t·gc Buudo, director Puluu ti c la Música Catalana Di"cnd•·cs l l febrer, 21 b. Dissabte 12 febrer, 19 h. Oiumcng<' 13 fcbt·cr, 11 b. ~: 112 MUSI CALIA PRE·CRÍTICA Estrena catalana clel Livre du Saint Sacre cie Messiaen a l'Orgue cie fa Cateclraf de Barcelona pere. L. A qur~> t mrs de frbr·ct· r i cíde I' Or·¡;ue tiP la Catedral de Uu rf'rlunn qur organitza Eur·oconce rL rns té pt·epanHiu 111111 stwpt·rsa mnb car·àctet· d 'eft' mi\r·idc musica l que no J-IOdcm 1HIS8 Ut' Jll'l' nJI. Es Lrnclu dr l'cstr·cna a Catalunya 112 40 100 de la dtu-rr r·a gran obn1 per· a or·gue d'Oiivit·r M1·ssin¡>n, el Liure du Saint S (lcre. ProbnbiC'm enL l 'obra més lJar·ga t'bl'l'ita mai pet· a aq uest inslt·ument {2 hot·es dr durada. i d'aquí que t•l conrrr· t que presentem s 'hagi programat mitja hor·n abans del que és habitua l t•n <Hiltrsl dclt• a la Catcflrnl ). que el eumpositor fr·ancès va compondrr després dels vw t anys dt'clicals a Iu sc \ a òpera Sant Fran cesc d 'Assís. Exhaust JH't' aqtH'll esforç, Messiai:n, u l'relat dr ï5 anys, òecidi no tor·nar n c·c•mpond n·. P l't'Ò 1'encàr t·cc d'nua ¡.,11·;m oh ra per a orgue provinent dC' Or tt·oit i tle la Cuilde d ' organis tes umt•riean s va esp et·ona r· McssiUrn a continua t· creant. Escrit, uones, e l 1984. e l Livre s' cstr·c·nà a Drtr·oit 1'1 dc juJjoJ de 1986 al Mct·ton S. Rico Memor·ial Orgn n dc Iu Me tropolitan Mcthoclist Chur·ch. f' ou Al mut Rossler qui n 'asse¡,'UI'à la pt·inwr·íssima nnmdial davant de 2.000 or·ganistes professionals. Així va ser , doncs. com després de moll:, anp, dc centt·ar· la seva atenció l'n C'lahor·acions sonor·cs per a grans fo r·macions, el composítor-or·ganista es va podc·r· r·rtrohar· amb ell mateix en la pràctica d ' un cat·a a ca r·a amh el seu propí instr·umenl. Tal com s 'esclcvé al llarg de la història dels composítor·s. en an·ihar a les acaballt>s dc Uurs Yides, sembla com si exjstís la necessitat de recolli.r sr t'n una rnPn ll d'unàü si global , d ' nutondl cxió final i clefinitíva. La medi tu rió oeí s'••ndinsa en el profundíssim autocompromís religiós, Uiut·ant-sc a una gran meditació sobre r ni'Lc de fe essencial del creient, la presè ncia real d el cos i Ja sa ng dc Cr·ist al pa i al vi consagr·a ts a l'altar du l'Unt la missa. Des del punt de vista humà. Messia('n r·evisa al Livre du Sainl Sacre l'evolució i cr ei.xement Josep M. Mas l Bonet de la seva pròpia fc; music<llment 1· obra r esumeix tota la se\ u prod ucció. L'obra ens qüestiona ¡,obre la ft•. l'autenticitat dc la ;,c,·a r firària i el significat últim de la presència totpoderosa d e Crist en les nostt·t>s ";des. Les 18peces que comprenen el Li l're. de dura de, entre eh, 2 i els 15 minut;.. s ' ordenen estr·u r tu ra lnw nt <"n un tríptic cíclic in tem. Les pdmer es (l-4 ) són aNc s d'acloració daYanl Crist im isihle pcr·ò pn·sent realment al Sant Sa¡,;r·anwnt ( I. Adoro T e: 2. La source de vie; 3. Le Diu.e Caché: 4 . Acte de Foi) . Citem ar·a Messiacn: Totes Ics gràcies que el Crist ens ha mos/ra/ dnrant els d~ferents 1110ments dc lo seva vida terrenal tenen st>mpn> la .~t'va virtut i ens és mostrada a cada festa de la litúrgia . 1iques /u idea ha (!M Ot a bastament desenvolupeu/a al meravellós llibre cic Dom Columba Marmion: El Crist als srus Mi!.Leris. 1 és especialmenl per u la Comunió Eucarística que les grc'i.cies dPls Mis teri~ de Crist ens són donades. Les peces qu.e segueixen , clones, (5-1 1) descriuen cada Misteri cle Crisi. per ordre cronològic . Són: 5. Puer Na tus est nobis: 6. La manne etle p <lÍn de vi e; 7. Les t·cssuscités e t la lumièt·e ch:vie; 8. Istitution de I' Eucharistic; 9. Les T énèbrcs: 10. La résmTPrLion du C lu·íst; 11. Vappar·ition du Christ eessu s rit é à Maric -MadelPin l' . Aquesta última p eça del segon cidc fs la més desenvolupada delr·t>nrll i dur·a uns 15 minuts apt·oximadameul. Pet· fi. dc les peces 12- 18. deixem la cronologia dels esclet•eniments de la vida de Crist; som dins l'església actual p er pregar-li en el ant Sagrament. Així: 12. La Tran"substantation: 13. Les deu:\ mtu·aílles d'can: 14. Prière avan t la communion: 15. La joie de la Craee: 16. Prihe ap r·és la cornmLulÍ.on; l ï. La préseuce multipliée: 18. Offrandc l'I Allehúa final. No podem oblidar. abans de tancar aquest comentari, la fal·lt>r·n qne Mcssiaen sentia p els ocells i corn aques ts animals són pt·esPnts a les se' es obr·es. L 'estudi que en va fer· tlcls sens cants va servir a L'autor de font d'inspiració p er a molts motius efet·tistes i melò<Ücs. En a crues ta ocasió la JJnrtitum t·elaciona els uoms cil'ntífírs, en fr·ancès, en anglès i aleman) d'aquells ocells el cant dels quals nm apar·ei..xeut al llarg de r obr·n. la totalita t dels quals són autòctons dt>ls del'eJ·ts i geografies dd lloc dels fets : l'Orient :.\1.ítjà: i hi apan·i.xen un total d'J 1 cants d'ocells diferents. Aquesta és. doncs. Ja gran ocasió de poder sentir en concert Ja integr·a l del Liv re du Saint Sacre d'Oüvicr Messiaen, en Ja versió d l' J osep Maria Mas i Bonet. Una ocasió històrica Pn ser·-nc> l'estrena catalana i poLst'r i gaü·cbé única. ja que es tracta d ' una d ' aquelles d 'obres dc gran enver gndur·a molt earament progr·arnades. IV CICLE DE CONCERTS " L'ORG UE OELA CATEDRAL DE BARCELO NA" Le Lícre du. S aírrt Sacre d ' Oihier \Uessiaen Josep M. J\J3J! i Bonet , or¡wnhta Catedra1 de Barcelona Dimecres 16 de febrer, 19.30 h. • MUSICALIA PRE·CRÍTICA Dutilleu.x: la inclepenclència cl'un co111positor inclassifica•le per C. L. n mé¡, d'una oc·usió hem tingut la voluntat de pr·esrnta r UI(U<'Ils composilcH'S C(lll' poc o molt són r·elutivnmcn t desC'()IIt>guLs, pt't'Ò que no per no ser untor·¡; umb un gr·an rPeoneixcrnent deixen dc sc·r· importants . El ca tHieg d'llcnl'i Dutilleux (Angrt·s, Frunçu, 22 dr genpr· 1916) és prou importunt (no tant quantitativament com qualitativament) com pel'flc•dicar-hi In nos tra atenció de la nHrnfr·a mi'·s rc&prrtuosa possible. Dutilleux ha f'sdrvin:,'l.rtun dels eompositor·s clau en la mírsira del nos u·c srglc a Fr·an~a, i per· extensió a tot arreu. La seva por abuudosn pt·oduccció ha mer·cs<·ut el n•conrixf'me nt wJànimc amb c·r·ítictucs coincidents en cadascuna dc l{·s i<eves obt·rs -tr ebaUadí,;simes, mudun•s ... -. una cttriositut en 4uè tntdicion ulistes i avantguardistrs sr srntt'n identificats. DutiUcux , però, és un simfo nista, i rll mutrix t'ns r·rsunwiJ.: les constants Jc les seves obres: ... pel que fa a la E r .s e f\ I u ;t , e !- -S d ·- '· a ·l e n s t a y n s 1 ó .I r a !I • forma protnro allunyar-me dels qnadres prefabricats amb nna evident, tendència a l'esperit de vcl1·ia.ció. D'altm banda. tinc una predilecció per uno certa matèrio sonora (fent prevaler allò que podríent dirne "la joia del so"). Segnida ment, refuso Iu nuísica programàtica, iencara més: tota nuí.sica cr1rregada. de "missatge", amb el benentès evidentment que no I'Ptrec al 1wstre art una significació d'ordre espiriwal. I, perfi, en el pla més tècnic , tinc la necessitat absoluta de lcL tria. de l'economiCL cle mitjCLns. Tomàs Mar·co ronobor·a t'I que hem dit al qum·t volum Òt' la seva Història gcnernl de la miísica (pàg. 166): "Una figunr indcp!'ndientc con una lt'nta, pero inequívocamente asf·endcntc t'H rr·c r·a , basada en una ¡>I'Od ucción n·la I iva me nte esca sa, es H. Dutille nx. M ús ico dc lcnguajc nwrl llrno pcru ujc·11o a la vanguardia, c ulti va umr mír s ic~a refinada dc enorme pcrff'ec;ión fol'llral. .. Su obra dc mits amplio eco intemadonal Llegara con e l conricrto punt violo nedo y orc.rucsta titrrJuclo «To11t un monde lontaiJl» ( 1970), escrito para Ros tropoviteh. Dutillcux t'S un compos itor de difíl'il elasifirución, <Jllc ba IQb'l.'ado una postu1·a propia capaz de revelar un real intct·ès." Henrl Dutllleux I precisament l'obr·a t¡uc t'nH ofereix POCB aquest mes dc febt·cr· t'S aquest Concert per a violoncel. Poc abans el e t•cbre r enc:l t'I'('C de Mstislav Rostr·opòvitx dc t'O mpondre un conCl't't pc.>r a rll, Dutilleux en va rebre un del Minis ti'J'i el" Afers Culturals ft·a nc~s per· t'SC l'i 11 t't' un ballet. P e r a aquesta ob r·a l'autor pretenia inspirar-se en Fleurs du mal d e Baudclain•. Va t'<'nttnciar al ballet. pe1·Ò Ll O U la vena inspü·adora baudclc ri ana; l'ohnr inclou, per tant, di ve t·scs ci taci o n s d el poeta . Cadascuna rle les cinc pnr·ts en r¡11c\ es divideix l'obra fa al· lusió a la poesia dc Baudelaire sen se pr·lltrndt·e explicitar-ne res . No l'S tnrc:tn d 'u na iJ.lustració, és més aviat una osmosi. El violoneel solis ta sceveix de rPlleu , de mèdium entre l 'univers de Baudelaire i el món sonor, amb tot allò que s'identifica amb l'evasió (Dutilleux). Les cinc seccions s'indiquen d 'aques ta oHtnet·a: En igma - Miracl a Or·cig-Mienlls-H.imne. P er· acabar. cal dir que tindr·emla so t·t de poder· senti t· aquesta ob 1·a am h un repartiment d'honot·. E l s olis ta sct·à Antonio Menescs i CI djr·ector eq;e Baudo. el mateix que en va dirigit· l'estrena e l 25 de juliol dt' 1970 al Festival cl'Ais de Prove nça al cupdavant del dedicatari. Roslropòvitx, i l'On¡uestt·a dc París . TEMPOIUDA ORQUESTRA CIUTAT DE BARCELONA " Tou I 1111 11/.QIUle lonta.i11 ", cort cf.' r i fiC/'" violoncel i orquestra , d' l:lem·i DutillctLx Anlouio J\'lcncscs, violoncel Ser·gc Bnudo , dir·ec lor ÜJ'C}uealra Ciutat de Barcel ona Palau eh• lu ,\!tísica Catalana Di,·endres 4. fel.n·er. 21 b. Oi>,sablc 5 febrer, 1 9 h. Diumenge 6 fe brer, l i h. MUSICALIA PRE-CRÍTICA Oferta important a 11Eis Diumenges al Palau 11 perRRMC U 112 11 com·c•·t a cura del Cor· riP Camhra rlel Palau de la Música Cntalana amb I'O•·I(III'Slt·a Ban·oca Catu iu nu, s olo In direcció d c Jordi Ca ~ H S, oh•·in't la segona temporada dclc·ir·lc• "Els Di11nwnges al Palau " . En total vuit t•onccrls que el dia 20 tle f<·brt·•· colwiJ·an fins al dia 29 d c maig, amb un (•onjunl d·ofc¡·ta d·un t'levutni vcll d ' inler~sicrualitat. Com l-s sabut. la primen1 edició cl·aquest t·icle va constitni•· un èxit m·tís tic i de públic· t>~prcialmr nt r cmurcable p er la SC \U m ag nitucJ. L'edició d"eoI,'Uan y. r nca1·a CJUC basada en intèr PI'PLS dt'l país, conté una sign ificativa t·epn·st>n turió d ' indi vici u alita ts i conjunts fot·ans. Es tr·acta de noms t·om ri pianir.ta rus Elda •· Nebolsin. guan yador d c la danera edició d el Con CUI'R lnlf•¡·nacional d c Santander , e¡ ue actuarà el dia 24.d ' abriJ: del dlrcctot· eoral Pie1Te Cao, que protagonilz~u·à un dels conce•·ts de més enveq; udu•·u rlcl dcle r i dia 22 de maig i deltu111bé <.lin·c·to•· Nigcl Rogen;, que dirigirà el dnner concet·t del cicle, unn setmana més tard. I pel que fa a conjunts r ttl fer esment del prestigiós Ortet d e Yir nu. La vui'Ïctal i atractiu dels p rogrames i l' alta r ategoria dels intèt·prets es congrien en una manifestació que pol s upe•·a •· neta ment els ¡·esuJta ts assolits e n la seva primera eclició. El ro nrr t·t inuugm·aJ sen irà p er presentur al Palau una nova form ació nostra. l'O•·qucslJ·a B arroca Catalana . conjunt que dirigeix un els músi<-s cata la ns més vin cula ts a la música p•·cclàssicu. E ns re fer i m a Des de/1904 al ser••ei de/món musical. acttwlit:aut dia a dia el seu catàleg .,.,., r .. 42 ~\)\~ lt¿, ___.--_ ;r/('.¡ "-'?-<:.'~- Il O I L EA U rro,~nca, 2M7 • F•d Tel 21SS)l~ 011())7 • llARCeLONA(E'I"nya) Edicio ibèrica Edicions originals (Urtext) Obres cabdals de la musica Nous compositors Obres pedagogiques Musica escenica •• Eldar Nebolsin Sergi Casademunt. El p•·og¡·anHl ~s integrat p els Sis motets d(• J ohann Sebastian Bar h ... El s Pgon <-oncerl -dia 2ï d e febrer- sen) a cura de l'Orq u es tra I\ario na l dr Ca mur·a d'And orra. fo1·mació j ove que dir-igeix el con egut ' iolinis ta a udon à . Gerard Clare t. E l pt·ogr a ma inclou les sem pr e tan ben r·ebude, L es f¡u utre estacions de \'h a ldi j unt amb la bella i a¡,rraïda ere11u ta per a cordes de Txai.ko,·s ki. E l dia 20 dc m arç s 'off'ri•·à un concet·t a càrrec de I'On1uestra im fònica del Vallès. a m.b solisl<'S inslt·umcutals en cara no tletenlJina ts i sota la direcció del Lilulnr de l'Ot·quest•·a, J o nli Mot·a. E l pmg•·mnu és obe•·t amb una ob1·a Nun;Í:s Bom·l - llnmenatge a Candí- i eontinuu umb el Triple concert per a violí, violoncel. piano i orquestra d r Bt>t• thoven .i Iu Simfonia mí m. l de Bra hms. L'Odeó Ca tuJà i I'O•·quet.lru dc Cambra de Ba n :elona , que diJ·igeix Gonçal Co u:~ellus. scnm t•ls lJI'Otugonistcs dPl <p.1a1·t concrrt, qm' dir·igit·à J ot·di Casas. H om oferirà Iu hellíssi- ma Jl1issa núm. 6, D. 950. L ' Octet de Vir na, conjunt for·mat p r r cap s de cot·da de la Filhumònica dc Viena, p t·o tago nitzarà el cinquè eonce l'l amb un r ep er·tori integrat per obn•s de ~lozart. Brahms i Beethoven . L·esnwnta t Eldar 1\leb olsin inlet·p r·etarà obres de Schuhe1·t. Chopin. Liszt i Schumann; en definitiva , el ¡,r¡·an mó n pianís tic romà ntic. La interpretació de Ca rmina Burcm a a cura de rOrfeó Català i 1'0 •·qucsLL·a Ciutat d e Barct:lon a, po l cons tituir l'esdevcolment més espectacular d el cicle. Tindrà lloc el diu 22 de maig sota la direcció de l'esmentat Piet-re Cao. Finalment, el Cot· de Cambm del Palau de la Música Catalana , amL la Conf•·ar·ia d e M(tsics - un conjunt nou català-, oferiL"à un conccrllotalnwnt d edicat a obres d e Monteverdi amb el qual es posarà fi a aquest cicle, promogu t pet· la Fundació Orfeó Català-PaJaudelaMúsica Catalana i que compta amb el patrocini de la Ftmdacíón Caja de Madrid i la collaboració de " La Vanguanüa ... le Ie a, rt ~s l , el :::- el la lt ]- :li 1- :Ó ai a ]- MUSICALIA PRE-CRÍTICA Una aproxi mació a Alfred Brend el pe r MANUEL CAPDEVILA i FONT I juliol de 195 J. \ai¡; pat·ticipar a Ais d e Pt·ovença e n u na 1.'t·obHd a l ntct·nacional dc .J ovel', qu e~ ot·gamtzava en aqueUa època I' F.scola ormal d ' Institutor s d 'Ais . Cad a muú. molt aviat, em despt• t·t<wc•n les notes, n·petidcs u na vegad a i una altn t, de la Fantasia d e Schuma nn. A ''iat' aig esbrinar qui et·a r i de;op ct·ladOt·. ja que t ambé apt·ofita \ a tots t'ls moments lliures d r l pr ogr ama de In T t·obada p er anae a assctu·e·b al piano i practicar: er a un j ovt• alt i dt~HnuLn.cgat , amb cant dc savi despistat , amb uns ulls somniadot·s molt r hu·s darrera unes olleres gruix udes; n•:mltà c1ue tenia 23 anys. r t·n austr íac i es deia· Alfred Brendcl. Pel fet que fos austríac, país pel qual j o sentia una afecció esp ecial , i pet· ha verhi dE'scobcrt un pianista extraordinari , vaig tractar-lo durant el ll·aoscm·s dc la T t·obada , i vaig podet·-mr adona•· que tenia una sòlida cultura musical i twcs idees molt rlan•s. i que compartíem l' ad miració pels ma teixos lli ú si cs (B ee thove n , Moz u t· t , Scbuhert. . .) i p er algtms ¡;ntns intèrprets (Furtwangler , Kem pff. .. ). El seu gt·an ídol er a E dwin Fisc he•·, q ue fo u E'l seu p rincipal mestr e, i dt> qtú deia que li ensenyà a difer enciar entn · la màgia i l' ofici. Em va explicar que havia tocat una vegada a Barcelona. el] 951, i, efE'ctiva ment, buscant desp t·és e ntr ~ els meus progmmes he pogu L rompro var que el 18 de febrer va toeat· al Palau t•om un d els 4 solistes amb qur E's pno"scntà a B a t·eelona l' Ot·questt·a de Cambr a de Viena, que di1-igia F nUlZ Li tscha uer. Tocà una obt·a d e poc llu'íment. l'Adagio i R ondó concertant DB.J 7 de Schuber t. en ' e•·sió orquestral cl'Ot·el , p er ò d evia j a impt·rssionar el públic , car fou l'únil' dels 4 solistes que tinf,'Ué dt·et a tocm· una obra fo ra de ¡wogr amu (el quat·t Impromptu de Schuhet· t). No el vaig torna r a veure ftns l' an y 1957. Llavors j o vivia a Vicuu , i vaig podet· comprovar com s'bn viu conV<'rlit en un dels més excel·lr nts t'E'pr esE'nlan ts de l'escola pianístita 'ienesa. Aquesta -que eontràriunw nt a la r ussn o r americana , que donaven més impot·tàncía a la fat·ça tre ni ca i al E Alfred Brenclel vir tuosisme- uu¡;cnva més la naturalitat i L'ar•·ofundimcot en racostament a les oh t·cs. En• una escola -de la qual ens por! du expli car molles coses la n ostra Carm p Vilà- que passava per uns mo ments esp <'ci alment brillants; r ec01·dem els uoms de Gulda, Badura-Skod a, Dl•mus.llaehler. J enncr , Klicn . Bud lhioder ... i per excel·lir entre tots ells s ' Ltavia d'ésser qu elcom fora de sèt·ie: el contactes que va.ig tenit· amh BtTnrlel em vat·en convèn ce1· be n avia t que vet·itahlemen t ho et·a . I p er això després . d es de la meva posició de dir r eto•· del Festi val lntet·uacional de Música de Bat·celon a i del de Cadaqués, no vaig drscansar fins a convèncer -lo dr vPnia· a participarhi . P odríem considera r com el seu deb ut · ·estel·la t·" a Ban·clon a el seu concert al Palau el 26 de st>tembt·e de 1972 , in tcrpt·et a n t el Co n cert d e l'emperador dc· Bt•rt hoveo. acompa- n ya l Jll'l ' una nwravellosa Ot·questnt F ilharmònica de Viena. D os dit'S deRp •·~s oft• t·í un t'Cl~ i tal amb unes Variacions d(• Mozar t, dues Sonates dc llretho vcn i una d c Scbubct·L L ' a uy scgi.ient v ingu ~ a Cadaq11és, on PI 25 d ' agost toc·à les mateixes Vct,.;ucions moza t·tiu nes, un a a ltr a So nata d P chu bcr·t i ducs altres de Beethoven. El 27 dE' gener de 1977, ja desapare~;ut el Festi val. tornà a B a t·cclona , invitat pel P a tt·onal Pro-Mú¡¡icu, i ofct·í un n'cita! ínte¡,.,·amenl dedicat u Beethoven, umh cinc Sonates. I ttncs altr c·s r inr Sonates de Beethoven tocarií Hl t·l·cital que aviat ofel'it·à a l Palau dins t' I cide d ' Jber càme•·a. E n la seva dutTE't·a ''iL1guda , el 9 d' octuht·c de 198]. pr r al n ou Festival dr T at·dor, r nh·e les ob•·es de Liszt que omplit·enla tJl'Ímct·a part i Jes ducs Ollates dr Bt'C'U1ovE'n amb les q uaL; acabà el seu •·eriLal. tocà la Sonata op. I d ' Albun Bcq;. MUSI CALIA MUSICALIA PR E-CRÍTICA PRE·CRÍTICA fusió de te~i, i aniÍlP;,i~. el<• c·ontt·apunl i fantasia, i que lta dc por·tnt· a l'!>lll'l'iulmt·nt . Iol i llu<· la música fflJC restudiant a un nou nivrll cl\ wt in;;Bn· ndt· l··~tim u mr~ quf' quuhevol altrumrntal). tnt MÍn t·J., /ieder d t• St·bubet·t, amb Als assi!'lf'nts a l ~eu pròxim t·rt·i tal. qur t' li ha at'lllliiHIIl)UI ~>ovint Fisels intet·cssaria espeC'ialm t•n t t o l r i dwr·- DiPI-kuu u l!t' t'ttHtnn Pn·y. Diu que esel'Ï u soht·<' Beetho\·en, IH't'Ò no tJIII'PI.., <·if·Jp~ clt•tlic·at~> a Jt•¡, Srma tes dc r·f'eonHHH> la lt•clunl a l'ufrC'l'ional B re tho\' 1'11. t' I!> rw ePs~>ila l'I'JH•tit· poC' familiaritzat amb la tj'.enil'u i t•l upt·oximaclamctll C'ada c in e anys. repet·tol'i pianísties. PP t'a Bn·ndPI , el rom lumh{· l'ls dt· S !'i~ttlwrl: No sé si el cicle d e Ics Sonates dc B ectlwven í•s ptÍbfic els nett!s.~itu. paò a mi em reúnic en tr·es as1wctcs: c¡nc donen una su/tpu inrlispcmmbles. SHia inlrt·csvisió del d csen volnpamt'nl d ' un geni , SIIIII que Jlwri'Uillera IIJH'ílf.'ilPS algun que no n' hi hn l'ap qne nn si¡;,'l ti ttttu cl 'uqurslfl pt•t·íod Ps i l'invités a intergran obra, i (Jlii'Bef'lhovt'n ttos'hi t'<'pretar le¡¡ l'ariru·ions Oio be/li, que e ll pctei.x mai. I'OilHÏdt•t'll l'nht'H lllÍ'S h'1.'Uil {'RCI'ila pet· Fa compat·arions inter·cssutt ls cnu piano, opinií1 CJlH' t'O ttt pat·tlria si no tt·c lu música pianís tiea de Bt•el ho ven Pm fes duhhu· Iu Souata op. 111. i Sc hubc t·l. Amh Bcr lho vt' n , diu , S6n inll•r·pssanls les opinion s de l'oient sempre Ra p on vu; (•s atr·ct a 1111 Br·enclt•l sohr·t• e l st•u t·e per·tori. Li pt·océs CJUe co me nça pel començangt•atlu t'S IH't'inlmr nl tocar ds conment i acaba al final; p(•r·ò Sr·hulw rl rrt·ts dt• J'\'l ozut·t. llt'mpt·c que compti no dóna aqursta seg1.11·etal. la (•a¡¡ualiamb unalum u or·qtH'Slt·a. S'i nteressa tat sembla tenir una 1Hll'l més impot·mo lt IH't' Bad1 , c humann i Liszt. tant. tot i la utilització de l c~ for·mc!> t•ompositot· aqu¡•.,t úJC'làssiqucs i d<· toL~ lim que consiclt•nt molt eis seus dt•senvolumal <'Om pt·èo,: C' fïw paments posaibl('s de prenc/re seriosa (i :tmb aixÒ J' t'tJUÍEncara que ment per p oder tocarpar·a a Mahlet·); i l'interessa lo bé; qui opiui que /ri pet· això I a bC \ ' U el que es compon ha una sola obro dc mú s ica ha tat·dat Liszt 011 la ginwchtica avui dia, mai no tant a ésser· com1>s l 'objPctiu principal. presa, .s<•' n dt· sinterpreta més un/ que guw·di les prèn un SPulimc nl música seves mr111 .~ ffunr del ben c<Hwgu l d P I ~> contemporània compositor , i quas i mai nostt·cs cont e mpono I<H:a Chopin: Bmfa ranis: el Je tt·ohut·pm· r¡nt> em d euo l'i. s e e o n f t·u n 1 11 t a Tur u bé s ' int<:J'E'Ssa p r r ¡¡t·o hl c rn cs nom Ha ycln. No acostwna a tocar música l>rosos i insolubles que ub uns n o exibfranrcsa o russa, tol i que les admjra tien, e l d'ésser n ens per·duL~ al hosr. rnolt. totes dltl'!>; tJju q uf' té la impt·esP er a Brendel, Sclw.bc t·t. qne fou d síó dc podt· r· \rtUrl' ~ensc elles . J és crue primer. amb Webrt·. a indi<·u¡· ppp i només cstlJdia , i molt a fons, la músiff!. fou el primer eomposi t o r· que ca que t·ralmrnt n rcessita. aquella en tractà f'l piano de manet·a orqucstr·al. la t[ua l se sent com a c·asa. Confessa molt més que Beethoven: t>t'<'n que t·n qu<' l'in te t·es~>a <'nonnement tot d que les obres d ·aquest , com e n Ics d1· es compon avui dia. per·ò mai no toca )1ozart. molt sovin t s'hi tt·obu amumúsica coulcmpor·àuia. Així i lot. si gada una o t·c¡uestJ·a. mentr·t• <JitC t·n l' hem d e c·r·rur·r, e l concer·t crue més les de Schubert és el piano el que t'l> vegades ha t ocut c·o públic és el de torna orqnestt·a . o rom p <tt·tei x ri r honbeq;. prejudici existent que Ja mús ira de Els d os e· o m positors que més ha Schubert és molt poc pianística. i lt·e hallat són , IH' r·ò , B cC'thoven i pensa l[lle el que s ucceeix és que soSchuhet·t. A ambd ós ha d edicat esbrepassava àmpliamr nt les possibilic rits molt inlc t·cssanls, especialment tats dels instruments ri c la seva èpopet· als piunis trs, atès d seu ni vell tècca . nic, que vu t'(•collit· l 'any 1976 r o el El te ma de l ' ins trume nt és rs lwLli hr!' Pensaments i re.f7exion.5, editat ciabnen timportanl per u Bt·entlt•l , un a Londrrs, ciu tal on viu des que d eixà dels pianis tes que consirlf•t·o mé¡¡ t·cfi Vie na l' auy 1972. E l llibre, escl'it en nat~ i ri cs en crualilal sonora. Pn·fl•un estil molt planer (Brendel d e testa reix tocar· sempre amb piano¡; moJ'arrogunr·ia e n els C'nmenlal'istes muderns, pet·ò sense oblidar que• CJltall hi sic·als) recull ta mhé les se vel! anàlisi!l sentim una obra d r BPethovt>n r•l que d e la mú s i c a dc Lisz t i Bu soni sentim és una mena d r tr·amHTipt'ió. (d.aqursl compos itor· r·ecomana molt Din que s i s'hagués de compat·ar la l'estudi de la Fantasia colltrappunfot·ça que demanava l'Erar·d d1• Brcttistica. que qualifica dr monwnf'ntal hoven a m.L la í(ll<' dema na nn tein'Jo {-¡., t•.,l t' Uil) U , U!Jlll'"-lU th•dieaCÍÓ a Bt•t•thcl\ l'lt, Pompo.,ilnt· que c:.tima 112 Brendel a Ais de Proven~ a el 1954 enYoltat per alguns participants a la Trobada Internacional de .Joves. Foto deM. Capdevila, ln.dlta. way actuaL haudem de comparat· la crue es demana a un rellotger amb la quf' es demana a un transportista. Per al B r endel concet·tista és molt important fet·-sc amic d el piano d e ton1. i estar segur dels sens Sf'r veis. llCim no hi ha de lltútar. o imposm·-li tirànicament la pt·òpia \'oluntaL ni tampo<' convcr·tit·-lo en un fetitxe. uu objecte adorat r¡ue l'arribi a domínat·. S ïw d'ésser conscif'nl que 11 0 hi ha d os pianos iguals, i <[Uf' un mateix piano pot variar d 'un dia a l ' altrP, i que tols sone n molt di.fet·ent en una sala buida o plena, com tamhó el so del pianis ta varia sota la influència dd t"a nsament o la frescor , l'ansif'ta l o f'lrep òs. No és pat·tidm·i d e presentar·-se a r f'SCen ari sen se u DU bona Pl'l'lHI radó, c·ar malgrat tots f'ls obstacles. l'expel'ièneia ohtinguda en un assaig ~>empre serà ú til al concert, to t i que pol pa sar·l[lle hom hagi de revisa,. d e nou if's seves impressions. En el sen Uiht·e descriu Ja utilitat de r a~saig: "En tot cas. haurà repassat l'instrntnf'nl mnbfajutdel'afrnaclot·. Ha urà col·lot:at el p iano correctament. 110 massa a pr·op df' la vora dc l'escf'na r·i. amb el teclat exactament al núg dr la sala. Haur·à tre t el faristol, provat i refusat tres banquetes (la quarta, per· fi, D (l b'l·inyolava ni PS movia), atTt>g lut la il·luminarió de maner·u que cup ombra soLre el teclat pugt¡j distr·eut·e la seva concentració, i loca litzu tun vell piano vertical orJ poder fm· bn~ ument escalfam e nts de man s Hhans d<> sortit· a tocar. I, amb sort, quasi al fons d e La seva ment, ham·à r·ecordat t ot el programa d el dia. Ara podr·à dormir tota la tarda" . Una vegada que parlava dc l'ús uels pedals, va dir que e U no decid r Lx mai d e finitivament per endavant com l'ls farà S('r· vi r, que pr·f'fereix escollar-~t- mé.!>. i a costumar-se a l'instrunwot i u la ¡,aJa. Com a exem ple va dir qm· al Fe!>lival Hall dc Londres havia dt· pollat· tt·es vegades més de pedal qur al Musikver·ein de Viena per arrihat· a ohl('nir més o meuys l a mateLxa ~on11 rila l. I t~ molt dar que les r eaccions davunt tl'un piano són una cosa molt prrsonul, que no estan d efuudcs i que estan :.uhjcclf'S a canvis continus . I qur f•l piatústa ha dc te nir present t¡uc 11 0 l ' ha d f' Lra1·tar igual si ha d ' acompanyat· una cançó o e l Primer concert dr Rartók; si ha de tocar davunl d c cincruuntu pe t·sonf's o d e cinc mil ; si ha de toear Schubert o Stmvinsky: o. fins i tol. si ha d f' tocar Ja Sonata Waldstein d e B eethoven o I'Op.llO ... Br·<• nch•l rreu que el pianis ta pot influi t· d so d 'una nota un cop pet·cudida. Ct·ru C[llf' f' I C'antar, com a concep te i t'om a t·calital, s'ba df' con vertir <'n una sq;ona natm·a pe t· al pianista. li nb al punt que el piano m és r ebec es rotwc rteixi con el seu scrvid ot·. i r t'Xl rema qualitat del seu so és pi'Ïmonliul p t'l' a tma apro~; maci ó a la pcnwualilal m ns i cal d'Alft-ed Rn·ndel , no ho és menys la seva pròpia apt·oximació al compositor que ittlerpt·t-ta, te ma que sempt·e ha consLilu'it una dr' les seves obsessi ons . És COllS(' icnt r1ue Ja pt·ofessió d'iutèrpt'ct t'Sl~• plr~ ua tic paradoxes: s 'ha d' oblidut· ò'.-11 maLPix i controlar-se ; ba d 'observat· els dcs igti d el compositor i t·r·car la mÍtsiea sobre La marxa;ha de fonnat· part del mc1·cat musical però ha dt: tonsct·vu1· la seva in tegt·ita l. Pt•r a Bn>udel , l'estudi d e les parlilttt·es autògrafes i primeres edicions no és una afiC'ió, PS una n ecessilal. Ct·f'u que hom no s'haclcfiar d e qual- sf'vol edició, qu <' r i frt d'i nten tat· dl'scohl'it· quinc~> són lt•s fonts n consultar i buscar-lr;, o lc8 llibt·r rif's o obtenir·-nc fotot·i'IJIÍt>S, 110 rs lll<Ú Una pèrdua tle lrmps. Li expliC'à a J ili·gen Meyer-Joste n en uuu cntrevi;,ta: Formo part d'aquells pianistes per als qualB és extremament impol'tant conèixer fa pm·titurcr original de les obre$ que toquen. és a clir, el que veritablement els rompositor·s ltan escrit o /I(Infet imprimir·. lJe.~prés rot depèn de l'ús que se ·" fa ci. I- et ¡mrtituro s 'ho de tornr11· viva , fn qual r·osrt no vol dir que cal m odijiror-la arbitnl riamPnt. Les inrliwcions del compositor estem generalme nt justificades (sobretot si es ditt Beetho ven); i p er a l'intèrpret és m olt més dijïcil descobrir el seu sentit que 11 0 pas tocar-les com les se111. Es impo t·Lanl lo frase " l 'ús que se'n faC'ï'. La ~>uposodaficle/itot o les intencions d f' l C'O mposilot· é11 un t·onecpte r n què sovint s'uma h'lle n nwt·es espe1·ulacions st•nsc t'ap fonam e nt. mcntt·e qur lafidelitclL a let partitura pot amagat· una còmoda rxcusa de classicistes acadèmi<·s. Per a Bt·endel e l dogma segons el qual C[ltulsevol ca¡n·ici d el composilot", pet· absurd que signi. ha d' i-sst•r· IH'C('J>lnt am.b reverència, absol via els iJll èr·pr·r•ls rle pensat· pet· r lls mateixos; i cup cnot· cir gra vadoe en una Jll'ÏIII t't'a edi ció, ni cap rcllisc·uda dc Iu ploma en un autògraf enn p•·on u bs11 rd ~ prt· .tw poder ésser acollits 1:0111 nn atre vit cop dc geni . E scriu en rl sru llibr·e: " Entendre les intencions clcl eomposilo t· s ignifica lTaslladar·- lcs u la comprensió IJI'Òpia. La tmísira 11 0 pol parlar prt· ella mateixa. La idt·a que l' iJltèt-prel p ot simplem('ul ~mu l·l a t· e ls seus sentime nts IH't·sonals i s uhstituit·-los rr>- JJrnt des de dalt fi!> dt•l t•nt nl lO~>itm·, pet·Lany al reg¡w dt• l:1 faula. F:l t¡ur t•l compositor pensa' a n•nlnwnl qttntt aplicà la ploma ~obr·e f' I papt'l'. numr~ pol Í'"~er descobt't'l um h l'ajut ,¡,. lt•!> rrnorions scntitlr,. per un malt'i'\ , tlt·h. st•tttits propis. d f' l'intd·l¡•elt• pt·opi. rl e l es ot·elles t·cfi tHttl <·~ prr\pit•s. 1 aq uesta actitucl I'Slii tan Uttn)' rlt· In l:idi'Litat t'slèril com dc la muuin d t• lt•s Lranscrip t• ions. TampoC' no Í';, Ul'rlttsellah le fon;ar o defu git· l' npropunwnt pe r·sonal: si no ve pc·t· si malt>ix, qualsevol esforç rs ('11 va, .. P e rò l 'csfo r~ s'h u d.. f<•t·, i mnlt inte ns . Brendel és utt gt·an lt't' halludor. Jo és d 'aqw•lls a ls q11nls Iol l'ls c·n11 del r<•l. Li a gr ada trebu llur , i no ro nsidera ell re ball e om 111111 càn·¡·~n s inó com una activitat apnssionunl i joiosa . I lluita pet· no ([ltCda ,. pt'l•smwt· dt' la t·utlna. La seva a prnxiuuwiú a lt•s obt·es va t-ia amb el pas dds anys. Ell es q u Pi.xa que molts dels seus nombt·osos enregislrmucnls no purtin la data. cosa que considera pdmonlial, ja que ve t·sio ns qm· en n n monwnl cons iderà vàlides. lrs ha modifit·tult•s després sens il)leruenl. I per a eU és impm·tanl. IH't·qul- ha fet mo ltíssimes grrt\'aC'Ïons, ja dt•;, dl'l come nçament J e Ja SC\ U I'UIT('I'Il. lla dit que se les cseolta, més que p t'l' gaudir-ne, per aprendrc'n. I C'O n ner·va mo ltes cintes d e Ics IH'OVt'l> tlt·ls s!'us enregistraments, qut· sovint li agt·aden més que no elt·esultul final , i que li són mo lt útils pet· fpr-Rt' nttu a utoeríLiea. Creu que amb l'I r rfinamcnt actual d r Ics tècniquc•s dP gt·a,,a. C'ió, d e vegades e ls arbr·es no d cixt·n veure el bosc, i és molt par·tidat·i d t.l les gravacions d els I'O tlC'ct·ts r n viu , sense preocupar-sc massa df' Iu nola falsa o d els estossecs dd públic. I al públic, sc l 'rstima . Digu(• 1.:n r e nlrevü.ta abans l'SilH'Illadu: E.~ agradable compartir PI que hom fa . M'estimo el públic, sobre tot el que c rida Bravo i n o estossega! Prt·ò. amb tol. més lflle l a ~>e' u t·rlarió umb el públic l'intet·essa la seva t·e lat·ió amh e l composilot·. El fascina donar sentit a una peça df' mús ica mentre la interpre ta. El fe L que, a més n mrs, apor ti quelcom al p(tblic, Ito consid(·ra un des afiament meravellós. J també un p er·ill, ja que p o l donat· a l'intèrpret un sentiment d e pod c t· <pt e r ebutja. totalment. Té molt ehu· que tenir un contt·ol sohrc el públie pCJt r·esulta1· agradal1le, però pol fe r· obi i~ dm· la seva missió <:o m a mÚRic. I a caho aques ta petita a pr·oxinutdó a Alf1·e<l B1·endel amb l'ex pressió del desig que el seu pròxim con tu<' I<! amb e l públic d e Barcelona li faci c t·éixt•r· la seva estimació, i no rspuï tant l e.~ seves vingudes . MUSICALIA PRE·CRÍTICA Turandot, el darrer crit clel gran 1110111ent cie l'òpera italiana perJ.C.C. I j uel iei dc segons q ui.ns cxP<'I'ts, o soi -di.~s ant s exp<'rt H, hn obligat els grans nwlodist('s a expiar aquestu pt·ivilc•giudu r omlic' ÏÓ. Com si el fet de tenir una grau fuciJitnt o tma ¡,rr·a.n r·upaeitut¡wt· eonfcgir pit¡:,.;nes d ' una t·otuuda bc·llt'su ü rie u constituis ttJ1 pecat c.l.c·l quul incx<'usu hlr ment s ' hagtws~ i 11 ri e r.nu l'essa r ... Pu cc ini co ns titueix un exemple prou rlat· d 'aquesta l'Calital. O millor dit, és (•I dmTcr exemple d ' una r ècula que té unte<'rdr nts beu conspic u ~:~, ebpcc·ialmcnt a l'òpera italian a . ta n pt·orliu a r <'xhibicionisme melodista, SO \ inl d c la miUor llei. I ai.~, uq uesta condició a què m 'estic 1·eferint pol tenir f01·ça a veure amb un c:t'l't mcnynt<'niment històric que ha sofe1·t C iacomo Puccini per p art dc dctr nulnuts " incontestables''. fet que tantnuteix no impedia que fos admirat pet· mÚbics tan defini ti us com Debus;;y o Wc·bt•rlt. P e rquè en d Pfiniti va, l'obt·a de Puecini , rom la dels g1·an s compositot·¡¡, no té en el mclodisme el seu alfa i omegu , sinó que aqm'sta dimensió esdevé simplement un cstt·i expressiu que, empt·~tt amb mP-stria , saviesa i generositat, atoq;a gt:andesa genuïna al conjunt del seu discurs musical. "Un bel di vcnch·emo'' , " Che gelida manu1 a", " E lucevan le stelle' ' o "Nf's um d orm a'· - aqu esta , l 'ària més poder osa dc T urandot-, no són finalitat en elles mateixes, sinó instruments que sen reixen amb el màx--im de concisió i potència expressiva, a part la seva bellesa autònoma com u àries, el tol monumental dc les obres en Ics quals s 'inser eixen . En aquest s.-ntit Purcini és el darrer exponent d'un períod e a bsolutament cxcrpcional d e la història del gènere opei'Ístic, en el qualla melodia esdevé p eça eent1·ul i també, és clar, al· licient p1·ivile¡,oiat , JJCt·ò no necessàriament objectiu en si mateix. Un altra cosa PS que elrf'ceptor poc sensible o d ' horitzons estt·cts hagi a:t1Jat més del compte aquest component i hagi reeluït excessivament l' inten)s p el gèn ere. P et· altt·a purl, Tttra11dot tampoc no es pot considerar el cim del melodisme pu ccinià. E s tt·enada l ' any 1926, quasi dos anys més tru·d de la mot·t de l compositor , és també la seva òpet·a form almen t més oberta i E 112 46 106 Eva Marfon a la darrera praducci6 de Turandot al U eeu moderna , sobretot gràcies a l'a t1·evit tractament ha t·mònic. La intcnRitot dramàtica , la tensió i lo t·otunditat expressiva prevalen , molt m(•s ( fU f' u les seves òpet·es ante1·iot·s, sobre el tei.xit melòdic. Senst: que uqu rs t no deixi d 'ocupar també un llor destacat, agombolat -a més- pet· un tt·octament instrumental d ' una extt·aot·dinària riquesa . Puccini ha estat considera t dc forma molt exacta el clru·t·er artista g1·an d'un p eríod e d e d ec livi. Da n e t·a d'ell l'òpera ja set·à una altt·a cosa. I en aquest sentit <'al t'l'Cor dar q ut' Al ban Berg ha~a iniciatl'esct·iptur a de la seva òpera Wozzeck nou anys abans de r estren a d e T urandot , i que la seva estrena es va pt·oduit· justamen t un a ny abans que la del títol puccinià que ens ocup a. O que l'c>scriptura de Lulu va començar· l'any 1928. Tanmateix, tot això no repr·esenta cap me na d e d esm(' r c ixcmc nt o menys valoració de l'obra d'un músic que va saber transcendir Iu seva època atorgant ul ve risme un a di mensió força a part i que uo va set· insensihle a les petges de DehusRy, de Schonberg o Stravinsk y i que amb la seva Tosca o amb la mateixa 1'urandot va prefigurar o almenys va aplanar els camins per on Sti'Uuss conduiria la seva Salomé i Bet·g la seva Lulu. Giacomo Puccini va treballar 'furandot sobt·e un llibret de G. Aclami i R. Simoni basat en l' obra teatral del mateix títol d c C. Gozzi. El compositor de Lucea va reincidir en un tema exbtic oriental , pràcticament vint a n ys més tard de la seva Madanw ButterfZy, a partir d ' una història de car acterístiques molt diferents . Contra r i t·eaüsme que presideix la història de la dissortada geisha j aponesa. aqui s'oposa la freda cruelta t d'una princesa xinesa, autèntica " devorad ora d 'homes" crue acaba essent dominada per la seva condició a la fi de dona . da vant d el fet p odJ·íem anomen ar " fa tal" que és l'aparic ió de l'a mor. Pel camí, tanmateix, queda u n estol de ,·íctimes, entre les quals la més sensible és la de la l'esclava Liú , la darrera encarnació de l' heroïna pucciniana més genuïna . La que enllaça amb Butterfl y, amb Man o n Lescaut, amb Mimi o amb la Magda de La rodi11 e . Turaudot ho fat· ia amb Tosca o amb Minnie, de Lafanciufla delllí'est , que corresp onen p el' tant a una altt·a imatge de figura femenina. P er a molts, Turandot és l'autèntic cupolavoro de Puccini. L' o])l'a eu la crua I el seu creado.1· assoleix el sostre del seu procés creatiu. É s també un exemple modèlic d'òpera coral, amb un aplec de figures que juguen un pa pet· reUevant, entre les quals el tri o de minis tres - Ping. Pang i MUSICALIA PRE·CRÍTICA r Pong-, que protagonitzen a lguns dels moments més suggestius de robra, mentre que el personatge centr·al , la princesa Turandot, malgrat Iu seva transcendència com a gran tipus l.il·ic, dista molt de l'omnipr·esència. En tot cas, els personatges centra ls -T ur andot i e l príncep Calafat-, per la seva envergadura clt·amàtica exigeixen veus impo r·tants, pràcticament \\ agnerianes . Són dos dels personatges de més "pes específic" de l 'optts puccinià, i concretament Calaf és el personatge confiat a un tenor més decididament her·oic. P er això calen ca ntants molt ben dotats en el pla no solament de la subtilesa musical, sinó també en el més immediatament físic de I'exer·cici vocal, com en el seu moment fou el cas del tenor aragonès Miguel Fleta. que va estrenar òpera a Milà sota la direcció d 'Artur·oToscanini. A ell correspon l'esmentada àri a "Nesun donna" del segon acte, hr·eu però intensament melòdica. Turandot , tanmateix, no disposa de cap àr·in excessivament remarcable i sí, en canvi, la té, o millor dit, en gaudeix el per sonatge de Liú , que a1 primer acte canta la deliciosa "Signor e, as colta", i r sobretot eu eltcr('cr amb la seva esplèndida " Tu che di gel sei cinta", d ' una gr·an for~a emotiva, passat{;e en el qualla jove !!~c la va manifesta la plenitud de la seva gt•nerosn p ersonalitat. Aquesta va ser· precisament la darrera pàgina que va escriure Puccini, ja q ue la resta de l'obra, incloent-hi el duo final en tre Turandot i Calaf, va ser· acabada pel seu deixeble Franco Alfano sobre apun ts del matei..x Puccini. Un nodrit aplec dc (·or·als. entre els quals els protagonitzats p er conjunts infantils, esquitxen sovintejadament l' obra, mentr·c que Ics intet·vencions dels tres ministres - Ping, Pang i Pong- són d'UJl extraordinari atractiu musical. La producció que ar a arriba al Liceu compta amb tots els ingredients per ser important. I aq tú dit· ing:t·edients vol dir, sobretot , veus. La soprano hongaresa Eva Marton pot l'esoltar tma Turandot ideal , tal com ho va ser ja en la seva dm-rera versió liceística. És sens dubte el gran atot del repartiment, juntament, és clar, amb la graJl Cweynelh Joncs, amb qui compar·tirà el paper al llarg de les nou r epresentacions previstes. Un rcpnr·timeut que compta tamb r umh \'erònicu Villnl'l'oel i amb Ana Murin Gonzúlez, nmbdues ben conegudes u casa nostm. pet· al paper tan ngl'll\'t dc Liít, mentre que un per a nosn ltt·rs d esco nrgut Vya<"heslav P o lozov cornpnt·tirii el més que <'O lll}H'Oml•s pa Jl<' l' rlc Cnlaf amb <"l ja familia,. icola l\Ja¡·tinneci. Stefano Palat<' hi 8«'rà l'ancià TiJnot-, un paper que li hu dr pt•t·mctre lluir el seu exceJ.lcn l m omen t , i <'ls tr·es ministres sc•·un Wolfgang Rauch i Josep Ruiz i Ant oni Comns. La producció procedeix del Covcnt Gar·den i està signuclu pt' r Sally J ncohs, la direcció d 'csc·cnn !1«' rà u cu •·n d 'A ndrei Serban i Iu musica l dt' Puolo Olllli , nn nom cada cliu més familitH' ent1·e els liceistes. Títol: Turnmlot. Autors: llibret, G. Adnmi i R. Simoni. Música: Giucomo Pur r ini. Intèrprets : Evu Mnrton, Gwcyncth J oncs, Stefuno Pnlutch.i, Ginncurlo 8oldrini, Vyuchcsluv Polozov, Nicolu l\1urthmcci, VcrÓiúcu Villurroel, Anu l\fm·in Gouzúlcz. Woll'gu ng Rnuch , Joser• Ruiz i Antoni Comn~. Du·ccció music nJ: Pnolo Olmi. G•·nn Te ut re tlcl Liceu. Dics ci c r cprcscnt nC'ió: 28 dc febrer i 4, 8 , 9, J J , 12, 1 1 ~, 16 i 20 de març . í3 E -~ •!2l: í3 112 PAlAU~ ~100 111 TEMPORADA DE CONCERTS 1993-94 Palau de la Música Catalana 1O FEBRER '94 dijous , 21 h. ORQUESTRA FILHARMÒNICA D'ISRAEL. Dir: ZUBINMEHTA. Simfonia núm. 4 op. 98, i Simfonia núm. 2 op. 73, de Brahms. Patrocinat per if"ndarrú" IÇ"1 ir"a"c"uRAI 21 FEBRER '94 dilluns, 21 h. CONCENTUS MUSICUS. Susan Naruclci , sopt·ano. Dir: NIKOLAUS HARNONCOURT. Simfonia núm. 85, Simfonia núm. 82 i àries d'Orfeo i Eurídice, d e Haydn. 24 FEBRER '94 dijous, 21 h. LOS ANGELES JUBILEE SfNGERS. Espirituals, gospel, musical americà. (Concort oztraorcllnarl) lO MARÇ '94 dijous, 21 h. RUGGERO RATMONDI, baríton. EDELMIRO ARNALTES , piano. Liszt, Fauré, Duparc. 13 MARÇ ' 94 diumenge, 21 h. DEUTSCHES SYMPHONIE-ORCHESTER BERLIN. Dir: VLADIMIR ASHKENAZY. Schumann, Beethoven, Stravinsk y. 47 107 MUSICALIA QÜESTIONA RI INFORMAL Julia Otero: periodi sta per MERCÈ CAMPS DE GISPERT lcarrer: la l~amlJia de Barcelona, la rlidio: Onda Cero, i la prota gonista. : Juli a ou~ ro. La coneü:eu? Segur que us és familiar, si no l'heu sentida per La rèidio, l'heu vista per televisió. Decididament s 'ha fet habitual dels mitjans de comunicació. Però, la coneixem del tot? Resulta que el seu pare és trompetista, i c¡uan parla de mrísica l'únic que retreu als seus pares és que no insistissin quan ern petita perquè estudiés mú,sica,. Ara es reconeix consternada de pensar c¡ue és filla de mÍLSic i que no sap tocar cap instrument i ni tan sols llegir una partitura. Però el vessant musical no s ·acaba aquí. també assegura que li agrada molt cantar, ho fa cada elia ifins i tot voldria anar a classes de cant. però m Pn t re això arriba f>s assídua d'un karaoke que hi ha al costat de la ràdio . E 112 48 108 - Relació amb la música? -1\llolta. sóc filla dt- músic. El meu par·e' és trompetista. En tot cas és una relació d ·amor i d ·odi. puquè la música m'ha fet molt feliç quan podia acompanyar. amb ]a meva mat·e, el meu pare t!n els seus viatges, im ' ha fet una mi ca d.esbrraciada perqu è en ]es dates assenyu1ades com Nadu1 , el meu pat·e mai no hi era, p<'rcruè estava trebu11ant. D 'altra banda, escoltar el meu pare, veure partitures ... ha fet que hi hagués una r elació constant que queda gravada al cap. -Fet musical més llunyà en el record? -Segurament aqut-sts primet·s records musicals tindrien un paisatge de fons semblant a un camp vet·d ple de gespa. d ' nt(uclls que aJ meu pa.ís , que és Galícia, tenia a cada aldea. Cada any, coincidint amh el patró, feien el que es d eia el cant de la gespa. i anava una orquestra a toca•· un parell de vetllades perqut- els j oves . els nens i els grans ballessin. Aquest és d r·crord que tinc més pt·o])('l. dc la músira 'riva. A part dels assaigs del nwu parc, pct·què scgut·amcnt el p•·i m<'r •rue vaig sentir d e músit·a v<•nia d els pulmons i dels Un vis delmen parc. -Fet musical més recent en el record? -La can~Ó de la Minnie Ripet·ton que es diu Loving you - crue pet· a mi és una de les veus negres més cristal· lina i més maca mentre mantt-nia una conversa màgica amb un hom<'. -De qnina música podríeu prescindir, i de quina no? - No podriu pr~scindir d e la música dc ve nt. Es la qu e més m'agrada, la que més m'arriba. la que no he d'intcl·lectualitzar perqu è m'agra(Ü. o m"baig de parar a pensar com està feta aquella música, la sento ta1 com és. I ncloent-hi la ràdio, la majoria de lt>:, mf'\'CS sintonies són de música dc vent. Tpodria pre rindir de la música '· bortera" (què concep / ualitzes per música "hortera"?, potser és un. terme massa subjectilL . .. ). Sí, és molt suhje<·tiu. però la música agrada o no, empt·c pe•· qüestions subjectiYes. -Beatles o Rolling Stones? -Cap del dos són de la meYa generació, penruè la meva generació és una generació perduda. Els Beatles i <'ls Rolling Stones ens van agafar massa petits i eJ que va venir rlesprés pràcticament no és r es a efectes musicals. Només salvaria clfunkie, el jazz, la música fim i tot pop de mitjan ïO i començaments del 80 . Però pel que he e coltat després, tot i no ser mite dt> la meva adolescència, crec que m'agraden més els Beatles. -Ra im on, Serrat , Maria del Mar Bonet, Els Pets o Sart? -Senat, Se•-rat, Serrat (no em va dei;r,ar acabar la pregunta ... ). Es veí meu, ens vam criar al mateix carrer del mateix barri de Barcelona. La seva capacitat per explicar. en cançons de dos minuts. històries que tenen un comença ment, un desenvolupament. un clímax i un fina] , sem- pre m' ha semblat ¡yro vet·h ial. St'mp•·e m"ba arribat molt Serrat, sempre. -Bach , Beethoven, Mozart, Puccini, Wagner o ... ? -M ira , em quedaria segurament am]) Mozart, però tinc: moltes influènci~s matrimonials p<'r Wagner. El rnen marit semprr s· ai.xecava els caps de setmana o el:, d ics lliut·cs escoltant alguna pt'~a de Wagner; era molt" agne•·ià, i al fina l t'hi acabes habituant Lma mica. També tint una peça CJli C sé que no és reconeguda ¡wls gt·ans eÀ']lerts musicals com una gran p eça - torno a la cosa subjr<'Liva- , és l'Adagio d 'A ihinoni , que sempre ha tingut la capa<'itat d'emocionar-me. -Fet musical no plaent que us mereixi més indulgèncin? -La •·rvifalla de les músiques dt- salsa que vivim des de fa un pan'll J'anys i enca •·a con ti nua ... Aquesta mú¡üca feta amb la calor, al tròpic. Es UJla música que a mi no em diu res, tot el que sigui salsa nom 'arriba. -Tr·es enregistrame11ts que s u lt•aríeu d'un in.cendi? -Pot er sigui sorpr enent. pet·ò salvaria la Marxa de pompa i circumstèwcia. d"Elgar. pet·què sempre aconsegueix . l'e co lli quan l'escolti i estigui com f'S~i­ gui , fet·-me sentir amb fo•·ça . Es la prça que quan tinc tendència a la tristesa m'haig de p osar p<·rquè cm dóna molta força. Després l'Adagio d' Albinoui, per tot t>l contt·ari. perquè m'emociona i scmp•·c em posa a punt dc plorar. 1 finalment u1guna cançó ddfunkie americà .... però vuJl buscar· una que tingui una significació especial per a mi ... Bé no és la que més m'agrada, però dirf My Way. -Un instrument? -Per influència famil iar hauria ti c t1·iar La tromv eta, però m'agrada més el saxo . -Una míísica per mo,.ir? -No sé quina, però no sc•·ia ni so lemne. ni malenconiosa, ni trista . -Una música per estim(Lr? -N'hi ha moltes, però vincula- i i MUSI CALIA -E l ~ nit:.. Dc vegades (Tidn , per ò t ' li ~ ituucion s moll lím i t, penptè s i nom{·s es tic moderadunwnl t•nfuda<ln. al conlnu·i, ba ixo la' c u , rosa q u e St'gons La gt•u l CfllC m 'cm olta, els posa mPs JWI"' iosos que no pas s i els cr idl-s. La popula r p e riodista no pot passar un dia se nse cantar • dE's a algun moment del pas at. Ara no me'n ve cap al cap, egur que d'aquí a mitja hor·a en •·ecot·daré alguna.(/ defet, més enda'Vant respon a aquesta preguntn) -Un intèrpret? -De ,qu alsevol tipus dc música? ... Es que sona molt solemne aquesta pregunta, aquest é el pr·oblema ... Per exemple. la Nina Simone, que està boja i bon atxa últimament, pet·ò tinc tota la eva col·lecció. Bé. també I· Arcta Franklin , la vaig sen tir· a o va York i em vaig morir de gust. .. Mira, podria ser una resp osta a Iu música per estimar ... , com a mínim recordo quatre o cuw cançon de l'Areta Frankli n CfUt' de fons. p er a un argumen t d'amor·, no crec que siguin s upet·ablt>s. - Un esdeveniment musical viscut? -Ct·ec que sentir cantat· en directe, i entrevistar i tenil· al meu ¡H·ogra m a de te l evi sió Pall i McCar tney. Cr ec que és una de les coses unportants musicalmen t viscudes; el que vaig viure al seu costal va se•· realment so r p t·cnenl. Mai no h avíem tingut I ants centena r·s de persones mitòmanes intentant a propar-se, aco tar-se i aconseguir coses seves . com aquell dia que va venir· al programa. L'impacte d'estar al costat d "un mite viu no L'he tingut mai tan fot·t rom t'L dia que vaig estar en trevistant i escoltant cantar Paul McCar tnry . - Una experiència musical que us agradaria viure? - Aprendre m ús ira , aprendre a desxifrar el que h i ha da r rera d ·u na partitm·a i convertir allò en música, ai.xò és eJ que més m ·agradar-ia aconsegtút·. I classes de cant, cantat· m'agrada moltíssim. La música m'agrada molt, l ' últim que faig abans dc qualsevol gran estrena, per exemple tLU progr·ama de televisió, u n moment molt important d 'aqueUs que et posa en una situació lími l de nervis i angoixa persona I. .. , quan falten deu minuts, el q u e faig quan tot està Jlreparat, es col· locar-me uns walkman amb les quatre o cinc cançons crue més m' agraden i és l'1.ütím q ue se uto abans de sortir a l'aire , pct·què em dóna tota l'energia qu e necessito. -Fet sonor no nwsical que us atreu especialment? Pot semb la r molt cu rsi , però la rialla d'un nadó. aquella mitja r·ialla d'un nen de mesos és un so que sempre em sac eja. - Fet sonor no musical que rebutgeu especialment? - La mlÍsica és una sensació t•isceral. u11a l'ivència selltimental o tm incentiu intel· lectual? - Jo cr<'e q U t' Les tre cosPs, pr •·ò n "hi ha dm•s que van des pr6s de la p l"imc•·a , que és el senti I Yiscer al. A pa r tir d'aquí ].lots ind aga •· qui és q ui canta, q ui l' ha romp os I u, ("Om està inte r pn•l uti a, t'lma•-e on e ts, e] tipus dt• composit·ió qu<• és ... , però e• I p1·imer és t'L q ue auiba pels sentits, eYidcn tm en l. ro concebo la m Ílsica ni rap manifes tació de l'a •·t a l'int·c, és, l-s a cUr: t"agr ada i llavot·s pots a n ·iha r tan ll un y com pugu is amb el cervell, per·ò sóu els s<•n tits (¡ui et d.iuen q tw all tJ t'està agr ad an t. - Escolt ar m úsi c a ... , so l o acompanyat ? - Quan estic acompa n y ada L'escolto a lgtm('s vegades, q uan estic sola, pràcticamen t sempr·e. (A bans que veure la tele o escoltar la radio?) Sí. sóc mala oient de t·àclio i mala televident, pt•r·ò bàf'i iramenl per·què sé que s i cm poso n escollat· la ràdio o vem·e la te lC', pr•· deformació professiona l m'u ll·apa , encara que el progr ama Rib'1 ti molt dolent , com més d o lent més 111 ' a trapa, perquè ml-s em 01·prè n i més clavada em f{llcdo davant del televisor. La mcdioct-itat, no. p erò I" excés de fa lla d 'hira , l'excès de gt·ollel"i a, l'excés de "grogor"' em provoca una S<'nsació d ' interès de sabn fins on poden atTibar , i per ta n t, yuan estic fent coses, treballan t jo per a mi , o csct·ivint o llegin t o o•·drnant coses o el que sigui , cm p oso múAif·u pe•·què n o em dj sto•·siona, al contrari, ho faig més feliç, més ràpida , més àgil i més bé. La ]ulia Otero, catalana adoptiva des dels tres anys, defineix la mtísica cond'element més capaç de provocar-li evocacions i reconeix que hi ha cançons que no po t sentir sense posa r -se a. p lorar perqttè li recorden m oments durs . Per a elu.L, la m úsica té un gran poder terapèutic. De fet , la música és u n vessant qu~ potser no coneixíeu de ] u fia Otero, i segurament ens hem quedctt curts, però el qüestionari no dóna més de si. Llàstima. MUSI CALIA SOLISTES DE L'OCB LARRY PASSIN, clarinet ''Per fer música no n'hi ha prou, de tocar'' clarinet és el més jove. Haydn va començar a utilitzar-lo en les seves últimes simfonies, i Mozart, a més, li dedicà el Conce rt per a clarinet en la major. SegonsLat-ry Passin, el clarinet és l'instrument de fu.sta que miUor combina amb el.s instruments de metall. Hi ha instruments que millot·en el seu so com més antics són, però amb el clarinet no passa el mateix. Cada. quatre o cinc anys ha.s de comprar-te'n un de nou, perquè es desgasta molt de pressa. Actuahnent fa classes particulars a diversos alumnes que vénen des de València, Sevilla, Galícia, Alacant, Mattresa i, afegeix, fins i tot tinc un alwnn.e de Barcelona. Es dol perquè, als seus alumnes, només els pot fer classe de clarinet i assegura que això no és res més que la meitat del que han d'aprendre. La mtísica no és només tocar i tocar. Aquí s'ensenya - per DAVID PUERTAS a néixer a Nova York (EUA) i fa quatre anys que és clarinet solista de l'OCB. Acostwna a passejar pels carrers de Gt·àcia, barri ou viu, en companyia de Mlsha i Roget·, els seus dos gossos. Asseb'ltra que és un bon ctúner i el jazz l'encanta. El meu onde era un músic de jazz forçct conegut. Tocava la bateria. Potser per la seva influència començà a agra.dar-me aquest estil i ara tinc u.na col·lecció de discos de jazz molt àmplia. Ha puticipat en diverses ocasions al Festival de Tanglewood, on conegué una de les persones que l'ha impactat en la seva vida: Leonat·d Bernstein. Em va impressionar molt, ta.nt la seva dimensió humana com el seu geni musical. Si hi ha a4:,uú a. qui a.dmiri, aquest és Bernstein. Entre els instnunents de fusta, el V \ e L D E. EL S E e o N e E molta tècnica, però hauria d'anar acompanyada d ' u,na formació paral-lela que inclogués música de cambra, a.udicions, lectu.ra a vista, exercicis de ritme , pràctiques en grans orquestres ... Considera que els sistemes educatius musicals d 'altres països són més avançats re~pecte al que es practica a Espanya. Es una. llàstima que hi hagi falles de base en l'educació musical, perqu,è aquí hi ha molt ta.lent. Crec que no és just que els nois i les noies hagin de sortir a estudiar a l'estranger. Per sort, el sistema està canviat i la música a Espanya serà la gran beneficià.ria. R .,. s DIUMENGES AL PAL A U . . . . . . . .. .. . . . . .. . .. . . . .. . . . . . ... . . . .. . . . .. 11 Temporada 1994 Diumenges a les 18 h. 20 de febrer 27 de febrer Cor de Cambra. del PMC Orquestra Barroca Ca.talana. Dir: Jordi Casas. 6 Motets, de J.S. Bach. Orquestra Nacional de Cambra d'Andorra. Ge rard Claret, concertino-director. Les quatre estacions, de Viv aldí. Serenata per a cordes, de Txaikovski. 20 de març 27 de març Orquestra Simfònica del VaUès . Solistes instrumentals. Dir: Jordi Mora. Bonet, Beethoven, Brahm.s. Orfeó Català. Orqzwstra de Cambra Catalana.. Solistes vocals. Dir: Jordi Casas. Missa núm.6, D. 950, de Schubert. (patrocinat per Fundació Cai xa de Catalunya) . Palau de la Música Catalana so 110 MUSICALIA CASES MUSICALS DE BARCELONA CASA BEETHOVEN Més d'un segle amb música per HELENA BAVO I noiet està n~colzal sobre el ll a r g taul e ll d c fu s ta. Davant St' ll un munt de ca rpet es r.lassifi cadorcs que e ll en devina amb mllsi<:a pe d ectament ordenada. La botiga és plena dc gom u gom. Fora , a la !~am­ bla de Sa nt Josep , plou. Es l a hu·dot· i come nça ell"m·s. DarrC'ra <·I taulcJJ es mouen r àpid amf'nt un noi i una noia. Tamb ~ lü ha un sen yor amb bi goti (deu set· el seu pa t·f') . No acalJen mai de portat· llibre · i partitures . E l noiet es tomba i veu un tauler d'anuncis: "Es fa n classes de solfeig .... , . - Mi•·a, mat·e! Aqtú hi ba tm senyor que es ven el seu p iano. No podrír m ... Mentr estant, un xicoLjove ha demanat una partitura no gaire usua l. E l noi del taulell es mostra sa tisfrt pe t·què li demanen tma peça que no pet·tany ui programa d'estudis; no és perquè així vengui més, sinó perquè està acostumat als estudia nts d e música clàssi ca qu e es limite n a les ob r es d'exa me n i a ell li agt·ada que la gent investigui v e l seu compte i que conegui molta " literatm·a " E r 5 e •e e :t '1 t r ' mus ical. . E ll mate ix estudia violoncel, encara qne c·omc nta que ja fa mil anys. Està pe nsa nt a decücar-bi una nüca mé-s de te mps, per·ò és clar. la botiga absorhf'ix molt i un instntme nt exigeix fo r ça dedicació. Fa un a ganyota df' pf'nsat· si realment a lgu n cop esta rà en les condicions id ea ls p er estudiar , pc•·ò surt ràpidament dc la seva abstr acció. L ' home de la c~ll·pe ta so ta e l braç li ha dem a nat un a òper·a. Al fon s, a la r e botiga , es veuen prestatgeries ple nes . Deuen tenir dP tot, acrues ta gent. A més, si hi ha alguna cosa dc qu è n o dispose n en at¡uell mom e nt , t ' ho encarregue n. El noie t s'atansa a l'intC'rio r , tot allun yant-se de la seva ma t·e, i hi tt·eu el cap per tafan ej a r. -Teniu un piano, aquí dintre! - Sí. Fa molts anys Casa B eet- La dona d el cos ta t , la dels ca lw lls blan cs t·ecollüs e n una castan ya i car a dc pocs amics, d('mana llfl llibre d ' ha•·m o nia ~ l ' hi port e n a l mome nt. Mentt·e li fi q uen dintre d ' una bossa bla va de la casa, preg un t a p e r !a sen yo r a Antonieta. E s cla t\ to tho m que fa t e mps que no p assa per aq11Í clt>m a na per ella . I aquelles noies d" all à, quin r·im·e! L ' una h a agafat un grapat d <ca n ço n s d e Br·uce pt·in gstee u i Dir r S tt·aits i l'altra estava cap fi ca da a compr a •· una peça crue no s abia com es de ia i v in ga a taral· lej ar-]a . -Sí , hom e! Aque ll a que fa ... -fi11s que e l noi d el taulell li end ev ina (apa , que no Li agr ada ni r es fer això). -Es colti , n o tindria pas l' últim disc d e ... ? -No , sen yor. Nosalt r es so m csp ecialis tt>s en música impresa. o tenim discos, ni ins lruFototM6nlcoMorilneaLoren m e n ts musicals. hoven (abans Casa Guàrdia) e r a - T é, noi. Aquí te ns el te u An un centre de r e unió i co n vr rsa na Magdalena . p er als músics. El m a lt>ÍX Albéniz - Ct·àcie . E colta ... Aquí vé,·enia per aquí a .xerra t· i a toc-ar ne n aquests senyors que s m·ten el piano . La gent en acrueUa èpoea pe r la " tele' ", com a ra Can cr as o vivia m és tranquil·la , noi. Montsenat Caba llé, a compr·ar -Que Li heu canviat el nom, a Ics pcn•s dc música q ue cante n? la botiga? - Preguntes unes coses, fill! - Sí. A final s del segle passa t -Nos'amoïni .. . Sí,devegades va fundar-la Rafael G u àrd ia , han vint,' llt, és clar , ells o els seus que er a e ditor i músic. Des prés , ajudan ts a buscaria música. Totel Sr. Jordà (que La mbé era m(thom qtu• h a viscut a Catalun ya sic) la hi va compr·ar il" any l9l 5 en s coneix i més o men ys ba pasja es va a nomenar com ant la cosa l per aquí , si més no quan eren neixem. estttdiants com tu. El noiet s'està impa cientant i - És que m ' a r,rradaria tant, de com ença a r e menar els p apc •·s veure'ls! pautats q1.1e té a l 'abas t. Pe nsa - Doncs potser ten s sort i quan coque el nom de Beethove n li to r nis per aquí es dóna la coincinegut. .. dència ... Fins unaltredia i estu- Mare , j a e ns toca ... ! V ull di a m olt! l'Anua Magdalen a Bach. ~ e. ... -~ &I ~: 3 ll2 rs 51 111 CHERZA N CONCURS CONCURS Catalunya Música/Revista Musical Catalana patrocinat per TOCS O TOCS. c:or..ldr.CeH.Jotl ~iòc\'i'l!!:~!: Aq urs ta sc'<·ció de la He vista ha estat pens ada amb la fina Iii al de c·errar la parlieipaeió lúdica dels nos!retors. Entre lc~s pe rsones qu e hagin t·espost cot-rec tame nt Jcs prcgunl rs q LH' tot segui t fonuulem , ser à sort ejat rnen s u a lmc~ nt un lot dc clisros compac tes. I res PREGUNTES: j l. Qu i es l'a uto•· d el llibret dc l'òpera 01j'eo ed Enric/ice d e Christoph Willibald Gluek? D) C iambatLis ta Varesco C) Ranie ro di Cal:wiJiboi B) Gaetano Rossi A) Alessa ndro Stl'iggio 2. ~ A q uina pobl ació eatalana va n ei."e r el P. J oan Ce re rols, figura •·ellavan t de l'Eseola montsetTatina, el 9 de Sf'tt>mht·e de 1618? O) Tornwlla d e Montl:,•Ti C) Collbató 8) Esparreguera A) Mat·torell 3. Qui n t.l'aq urs ts compositot·s va n éixer i va morir a Viena'? A) Anton \On Webern J C) Fra nz t hubc t·t B) J oseph Haydn D ) Gustav Mahle t· 4. Una d'aquestes òperes de Puccini no va ser acabada pet· aq ues t eom po:.itm· O) Suot· Angelica C) T u1·andot B) Le Villi A) La Rondine 5. Sota quin nom at·ústic e ren coneguts l\fanolo Ga rcía i Quim i Portrt abans er csdt'vcnir E l Últim o d e la Fila? A) Los lohos B) Los bunos C) El pt·imcro dc la C'ola Em pleneu la butllt·ta inferior i envie n-Ja a : Cata lun ya Música/Revista MusieaJ Catal ana (Concu rs). CI Sa nt F ranccsc dc Paula , 2. 08003 Barcelona. Ctl f et·-ho aba ns del dia 15 dc C'ada mes . 1]2 Solucions al Concurs de gener 1 994. l. 2. 3. 4. 5. C) B) A) 8) C) 1800. B r asil. París . Ra mon Ca rnicct·. Ana Tot-roja. Han estat guanyadot·s del Con cur s dc desembre 1993: Consol Vc nc.ll·cll T éllez (Barcelona) i Lluís Torné i Brufau (Barcelona). Han estat guanyadot·s del Concur s dc gcnct· l 994: Esther VU~u- Ton·ens (Barcelo- ~~) _i_~: ~~~~-~~~~~~~~_<!:~):---------- --------- -- ------ - - - ----- - ---------------------- -- -- - -- - ------BUTLLETA DE RESPOSTA (febrer 1 993) l - A) O 2- A)O 3- A)O 4- A)O 5- A)O B)O B)O B)O 8)0 8)0 qO C)O C) O C)O C)O D) O 0) 0 D) O 0) 0 Nont i cognotns: ................................................................................................................................................. Edat: ............................................................................................................................................................................ Adt·eçu: Telèfon: Codi postal i població: ............................................................................................................................... .. 53 113 LLIBRES .. '. ,. COJtts. ' rcspo1 tsor;a ls I .. : ~'""·,. •A-fn/1 e 112 54 ll.J. 'I Dlimling ana litza t•n els d m, pl'imr r&c·a pít ols la in- ,, .•. c11tts responsorials é:. un llibn• d'una mu'lcra lit {u·gica dt-1 pohll' i tf c•l ~r u od gen eu In comunitat cc·istiana dc ~1aratu , un poble rur·al dr 180 habitants. a les Fc·unqm·srs dr l Vallès, Vallès Oriental , on el compositor Xavier Moll cstu d 'orgu nis ta dt•s del l 978. La prinwnt part contr antífonrs i salms, una mant•c·u IJdlí~;s ima tic cantar sulms en Iu litúqçia. Les nwlotlies cie lt•s antífones són t'li compassos. les dels salms són lliures, que deIJCncn dell'itmc i la mètl'ica drl tC'>.t. En lrs antífones el c·ompositot· cxpcc-imenta a vt'gades elements de cançon~:~ populm·s i lc$ harmonitzacions són fu cils . adaptadf's a lrs nwlodil•s. La egona part porta al·leluie i ' er· O!> a ban~ de l'evangeli amb melodies grcgor·ianrs i com a apèndix UJl r ant e r asprt•!;iÓ d'aigua benr ita , un Ky rie , Gloria , lllll i An yell de Dén. Aquest repertori d ' una tomunitut tan prtita és quelcom admirable i demostt·a com una comunitat pot seguir· un altt·c camí fora del de costum. El bisbe dc Vic , Josep M. Guix , ha presentat per t'scrit la música lilút·gica del voble en general i ha lloat especialment aquesta í'IÜció. La Confcrr ncia Episcopal Tarraconcn&e ha autot·itzatla publicació dels textos Litúr·gics d els salms. e Bernat Rovenstr·tmck A lianza Editorial ha publicat aquest Llibre de Domling dedicat a FmnzLiszt (traduH pet· Carlos P eña). que é!l el volum núm. 61 d e la collecció " Aiianza )1úsica .. , formada estrictament per títols m usicals. Aquest volum està en la línia d e CJ.Ualitat i rigor que la col·lecció -en el seu intent d e difonch·e bibliografia musical en c as t eJià- s' ha prop osat com a objectiu pt·incipal. El llibre de Wolfgan g Dornling és un estudi complet de la p er sonalitat del virtuós i compositot· hongat-ès, que defuig de l'anècdota biog~.:àfica i dels estudis superficials de la seva obt·a. Estem davant d'un llibre rigorós a nivell de con tinguts, útil com a llibre de lectura i consulta. i modèlic p er la seva concep ció formal. El Llibre -que e'ita la tradicional i fins i tot a\orrida divi sió en capítols segons ,;da i obra del compositor- . consta de ctiverses seccions. Primer a me nt incorpora una cr onologia {1808-l 88ï) de setze pàgines que recull telegràficament trets biogràfics i de context musical de Liszt, i continua amb els catorze " Aspectes'' o s-ubcapítols (pàg. 31-156). crue tracten de forma oberta i com si fossin tesis independents , d'aspectes concr ets de l'obraila persona)jtat de Liszt. Són capítols sintètics resultants d'anàlisis acurades de prirnet·a mà, i molts d 'ells fin s i tot són densos per les descripcions tècnico-fo t·mals del r e perto ri musical. cidència cic r obra simfònica dc· Bt•(•tho\ en i Bel'lioz !>Obre Li~>zt i. és cla r. dr les magi'-olra ¡.., tt·ansni pC"ions pr t· ~• piano quE' aqut•s t últim \ ' U fc>r fi' UlfUf'll r eper·tori. E ls c apítol s t e r ce r , CJUUI't i C'inqul- incideixen més t'll l' u¡,prclf' psirològir d el pianista: Iu seva t·clació amb e l s nn&inwnis mc, la st•vu visió t ransccndcntal cJc• l' at·tista c·r·t•aclot·, el sentit. rocutcnlic dt• lal'(·ligió, la relació umh LamPnnais ... , mentre va analitzant la pt·od uc r i6 mu sic·al entre els anys 1827- 1834 i el seu assa i¡; teòric So bre la música sacra del futur ( 1834). En e l S('gli c nt c apíto l analitza monott>m à ti camen t t'ls tretze poemes simfònic!> dc Liszt. mentre que t' n l'I setè capítol descriu la ta!'ca dc Lisz t a fa vor de \Vagnet·. els seus projectes i r ambient musical dc weimar. Els capítols n útè. no,·è, d esè i onzi\ són probablement els més tècnics delllibrr . j a e¡ ur contr nen anàlis is form a ls i t ècn iqu es d 'obre de Liszt , rom per cxrmpJe de Iu Sonata en si menor , ona ta Dante, dels dos concPt·ts per a piano i o rqu cs 1n1. e tc . , mentre que el capítol unzè t·civind i e a Ia im po,. t un e: i a el e Liszt com a transcriptor i autor dc fantabies soLre Lcrucs d. altt·cs C"ompositors. El c·upítol d o tzè tt·acta del tema contr·overtit del na cionalisme hongarès d e Liszt, el tre tzè d e la seva música r eligiosa (esc rita t>bp Pcialment a partir d el 18-+6. en què a bandona la catTct·a corn a' irtuó;,. i cntl·e l es qu a ls p o d e m r emarcar cl7'e Deum. Pater Noster , IP Bena venturances .. . ). i pet· últim. el catot·zè .. As pecte, .. descriu PI sc>ntiment dr melangia , tristPsa i aïllanwnl que dominen I' obra de Liszl en els anys dc la seva vellesa: la seva o!Jra apunta cap al futur i , pet· tant, serà r·ompresa únicament pet· una minoria d 'cspcctadot·s nmsiealmenl ben pr·epru·tlts i t·ccepliuRu noves formula cions tèrnic¡ues . Tot seguit. Di.imling inclou tr·eztc " Testimonis" o doc umrn t s escrits ( pàg . 157-177) d c compositor·s, CTÍtits o alumnes que varen co nè ixe r dit·ectament el pianis t a hon garès ( ¡H·t· exemple Czern y. Rt>llsta b. H e in t> . Borodin ... ). Aquests d ocument~> es pn·scntcn ordenats lTonològicame nt i ajude n a ro mprendre la s ignifi cació i va lo ra ció d e Liszt e n la seva època. P e r a c abar. t>l l liht·f' conté un conjunt ben documentat d e fo togt·afi es d e Liszt i altt·es p er sonatges que a companyat·en o h r qu e influït·en en la seva vida , tul catàleg sistemàtic d e les oh res (pàg. 179-201 ) q uc és un com pe nd i dels catàlegs de P. Raahe i Il. Searle, un capítol beu ordenat d e bibliografia (pàg. 203-207) essen cial sobt·c el tema, i finalment un índex onomàstic impt·escindible per agWtat· qualsevol consulta en elllibr·c. En conjunt. és un Llibre que ens ajudarà a conèixet· un dels grans pianj8tes de la història de la música occide ntal, que malgt·a t la fa sc inació qu e a v ui di a desvetlla el r omanticisme musical. n o és en cara un compositor ben conegut. A més . el llibre va molt més e nUà d els tò pics j d e Jcs anècdotes biogràúqul's . i pretén set· una apt·oximació científica i seriosa a la músic a i la p er sonalit a t d'un pianista i compositor· que es va avançar molt a la seva època. e MonlSCl't'al Comellas L ' Any Mompou ha apor·tat. a més de músi ca. e o nfcr èn cies, concerts o b'l·avacions decticades a la figur·a d el compositot·, aquesta publicació incJosa com a tercer níunero de la " Coll eeció Compositon; CatalallS" . El llibre ens p et·mct r ealitzar un viatge p er la vida i l'obra del composilot·. de la mà d'uns autors que coneixen amb rigorosi- LLIBRE S r ., fAI n~Rlf M0,11'0U a e e s é a e ) s :I x e e l" e a a e :¡ \ s s a t r a t !I e s tat els aspectes essrncials dr J'pstè tica mo mpuoniana. Aquest volum s ÏJticia amL una entrevista a Carme Bravo r ealitzada pet· Jaume Comellas, que atot·ga ni lector aquella dimensió humana i la nwismàtica pr rsonalitat drl compositor catalu. P ost eriorment Lluis Millet fa un rccoiTe.,aut extens i detallat pet· l'estètiea mompou.nian a t·ecollint dc· ma nera puntual els aspectt•s mus icals dt> les seves composicions . la t·elació dl'l compositor amb els distints concnts estètics, i un apunt puntual, però fe t amb el màxim rigor, dels aspectes hio¡,•ràfics més significatius dc Mompou. Un br·eu conwntari de Ramon Barcc, encaminat a e~1llicat·-nos el món musical que ens ensenya les composicion s de Ft·edet·ic M'ompou , preccdcLx una anàlisi minuciosa i detalüs ta dc la fo rma mnsical i dels aspectes tonals dc ducs obres paradigmàti ques del catàleg dt•l compositor , Damunt cle tu, només les flors i les Variacions sobre un tema de Chopin. L'últim apartat d'aquest volwu i, a més. el més extr nR, comprèn amb de tall un t·ectúl documental, amh la c t·ono logia, el ca tàleg d'obt·cs.la discogmfia. opinions sobre Mumpon o escr·its del compositor. Sens dubte, la lre tlll·a del llil)l'e resulla, a més d'un interès indubt able . d'un at ntctiu inqiiestionahJ e. La val'ietat temàticn dels cine apa rtats de l' o~H·u -encapçalada per una presentació a rànec d el conselle r dc Cultllt·a. Joan Guitart-, la visió pel'Sona I i especialitzada de cada autor, és complementa da, a més, per· una sèrie d c fotografi es d ' un interès notori. E xultiU1t d'hunumitut l'apartat dc l'entrevista, és un veritable retrat musical r ealitzat per Urú~ Mille t i Ramon Barcc. el!. quals, amb el seu profund c·uneixements del tema . ens ujudaran a COIIl)JL'Cndr·e i u ga udir ph•nament del m ó n intimis ta, tan personal i reflexiu clt·l núct·ocosmos poètic mompounià. Jgua!Jnent t·igorós i el ' un interès musicolò¡:,rir t·eUevant és el treball t·ealitzat per Na r·cís Bo n et dt· Ics dues ob t·es abans usst"n yaladr:,; i pet· IÍitim l'apl-ndix més c·omplet edita t fins ara de les obres tic Mompou. e n llibt·e d'un constant atractiu, que a molts pot fer redescobl'ir l 'o bnt d'un composito r , de la mu d'uns a utot·s c·oneixcdors absoLluís luts dc la matèria. Trullén e L a col·lecció ti'E"studi s mus i co lògics ci' Alianza Editol'ial ha puhlü·at el llibre La mú.sica en las catedrales esparïolas del S iglo de Oro de Robc t·t S tevenson. Aquest llibre jn havia estat pubücat l'any 1961 a la Unh'ers itat de Ca lifòrnia. però des d'aquella data primet·enca al J 987 (any en què Stevenson preparà la present rrNÜcíó), l'a ut o r ba publicat més de 150 articles sobre el tema. Aquestes noves inves ti gacion s s'han vist plasmades en la r·ecent edició que ara e ns ocupa l'atenció. en for·ma d'ampliac ions i rot'l'eccions. Stevenson és un mn ~i cò­ leg am e i'Ícà (1916) molt vinculat professionulment a la U nh e t·sital dc Califòt·- nia , i molt inlt'rt's:;al en Iu m(u,ica llatinourner·i canu, tot i q1re lamb(o ha conll·ihuït molt a l <·oneixenwnt dr la música n·ligiosa e~pa ­ n ) oia i amt'l'i(•anu. En ln' l'h, ~e u s escr·i tH d t>staqtrt'll 'T'he music of Peru (1960), Renaissance c1rtd Baroqm> 'Hu sical Sources 011 tlt<> Americas (l9ï0). Founda titms of Net l' lr'orld Opera (1973), S panislr musica in tlt e age of Colowbus ( 1960). i elllihn· qur a l'a r:.lem r·essen\ unt. El llibre consta de tluatt·e grru1s capítols. tots ells ma t'Cats per un idèntic eomú denonúnador : el rigor. r i r<u·àcter e l'U dit i r exii'UOI'(Iinària documentaci {, presentada. Aquests apat·luts són els scgLie nls: ]. Cristóba l de Mora/es ( ctprox. 1500-1553) . E'\tl• ns capítol (pàg. 19-158) dedicat al cwupositor mr11 lloat e n virin i dut·ant els 200 anys po!llt·t·iors a Iu sc' a mort. te' e n son fa una revisió doeumentadí ss ima de la scvn trajectòria pt·ofession a l des pr¡;s dd pri'Íode romà. analitza la seva obra (gair·ebf tola ellu religiosa. com misses, la111 e n ta c i on s, M agn ificut ... ) i tècni1·u compos itiva, i fa un compcudi de Ics edirions que s'han fet dt' la ,c, a product·ió musical. Tot això acompanyat 1le 368 notes que es desglossPn u ftnal del capítol. 2. Francisco de Guerrer o (1529 -1 .599). Es tudi plantejat amb les mateixes pt·oporcions i rigor cJes ti na ts al composi tor· anter·ior. Dedica més de I 00 pàgi nes (pàg. 161-271) p e r s inte titzar· I' obt·a i trajectòl'ia per·so ual d ' aqurs t compositor·, que té tamb r els seus ot·ígens a Sevilla. Per exposar s intèticamen t Iu iJ1formaeió Ro bre tre ts hiogràfics del músic, sobt·t' l'activitat mus ical de SeviLla. puhlicadons , etc. , teven son utilitza el mè tode dc taula cronològica, crue es combina amb apartuls purament tPxtuals . També cal destacar la comparació que fa e ntr·e l'obra d'aquest compositor· amb allt·es autot·s -espanyols o no-, com pel' l'Xemple, Pnlestt·ina. S'hi inclouen doc uments dc r i> poca i un totul de 394 notes a p e u de pàbrina, dada que ens pct·me t imaginat· d caràc te r· nHu·cadame nt erudit d e l llibre. 3 . . lltn•s mestres cie capella. Capítol qlt(' cotTt'Spon fo nnme ntalnwnt n les addicinn;; dE" S tc\ t'll!'ion u la reedició dd seu lliht·t•. lnicialmt•nt <·ompar·a In ,.ituació d t• ll';; cntedr ul:. t'spanyoles d t•l segle '\ 1 umh les a ngl.::;t•s, essent un d c ls trets tli"itintius de lt•!> t•spauYole~ t•l seu funcionamen t b~stnlll a utònom i In mohiLitut dd:. seus míts it·s. E ls compol:liton; de q 111~ l 'S 1nieta en at¡ut'St capÍI ol (Juan Na,·a n ·o. Alooso Loho. Sebastian d e \ï vo nro, Ju un Esquiwl ) amplien Iu llis ta dc b~'~'U II H lllt'~tres <JIIt' t>xistircn u E!'i panya e n t•l Seglt' d'Or. i trcmquen t'I ll'Ílimvirat ''monolític'" dc ~l o­ t·alrs, Gut"rTero i Vit•lòl'ia. 4 . T. L. de Victoria ( 15·18- 161 1). Estudi t•xbaus tiu (d e 150 pà~inrs i 237 notes u peu de pàgina) i be n estt·u<·tu•·at. Tt•màticanwttl tr·ncta dt' 1\ whrt' gene ulògie del c,umpus itor, els sens ini<· is a A vila. d període t·omà (m o tiu ~. t'ompanys, t:illTl'CS JII'Hfl'SSiOnaJs, n·putació, ur·dpnació com u stH·er·dot. .. ), t•l seu r etorn a E spanya ( r·elació an1b r i Re· al Com rnto de las Chu·isas Descu lzas, d..: Marhid, o bra ... ), pensament estètic, nússt·s (a nàlisi t{orn it·a). m agni fi ca ts (pr oet•tl ime nt composiliu , co mpura ció amb altt·cs composi tor· s, dc•s ¡· I'Í pe ió SOllO l'a ... ), lliOit'IS, himnes, mÍI ~> ic a dt· Se tmana Sanla , salms i an tífon..:s. Acaba justificant In necessitat d\' t·eeluborar· una nova edició de I" ·o¡¡c ra omnia " 1le Vitoria, i I'Xposant les edit"io ns ja exis tents i pt·esenlant el cutul(•g de Ja seva obra completa. AJ final d elllibn· s'inclou la Bibliografia - que tot i que tevenson la con sider·a molt r eduïda , pe upa vint pà gin es- , i l' lnd cx ru1alítil'. E n condusió, es li'Uc ta d'un llibre emine ntme nt erudit, docume ntudíssim, molt bt~ n estt·uctu nl t i exhaustiu. Les dues írniqnes i insignifican ts ohsct·va cions que goso fer·, (>s que trobo a faltar un l'O pítol dc conclusions i valontció global sobt·e el tema general tractat, i un apartat dedicat a la situació mu!Ú¡·al a les catedrals catalanes, ja que I' uutot· concc ntt·u l'estudi gaire bé exclus ivament a l 'àmbit d e Castella i Andalusia. e ~f. C. DISCOS U 112 ;:z ...e i:ê. é!. ~ i" .... uu rontribució impor·tant a la cornmcmonrció del Centenari d t• Ft·ederic Mompou, ja que, si bé disposem d ' rx ct.J.Ic nts enregistranwnt s, parcials o integt·als, de l' obea pianística -comrnçunl pel que interpreta el mateix compositot·-, no en recordem cap de les subtils versions o•·quesll·als dr Sub urbis j d'Escenes d'i11Jants, degudes, rcspN·tivumeut, al dieector d ·or·questra Manuel Rosenthal i al compositor Alexander· Tansman, les quals confcrrixen una nova dim r nsió -inequívocament poslimpeessionista i amb clucs afinitats a la sens ibilitat fran cesa d el seu momrnl- al context pianís tic o riginari. Josep Pons. al capdava nt d e l magnífic conjunt d el T eatre Lliurr, ens en proposa una ver·sió in·cprotxable; tan acut·uda , p erò , que potser hi trobem a mancar una punta d'acuïtat i d e malícia. En canvi. la interpretació de Els Improperis troba un equüibri perfecte entre la cruesa dramàtica del text i la concisió viscet·al dc Ja música de Mom pou; és al mate ix te mps pun yen t i fluida , i aconsegueix de cr ear un caràcte r genuí sense cap pesa ntor; té la coH aboració excel-lent del Cor de València i del bari- ton J er·zy At·tysz-rl qual fa una v<•ritablc l'l'l'ariÍI dc· la M'Va particrJ.la- a mÍ'~> d'una p•·estació modi'·lic·a d e l'Orquestra de Cambra '1\·a tre Lliure. Tamhr c·al llir que· aquest or atori or upa un lloc insubstituïble en Iu litt·r·utura euntl irrslntnrerrtal catalana JPIS dat·rrt·s quamnta illiYS i quers un ent'Cf'l de p•·cserrta1· la vc·rs ió original del 1963, mrs característicu i dt•scur·nad a que la versió pnsleri ot· de 1968, e n la qual hom pol conje('tunu· In mà cl ' lgo¡· Markevitx. e¡ ui diri¡;i l'enregistrament de l'obnt, p e r a Philip¡,. a mb I'01·questra i els Cor·s de RTVE. Aqrr rs t CD és c:ompl ernental aml1 els tt'l'S eorreguts lieder del Combat del somni. cantats pe•· Virgínia Pan·amon , en vrrsió orquestrada prl composilot·, que no super a en genuïnitat l' ol'iginal per a ve u i piano, però en conser va tot el pode•· evocndor. En r esum, unu nova prr·spectiva de la pt't·sonulital de Mompou. dc rap manera ma.nradu dïntc•·(\s. e Lluís 1\lillet I dia 2 dc febrer d'aquest 1994 s'escau ju s tame nt e l 400 aniversari de la mOI'l a Roma d' un dels autot·s cimers de la polifonia del Renaixement. Mal¡,.,.atla presència d '~ouns madrigals d e caràcter profà , c~ n la pt·oducció de Pa les tl'ina Ll'illen amb llum pròpia Ics E obr·es sac r es, c ntt·e lrs qu a ls lrohrm m és tl 'uu cf'nlt'nar· ci e Misses i n o mcn y& dr 600 oh res dc dimensions nwnors. Segons Iu llegenda, la mí'tsica dc> J>nlrstl'ina va set· la que va salvar l' ús cir la polifonia <'11 ri cc l'imoniallitú~·­ gir: cntòHc, qii<·stionat durant el cèldH't' rom·iJi contrar·<·for·mista dr T r·cnto. Apr·ofitant la sempre esplèndida excusa d els aniversaris e n s trobem davant cic• dos eneegistratrarucnls d<· •·ecent apal'ició derlir uts principalment a les Misses dr Palestrina. El pl'imcr sc t·à el que protagonitzen r is Gabr·ieli Consort & Playcrs, puhlical per la fir·ma Archiv Pro du ktion. E s tracta d 'tul C.D. cnr·egistrat en dues r tapcs : el fcbre e de 1992 a l'csgl~sia de lots Sants d e Londres i el desembre dc 1992 a l'església de San ta Ma da la Maggiot·e de Roma on Palestrina , a part d ' hnver - bj rebut la seva formaeió musical, també va st·r mestre de Capella entre el 1561 i ell566. Es traNn d'una proposta de UHH'<·at fons nadalenc i amb u na cstnrctura sorprenent. Al voltant dc la Missa" llcldic Cbristus natus est", trrcera Missa de Nada l de Palcstrioa. escrita per a l'rsmentada església r omana dc Santa Marja la Mag¡,rior·c, se'n s p rovosen una peli ta pcr·ò atr·activa selecció d'obres d 'autors d e l R e naixe ment i primeríssim Barroc com ara Josquin Dcsprez, Girol amo Frescobaldi, Tomu s Lui s de Victoria, E r colePasquini , Giovannj Fraru:csco Anerio, Domenico Maz:tochi i Giacomo Carissimi. Així, dur·ant 77'08" minuts . les diferents pa•·ts de l'ordinari de l'esmentada Missa de P alestrioa es veuen separ·ades p er tola aquesta selecció esp lèndida i c on trastada d 'obres. Paul MeCrcesh dirigeix una versió d c polifonia, doblada amb instruments, brillant i plena d'atractiu. Potser algun discòfil p ot trobar a falta1· el fet de po- cic·•· sentir la Missa cic Naclal st·nsc barrejar-hi eup altre ft·agment d 'a ltrt'S autor·s. prt·Ò obvi lJU<' J' inleJ'toS dP la vet·sió ens pol ff't' plantejar· en acruest ca!> Ja possibilitatc.l 'empran•l pr·ognunador· del nostre Jeelo•· n e C.D . per sc>le(•t• iontll' els traeks oportuns. Pet· altra handu, la pr·oposla palesll'i niana dels Tallis Scbolar·s publicada en fm·ma d 'àlbum per· Gimrll , es pt·e<~en ta Rota nna apar·ença més tr·adicional; (•s a tJjr, la músita tit' Palesli'Ïoa s ' intet·prc ta se n se barrejar-hi altr·l's autors i "a cappella". L'àlbum està format per quatre discos compactes, t•n els quals tt·oht'm Ics Misses " B enedicta es", "Nigra Sum" , "NaSl'l' hl gioia mia'', "Assumpta cst Mar·ia , . i "Sicut Lilium ".això sense un oblidar un Missa Brevis i l'antològiea Missa "Papa e Marce!Jj ". Ja és prou sabut q uc tots aquests so bn~noms sorgeixen de l'ob ra de la <rua I Palestr·ina va trem·c c:ltrma a partir del qual va <·onstmir la Missa en qüestió (quasi SPmpre de primet't'S fr·ascs clt• c·tmt p la o gr egorià). La gran bellesa rl 'aqucst cm·cgistrament, sobri i de gran perfecció intrrprctativa en la millor línia dPis Tallis Scholars. es veu reforçad a per la inclusió de les millors pàgines de Palcstl'Ïno h~u·rejad es amb motets seus o d 'altres autors corn Dt>..li Prez, basals en d mateix "can tus firm us" cmpeat per Palestr-ino. L'àlbum inclou per una pa rt tots e ls errregistramr nts amb música de Palestrioa fets per Tbe Tu llis Scholars des del 1980 fins al 1989 inclosos pn els 2 pl'imet·s discos. Els altres 2 inclouen els últims cnr·egistraments fets ex pressament per a aquest àlbum c-ommemoratiu. El caràcte t· co ntntstat dc• Ics dues pt·oposlf'S així com l'cxceJ.Ient ni vell de Ics interpretacions fan difícil una elecció. Ducs versions excepcionals srn se rap mena de dubte e Joan V. Bellalta. r.s DISCO S s Lt·ac ta d 'u na d e les scmpr·c atr·uctivcs propostt•s que en el seu mo ment va e nregi¡, trar· David Munnl\v al capdavant de l' Ea.-ly Music Con so rt, d e Lo ndres . Malgrat l a seva mot·t so btada el 1976, arran d ' un ac(•idcnt dc cotxe, quan te nia 34 anys, Mttnrow j a havia consolidat un gran prestigi , es p ec ialment al seu país, com un d els gr·aus reeu pet·ad o r s del r e p e r·tori a ntic en majúscules . A part eh~ la seva activitat com a musi còleg i investi gador, Munrow v a fund at· el seu gr·up d e mr'rsica untiga ... , I' Early lVlus ic Cons ort, e l 1967, amh el qual va fe r· to ta una sèt·ie el' e nregis traments prou co n e gut s p el s discò fils d 'arreu , com ara Music of E d'À u s tr·ia Ma x imilià (finals d el SC'gle xv, principis del -'' 1) : Hans Kotter. llermann Finck , J ohnnnes K c utze nhoff j s uhretot Lud wig Sc nf i H C' inric h l s aac. L 'en ca r·n prím·Pp Maximilià , amb 18 anys, va anar a Flnndes a cas ar-se a mb Mar·ia d e Borgonya. Mada pertanyia a una família qw· era famosa, t' Dlrc <tltrcs COSt'S, pel seu s u port a r art i la música. Aquell ca sam e nt només va clur·at· 5 anys, per la mor·t sobtada, t•l 1482. dc Maria d c Bo t·go n ya . Malgrat tot, Maximilià ha via quedat marcadament inFluït p e r l a sen sibilitat artís tica de la seva es pos a. Així, doncs, semp r e va comptar !'n tre e ls seus contr·actat s, amb t·ls millors músics i artis tes d••l seu tr•mps . Aquest cnregis trument· s ' inclou d c ple en la línia d e gran atrac tiu i contr·ast. típic a d e les vet·s.ions dc David Mw1row, que d e fugen Iu Lendè n<·ia al hieratisme inte rpt·c tatiu típic d ' alguns grups tle músic u antiga d e les d ècades dels sei xanta i setanta, per fct·-nos pr·opost es d e gran vivesa. Recomana t als aficionats a la mú s i c a d e l R c nuixeJ. V. B. ment. e tlte gothic era , Tire art of the recorde r i d ' altres, rom el cruc ar·a ens ocupa. P o t ser m o lt s ignific atiu veure com en aquest Consort van participar· alguns d e ls intè rpt·e ts an gl esos que poste riorment han assolit un gran prestigi en el món d e l'anome nada interpretació amb "criteris histò r·ics", com ara e ls c antants Jamcs Bowrnan, Martin Hill , Philip Landgr-igde, e l llaütista Anthon y Rooley, el clave<·inis ta C hl"istopher Hogwood, i d ' ultres ... Els triomfs deMaximilià I , enregis trat el1972 i reeditat en di sc compacte el 1993, ens proposa una selecció atractiva d e t·c pe rtori pdncipalm ent vocal d e ls compositors d el t emps de n s trobe m du va nt d ' un d els últims cüscos d e l Collcgium Vocale que dirigeix Philip p e llerrewegh c, dedicat u tt·es d e les Cantates dc J ohnnn Scbas tiun Bach esuites al voltant del temps Litúrgic de l'Ascensió de Crist. L'em·cgist rament, fet el maig de J 993 està centrat en Iu •·cantatu" (?) núm 11 " Lobet Colt in scinen Rei- E elrcn ., (Lloeu Dr u ••n t' I seu rt'gn c) t¡ut•, d e fel , él> l'or·aLol"i d e l' Asce ns ió, l'últim o t·utori dt• J . . Btwh esnit ja e n ple na madun·sa, l'I 1735. El ft>t erroni <i!' veun·'s catalogat per· Wolfgang Sclnni cdf' t· e nmig d e Les Cantutt's vu venir· pr·ovocul per la lncu dur· a du de l a partitum (28'45"' C'n d present em·l·briStt·am cnt). Aquest ot·atori, que tmrca l'cm·egiRtnr m cnl , \a precedit p er lt•s Cantates(!) BWV 43 Í 44, I'S<TÏtes l"t'S pN:Livament cll 726 i el 172<'1.. La Cantata ··Go tt fiihrcl uuf mit .luuc hze n" ' (Ja.h\'è se' n puja Pnnrlg d ' aclamadons} nwv 43, •·str·c·nnda el 30 d e maig d c 1726, és una de les tr·t•s que Buclr, a part d c l'or:aturi, va rlt:tlicm· a l 'Ascensiú, juntumc rrt amb Ics BWV 37 i 128. Finulm!'n t l a Ca rrtata "Sie WP.rJcn cuch un tlenn Bann tun" (Us exelouran de les s inagob"IH's ... ) BWV 44 està escl"ita per al diumenge segü ent u l 'A~censió , c·om la BWV 183. Ac1ucs tu pàgina es va es trenar el 21 fic maig dc 1724. La pr·o pos ta d c H c rrewegbc e ncaixa d c pi<' en la seva Línia lwbituaJ arnb critPris històri cs, a curada especiaJmcrrl en el tra ctament de l es veus, plena de pmfunditat, so brie tat i un tipus d 'expressivi tat qu e nrou L' ànima , en perfecta s imbiosi amb l es sonoritats gcnuincs tic la ru(rsi¡·a di'J vell Bach. La pt·r-feeta integnrció de cor i orqul'stra es veu urrodonida amb la participació de quatre solistes de prestigi (coneguts pet· les seves rnúltivles col·luborac ions discogràfiques) i amb la qualitat de so del disc . Afegim qu e en aqu es ta interpt·e tució d c L'oratori de l'Ascensió , s "ha fe t ser vir L'ú ltima edició de la partitura public ada p e r· la "Neu c Bach -Au s gabe" del 1983 fe ta a partir cle la partitura ori¡;innl de les parts vocals i orqucs u·als trobad es t·ecen tm cnt a C ra còvin i conse r vades a Berlín. En n~s um , podem dir que som davunt d ' una ve r s ió cxcellent a tots nivells. e .J. V. B . ro:~cu tació discogdifieu d ' un !"llllj rrnl ÒC' !'u mbra ftH·mat pt·t· exceHen l~> ¡wofessiona ls dl' Iu nost r·a riutat (Dolm·s St•r-ru , flauta: Muntse r..-nt López, oboè: Jo~.-¡J Carbon r ll, clar·in!'l; Frantisck Supirr , tt·ompa , i .Jost•p M. Frarrqtu•t , fa go t ) . amh un r·tl(ll't·tori ch:cücat ::r quatre compositot·s t•a talanh a etuals d 'nrit•ntacions t'S l èt it¡ u es moll di vcr·ses. En rft•ete. des clt• Iu n·elabot·ació d"una col·lt•t·eió pianísti ca lll"ctèr·itu d tl Munucd Ohra, d ' una senzillesa gain.'bé •·na.ïr' i d'un r·et·rrll de simples hurnrotlitza cinns touals - degudoH u.lunli Leó n- dc eollCb'lldt:K cançons (lOIHtlars, passem u M' ngles Qui11tets de J oaquim JJ oms, Sul v ndor Pueyo i .Juun Lluís Mur-aleda , els qual~ daten r·t'S(JCC ti vament dC' 19-W, 1968 i 1970 i són repn•scnlut ius t1111t de Ics conegudC's ufïn.i tats t'stl-tiqm~s dels seus aulor·s com, en certa manet·a, df' I" è poca e n qu è van ser r •·cats. Horns desenvolupa c·ontt·apuntí sticurnent i figurati va clcmcnL~ melòdics que cont¡•neo els dutzt• tons de l'escala cr·omàti cn, en una ver sió lliure d els pl"inripis ser·iaJs que ell ha conr·<·ut amb tanta scru,ibililut com intel·ügilncia ; Pucyo ha dis~unyat , e n un movim e nt úoi c i in.interr·omp ut, un rstudi r eeixit rlc timJH·cs i volums que ussolei.x uuu plastieitut notable; i MonrJeda prt•s••ntu uo !'Xercici d 'escriptura. encara preoc upat per motivac ions at•adèmiqur s, per·ò rl ' unu innegable soltura. Els es mentats components del Quinte t de Venl Solistes de Ban·clona s'idcntirïqu en dc manera manifesta amb els Pstils r espectius d ' uques tes obr·es, qu e confi gur·en una petita antologia, parcial per·ò vàlida. dr tres dècades de la rrostra mírsica. e LI. l\1. P 112 57 117 DISCOS eonrcpció global dt· r obr a t¡uc, scmt> descuidat· f'l dctaU, mostra una ;;àvia do~>i ­ fic·ació dels «eÜnurx» i una superior visi6 d e lc•t. pt·opcH"t"Íon s dels Lt>mpi. EH tr·a c ta d ' un t'nn•gistnl nwnt en viu d"un com·t'rl que va tenir lloc a la sala cic· la Philhannonic d e Bt'l"iín <·I maig de 1993 , que JH"Opot·ciona una imatgc• llonont abso]utamcnt fidc·l, !lense cap imprcssic} dt> manipulació tèc nica a rti fi cia !. e LI. J\'l. L 112 58 118 ' i t a li à C laudio Abbado, titular· d c la FilbaniH) niru de Ber·lín, és considerat tm cUrector mahledà r r llc•vunt i, això no ohstunl, nquc·st és el seu pdnwr enr·cbristrament de la Cinc¡ut?11(1 , la pl"Ïmera de les :;imfoni es de Mahler· q ue r ns iHTiba només amb la rcfct·ència autònoma d e la for·ma musica l. sense connotacions pl"Ogramàliqm•!-t ni el supot·t de la veu btunana. Obra di.fíeil P~''" IPs srves pt·oporcions i per l'aparent complexi tat dt•l sru cntr·amat formal , tant per al dircctot· i els instrumentis tes com p e r· al públ ic, crue compta, però. amb el supor·t d" on Uenguatgc orqueslTal encegador i a mb l'incentiu del romanticisme més a flor de pell del t·èlcbre «Adagietto,. . E n aques ta gr·a\ adó, hom pot remarcat· rlar·amcnt l'extraor·d inari domini d 'Ahhado sobt·e la Filhat·mònica dt> Bt'd ín, un conjunt, d 'altra banda. d ' una persoualitattan forta; és un Uderatge nattu·al. exer·cit sense coacció ni histri o nis me, amb la ju s ta morosi tat, però prt•sf'rvant la marca so n o ra característica dels filhar·mònics berlinesos, amb sonol"itats foses per u cuda familia inst.:umental, que no ofegueu la plas ticitat característica dc l'or·qurstraciómahleriana ni , quan s "escan , un virtuosisme col· lectiu gairebé camhrístic: i, p er sobre de tol, una El joc de Sarah Cunnigh a m sobre aquest instr·umcnt tan suggpr·ent ties ciC'I punt dc vis ta sonot· i c·xpressiu que és la viola dC' ga mba manifcsta urur intr ncionada cont('neiú per· intcgrat·-sc excmpJarnwnt t•n r autèntic conle'\l c-ambdstic d 'aques tes mú siqut>s; Ja unitat i l' equililll"i amb el virtuosisme d e Mnrion Vl't·bruggen són impccaLJes: i, pet· sobre de tnt, la intel·ligència c-ol·lecLiva d el co nj ~unt instnrmc ntal d ' instnmtl'nts d 'èpo1·a fJUf! Hdera des del primer faristol la violini s ta Moni ra H ugget. Ja parLÏCÍJJació cic la t¡ual arrodoneix unes inte rpretacions rigorosa ment estilístiques i no ('Xage radament manieristes, pròdi{,rues, pet·ò, en r fectes agògics i de fTascig de notable r·efinamenl. e Agu stí Montcllà L es peccs inclost•s e n aquest C D il-lustrr n el talent inubuaJ dc Telemann no sola ment per assimilar dh erscs maner·es de composició i idiomes nacionals (estil francl-s i italià), sinó també per· ft' t·-nc una sín tesi genet·adoL·a cie noves fo.:mes d 'expr·Psl'iÓ i d e figuració. Conternpot·ani de Bach -i més cèlebt·r a I" època que el mate~ Cantor dc sant Tomàs-. T clcma nn és a Ja frontet·a entre el b arroc i el galant. i en fou compositor extraordinàriament prolific·. que vo]ja plaure al públic . cosa que no impedí la qualitat de la inspiració ni , quan calia, el domini dels ri'CLII"sos tècnics més seve r·s . Aquí ho podem veun· ('D quatre obres concerta nts (suites. concerts i simfonies) per a corde • amb viola de gamba i flauta dc bec solistes. entre les q uals figuren la coneguda uite en l~ menor per a flnuta i cordes (T\VV 55:a 2), lllHI bella mos tra de l' aliança entre la su.ite francesa i el concert italià , o una molt interessant i contrapuntística Simfonia ert fa major (TWV 50:3) per a flauta contralt. viola de gamba i cordes. entre altres. E n els últims an ys, l es mi sses que Franz Josepb Iluydn va escriure per a dcterminades celcbra<·ions del palau Esterha:r.a , especialment p et· a les festes d el príncep Nicolau i la seva esposa, s'han prodiga t en els difer ents c-atàlegs discogràfics dc lc fi,._ mes d'arreu del mó n. I , sincerament , no és per a menys. Les misses de Haydn són d ' una gran beUesa, dignes de seduir qualsevol orella sensible. Haydn va esc.-i ut·c la seva pt"imera missa cap aJ 1748, era la Missa rorate coeli desuper. L'última data del 1802 ... , t>s l' Harmoniemesse . En tre aquests dos LÍtols van sorgir les 14 misses qut> apa- re ixen al catàleg de llaycln , dues de les quals integren t'I disc compacte motiu dt•l tn·csen t comen ta l"Ï, c·n r·<:gistrat a Londt·es l' agost dc 1992. Són la Missa Sancti Nicolai i la Tlr eresienme.~­ se, que juntes fan que el disc tingui una dur·ada cic 72 minuts . En aquestes 14 misses sc•"ns proporciont"n unes excel·lents il·Ju stracions sobre el fil de l'evoludú C'Stilística de Haydo ... , una evolució que ja ns dt:.i xa sentir en les dues pàgines d ' aquest disc, esct"ites am h 27 anys de cUferència. Les dues són pàgines b r illants, però la Theresienmesse, dc dimensions més grans, tant per la seva durada com per la instrumentació emprada , pren un relleu especial. Afegim-hi que el nom d e ITÚssa Maria Te•·esa va ser un petit er-rot· històric , ja qut· durant molt temps es va Ct"eure que Hayd n l' Iravia escrita en honot· d'aquesta e111peradtiu austríaca. mentre qu(' rE'almrnt anava destinada a celebnrr el santdcresposa del pi"Íncep Esterhazy. Quant a la ver·sió, no hi ha cap mena de duutt• que es tt·acta d'una inter·pr·etació d e cat·àctet· solem ne, brillant, amb una concepció molt en la línia habitual de Trevor Pinnock i que compta amb la participació d ' un quartet de solistes de qualitat. Sí que cal doldt·e·s de la rapidesa amb què sovint els intèr·prets anglesos ban de fet· els seus enregistraments disrogr·àfics, arran de qiies tions sindicals, fet que sovint impedeix de fer repeticions i ajustaments dels passutges W.,<T~Jem-ne més deUcats ... , si n 'hi ba. Eu el pr(•sent enr egistrame nt podem la mentar algun petit i quasi imperceptible desaj usiament, en cspe<"ial d ' afinació, que no aconsegueix enter bolir, però, l' atractiu general de la proposta. En resum, podem considct·ar que ens trobem davant de 72 núnuts dc música veritablemen t celcstiaJ de F.J.Haydn per gaudirne com a reis. e j . V. B Per fi, com el primer dia L'any 191 Oes va acabar de construir un dels edificis més singulars de Barcelona: la casa Milà o, com se la coneix popularment, La Pedrera, obra de l'arquitecte Antoni Gaudí. Des d'aleshores han passat vuitanta anys. Ara, gràcies al patrocini de CAIXA DE CATALUNYA, en col·laboració amb altres organismes públics, se n'ha fet una fidel i acurada restauració, amb la qual cosa ha recuperat totalment el seu aspecte i bellesa inicials. I ens ha quedat, per fi, com e1~1ximer dia. Perquè la Pedrera s'ho mereixia: perquè és un dels edificis més significatius del modernisme a Catalunya i de l'arquitectura mundial; i perquè ha estat declarat recentment Patrimoni de la Humanitat per la UNESCO. Felicitats.