Revista Musical Catalana. Núm. 113 Març 1994
Editorial: Per un Liceu per al segle XXI / PANORAMA L'última gran òpera del Liceu. RRMC / Del seu affmm. Sr. empleat anònim del Liceu / Lucia Popp: l'adéu de la soprano constant. Xavier Casanovas-Danés / Albert Argudo. Director fet a si mateix. Teresa Martínez / Mikrokosmos: El Liceu, més que mai! Pere Artís / Palau de la Música de València. Un semestre més sense grans novetats. Francisco Bueno / Hindemith arribà al Liceu amb dignitat. Josep Casanovas / Teresa Berganza, gran artista. Xavier Casanovas-Danés / Un programa amb personalitat. Francesc Taverna-Bech / TEMA Música, teatre i dansa medievals, als Països Catalans / Música laica a finals de l'edat mitjana amb text català o occità. Maricarmen Gómez Muntané / De teatre: misteris i passions medievals. Josep Romeu i Figueras / La dramatúrgia de la dansa en els misteris, passions i moxigangues. Isidre Rubio i Remendo / MUSICALIA Sergiu Comissiona. La música coma profund diàleg. Carme Martínez / Catalunya Música proposa. La dona i la música. Victòria Palma / Ananda Sukarlan als concerts de l'ACC. Carles Lobo / Qüestionari informal. Isabel Clara-Simó. Mercè Camps de Gispert / SCHERZANDO Cesc / CONCURS / DISCOS
Centre de documentació de l'Orfeó Català
Còpia permesa amb finalitat d'estudi o recerca, citant la font "Centre de Documentació de l’Orfeó Català". Per a qualsevol altre ús cal demanar autorització.
SUMARI 1•evista musieal eatalana EDITORIAL PANORAMA TEMA MUSICA LlA SCHERZANDO CONCURS DISCOS •• o •• •• •• •• • •• •• •• •• • l't>r un Liceu per al segle X\1 [, ·Mtima gron òpera del Liceu perRRMC /)PI .~t•u aj]inm. Sr. empleat anònim del Lírfln per Jaume Comella s (, uria Popp: l'adéu de la soprano cons/tiTit per Xavier Casanovas-Danés tl lbPrl Argudo. Director fet a si mateix per Tere sa Martínez. lllilrrol.-o.miQ.Y: El Liceu. més que mai! per Pere Artís Palon de lo illrí¡¡ica de l'alènciu. Un semestrt•mé$ .,e,rse grans noueta/s pe r Francisco Bueno llindt•mith arribà al Liceu amb dignitat pe r Josep Casanovas Tere.m IJI'rgOJrza, gran artista pe r Xavier Casanovas-Danés Un ¡Jro¡vom" amb per.Yonalit."' per Francesc Taverna-Bech Mú~ica, t(•at r·e i dansa medieaml!l, als Pai:~os Ca ttt lrms M1í.•ica laica cle.fino/.s rle l'eda t mitJana amb te:rt cat,/ii o occità per Maricarmen Gómez. Muntané Dl' t1•ntre: misteri., i passiollS medieval., per Josep Romeu i Figueras Ln dramcataírgia de la dansa en el& mi&teri.,, pos.,imu i moxiga11g1tes per Isidre Rubio i Remendo Sergiu Comi.Ysiona. La música com a profund diàleg per Carme Martine:z: Catalunya Jl1ú¡¡ico proposo. Lo clona i la rmísirct per Victòria Palma Ananda Sukarlcm ols concerts de l'ACC pe rC.L Qiiestio11ari Ílaj'ormal. I.mbel-Ciuro Simó per Mercè Camps de Gispert per Ce sc _, _, MUTUA AGRUPACIO _, PREVISIO ASSEGURADA - EDITORIAL - uan aquest número de la r eví ta atTibi a les mans dels nostre lectors ham·à passat exactament un mes i un dia de la data dc l'incendi que ha anon·eat el Gran Teatre del Liceu. I aquest comentari editorial és red ac tat, per exigèncie del p1·océs dc con fecció , ¡n·àcticament amb les cendres i runes encara calentes. En. tt·obem , doncs, i és precís advertir-ho , al bell mig de l'ull de l'huracà d'un monwnt excepcional en el qual hi ha més risc de pr·oclivitat pet· al ges t d'arrel visceral que no per a la reflexió serena. I aquest és un fet important que cal tenir pre cnt pt>rqui- r~sulLa fonamental de cara a allò que at·a, un cop esfondr·at el cor del nostre Leatre Líric -escenari, pati de butaques i llotges- ha de comptar realment. llom ha assis tit , i assisteix encara, a una autèntica allau dc reaccions de nattu·a]esa molL diver·sificada , qu e sovint s'encavalquen entre elles, que afegeixen constantment matisos i as pcc Les nous, no sempt·e homogenis ni compatibles eni rP si i 4ue, a la fi , configuren tm gar·huix sobrcdimcn sionat que té el defecte fonamental dola manca dc perspectiva clarificadora. No és el nostre objectiu, at·a, jutjar el grau de bondat -en termes racionals o científicsque comporta cadascuna de les reaccions en si mateixes o de forma global. Ignorem quin serà el balanç que farà la història , o una reflexió a distància, dc l'increïble espectacle que està desve tllant l'a noneament del Teatre del Liceu. Ens limitem a fer-ne esment , però d ' una forma no innòcua o acrítica. I a més, també , amb un cert regu t de temor. Perquè a la fi, en aquest espectacle protagonitzat més o menys per tots els estaments i ins tàncies de la nostm societat, hi trobem a falLar uu grau supf'l'.Ïor· df' S('re nitat i de reflexió. Vivim immergits en uns instants en e]s qual s es poden prendre decisions ahsoluLament Lnmscf'nd cnts i, a més , iiTeversihles per al futur del nostre teatre d'òpera i per al pais. ren els quals, per tant, són igualment importants, o més, l'energia i la capacitat de reacció que la calma , la ser·enitatien definitiva les garanties plenes d ' uns posicionaments a] més òptims possibles . No és hora de fet· r·efet·ència, ni la més mínima , a núvols futuribles i hipotètics. Res més lluny dels nostres desigs. Però , tanmateix, sí que és hora , i és un deure indefugible fer-ho , de recordar de fot·ma ben diàfana que el Teatre del Liceu té davant seu l'oportunitat històrica única de convet·tir-se a la fi en un teatre d'òpera absolutament important. I aquesta opot'tunitat, factible damunt els vells murs i malmesa de forma lamentallle, ara no pot ser bandejada damunt Je cendres d'aquells mateixos murs. La visccralitat globalment ben intencionada del món de r·eaccions que s'han desfermat, no amaga, al cap i a la fi, la unanimitat d ' un clam que JH'egona als quatre vents l'afany d'acon cguir· un nou Liceu qu e tingui tots els elements indispensables i sobrats p er fer front a les exigè-ncies artistiques i socials pròpies de 1' òpera del segle XXI. I també que mantingui una ]ínia de conscq iiència amh la seva història tran scendent. Aquesta és una responsabilitat in-enu nciable de qni correspongui, davant la qual no valen solucions inlennèdies, en última instància fru strants . Cal esperat· que el clímax emotiu i afectiu qu<' envolta tot el que es refereix al nostre teatre, per una part; la lucidesa i intel·ligència dels reéiponsahles polítics , privats i tècnics, per· una altra; i en definitiva la consciència del pes de la substantivitat cultural, de la tradició i de la repre-sentativitat del Liceu en la història de la Lírica universal, constitueixin factors suficients per assolir l ' objectiu esmentat. Si no fos així, restaria pendent un problemàtic i indesitjable judici històric. Per un Liceu per al segle XXI ..... _ s_ _ .,/ _., PANORAMA L'última gran òpera dell.iceu perRRMC 113 Com si fl' u na òpera es tractés, el Gr·an Tcatr·e clel Li.ceu va inLcrp ret a r un cspcetacle desoladot·. L'última i més tràgica òpera. El foc, el gran d evorador es va con vc•·tir en protagonista i va en cendre una enorme xemeneia d c fum . Dc les boques obertes d e Ics mà n<'gut>s sortia a mb força l'aigua que intentava apagar -ne Ja r àbia infernaL E l públic, sorprès davant de l'espectacleinsòlit, observava curiós, emocionat, furiós i a distància, talment com en el teatre, allunyat de l'escenari. El so estrident de les sirenes eixordava, interrompia bruscament el lloc del sinistre. E l "cor " de periodistes interrogava d esordenadament buscant la paraula justa, el comentari, les primeres manifestacions. El teatre d el Liceu va donar el seu últim crit desesperat, la ranera aba ns de Ja mort: el sostre va caure vençut per les flames . La gran òpera tràgica va durar quatre hores. Tot havia començat a la gran '' L' ' penjada de les cortines vermelles de vellut. Aquella " L" va presabriar la desgràcia, va cremar el teló, que va caure encès damunt l'escenari i el foc es va escampar per Lot el teatre. La cr ònica negra va començar a les onze del matí de l' últim dia del mes de gener de 1994. Després d e la tr agèdia només va quedar un gran crà ter que encara fumej ava i una pluja de cendra que va cobrir els carrers propers al sinistre . Una resposta unànime: reconstrucció Des d 'àmbits molt diversos, des deJ món polític, artístic, em- presarial, dels afeccionats o des dels mateixos ciutadans, es va donar una r esposta unànime davant de l'ensorrament del Cran Teatre del Liceu: r econstrucció. Els polítics van manifestar que no era el moment de buscar responsabilitats, sinó d 'intentar ressuscitar el teatre desaparegut. Només Enrique Lacalle va criticar durament l'Ajuntament de Barcelona i el Cos de Bomber s i va exigir responsabilitats. Per la seva banda, l' alcalde de Barcelona, Pasqual Maragall , va parlar de reconvertir el desastre en una reconquesta: la recoru¡uesta del Liceu. Quant a l'opinió dels cantants d 'òpera o de p ersones vinculades al món de la música en general, la reacció va ser de desànim i de desconsol. Molts d'ells, entre els q uals destaca Josep Carreras, Alfredo Kraus, Montserrat Caballé, Jaume Aragall o Teresa Berganza, es van oferir per a qualsevol iniciativa que serveixi per recaptar fons per reconstnúr el Liceu. Algunes de les r espostes més crítiques van venir per part PANORAMA - - a .s :S a e ls >, tt a a <i ir ~s :-t .,.. dc>l director de la com[Janyia d e teatre Dagoll Dagom, Josep Lluís Bozzo. Tot i la roentar la dt>sgràcia , Bozzo va afirmat· que el Liceu no tenia les condicions de seguretat necessàries: el teatre era com una JaUa, una enorme pira en què només faltava una espurna per cremar. D 'altres sectors que han opinat sobre la tragèdia van ser· alguns dels liceistes amh més tradició dins d el teatre: els d el quart i cincruè pis . El sentiment gencraHtzat era d ' una gran pèrdua: estem. desolats perquè CL part del valor material del teatre, hi ha una sèrie d'emocions viscLLdes qLLe són irrepetibles. Aquests amants d e l'òpera veuen el futur del teatre bastant incert, ja que segons les seves paraules, l'òpera està. en perill perquè la gestió està. en mans de polítics. Aquests afeccion ats del quart i cinquè pis ja h avien fet notar el seu desacord amb la política d e gestió empresarial del teatre, tot afirmant que feia prevaldre excessivament la política per sobre de la música, la veLL i l 'òpera. Un altre liceista del cinquè pis, i continuant amb les ar·gumentacions anteriors, va afirmar que el teatre s'havia d'haver tancat fa anys ; segons les seves paraules, tenia molts inconvenients i era poc efectiu. A tot això , aquest amant de l'òpera va apuntar algunes idees sobre com hauria de ser el nou teatre: ha de ser un tea.tre alserveide les noves exigències escenogràfiques, i s 'ha defer un teatre per a tothom, que tothom hi vegi bé i que tothom entri per la mateixa porta. La resposta també ha provocat la solidaritat de molts sectors de la societat, que ban aportat o aportaran la seva ajuda per· a la possihle reconstmcció del Gran Teatre del Liceu. Entt·e nlgunes J e les diferents ofertes generades hj ha la de diferents entitats banc~lri es, mitjans de comunicació àudio-visuals i escrits, clubs esportius, institucions espanyoles i europees i aportacions indiviJuals. Josep Caminal: ''la temporada ha quedat suspesa'' El director gencr·al del Gran Teatre del Liceu , Josep Caminal, va afirmar que la temporada ha quedat suspesa, per·ò va matisar que no deixaré Barcelona i Catalunya sense música . En aquest sentit, i segons Oriol Ponsa, gerent de l'Orquestra i del Cor del Gran Teatre del Liceu, s'està estudiant la manera de poder continuar amb la programació establerta. De moment, i en paraules dePonsa, l 'orqLLestra ielcor continLLaran assajant. Una de les gerents com Turandot, Don Carlo , Peter Grimes, Reigen o Luciu di Lammermoor, amb figures Lun emblemàtiques com Gwyneth J oncs i Eva Mm·ton (Turandot ), Edita Gruberova, Sumi J o, Alfredo Kraus i Joan Pons (LLLciet di Lammermoor) i J aumeAragall (Don Cario). A part d el vessant operistic, el Liceu havia programat tt·cs concerts i cinc recitals, amb Ics veus de les mezzo-sopranos Olga Borodina i Freòerica von Stadc i del tenor Siegfried Jer usalem, u més a més d 'acabur el cicle de representacions de Mathis der Muler, el darrer titol ofert abans dc la destrucció. El nou teatre possibilitats que va plantejar el gerent de l'Orquestra i el Cor va ser el de fer òperes amb format d'orquestra i va parlar d e les produccions com Tu,randot o Don Garlo. Ara per ara, alguns dels teatr·es més importants d e Catalunya - el Teatre d ' Esparreguera, el d ' Olesa, el de la Faràndula de SabadeU, l'Audüori de Sant Cugat- han ofert els seus locals al Gran Teatre del Liceu. Des de la direcció del Liceu s'estudia la possibilitat d ' intentar aprofitar aquestes insta I· 1acions per poder continuar, d ' una manera o altra , amb la programació del Liceu. La pèrdua del tea tre ha suposat la paralització de la temporada operística 1993-1994. La programació tenia títols tan sug- Tot i l'optimisme amb q1.1è van t·eaccionn r les classes polítiq u e¡; per a la reconstrucció del teatt·e, encara cal puntualitzar com. haurà dc ser· a cru est ••nou teatre' '. El debat gira entorn de dues premisses: r econstruir el teatre tal com era, amh el mateix estil i forma , però amb Lmes instal·lacions i sistemes de seguretat al més avançats possible, o modernitzar· totalment el teatr e i donar-hi una nova concepció. La segona possibilitat p lanteja construir el teatre al mateix lloc, a la Rambla barcelonina , o canviar d ' ubicació. De moment, el president de la Generalitat , J ordi Pujol, ha donat al director del Liceu, Josep Caminal, dues setmanes per presentar una pr·oposta. Sobre aquest tema hi ha opinions diverses que hem recollit , tot i saber que quan aquest article es publiqui ja se sabrà com serà el nou teatre . Des d e les institucions que componen el patronat del Consor ci del Gr an Teatre d el Liceu es recull una sola opinió que va manifestar el president de la GencraHtat J or·di Pujol: el teatre és reconstruirà ràpidament en el mateix lloc i amb el mateix estil. Pet· la seva banda, l'arquitecte responsa ble d e la r enovació, Ignasi d e Solà-Morales, comparteix aquesta primera proposta i _.t •s: 113 PANORAMA Una qüestió sociològica L p er això fa sen i r la pa raola " res tauració... Segon r a t·quiL!'cte, la carcassa del teatre es conserva, i per ta nt/o concepció lradeserlaqueja Tri havia. Toti així, p er a Solà-Morales aquesta " restallració" no es porlrà fer en un sol any: construir un teatre 8 128 a vui dia és 100 vegades més difícil que en el segle pasat. perquè s'ha de dotar d"un es instal·lacions i d 'uns sis temes de seguretat molt complexos. P er ò les r eaccions divergents van venir per par t de l ' antic director d<' la Coral Sant Jordi, Oriol Martor·ell. Segon s Martorell, el teatre que Barcelona necessita 110 hi cap , en el solar, i p er tant, cal vèncer la melangia i construir untwu teatre en algun altre lloc . De d · una altra òptica , <'1 pet"iod ista Jo- sep Maria Cadena va plantej a r que li st•mblava "·impen sable .. construït· un n ou t·ecinte on d f's dels pisos s u peri01·s no es vegi l'escenari. Els vt>ïns afecta ts p er la reforma , i ara pet· la r econs trucció, es troben amb un n ou problema q uan es parla d ' un nou plantejam ent d e r ampliació. El debat tot jus t sembla haver r ecomençat, p erò es perem q ue la vohtnta t que hi ha p e t· part d e tothom J e recons tru ït· el tea ll·e esdevingui Ja clau d e volta p er iniciar al m és a viat possihlr l' aixecament del nou edifici. I po tser haurem d e fer cas d r l r <>fra n y p opular que va apunta r el gerent de 1'0•·questr a i d el Cor d el Liceu . Oriol Pom.a: a grans mals, grans re- meis . a r enovació dr l' r scenari i els ser veis annexos n o plantejava cap problema. Reedificar tot un teatr e calcinal. tal com el mostraven els vells b'ravats del scglf' passat, és ja tma altt·a cosa. Si es considera tm fetitxe ciutadà , caldrà reeons truir fins a la mínima motllura daurada i reLaU d1• vellut grana, amb toles lrs incomodita ts i rnan cancrs de moJts seients. Qualsevol a ltt·a •·<•fot·ma feta sobre la base dc l'estntctura de rbemicicle original crue es con ser va con ·c el risc de l 'inevitable pas titx . De totes maner es, m 'iJ1clino mt-s a p en sar qu e el problemu aetual del Liceu és més socíol ò~;,ri c que no arqtútectònic. T ot ha arren cat d" ttna exigè·ncia dels nous t emps enver s l<'S escenogràfiqu es. tP1·niques p<'rÒ ningú no s'ha preguntat què é ' el crue r eclama el que a ra se' n diu la «socie tat civil» -é-s a dir , pun1 sociologia- per a Lot nou nou segle crue ja s'inidu. El fet sòcio-cultu r al dl' l'òp era s'ha transformat profu ndament en el decun; dds dan·ers cent cinquanta an ys . O potser no! e Josep Casanovas PANORAMA Del seu aff1n. Sr•. empleat anònün tJUe vaig tt·ohar· davant del Liceu EsHnmC amic: D ist·ulpi t¡ ru• m'adn•ci a Hlstè se nse saber el St:'lt 110111, p!'t'Ò ta nmutf'ix t'I conec for·ç-a abans tic tt·obar-nos al heli migd<·l pla de ros on jo contemlllava la ('OilSIIIIl(lCiÓ ('1111'(' nunw~ del Tcatt·c del Liceu. I dic qur d t<lltct penpr(• vostè fonua part de la plan tilla i a fm·ç-a dc 1·oineidir· i Hal11dar·-nos als passadissos del tcutn·, ju ~igni t·n Ips J'rprrsentacions en què vostl· fu d'aNHnodudcH' o clt' porter·, i en dic•s fciJJet·s, tasquc~s dc ttHtnlt~ llirrwnt . lwrn pogut fer· aquest tipus dc coneiXt·tt~H unò11ima però ¡·¡·riu. En aquest dan·er dilluns fatídic· dt·l mes d¡• "t'ttcr· vam compartir a la Rambla la pluja de t:endr·ps t~utge que elf' for·ma implacable deixava el st· u nt!>ltT en uquc·lla s uperfície de la Rambla espt>c·iulttwnl aL!lJWÏcla ulcshot·cs de ciutadans-espil'ituaiiiH'IIl c·up <·ols, no pas fís icament, que lots miràvem enlain·la podpr·osu omhr·a de fum-. i en definitiva rultmdanwnl abaltits i drr'l'olals . .lo feia poca t'stona que ha,•ia arribat a aquell indn•t i t~n<·anlc'm l.rohava immergit cu un tipus d'excitm·ió partirular·quc imposa eu la gent delmeu ofici la idio!.incr·à¡,iu pr·ofes~iouul. M 'ex1)licar·é . De l a matci'a maner·a t¡uc ttu bon nwtgl' gaudei.x més t·esolenl uu pr·ohlt•ma pr·oft•s¡,ional compll'x i fins i tol delicat que 110 Ull tl(• r·utinar·i , bl'n almar·gt' que t'I primt'r pugui afectat· h'l'(•ttmrnl lïn;, i tot la \'ida dd pacient. els pet·ioilistc<>, d'anlttvi ga ttdim també més davant de resdcvenimt·nt <~Xf'f'[Wional qur no del rutinari i quoticüà. AJ mar·gc• tir Ics dimcnl>ions f tus i tot tràgiques que pugui co mportar· aquell, co m era eJ eus que cus va uplq;ar· al pla dc l'Os. Vo~<tC:. jw;ta ttl('nl[ll.ISSU' a per allà, mig esmaperdut, amb la jaqueta i Pis pantalons dc Lr·eball, amb aqnell eolor bluu latt icl<•nLiJic·ador· d c lt•s indu_meutàries pròpies 1111 ventall d 'ofic·i que aplega manyans, fusters, rle cu·ic·ist\•s i lluunrr·s . A Iu lnrb:aca dcl dmTera del patttnló , hi duiu , hcn pereeptihles. unes alicates. El vaig tt tllrtll' i vaig fer·- li un brevíss im i tòpic comen tar·i. Voslr es va girar i <·ur va dir. simplement: ·'Estic rlesohtt". I clt· forma disc't'cta però fern1a, es va esmull) ir c>ntr·e In gcnurció. Lf's seves paraules, i més Pncat·a l'I l!l'll t·ustr·e, no sc m' ohlirlaran mai. La tristor tau pt·ofunrla, lurr t'li d Lúnit, va constituir per a mi un xoc que t'lli va dl's¡H•rlar del pathos defot·matiu professional dl' qnf.li parlant fa nn moment i em va fer aterrar a la rNtlilul dt· la magnit11d del fet. Magnitud que es ranúfica dl' fonmt I'XI('nsa i euo r·mcmf'nltr·avada mitjanç<tlllun tot gegantí dc ~>c nsacions ,;scudes per una munió dc• JWr;.oncs. El ~t'u r·o¡,tn• traduïa molt mé, que la sÏJnple precwupaeió prr· un immediat "digestiu" més o menys pr·eoc·upanl. Fin~ i lntc•;.tic ~egu r· que el seu ànim alcshor·ps es ti'Oha va LotalnH'nl aliè en aquest niveU d 'in c¡uit'lttd.l amit ai'I.Ò 'aiga rau•·e a un aspecte molt imJlfH'lant dc· la <Jiicstió, crue és el ca rà ctet· afcc:tiu <ru e emana d'una e mm tan partic.:ular com el Liceu; dimen~oió que• l'I se u rustn· t•·adrt:ia c~xcmplarmcnt. Ot·sp r·{·~, aquPIIa s upt·rfíeil' dc•l pla dc l' Os va viure altr·t·s i difc·r·t•nc·iut s tipus dl' gestos. Des dd divístic. HJHII'alús, mclodnuniitic· i deeadcnt-per descomptat, hen Ul'OIII)Jany¡rl de llum , taquíg1·aJs iclfpteésmés important, <'iimt·r·c~s- a la 1·onstel·lació de comentaris i conver·ses impr·oviSIHlí!S q-ne lradui'eu d e la fot·ma més sinet·t·u i otttc'•ntil'a possible utt s ubs trat d'identificaeió amb Iu t·a:.a endu moment més feta ccodr·es i qu e Latttbí·. en molt~ cuso;,, mostmvcn els record s dc viv~nci<·s c•ntnrn yu hles . Dc tol hi' u han·r·. l'll aquells moments tan i tan ex- ll3 er CI'[Jt·ionals i t•tt l'ls posll•r·ior·!\. Lu t·cacció de la societat bar·f•t•lonilla i Iu eatalann, i tlt• la rw bm·relonina i no c·atalana, ha t·onsliluïtnn fel dign e d'un aprofundit i sP 0'1H'atttc•nlmolt suggt•s tiu l'Stucli sociològie. Component!> tlt- nntnr•t~ll'btt molt var·iacht i sovint contr·adictòr·ia l:> Ïtun congt·iat en ulli\ qlll' ha acabat cmwcr·tinH;e e n Ull <'1>[11'1'1 ttl'lc· sol)l'rdi nrrns ional. Dc·s dt• manifes tucion ~ :.ohn·lwuin t rnrionatlc·~ i ,;scerals a ges tos aparalo;,os <JII l' anr;,a ' rn la so!>pita d e la inspiració de s u pt•t·pr·oft'~~>i<mal" guhirwts d'imatgf'. Gestos so\int t't'l'so nat~ fïn., i to l t•n <'Um panyes publicitàrie:>. ,\ crn e:.t.; do~ !'Xtr·<•m., antipòdirs e n cerclen el va&Líssim \entall d'aNitucl-. qm• donen nna e ni-sima consLàn{·ia de la potc\nt'ia th• la fïgur·a del Tcatt·e del Lice u; potè n tia IJUt' h t·apuç-. per· una par·t, de promourl' un món d't>rnol·ions ufi'C'Iives cntt·anyaJJlt's i sin cer es, i , JWt' r altnt' dc· to ns tillrir·-...e rn estr·i utilíssÍJn df'promoeió. P e l t'amí, la vl'tt edesial jen'ri'Cruiea oft•ria Ja reflexió oportunu IOt <'l>tuhlint clift·r·èncics qmtlitatives entt·c la importàrwiu de l'amor· a ll's )JC'dr·es i a Ics persones. Dil'l'ttlpi c·~timut umir i anònim empleat del Tealrc del Liceu IJIII' m ' hab'Ï niHtndonattanl t:om ho l1e fet u nna cligr'I'Rs i{¡ tan llnq;u . A la lï, tomo a vostè per re¡;raciar·-li s inet•r·anrt·ttl l'u utentic:ital dd se u gest anster i !>i11eer·, el qual. ur n. un t·op passa t el momPnt més upar·utós dc· I'(HlC'Cntr·aciú clt' rcacc·ions tle Lota mena. cm continua st·rnltlunt l'expressió més autè ntica d e la r·ealitat eh• la tr·a gèdia liecís lira. Gràcies d e fini tiva!m•ntp t• r· hl Sl'Va lli ~ó. Dd sl' u affm. Jautne Comellas e 9 129 PANORAMA Lucia Popp: l'adéu de la sopran o consta nt per XAVIER CASANOYAS·DANtS D 113 10 130 es dt'l pt·inripi Lucia Popp ha estaltma de les mC'ves can tants p r edi lertes . N'ad mit·ava no tant l'escla t de la veu, la simpatia per sonal o l'exigència de la seva superior categoria artística com la cohe t·ència de la trajectòria professional, la vet·sa tilitat d el r·eJH'rlol"i i aqttell cap teniment aristocr·àtic que ens la feia pròxima però alhora allunyad a de la banalització del divisme i al marge dels lla nçaments propagandístics a gr a n escala. Els comentaris suscitats pel seu inesper·at traspàs m ·han fet comp r ovar que compartia amb molta gent aquesta predilt'cció especial cru e ens la feia única enmig d'un planter de cantan ts d e gran vàlua. Tots coincidün a creure que és difícil acostumar-se a la seva pèrdua . No crèiem es timar-la tant com pe t· en yo r ar·-l a tan aviat, ni que el seu caeisma personal actués amb tanta eficàcia. Lucia P opp va néixet· a Bratislava r any 1939. El seu aspecte juvenil amagava, doncs . molts anys de carrera . Va ferel dcbuta Viena l'any 1963 gr·àcies al finíssim olfacte de Herbert von Karaj an, i des d'aleshot·es hi va r·egnar a peq letuïtat , primer com a delfina de grans ca ntants aleshores encara en actiu, després com una de les r eines in discutides a tota la ft·anja centreuropea, on la seva dimensió artística i la seva fid elita t a Ja tradició va fer q ue fo s a doptada com a favorita. Pocs cantants de la seva generació poden presumir d ' h avet· esta t agombolats com eUa en epicentres musicals tan significats com Salzburg o Munic- o haver interessat directors tan selectius com Carlos Kleiher o Wolfgang Sawa- llisch, cru e desfeien contractes si no podien aconseguir-la per a detenninats papers, o haver temptat el pianista Sviatoslav Richter p er fee música amb eUa. Lucia Popp ha estat una gean mozartiana i una gran straussiana. La st'va veu va evolucionar d·una manE'ra tan pond erada que la cantant es va trobar en disposició d. assumir els mer avellosos " doblets" que algtmes òperes ofer eixen - Pa mina i l'a cera d a Reina de la Nit , Susanna i la Comtessa, Adf'le i Rosalinde, o la juvenil Sofit' i la malenconiosa Mariscala- tot fent justícia a p ersonatges diversos, tant des d el punt de vista vocal com de l'aprofundiment qu e perfila la veritas psicològica de cadascuna. Però, p<'r d a munt de totes, seran les grans protagonistes femenines dc S tr auss (A rab el1 a, Daphnc , Chdstine, Mad eleine .. . ) les yue faran recordar-la sempre. A Barcelona vam tenit· la soet (o la dis ort) d'escoltar-la només e n du es ocasions, una vegad a com a liederista al Palau d e la Música (1988), acompanyaria pel gran hvin Gage, i , l 'a ltra, en el seu vessant operístic, com a protagonista d'una A rabella de Ric hard Strauss que va se r despatxada pel Teatre a mb una produ cció poc acurad a, ni d c bon LL·os al1úvell de] seu protagollÍSmf' ideal. Era m1a d ' aqueJies at·tistes crue tothom espet·ava tJ·o- "' PANORAMA ò. es ie e. .te rt és la la •el el o- ,. us- 13 :le ;oes ·o- .... b ar en l'ls programes Ul' la ll'mpor·ada següent. Vaig tt•nir·la for·tuna de pod<'r·-li fe r una entrevis ta , tfUt' volia oft·r·ir· als leclor·s d"una revista l'S¡>t·eialitzada amb motiu del seu debut a l'Estat <'Span yol. Luc·ia Popp havia anibaL amh tan poc temps qtu• no va ser possihlc de ft'r· e ls desplc•gamcnls periodís tics que la Reva f a ma mere i. ( aquest a rs , una '' rsptn<'La . ,, xut que a lguns due m f'la vada al nostre ror de lif'dstes). Insospitadament , la xerrada c•s va confirmar, amb I' íuri<:a impos ició dc no fatigar· una t·antaut qu e es presentava en públie aquell mateix vespre. Al ('ap de mitja bont , fidel al compromís, jo maldava per a cabar· , però la eonvcr·sa va continuar· dur·ant una llarga estona en Lrna demostt·ació de simpatia pcr·sonal i de pwfcssionalítat. Vam padar dt~ l a S<'Va pr<'S<'ntació a Ban·e lona, del ca risma d'alg uns ca ntants (no trobava r esposta al feL q ne, entrf' dos joves d ' igual inte l·ligt-ncia i prepar·ació, un fos millor· proft'ssional qut' l ' altre al c·ap clt·l tl' mps), dels '"deurt:'s" que tot cantant ha d e fer· cada dia pet· tal d ' a ccedir· al púhlie "a mb la lli ~ó HJll·esa ", d e la seva deft•nsa clavant dC' la nrtina, deltJt'ograma (en què figura va Amor i vida de dona. de Schumann i vu it ca n ço n s de St~hubt'rt), d c la seva immer·s ió e n la ::,•Tan LnH.Iició vienesa, dc l'esp ecialització dels ca ntants, de la s upe rac ió dc• la batTer·a idiomàti ca qu e sepa r·a el cantant d ' un públic que no t'nlfn lïdioma en qur t•s ca nta , de la seva inhihició davant dc la raw;ó espan yo la (es va ('o nfessa r admiL·adot·a d<• Ber·ganza i Can·eras), d c l'e mprc mta pea·so nal d ' un ar·tis tu sohn~ dt>te rminats p ersonatges, dc l'<•ntcsa e ntre e l canlanl i els pia nistes (amJl frases moll elogi ost~s per a Wolfgang Sawallisdl) , d e ls seus col·legues, del pre u q lli' c·ob•·u el star system ... Es v<t doldre, concretament, d 'haver hagut d ' ajor·nar dlll·ant diver·t:m s mesos a causa d'impt'dimcnts contr·actuals una opc r·ació dC' malucs, amb la conseqüència d ' u na lle uget·a c'oixesa (que ella s ah ia dis&imulat· molt hr en escena amb les arnplt•s faldille" de les disfr·t•sses). Don cs b é, di' t't·ses ' egadt•l> vaig intentar tallar tma ~er..-ada que no acaba' a. Lu<·ia Popp . qne no havia tingut cap problema a ser fotogmCiada p er· Pau Bm·celó, tot i no havc>r p•·cvistl'm inentesa i ana1· (com qui diu) est·abc·llada i còmodmuent abillada, t•s va implicat· tant en d diàlt•g i la de fen sa de les seves idt' t'S, que el que podia have r estat un tt·àmit es va conve•·tit· e n una cie les c·ntrevis tes més riques tle c•uutinguts que mai no hagi ting ut o<· a s ió de f e c EL recol'{l inddc hlc• d ' a quclJa estona en un racó de l ve:;tíbul d" un hotel rlt•l passeig de G t· àcia és tm dels pt·pnús més b'1·ans que m"bam·à donat la cledi('a<·ió a la crònica musical. En complimen tar-la aC'ahat el seu recital al vell Palau cl'nhuns de la remodelació, re<·ital saldat amll un èxit tt·iomfa l que r·oman a la m em òria col·lect iva com una fita de comunicació e ntr·e un <11'tista i el seu púhlic , li vaig dir· Ri estava contenta del se u trio mf. Amb tola la modès tia dd m6 n c·m va contestar que estava aclaparada p e e aquelles ovacions inlt•r·minables , però que no podia a tribtü •·- hi tm valor real pc.>n¡uè " no con eixia encar·a e ls es tàndards del públic d e Bar('elona ". Doncs b é , estimada Luda Popp -i no ho dic fiant-me df• ragulla de l'aplaudíme tt·e-- VObtè va convertir en m és savi aqut'IJ públic , el va fe t· més exigent. t'I' a captivar amb aquell carisma quf' vostè no ba via pogut d c..~fi rúr unt>s bons abans . Aqut:'ll t't'Cita) s'ha convertit en una r eft:'rtotl<'ia pt'r· a tots nosaltt·e s, i l 'es trt' midor· "Cant a la Lluna" (dc l'òpc•ra Rusalka de D vor ak) IJII t' t•l va cJoureen w1a mosLt·a d 'exquisida d e fe r è n c ia, e n ser ea utut en l'idioma del seu país natal , tant , qLLe encara ara ens posa la pdl de gallina. Es tünatla Lucia Popp , pot comptar amb r afecte' fidel d<· tants a qui vostè va en<'isat·. I no dubti que els nos tns cstàmlar·ds són una mica més exigents dc•sprés de conèixer-la. 10-17 DE JULIOL CANT JAUME ARAGALL 11-180EJULIOL PIANO JoAaUIN AcHúCARRO AauiLLES DELLE-VIGNE 14-25 OE JULIOL CLARINET JoAN ENRIC LLUNA 20-31 DE JULIOL PERCUSSIÓ XAVIER JOAOUIN 23·26 DE JULIOL SEMINARI DE MUSICOLOGIA J . VICEN'Tl: GONzALEZ V AUE EL BARROCO HISPANO DEL SIGLO XVIII 2-13 D'AGOST FLAUTA VICENÇ PRATS OBOÈ AL8RETCH MAYER FAGOT MARco PoSTINGH T ROMPA 8RUNO SCHNEIDER 15-26 D'AGOST ViOLI RODNEY FRIEND Vroú FéLIX Avo VIOLA ~ VIOLONCEL I CONTRABAIX w ARPA l GUITARRA ENRIOUE SANTIAGO GENEVIEVE TEULIERES FRANCO PETRACCHI ALVARO PIERRI MARISA ROBLES CONVOCATÒRIA DE BEQUES ATORGADES PER LA FUNDACIÓ CAIXA DE CATALUNYA Els interessats hauran d'enviar a la Fundació Caixa de Catalunya (ela Pedrera», Pg. de Gràcia, 92, 3r, 1a - 08008 Barcelona) un detallat currículum vitae i un enregistrament en cinta cassette de dues obres. d'una durada mfnima de 5 min cada una. que pertanyin a dos períodes musicals diferents. El termini de lliurament acabarà el 30 d'abril. la data límit d'inscripció per a qualsevol curs és el 1S de juny. <:.1~ ~~ Th< Mt.... Coundl "JDI~ ;lliï•ruborfu CbiW.ac:ió ~ ¡- - · ·~ Mtl.."f11 v••• = ... ~ ,___..., ~ .---·~""""" .. --::.-.~~ 8 1l!>u0ad6 deGói;Jm ~;!!,!!!.'!!.!..~ ·=~ PANORAMA PANORAMA ALBERT ARGUDO Director fet a si mateix por TERESA MARTINEZ: A 113 12 132 lhc-rl Arguòo (Barcelona, 1945) , clit·ector de la Banda Muncipal de Ba rcrlona des dell980 fins al 1993 i dirf'ctor titular de l'Orqut>slra Simfònica del Vallès des d e la seva creació fins a la temporada 1992-93 , és sob t·etot un músic responsable i un director fet a si matC'ix . Abans de dedirar- e exclusivament a la direceió, rou vio l ini s ta d e le s on¡uest•·<>s del Liceu i Ciutat de Barcelona, i professor al Conservatori Municipa l de Barcelona i a l Cf'ntJ·e d'E stu dis Mu sicals. Ma lgr a t q ue l'únic an tecedent musical ra milia •· fou un oncle que feia tle músic amateur, Argudo confessa haver-se tt·obat amb la música d ' una maner-a casual , als sis an ys, en demanar tm violí. B é, potser van haver-hi una sèrie de bones circumstàncies. ]o sócfill del barri de Sant Andreu i anava a l 'escola de Sofia Santasusana, ma re del mestre Pich Santasusana. lila mateixa escola feia classes de música la sevafiUa, i germana d el mestre, l 'Antonieta. Suposo que allà fou on em nasqué el cuc de la música, i allà vaig agafar el violí i vaig aprendre la solfa.. -Com es produeix el fet de derivar cap a la direrció or q uestm!? - Es produeix per una acumulació d 'experiències. A part de l'estudi del violí, mai no vaig descuidcLr l 'estudide la música a tots el.s nivells. Però el plantejament de dirigir fou a primera instància twa utopiCL, perquè vint-icinc anys enrera no hi havia gai- res oporLtmitats per dirig ir. També vaig tenir mestres com Massià, Toldrà i Zanwcois. qne van mantenir la me·va íl·lusió p er l'estudi musical. Quan ja e ra violinista professional, jo i els meus companys teníem moltes ganes de fer més música fora de la feina, i d 'alguna manera ells mateixos em -van posar la batuta a les mans . ALxí, l'any 1974, nasqué l' Orquestra de Cambra de l'Ateneu Barcelonès, i així es pt·oduí el seu prime1· con tacte seriós amb la direcció. Potser fou aqu,est el moment en què jo vaig decidir que aquest era el meu veritable camí. Mentre, anava compaginant aquests prime r s passos amb la feina a l'Orquestra Ciutat de Barcelona i la pedagogia. A l 'orquestra hi va haver tuL contacte molt important, que fou el mestre Antoni Ros-Marbà, bon amic, al qual jo dec que la meva carrera es dediqués professionalment a la direcció. Ell va proporcionar-me La disciplina escolàstica. Malgrat que la diferència d 'edat entre tots dos és poca (Arg udo Lé vuit an ys menys), a tots els efect<'S RosMarbà és el seu mestre . Sí, sóc deixeble de Ros-Marbà , i a més, per a mi és un goig dir-ho. Albert Argudo scm)Jre ha c:entrat l a seva activitat al país . Ell mateix diu que Ja seva formació ha estat ascendent i sempre hasada en la p r ofessió. Entenc que per a un director és essencial conèixer la professió des de dins. I p er a UlL director també és essencial haver ''J<'t de músic ", d 'alguna mane ra ... I sentir-se músic. La seva inquietud musical l' ha portat també a altres terrenys, com la composició per al cinema, el tea tre i la televisió, a ixí corn també la direcció d e grups vocals, d'òpera i ballet. La seva vinculació al Liceu, com a violinista de la seva orquestra, ha fet que Albert Argudo hagi tingut contacte amb 1' òpera també des d e la tarima de director. La veu humana m 'inter essa moltíssim. i l'òp era també, arran de tots els anys que vaig ser al Liceu. Estimo molt l 'òpera, però aquest món em resulta angoixant, perquè el director allà és el primer responsable del que passa a escena i alfossat dels músics i no sempre és considerat així per tots els implicats en un muntatge operístic, només quan les coses no van bé. - A part el 'una coneixença pc•·sonal en tt·e els músics i el di rector, i el fet de ser una persona agt·adablc ... ¿existeix algun truc infal·lib le que faci cru e un director connecti a Ja primera amb els músics? -Bé, el f et de la simpatia o an.tipat.ia és, ni més ni menys, com anar ben o mal vestit. La simpatia i el bon tracte és essencial per CL un miÍsic i per a un director, i p er a tothom. Però crec que la pcu·aula clau que pot respondre la pregunta és "seducció". Un director ha de ser seductor per definició, sobretot en el primer conta cte amb una orquestra i uns nuísics que no coneix. A la tarima. et trobes observat, i és absolutament determinant, aprimera instància, la qualitat del treball que ofereixes. Quan et presentes, i abans d 'obrir la boca,ja estàs intentant seduir. I això ho sé més pel fet de ser músic que p el fet de ser director. Al primei' contacte, la predispo.~ició de l 'orquestra ja està determinada, i és molt difícil de ccuwiar-la. Penso que un director ha. d 'in·adiar respecte i wt convenciment absolut del que fa i del que demana als músics . I també és essencial que el director resp ecti els músics, que en alg iLns casos en saben tant o més que ell. El l980 Albt>rt Argudo fou nomenat directot· dc la Banda Municipal de Barce lona. Aquesta formació ha estat, darTet·ament, objecte dc polèmica en set· estudiada per part instit ucional la seva possible desapa•·ició. Si hi ha albrú que com•ix dc p r imera mà la r ealitat actual cic la Banda és, sens d u bte, Alhert A•·gu do. Per a Argudo la Band a armasega a ho a·es d ' a r a l 'e t iqueta d 'orquestra descafeïnada que li fo u adjutlic:ada dliJ·an t e l.s anys quantnta i cintJ Uanta en creat·-se l' O•·qu eStl'a Mu njcipal d e Ba t·celon a, avu i Ciuta t d e Barcelona - la Banda mai no va deixa •· d 'existir formal ment d u rant la guerra i Ja postguerra, pei'Íodc aquest dan ·er en què es va reoq;~mitzar. Malgrat tot, en els darrers dotze anys aquests criteris han anal canv iant , tot i que els que v an p enjar aquelút etiqueta no han can viat ni s'hun preocupat del que repr<'senta l(l Randa avni dia , matisa Argtado. P e•· al mestre Argudo està molt clar q uè és una banda: He intenta.t demostreu· que nna banda no és ww orquestra "it~flable ". Una ba.nda és una agrupació , o una orqnes tra , d'instrument.s de vent. Que pot tocar música d 'orquestra mitjançant transcripcions, sí... , si en aquell moment compleix ww Jttnció concreta, perquè no sols les pot, tocar sinó que les ha dí' tocar. Que té Ull repertori propi ... evidentment! l això és el que he estat intentant descobrir i aportar mitjançant w1 contacte amb lots eL., editors del món obtenint informació i partitures . En aquests mom ents la Banda es mou e n una dinàmica molt diferent que fa 60 anys, amb Joa11 Lamotte . El ,tO% de les obres que intPrpreta són primeres audicions. Als seus prog rames hi ha més d 'un 50% d 'obres originaLs per a banda. Si ens plantegem quina és la funció o el pape•· q ue desenvolupa act ualmen t la Banda a la ciutat de Bat·cclona, nomé~:~ ens cal anar a un concert i comprovar rcxtraot·dinal'i acollimen t q ue té per part elf' I públir cad a convoca- tòria d e l a formació. Aq u <'s la realitat palpable Sf'mhla qu(•, d<' mom ent , ha fN que les institucions n 'hagin t·ec·ons ici(' J' nt la possible baixa d el panor·ama m usicaJ de la ciuta t. Reiterant la cosa òbvia, i ¡;en<>ralitzant u na mica , preguntc•m al mestre Argudo qu in a fs la fu u c·ió d ' un a banda. Una banda lw d 'anar a tocar al carrer , dig 11a ment, i tocar al carrer vol dir a.nar a l 'hàbitat i entorn quot.idià. de la gent: a lt1.plaça , a.l ca.wl . .. I la feina de lcL banda és .fer qne la gent senti la música com u nu cosa seva, i amb q~tafitat. És convertir la música en unf<'t quotidià a tots els nivells i les edats. En ctquest aspecte l 'cwentura de la Banda ha estat absolu tcwtent enriquidora, p erquè és un contacte constant amb la gent. Després d'això, el qui dubti de lo importància de la sevafim ció ... , malament! Ar gudo encan1 afeg<'ix que els 13 anys que he <'Stat de director titular d 'aqueslu institució han representat prop d 'un miler d 'actuacion s davant wt públic tan heterogeni com enriquidor, i m 'ha creat tuta con.~ ciència cie la immensa necessitat de cult.tu·a, de base que es respiNL r:t la nostra societat. Sens dubte, per a Albet·t Aq~u ­ do estar al capdavant de In Ba nda ha suposat tot un repte i una aventura. Però la sev a gt·an aventut·a ha es tat J'O n¡u es tra Simfònica del Vall~s, d c la qual ha estat director dm·ant 6 anys, d es d e la seva funda ció. Mirna Lacambra i jo vam ser els pares de l 'Orquestra. Crec que crear aquestaformació ha estat una de les inici.atives ·culturals m és importants dels últims anys a casa nostra. Aventura en la qual ningú, en un principi, no creia i que ha esdevingut una realitat altament positiv a. ] o n 'estic org ullós. Act uahncnt el n1cstre A•·gudo comparteix la seva ta sca d c dir·ector constantment cooviJat a diferents orqu es t r es i tea tres amb l ' a ctivitat pedagòg ica al Conservatori Supedor dc Música de Barcelona. 113 ;::¡ ... ~ !El 1: I XIVè CICLE DE CONCERTS DE PRIMAVERA 1994 a l 'Audi tori Municipal de Cervera 7 de la tarda Prog1·amació Dissabte, 2 d 'ahriJ CORAL VERGE BRUNA CORAL DIVERTIMENTO CORAL GINESTA Eva Martínez, direcció Uuís Arguijo, direcció Xavier Puig i Christian Terribas, direcció Obres de Cererols i Viva!di Dimecres, 6 d'abril ORQUESTRA, BANDA I ESCOLANIA DE BARAÑAN (PAMPLONA) Alfredo Arias, direcció Ana Montoya, direcció Corpus Tobes, direcció Obres de Bee thoven, Schubert, Guridi i Donostia Diumenge, 17 d'abril VIRGÍNIA PARRAMON, soprano JOAN RUBINAT, piano Obres de Toldrà, Serra i Lamote de Grignon Diume nge, 1 de maig PAUL CORTESE, viola ÀNGEL SOLER, piano Obres de Brahms i Kreysler Diumenge, 8 de maig JORDI VllAPRINYÓ, piano Obres de Franck, Villa-Lobos, Copland i Gershwin Diumenge, 15 de maig LIEDER CÀMERA josep Vila, director Obres de Monteverdi, Weelkes, Victoria i Debussy Diumenge, 22 de maig ORQUESTRA SIMFÒNICA DE CERVERA Josefina Rigolfas, piano Manel Valdivieso, director Obres de Mendelssohn i Faila Organüza: Associació d'Amics de la Música de Cervera Amb el suport de: Rml KWI Generalitat de Catalunya Departament de Cultura PANORAMA I Concurs Internacional de Cant Jaume Aragall M IKROKOSMOS El Liceu, més que mail - La data del trenta-u de gener de mil nou-cents noranta-quatre és ja inscrita ens els annals de la història del país; la data del tràgic incendi del Gran Teatre del Liceu. Al moment d'escriure aquesta columna, són vivíssimes en la consciència col·lectiva les imatges d'un foc arrasador que ho colpit fins al més íntim el sentiment de tothom. Les parets de la façana del Liceu són ara el testimoniatge d'allò que fou ... Però són també el testimoniatge d'allò que cal que torni a ser! Perquè ora és el moment d'una consigna: e/ Liceu, més que mail I a aquest més que mai! ha de ser orientada qualsevol opció de futur. No ens enganyéssim pas: ara és l'hora de guanyar el futur, na la de rabejar-se en l'enyorança del passat, ni la de furgar ferides inútilment. I, so· bretot (privadament, col·lectivament i institucionalment), és l'hora en què ha de prevaler el seny sobre la rauxa. Allò que ha passat ha de ser lliçó (duríssima lliçó!) perquè mai més no es repeteixi el que hem viscut. Però -la lliçó apresa- els ulls no han d'adreçar-se a cap altra fita que no sigui el futur. En moments transcendents de la nostra vida, no és rar que ens revinguin a la memòria -fruit dels meca· nismes psíquics de l'ésser humà- vi· vències plenes de significació. Jo l'he viscuda aro, aquesta experiència. I en aquests moments duríssims de la tragèdia del Liceu, un -que pertany a una quinta en què l'aprenentatge mnemotècnic generava uns automatismes de resposta- s'ha tornat a veure en una difusa imatge pretèrita: en un passat llunyà, l'in· fant tímid i aplicat que jo era responia amb soltesa fe, esperança i caritot a lo pregunta de quines eren les virtuts teologals (i en capia el sentit de què ens privava, llavors, la pura aprehensió memorística). Virtuts teologals o virtuts tat sim· plement humanes, les esmentades poden ser un bon pr~roma per bastir el futur del Liceu: fe en l'obro o acomplir, esperança contra tota defallença, i caritat, és a dir, estimació a allò que ham té entre mons i compromís per menar-ha a bon fi. I si o algú aquestes virtuts no li fan peça, que apliqui les que vulgui -en la mesura de la seva responsabilitat- si és que porten a un objectiu prioritari: e/ Liceu, més que mail PereArtís E l pa.ssat mes de g<•llc>r fou presentada c1 Barcelona/u primera cou vocatòria del Concurs Interna cional de Cant Jaume Aragall, idea nascuda arran de les ensenyances del tenor català. al Curs Internacional de Mú sica de Torroellu de Montgrí, amb la finalitat de descobrir i [Jr·omocio11ar nottsjoues cantants a11ivell internacional. El Concurs compLet amb els a.ttspi.cis organitzatius de l 'Associació de .Joventuts Musicals d e Torroella de Montgrí, que tctmbé vol honorar amb la creació d 'aquest Concurs qui és considerat una de les millors veus del món. El Concur.~ compta amb 1111 jurat de lu.\:e i qualificat. Presidit pel matei.-r Jaume Aragall, el componeu el-~ cantants Franco Corelli, Eduard Ciménez, Peclro Lcwirgen. Jeanette Pifou i Giuseppe Tacldei, Albin 1lnn .Yeroth -director artístic del Cran Teatre del Liceu- . l'otorrinòleg Ecluardo Lucas, Otto l argas i 1lil.·el Viar -vice-presiclenl i director gerent de, l'Associació Bilbaina cl'lmics de l'Opera. respectivament- . i Josefina Martí com a secretcl,.;a. Les dirPccions a.rtística, tècnica i pianística són a càrrec de Sílvia Casset, Josep Lloret i Ampa ro Ca rría . res pec/ i va ment. El Comitè d 'Honor, presidit pel Pre-Sident de la Cenemlitut ./ordi Pnjol, el formen destacades jignrPs de ln vida política i cuit nm/ dP I'E.~ ­ tat espa.nyol. Al Concnrs, que té un pr('ssupost de 27 111 ilions de pessetes, hi por/en participeu· cantants de qualsevol nacionalitat r¡ue no superin els .3.3 anys d'edat (homes) i els .31 anys (clones) el dia 1 de juliol d'enguany. i inclou únicament l'òperct clàssica italiana i francesa (o en el seu defecte. òperes en aquestes dues llengües). 'rllorgarcm Ires premis per a les t•eus masculines i tres pera les veus femenines per un import d'I . .300.000. 650.000 i .~25.000 pies. ca.da nn, et més d'un premi e.~pecial per a.l millor cantant cntulii, atorgat per la Ceneralitnt de Catnlnnya, per un import d e 1.300.000 ptes. Els premis són p(ttrm·inats per la Fundació Cai:\:a cie Cntalunyu, els njumaments de Torroellu. de Montgrí i Ba.rcelona, Iu. Di¡mtució de Girona, el Ministeri cle Cultura i el Departa.ment de C~tltum i el de Comerç, Consum i Tttrisme de la Generalitat. Hi col· laboren el ConseruMori del Liceu i la Universitat Internacional Menéndez y Pelayo. EL Concurs, que es farà del2 al9 de juliol a Torroella de Montgrí (el 30 d 'abril awbala inscripció), completa els seu.s premis amb diversos recitals dels guanyadors al Festival de Torroella i als cicles de concerts de joves intèrprets del Festival el 1995. i la presentació dels guanyadors pel mateix Aragall al Palnu de la Mtísica el din 9 de desembre d'enguany, acompanyats pel tenor i per l'OC B. D'altra banda, i coincidint amb el 30è aniversari als escenaris lírics de Jaume Aragall, lw estat creada l'Associació clt• Si mpatitzants, Seguidors i Admiradors de Jaume Aragctll (ASSAJA), presidida per Jordi Vendrell, fill del tenor Emili Vendrell. L '11 S SA JA té com a principals prioritats organitzar viatges a l'estrange r i a I'Es tM espanyol tot seguint les cteIIWCions de/tenor català. El primer acte oficial de l'ASS.4]A tingué lloc el passat gener en un sopar d'homenMge a Jaume Aragall tot celebrant aquests 30 anys als escenaris. • PANORAMA El Cor de Cambra del Palau a Berlín I Cor òc Cambra d••l Pnlau d e la Mrí sica Cata lnnu <tnc <1irigc·ix Jordi Casas of<'r·t•ix IICJIH'St mes clc murç dos conce r·ts nIn <"iutut alemanya de Berlín dins dels netes d e celebració d el naixement del comJl08itor Johann Scbastiun Bach. El Cor de Cambrn, putrocinut per Iu Fundació Caix a dc Cntuhmya , h a estat convidat per In Bcrliner Bach Akademie, dirigida per rlcribe •·t Brcucr, de Iu St. ~fauhiius Kultm· Fo•·um, d e Berlín, institució que endu any celc b•·n a l'església de St. Mate u la Bachwochc -Hcllmuut dc Bach- dins dels difc•·cnts d•·l.-s que 01·ganitza. El Cor· de Cambra actua el dia 18 E iutc rprNant t'ls Sis motets d e Bach, i el dia 20 of1!r:••ix juntament amb el co •· i J'orqucs tnl dc la B e rliuer· Bach Akudcmie In Passió segons Sant M(lte u d ., Bach. La Ber·liner Bach Akadcnúc és formada per solistes d c I'O•·qu.-sll·a F ilharmònica dc Brrün, situad a físicament molt a prop dc l'<'sglt-siu dc Sant Mateu. Aquestf's a<"tuacio ns del Cor dc Cruulwa d el Palau dc la l\'lúsica Catalana hru1 comptat amb l'ajut econòmic del COPEC (Consor ci Català d c P•·omoció Extcl"ior· d e la Cultura) del Ocpartmneut d e Cuhura d e la Gencralitnt i dc la Direcció General de Relacions Culturals dcll\finistcri d 'Afe rs Estrangers. • Homs i Montsalvatge, distingits pel Ministeri de Cultura "V ls composito r s har·ce lon in s ~J oaq ui m H oms i Xa vi e r· 113 Montsa lva tge h an t'btat d is tingits pell\finistcri de Cu ltura amb la :}fedalla d 'O r del l\fè,·i t en les Belles Arts. Aquest guar·dó, un dt•lb més pr·cstigiosos que es lliur·en a I" Estat, premia una trajectòria c•·cati va di- latada i substant que ha con vertit aquests dos músics en t·eferència obligada en la h istò.-ia musica l de casa nostnl. Joaquim Roms i \.avicr )lontsalvatgc h an estat els (mies cread ors musicals que engua n y bau rebut aquest guardó. • V Concurs Eugenio Marco d'Òpera "V ntre els di~s 7 i 13 d'aquest mes ~ de març es desenvolupa a Sabadell la Sa. edició del Concurs Nacionaf Eugenio Marco per a Cantants d'Opera que org_anirza l'Associació d'Amics de l'O pera de Sabadell. Al Concurs pode n participca cantants espanyols, els qual.s accedeixen a cinc premis principals, qtte enguany van des de les 500.000 a les 200.000 ptes. El gtt(lny(ldor del primer Premi E ugenio Marco, que Ir a de fe r servir la remuneració econòmica per al perfeccionament professional de la seva carrerct. oferirà un recital en la inauguració de la properlt edirió del Co ncurs i tindrà dret a participetr en una de les produccions operístiqttes d e l'Associetció, di11s el cicle Opera a Catalunya. Totes les proves d 'aqttest Conc-urs són obertes al príblic. • Alba Ventura, a The Purce/1 School Al mb la inte rpretació d 'un esn_ tudi de Chopin, de la Sona- 16 136 ta en R e ma.j01·, op. 10 núm. 3 d e Beethoven i. de Des Abends d e Schumann , la joveníssima pianista catalana Alba Ventura superà àmplimnent les provés d accés per cursar estudis de ¡Jerfeccionament a The Purcell School de Londres. El jrtrat remarcà. explícitament, en la se·v a ·valoració , que "Alba Venturlt desplegà un temperament ple de virtuosism.e; reeixí a canviar amb facilitat d 'un estil a un altre, i cap de les peces que interpre tà ItO li.plantejà cap de mena de problema tècnic ( ... ) .Més que una prova, l'audició esdevingu é wt recital" . 7 a. edició de Tradicionàt·ius D es del 14 de gener i fins aquest 25 de març s'ha vingut desenvo· lupant la setena edició de Tradicionàrius, mostra de música tradicional i popular ja totalment arrelada als circuits musicals de Barcelona. Enguany hi participen una quarantena de grups d'arreu dels Països Catalans i es mantenen una sèrie d'activitats com Els Dijous Extraordinàrius, dife· rents cursets i conferències-tertúlies, així com també tallers de dansa. Enguany continua també El Planter de Tradicionàrius, plataforma de mostra i trobada de centres escolars, grups, persones i entitats que treballen en l'ensenyament de la música popular i tradicional d'arreu de Catalunya. Aquesta mostra té lloc aquest 20 de març a la plaça de la Virreina de Gràcia, a Barcelona. Per a més informació sobre les activitats del Tradicionàrius aquest darrer mes, cal adreçar-se al Centre Artesà Tradicionàrius (CAT). Travessia de Sant Antoni, 6-8. 08012 Barcelona. Tel. 218 44 85. • Juliane Banse, guardonada amb el Gran Premi Franz Schubert L a sopr·ano Juli anc Ban sl', q rH· fi gur a entre els artistes dc la Schu b crtíada de Vi labenr·an , h a estat guUJ·donada amb el Gran Pn· mi F ranz Schubert, que l'lusli tutl ntt·•·nacional Franz Schubert d e Viena li ha atorgat pet· Ja seva excel·lent inlcrp•·etació de l'obra d'aquest c-ompositor. Eljuratd'aquestguurdó fou pr·csidit per la gran soprano Elisabcllr s ,·hwnzkopf. Ln c•·ítiça ca talana ba CJltalifieul Juliane Banse com w1a dc Ics so¡wanos més prometedores del monrf'nl, CJlH' malgrat la seva jovl'n tut , 24 anys, posseeix una crualitat i maduresa vocals extraordinàt·ics. La jove soprano actuarà també a la r•·opcnr Schubct·tíada de Vilahe•·tran aquest Sl'll'rnhrl·. • - ) a a ti li u .l ¡- ., 4 l- e a ;t PANORAMA I Congrés de Música a Catalunya A l' hora dc tancar aqu•·sta edidó s'estan celebrant Ics rliverSl'S Sl'ssions de l'esmentat Congr-éA, organil zal pel ConseU Ca talà de Iu M(rsiea, l••s ruraclerístiques i l'ovorlunilnl del qual ja van set· cxposudc!l i t·omentacles, en un at·tidc Nlitorial del núm. 109 de la nostra publicació. "Catalunya Música-Revista Musical Catalana.·. , amatent al pols dc la no~­ tr·a vida musical, segucLx el d<•st•m·oluparnenl d'aquestes jor naclrs d 'rstudi i d e r e fl rx ió, en leb t¡ual s par·ticipco , pràctiranwnl , t'ls cslamt'nts mt>s qualifica ts dc l'••ntrumul cid nostr·e món musical , en furwió dt• la seva r epresentativitat institucional , professional o iotlivirlual. 'Jo cal r eiterat· la importàneiu i la exJ1austivilal del tt• nr:u·i pt·oposat en les divet·scs ponèrwiPs i connmicacious del Congr·és (emmarcades en l' àmbit de tr·es a¡wr·tats genèrics: Ensenyament, Mer·cal i difusió, Música i societat), ni t•l pape•· cl'llcial que la t·esolució dels pt·oblrmes i mancances, puntuals o Cl'>lruc tut·als . que plantegen juga t•n la normalització i la sa lut dels a!>pcrtcs -socials. culturals i profrs-,ionals- rnc·ara problemàtics de la ''ida musical del país. Ateses les rontin~rè nl'i e¡, del calen" dal'i i la nostnt inll'nció de fer una síntesi i lUl balun~ apr·ofundils de les aportacions i 1..-s pr·opostes del Congrés, i de Ics pt•rsprr ti vcs r eals de la seva eficàcia r n t'I tcr·r·cny de l'apücació pràclica con·csponrn t, no ens ha rs tal pnssible de dedicar I'rspui l'ltcmu mN·eLx en la present edirió d1• la noslnt publicació. Mnnil't·stcm, p1•r·i•, l'I dl'm·e i t'I compr·omís dr fcr·-ho en l'I pr·oper número dd m es d 'a l11·il. • t¡lH' Cartes al Director - Sr. Director·. Sr. Director·. Com a afeccionat u la músit:a per a oqçue r sp ero que hom baur·à previst dc ronstntir· un orbrue en el futu t· Hudi to ri d c Barcelona , puix que en aquesta ciutat no és possihlc Jc srnLir aquest iostrnment si no és e n algun temple. Tots els altl'cs Ot'gut•s o br han estat destr uïts (com el dr I 'anlic Palau dt> Belles Arts), o hl- inutilitzats, eom el del Palau d e la Música (malgrat que la silueta de r or·guc en fa dt• logolip ) i el del Palau acional. Pt•l que fa a l' Església, fora dP Irs fum·ions litúr-giq ues, l'a tcn<'ÍÓ a la mÚsic• a (i a r ar:t en generul) rH ('SC <lSsa: a Iu ciutat de Barcelona només a la caledt·al o als CapuLuns dc Pompeia. s 'hi fan con certs regularment. Les altr·cs esglésies que posseciwn or·gue no l'utilitzen si no és excepcionalmen t per a aCJUesta finalital , br sibru i per· simple indiferència o fi ns i tot per· hostilitat, en el cas que sigui r·rbrida per· algun clergue addicte a l' intrgr·isme litúr·gic, que considera que ft•r nn concert en llll temple !ls poc nw nys que profantu-lo. Espero, doncs, que puguem tenit· la possibilitat de sentir amb nm·malital eoncerts d ' orgue en el futur· auditol'i. Hom diu que als directors d'orquestra no els agrada g¿úr·r aq uest inslmment. per·ò p enso qur l'auditori é;, pet· a tots i n o es pot limitar· u un tipus de música. A més, hi ha molts t•oncet·ts per a orqucsti'U i ot·gue que 110 poclen ésser interpretats mai a Barcelona. E n qualsevol cas, n o es pol adduir· 111unca de públic; només eni r-om¡n·ovar c<•m s'om1>le de gom a gom la catNlr·al de Barcelona en ornsió dels conccr·ts d"orgue malgrat la incomocütat i la insuficiència dels st>ients. Llegeixo el Milo-olwsmos de la Revista del mes dc gener i con side t·o molt adequat aqut•st Pide <fliC es pt·oposa de " Poetes i Músics". Els Amics d els Clàssics, des del maig de l'any 1980 ja ho venia fent en les ··Sessions dedicades als nostres P oetes i )1úsics '', i <'Om es pot vem·e en el programa d'aquest mes (gener). dediquem la número 40 a Tomàs Gar cés . També h em dedica t actes semblants a altrrs artistes, pt·eseutant mbres i audicions musicals, independents d ' aquestes sessions numerades . Josep l\toran (Barcelona) Joan Palet i lbars (Barcelona) Totes IPs rcn exioos poster·ior·s dc Pain· polític (si eaJ buscar· responsahilitats n no al sinistre p et· irn·spnnsabililats per sonals lot i coneixent It-s condi¡•ions clt• segu t·ctat sota mínims qu<' ten ia el Lic·cu), social i cuhuntl (fins on a rribarà el mal ocasionut ¡w r· aquesta pi'r·d ua). o econ òmic (què ens co;,ttll·à, als catalans. r ecupct·at· el Li<·t•u), són reflexions que no podf'n en cap moment obvia.•· els S('ntiments ¡H·ofuncl s d ' aquells que han lrebulJat, viscut i ro nviscut al Liceu fin s avui i que, at·a "en calent", no puc ni vull valor ar·. Em vo Iel ria solidaritzar , d ones, amb lots aquells compan ys del Liceu, inclncnt-hi , lamhé, els r esponsablrs de In seva gestió. Avui comença p t>r a ells una etapa difícil a les seves vides pr·ofcssionals. A tots ells: molta sort!! 113 Sr. Directot·. Aquesta carta l'escric avui dilluns 31 de genet· de 1994 u les 14 hores de la tarda. U na d a ht fatídica per a l ' activitat musical ca talana , a recordar en la nosti'U històt·ia. Fa poques hores t'I Ct·an T eatre del Liceu ba quedat destruït pel foc. La primet·a reacció <ruc he tingut en saber-ho ba l'Stat d ' incredulitat. La segona ha estat un pensament dirigit a tot aqurll pct·sooal , sobretot de l' orquestra s imfò nica i també d'altres depar·tuments de gestió d el teatre que són companys meus, fin s i Lot alguns/nes amic-s/anubrues. A ells destino aquesta ca r·ta. Dc ben segur que un Lloc de treball com el Liceu s'nn·iha a eslima.r p el d 'emblemàtic que comporta un centre operístic i musical com a crues t. I si a mi p er sonalment ja m' ha dolgut profundament el sinistre, quan Ja meva relació amb el teatre és pt·àcticament d'espectadot· assidu, què n o haurà significat per a aqueUa uent que l'estima de J>r op? " Carles Lobo i Sastre (Barcelo na) 1\fú.~ic i Realitzador d e Calalunyu MúJl icn CORRIGENDA A la Revista Musical Catalana del mes dc gener 1994, núm. 111, p àg. 31 (691}, col. 1, ratlla 8, on diu Pius X ha dc dir Piu.~ Xl. El títol dc l'obra que va interpretar l'organista Josep M. Mas i Bonet a la catedral d e Barcelona el dia 16 d e febrer és Le Livre du Saint Sacrement i no Le U vre du Saint Sacre com en òniameot rs va publicat• a r article de la pàg. 40 (100} d el núm. 112 (frbr·e•· 1994} dc la nostra R evista. 17 137 PANORAMA PALAU DE LA MÚSICA DE VALÈNCIA Un se111estre 111és sense grans novetats ~ .9.... • ~~·y 113 Orque stra Filharmònica d'Israel per FRANCISCO BUENO L a p rogramarió d'aques t semestre (g<>nrr-juny de 1994, tol a b a s tant l es temporadrs d ' h ivern i primavera) podrí<'m d efinir-la com a ··continuista": amb escasses noYetats. el retom dc fip.~res ultt·aconegudes pel ari<'ionats valencians i la mancança dïdees pel C[UC fa als pt·ogramr~ a <'~ecu­ La r , repetint olwes qut~ hem po- gut escoltar en la danera temporada de tard ot·. Així, no e ntenem el sentit de programar per al primt>r concert de l'Orques tra de VaiE>ncia de Ja tempor·ada d'hi\·ern (11 d E' gener de 1994) la Simfonia núm. 1 en Re major, Titcín de Gustav Mahl er, q-u e 1'hem poguda csroltar t·ecentment a càn-ec de l' Orquestra Filharmònira dc la Sc:a la milanesa, sota la batuta de Myungoctubre de Whung Chung (3J 1993). O el Concert per a violoncel i orquestra d" Antonin Dvorak (11 de març dc 1994), també d intt·e dels concerts p t"<'' is tos per er J'O r quc•s t r a dt• València, amb NataJi a Gu l man com a soli s t a quan t'nctu·a ,-,·ssonc n els mateixos pcntag•·amt•s als pavell ons auditius dds valencian s executats per M'lli!-ila" Rostropòvitx i la Drt>sdtH'r Philhat·moníe (t'l passat 2 d e cJc¡.;embt·e de 1993). En gem•ntl, i pd que fa a les obecs projt•c-tadrs, l 'audüori valen cià in1·idt•ix t:'SJJecialmcnt sobt·e els rompu¡.;itors tlc] roma n ticismC' austi"Íueo-uJcmany, eslau i f'l pos tromantiC'is me; Brahm s, D,·orak. Mahh·r i Prokofiev hi són els autor:- més interpre tats. Al món ban·oc, t an sols Bach i Handl.'l. La n •11 ta dels p e dodes estètics d<' Iu his tòria d e la músi ca hi só n qua s i oblidats : V ivaldi i molts altn·s (' ()111pos itors de r ídtim b arroe h i só n absents, així com també el batToc- primi t iu o mig (exc·¡• ptuant-hi l 'òpera en vrt·sió elf' concer·t d 'A ntonio Literes Los elementos, a càrrec de la CapciJa de Minis tt·e r s. agrupació valeneiana d<:' qualitat artística i tècnica d iscutible). E l ll c n a ixc·mPn t i l a música med ieva l , desapm·¡•guts ja els "Ci<·J,•s d{' Mús it·a Antiga i Ban·oca" organitzats p<'l prog•·ama '"Música 92" df' Ja ConseUt>t·ia de Cultut·a. Edu<·ari6 i Cièm·ia de la Genc•·a lita t Valcn<·iana. han deixat dc eompa¡·rixer al Palau de la ci u tat del Túria. El pre-clàssic, inexiste n t. D d C luss icis m e, tan s o ls du l.'s simfon ies dc l bydn (núm. 22, /El Filòsof, inte rpretada JH' J" I"Orpht•u s Cltamber Or c hcs tnl , i la niÍm. 87. a càrrec dc l ' Eng lis h Chamher· Orchestra): el conrrrl núm. 17 per a pi~no , K. 1.5.3. de Mozart (a mb ]a pa1·tic ip ac-ib ci 'A udnís Schiff com a pianis ta i d in•1·tor de l'esmentad a Englis h Chumbcr O r chestra, inc loen t- hi d Hondó per a violí i orc¡w•st ra, K. 87.3); i dues obres de Bf'!'thoVt'n: t'l concert núm. 1 per a piano, opus 15 (amb Alíc ia dc· La r nH· ha i Yuri T e rm ikanov ('mpunyant la bat uta dc la On:•sd llt' l " P hilha n nonie) i la Simfonia PANORAMA )- 1- ts a ,_ ,_ l- ~~ t. •s ~l --la b ··t Ie .ó . 1 ;b hj 'L, l)- ;¡,- r- ,y :1ia ..... núm. 7. opus 92 (amb Esa P<'kka Salone n dirigint l'Orc¡u«•s tra Simfònica de la Ràdio d e Suècia). No obstant això, és jus t rN·onèixct·-hi alguns proj ectes dc· vàlua. D' una banda , el cicle dcdi('al a l'època Biedermt'it'r dinLt·e dels concerts camhrís tics inclosos a la sala ·'B'' , cr e ntt·ada gratuïta, així com també l ' intitula t " La guüarra y el laúd: r C'son an ('ias his tóricas", tamb~ a la sala " B" . D'altra banda, l 'encertad a política d 'es tJ·enes d ' obt·cs contempOt·ànies pertanyrnts als nostres co mpositors, a c·àrr<'<' dc l'Orqu estt·a de València: Rafael Mira ( Concierto para violín y orquestct), i el vetet·à Francisco Llitcer Pla (Solitud sonor·a). a més d el ·' r eprisse" d 'obres de Cèsa r Ca no ( Prcícticas d e Pa sión i el Concierto para piano y orquesteL). Pel qtte fa a] capítol clc les fi gur·cs i formacions internacionals, ca l n•marca r el K.ing' s Con sort amb el seu director i fundador, Robert King, els quals retor-nen pf>t· obrir la te mporada d ' hivc-m (12 dc gener de 1994) d('spr~s dcl'èxit obtingut durant el" li Cicle d e Mú sica Antiga i Ba n·oca "; l' Orquestra F ilharmònica T xeca i Vac.la v Nemnann (15 tle gt'ner); la JONDE , amb el violinista canari Agustín León Ara ( 18 de gener); Sir Neville Mar-riner dit'igint l'Orquestra d c Cadaqués (23 de gener); la m ezzo-soprano Ter esa Berganza (4 de febrct·); Esa P c kka Sal ouen i l 'O ntuc s tra Simfònica d e la Ràdio de Suècia (5 dc febrer); Zubin Mehta i la Pilhurmònica d'Is r ael (9 dc febrcl'); el pianista Ch t·islian Zimmerman (12 de febrer); la ja esmrntada En glis h C h amhcr· Orchrstt·a (17 d e febrer); Vladimit· Ashkenazy empunya nt la batuta de la Deu s tches SymphonieOr('hester B e rlin (8 de març); I' Orpheu s Chamber On·hes tra, encapçalant la temporada dc primavera (22 de març); Yur-i T emir·kanov i la Dresdner Philhar·monie, amb Alícia de Larrocha al piano (5 d e maig); Micbacl T ylson Thomas (autèntica novetat, intet·essantíssima ) i la London Symp h on y Ot·c h cs t r a (12 de maig); EUaliu ]nba I i l' Orquestra Simfònica d e la Riidio de Frankfurt, ur1 dels csdovenimcnts m és valuosos cl 'a qu (•sta temporada dc primavera ( 17 de maig); i, com a cloenda , el pianis ta Ivo PogoreUch (26 de maig) . Un capítol a banda ru és l'execució de ròpet·a Mejistofele d 'Ar rigo Boito en versió cie concert, comptant amb t•l hai'Íton Samuel Ramey a Ja capçalrra de l 'elenc vocal solista (7 dc maig); així com també el Rèqniem dc Vet·di (8 d ' abril), a càtTN: sempre de l 'Orques tra de Val<-nda i la Sf'ua b atuta titular. Manuc-1 Galduf. El cicle lisztià • ·Años de peregrinaje" a Iu sala ''B", i els recitals d 'ot·gue dels diumenges a la sala "A' ' (desa profitant aquest gran ot·gu«> romàntic per a con cm·ts d 'o rgu e i ot·qncs tea) complet en l'oferta del Palau d e la Música. P el que fa a la pt·O{,rt·amació cle la Societat Filhar·mònica de Val èn cia dUI· ant a4 u est sem estre . cal esmentat· als nos tr·es lec tors els principals artis tes i conjunts intervinents: la sopr·ano Gundula Janowitz, U('Otnpanyada pel pianis ta Cha dt's Spen<·er (24 de gener); el pianista AJdo Ciccolini (7 de f ebr·u); la sopr·ano Barbat·a Bonney (21 dr frhrer); la també soprano Fred('t·ica ' on Stade (14 de març: dóna tan sols dos recitals a l'Esta t C'Spanyol, aquest i l' altre al Liceu barceloní); l' Octet de la Filhat·mònica d e Viena (18 d ' abril); i d Trio Haydn de Viena (2 de maig). Una societat la qual compta amb 1.774 socis. A Alacant, la Sociedad de Conciet·tos dc Alicantr. autèntic empori musical de la ciutat, dintre d els seus modt's tos pt·cssupostos, ofer eix w1 intt't·e sa nt ventall de recitals i con certs, entre els quals cal re marra ria ¡Jrcst>ncia del pianis ta Dimitri Bas hkirov (8 de febrer); el Quat·t ct dc Cl<'veland (24 d e març); un atractiu r ecital de María Ba yo (3 dc maig); el Quarte t Borodin ( J2 dc maig) ; i, finalm ent. l'Or·questra Simfònica Hongu ere~>a de Budapest (17 de maig) . CURSOS DE FORMACIÓ PER A MESTRES I ESPECIALISTES DE MÚSICA 1994-1995 • Educació Infantil • Educació Primària • Educació Secundària • Escoles de Música i Conservatoris •••• O Cursos monogràfics O Informàtica musical O Recursos musicals per a mestres no especialistes de música ••• • Cursos d'estiu d'hivern d•"' ~~:C.talunyo lQ'\~@) "~.~ ~ 0 RIJl1 I:UJJJ d'EnHny•menl .. -" ~ ¡ue\lo• PANORAMA e R T e A Hindemitlt arrillà al Liceu amil dignitat per JOSEP CASANOVAS L n dmTt·rn <'lttc·<'nu Jel Liceu. ¡·om In qu<' proximament es fanl cic• Pl'l<·c· Grime~, és de h•s 1(111' mar·qul'n unu fita impoc·tnnt c•n Iu històl'ia d'un teatre d 'òpc•ru. Rt•su ltn ¡·uriós ohsec·vur cu en u clifPri'-neia dr lrs vellrs pc·oduc!'ions dd bt•l cet nto, c·n l'cc·a dclreactoc· les ¡·atrc·m·s porlrn Lrigac· an ys a fpc·-sc·. tol l'S ll\IIIIC I'eS, aquest Hindemi th , rom tnmbé en menor gc·au l'olct·u dc! Bl'ilten, arriben després d'unu llarga pc·omoció de lluc·s extt·uttes simfc)nics . La Simfonia de Mathi.~ {os ju una obra dc r·cperlori qu<' fou pn•crdicla per pc·imcrrncrnes vc•rsions dis<·ogràfiqu<·s. Lot acompanyant el d1•scobr·imrn t que feien els jo'<'~> <·ompo!>itor·s d<· la cèlebre Untcc·wei¡,cucg. Iu tc>or·iu de la músira per a una composició en el marc d'una tonalitat U\ unçuda i sensiblement lliure. prr· bé qui' oposarla a la atonalitat dodccufònica . E l jove;, est udi ants dc• composició aviat descobrien l'Om umb una determinada tr<·nica contrapuntística et·a inexot·ablc• arl'iiHII' n unn mena de pseudoBur tók; amh l'Unlt~ rwei sung es tendia a imitacion s dc Hindemith. Ac¡tcc•sl <'t'a, això no ohstanl, tan ÍTapunl d 'antu vi c:om mancat de futur. L'esperit cie la LTaCliC'iÓ nord-alenwn yn ha estat se mpr·c una dc les dul'S gt·uns dic·cel'ions que es contraposen en la his tòria de Ja música. lJindrmith fou el darr·cr repr·esenLanl d'nqucllu for·mn d'escriure una ruúsirn polifilni<"a, severa, an1b gr·ans línif's implucablcs, obstinadament dt'srm olupadL'S. amb ressonàncie d'orgue t•n e glésies barroques. (La mutci:'<a direcció del passacaglia de la d a rrera simfonia dc Brahms.) llinclrmith ha estat un músic excellent que 'a a d mini'!trar sagaçment aquc!>la doc trina ncoescolàs tica al llac·g d' una shie de prríodes que e"olueioncn d'una posició inicial d'avanL¡,'llu r·cla fins a un academicisme obertu nwnt rrit e ratiLL. Mathi s t·omundl'ii com l'exemple de la partitura del ¡){'ríodc· ccntc·ul, en què es manifes ta especialment tot aquell reguHL<' n Ln: místic i pietis ta heretat de .J .S. B uc:h d 'aquells lt'mplcs germànics t>snwn tuls, dl' ls seus vi traUs i r·etau lrs. Som, <'n <'fcclc, davant una música del s nos trc>s dics feta pet· u<·ompanya c· un t·ctaule gòtic, el dr Griincwa ld i tota la seva circums- ne 113 tàJH~ia. Mig srglc d'in timitat umh utp~t•ll Concert angèlic de Griinewuld-ll inclerllith r esta expt><•tutivu, evidentment, a l'auclieió, prc·ò c•n ran vi manté obert tot l'interc'·¡, pel Lr~cetamcnl certament singu lar dc> le¡¡ línies \ ' Ocals. Perquè a fi dc comptes, csl!'m davant d'una òpera gc>nuïna. Lu història tota dc J' Òpet·a DO é'! l'l'S mr~ t¡Ut' la del tractament mu~ical dc·l lr'l:t. des dc Montc,·e rcli fins u Bcq~­ Schonberg- tc·a, in&k) (lflozzui.-- Jioses und Aaron-Ral.·e 's Progress). Recitatiu sec. mc>lòdit· , ¡wrlat o, Sprechstimme. arioso. ¡,cran alb'l.cnes de les fórmule:. que <'I pas del.., an)s ens aniran fornint per tal d'intentar de resoldre aquesta potsec· impO'l!>Íble contesa cntt·r paro/e e mtísica, que per cer·t fa un part·ll d 'anyA c·ns recordava Ricard Stc·auss ui mat<·b. Liceu . Hindcmith n•sullu t•n Mathis extraorclioàriumenl eficaç l'll ac.¡ucst aspecte, perquè les seves línit's o bú !l'aprofiten sernprc> rle la JII'O~J·c'ssió del (ruc ell anomena S<•kundl'ngung, O sigui }JC I' S n C ('f'RSivc·~ fite•¡; dc gt'Ulll! conjunts, o bé sorgeixen dic·cctumcmt de l'interiot· drl matc>ix Lt·ixit polifònic. En un i altre cus es trartan1, prr tant. com una manif<·starió mrs dl·l típic sistema bindcmithià, ni ato nul ni tonal del tot, però encara eantuble i assimilable com a tal en un cert sentit convencional. Ha passat, doncs, un fenomen curiós, q ue ba consistit en el fet qur rl p(tbüc també convencional, el que no posa mai els peus al Palau, s'ha vist impossibilitat de rebeHar·-sc rontra aquesta músir·a tinguda prr alguns rom d'avantguat·da. en reaü tatd'audiciÍl confortable . S' han copsat rn tota la seva vàlua intrínseca els for·midubles concertants -quat·tets i quintets- que qualifiquen pe c· rlls mateixos un gran compositot· grnuí. Però ha esta sobretot la dic·ecció es¡·ènjca de Gotz Friedrich la c¡uc ha al' abat dc fra par aquest públic. Pet·so nalment, hauríem prefcl'it sens dubte la vt>rsió original més gòtica i afCtTacla al context del mateix G l'Ü newald, més a l'estil sever d ' un Orl"yct·, per exemple. Aquí s'ha fet unu hàbil prr·ò atabaladora utilització dc• Iu dcscootcxtualització, sobretot per nütjà de personatges i símbols molL gaRlats ju en els dan·ers anys, la dictadura repressiva amb escamots dc " c·ambos", calcats enca t·a d'Orwell i Farenheil, burgesos dr frac o levitu, ~,'rassos polítics, pat·tisaJ1S. un cardenal re uaixentis ta i liber ul enfrontat a PANORAMA e .e 1- 1- - •L o ;t a IS l- n -- i ls í. ,_ a :- IS i- !- a Ie ,.. IL ~- le li l, ~- a :"!:• un llc·ga t pontifici ca ricn lut·itzat d' iutrgris ta actual; i enmig dc lola aq uesta batTeja d 'elemE' nts pn•meditudament anacrònic-s, Iu p•·oblenuhica central de L' obra , Iu cl.-1 compromís social del protagonista amh la gc• ut del seu te mps. Fcixue i ja vist, p<·•·ò indubtablement dicaç. Quant a Ja vet·sió musical en concn·t. l'èxit habitual de les ho nr~ companyie, compac tes alem<nl)Cl> amb bons canta11ts, com a mínim d ' una discreció i efectivitat totals, fin s a ensos de neta s uperioritat Jli'Otag<lnisla. Aquest pot ésser el dc ,J an Blinkuf en el paper del quasi protagonis ht ('{ll'denal Albrerb t von Bnmdcnhurg, magnífic idomlmtdor tau I dc la ve• u com de l'escena. Ev-iclcntmcnt, <rnr lcom inferiorelp•·otagoni ta Mathis - Alliert Dohmen-, a cautm d ' unes <'Oll(licions de ve u no tan òptimes i que mrs aviatanat·cn minvant dumnl 1•l cut·s dc la r epresenta<·ió. En canvi, immill01·ahles les dues protagoni¡¡tes f<:menincs -Ursula i Jh·ginu- u c•ut·a dc l tu·en Armstrong i Geor·ginn von I!C"m:a, ambdues sovrauos de gruu escola (sobt·e tot la prime ra) i domini absolut dels papers. Com Pn definiti' 'a la r esta dels Rauch. Schaschi11g, S igmundson Algict·i. Gouguloff Clat'f'Y i els nos tres Cahe ro i Ga rrido . Uwc Mund va havet· dc lluüar, com passa sempre en aquestt·s circ umstà ncies, amb la memòl'ia de Ics g•·ans vt• t·sions discogràfiqU{'S clels clir·rctOJ·s i conjunts mé~ emint'nls i, ppr· altra banda, amb el l'e l d ' uus mús irs "cnl!•rrats" e n un Jossal. En ttqllt~S­ tcs circumstàncies ja és sa but que s· ohtí· una linia for·ça efcetiYn , regular, que va ésser ben st>cundadu pels components actuals d t> l'ontt•estr·a. tots bons professionals que indul>tahlrnwnt havie n trebaUat amb drtcniment la partitura , com els mateixos cors titulars. Amh moliu d' aquesta represrntadó, eaJ fer esme nt de la magnífica rralització que e nguany hnn assolit els pro¡;ntmes d e m à del Lict•tr. Darre rament tenien ja una notublc presrnria com a contingut Cll c·omcntat·is i pt·(·eisions musicològiques que a naven molt mrs enllà de la s implt• !iÍntesi m·:,.•unwntal i el r epat·timcnt en cada cas. Enguany hem vist com aqm•llcs peLites monografies oper·ísliqtu•s s 'han c nr·itfuit fms a con ve t·ti•·-sc en autr ntics quaderns de notable [ll'<•s(·ncia e n matè ria de gra fis me i cir eoutiJ1gut. Així lm estat en t' I cus pr·cscnt de Matltis der J'J!Ialer, d 'una importunda fins i tol ines pe•·ada, amL estudis dc les obres com del pt·océs dr cr·earió. l'entorn del compositot· i fic l'ar<"ÍÓ. El vell prog•·ama s 'ha t•o nvc t·tit en una peça bibliogràfica. R T e A feresa Berganza, gran artista ~ et I§ "êj 1!1 i !à: ~ 113 .I ~ ;:¡ ...a ~ per XAVIER CASANOVAS·DANÉS T et·.-su Br.rgnm:a , la pm.·fec(' ion is ta , I' rxigenl, la s upc rdi va , va tot·nat· a Bat·eelo nu pe•· un •·ecital amb piano. L' arúft•x d r l mintele va ser· PalauCe nl. tol i 4lll' l'ombra d'una anul·lació va pla nar solwe Iu convocatòda. com St'IIIJH't' en el cas d'aquesta at·tista, fins u l' últim momenl. L 'amhic•nt huvia <~s tnl convenie ntment escalfat umh clt•claraeions molt des<fUulifieadores c uvm·s el Liceu i cal dcstacat·q ue Beq~a nza ha oblidat tota una dignitat p•·ofcssional s uposadamrnt f<·r·iclu p er posar-se a 1a ciisposició in eondiriona l del Gran Teatre i canta r o n i t¡uan calgui per tal de recapta•· fou~> per· a la seva reconstrucció. El prog rama cl 'aq ucs l recital constava dc· durs pa•·ts ben diferenciaries . A la pl'imrnt, ca nçons de Toldrà, Turina , EI'IH'SIO Halffter i Rodl'igo. La genia lit a t d c la gran crultant va sm·gi•· t• n El Fo11Utsma i la Farrucu dc Tut·ina. La r esta va sc1· un escalfamt• nt dc la veu i una presa de conlacl.c amh la sala per veure s i calia o no sentir-;;e ofes a. Com que d p tthlic aplaudia r espectuosament i s't•twolt nvt' n " bra vos· • ocusinnals, la s c·gona pat·t, monogr àfic·u me nt dedicada a Rossini, vn urlquit·ir· uuu rotundita t alie nu u Iu primt•t·u . La ve u va rccupc nu·l 'opulè ncia tímbt·ieu d ' antany i l'cs fo•·ç de l ' urti~tu eonscienciosa qualla va e n unl's vp r·s ions sui generis (lc utitud , Ouctua<·ió en el tempo, in c i ~>i v i ­ tat fi e la di<·eió), però sedu cto•·cs i digrws dr la seva eminència. La LJ·ilogin La /{ega ta Ven~ziana , I'Addio di Ros!!ini i un reg uitzell de canzonell e n l'cRlil dc l'A rietta Spag nuola vun S I'J' c:untndcs umb aquella mescla d 'elugltn<·ia i d esimboltu1·u 4111' és un 1h•ls segells de la mezzo-sop•·uno mudl'ilcnya . A J'hot·a de les propines se la ''a escoltar en la srvu plt•nitud : la seguidilla d e Carme, l'ària Cruda Sort€' de L'italiana in A lgerí {amb aqudl ritornello que diu · 'or eh i sonn s i v.-drà " llançat a la sala amb un t•mfasi especial), una cu nçb dc ta ll v1·r·is tu dP R espighi (Nebbie) i Iu cantilc•mt Bist du. bei mir dc S ti.ilzel ( no de Bach , com ella va unun cüu·) caut adn quan lothom espr•·ava un fntgnwnt dc sars uela cruc, justit·ic t·a a la S<'' a manet·a, va vole r f'!icatim ur· pcrqui- una part dc la platra ju abandonava les butacrucs. Gasi' a Bt' rt(anza !, però quina at·tista imme nsa! ~ i PANORAMA e R T e A Un programa amb personalitat Onpw~tru Ciutat dc BarccJona, Oisa English, obor, ih ia Corirelli, fagor , Larry Passin. darinct i Da'";d Tbomp!.on, tt·ompu. Oin·cció: Franz Paul Decker. Obres de Schon bcrg, Moz11rt i R. St1·auss. per FRANCESC TAVERNA·BECH E n c·udmwunu dr les seves durrt••·c t~ uc tua clo n s al I"UIHiavnnt de I'Orquest1·a Ciutul dc Barct-lona , la p•·esrnc•iu dc~ Frunz Paul Df'c·ker ens fa lanwntui"I(IW no es prenguessin les rn cs n•·t•s ncr·essà r·i(•s p<·r a la seva rontinuïtut com a di•·ector titula r. Vcr·itnhleml"lll, bOla el seu gest - mai no tcntr·al , sinó espontani i orien tador·- l'IS nostn•:; músics semblen tocar amh una convil•t"ió i cnlusiubme que són difíc il ~ d e con¡,tatur· en altres ocasions. P<·r· ultra banda , Decker té la r·ura \'ir·tut d'c•scollir per als seus eouct'rts un conjunt d'obn•~> que. alhor·a e¡uP pr opon~ i onen 'arietat i con t•·ast ui cm·s dc l"audició. manl- festen enlf·c elles un nc·xc• o br un Cf'l"l parentiu, el qual, si mí·s no, constitueix un ajut per copsar millor les seves qualitats i, a la vt•gada , situur·-les en el seu c-ontext històric. La fili grana que desenvolupa S..Iüinb<·•·g pt-r posar eu r elleu els scntimc•nt s d~' l s dos personatges que p•·otagonitzt•Jid poema La nit transfigumda dc• Dt> hmel. no s· allunya -ce•·tumrnt- tl!' Ics subtileses instrumcn I als, lw nnòniques i líriques qur aplica Mozart en la seva Simfonia per a Íttstrwnents de ven t. K. 297b, ni t'ls "Quatr·r interludis,. que Sll·nus va e:-.ll·curc de la seva òper·a lntermezzo no pod c·n nega•· un parentiu amb let. duc~ admirables pàgines preccdc·nt:.. ju que el eu virtuosisme instnnnt>ntal, malgr at el seu esclat coloris ta, a lhor·a cr11e simfònic, participa de L'esp erit veritablement camln·ístic. De totes aquestes obt·cs, se'n va poder escoltar una excel·lent versió, tant per la claredat amb In qual se' n va exposar e l contingut, eom p er In calidesa emotiva que tingué l'I seu discurs. Si Decker va a ssolir que rada aspecte d c les obres tingués la seva col·loeació més p•·ecisu, s' ha de reconèi.xcr igualment que els músics de l'orquestra van estar inspirats e n el seu treball, qualitat aq u es la que va exeel·lir en la ta seu dels quatre solistes - Disa English. Sih ia Coricelli. Larr y Passin i Da' id Thompson. Ells van donar raccent comunicatiu p erquè la música de Mozart manifestés tota la seva espir-itualitat. 113 ~ IX CONCURS DE PIANO Premi Ciutat de Berga en homenatge a Joaquim Homs Dies: 30 d'abril, 1, 7 i 8 de maig de 1994 Categories: A fins a 28 anys - B. fins a 19 anys - C. fins a 13 anys Organitza: Centre d•Estudis Musicals del Berguedà «L'ESPILL» d Ciutat, 16, lr. • 08600 BERGA· Tel. {93) 821 39 53 Amb el patrocini de ~~CAIXA 22 l-t2 ~y OBRA SOCIAl DE MANRESA PANORA MA e R T e A Colom er i "ones piani stes am,I' OCB l 1 r s !I ~ !I .. -~ • ¡: Cécile Ousset 118 perX. C.-D. D os d e ls con ce rts d e l' OCB del mes de gcnrr· han coincidi t a oferir· concerts c•n comanats a pianis tes de renom ( h·s fnlnceses Br·it,,.¡lte Enget·er i Cécile Ousset) i sengles cstr·enes de compositors catalans. En la primera convocatòri u cic• l' any , va ser Em·iq"trc Carcía Asensio qui comandava l' Or·ques tra, que enceta el seu cinquantenar·i amb una gira centrcuropea que la du, amb Edmon Colomet· al pòdium , a centn:s musicals tan signüïcutius com la sulu duur·uda del Musikvc·r·ein de Viena, el Vic·tor·ia HaU de Gincra o la Tonballe dC' Zuric. L' inte1·ès d'aquest pr·imer co nccr·te¡,tava centrut!'nla intcrpr·etació del Concert mím. 2 per a piano dc Camille Saint-S<rrns a càrrec dc Brigittc Engerer. La lec·tura, car·r egada dc vehemi·ncia i pt·ecis ió , va esta r· al nivell d ' actnes ta esplrnrliclu pugina. A continuació , l'estrem• del Cant a Maria Aurèlia de Josep Mestres Quadt·eny que va intct·pr·etar la Cora l Cà r·mina amh unes int ervencions ins tr·umentals moll c·oncises i un pos tludi. L'obr·u té du es pat·ts ben difc·re n ciadcs: unes modulacions nwli s màtiques amarades dc nostàlgia c·antades per les vcn1 s femenin es i uns fragments de te xtos molt reivindicatius de la Capmany d eclam11tS amb duresa per les masculines. Les suites: Masques <>I Bergamasques, op.ll2 de Fa uré i cid ba Llet R omeo i j u.lieta dc Pt·okoficv van ser·vir· pet· comprovar· el bon moment dc l'or·questt·a i poc mÍ's, massa to\ a Iu pl'imera i massa " tcchnicolot·" la segona , procedent d 'una obra molt menys agradosa c.lel que Gar·cía Ascnsio va voler off't·ir·. Al tercc1· <:onec t·t de la sèrie cnt Colomer qui dirigia l'OCB i la fen omenal Cécilc Oussrt. La vaga genet·a l va cscut·ça r Iu tasca dc prc par·uc·ió conjunta i el Concert en Sol major cic Ra vel va res ultar cor r·ccte (I'Or·questra estava ben prcpuada), p er·ò poc intr r·arliu , almenys e l p1·imer dia. Lu pianis t a anava a Iu SC'va d e forma expeditiva i Colomer ho va tenit· t:e rlum ent difícil p e r· quadrar-li l ' or·ques tra sen se anar a r edós . L'estt·ena, en aquesta ocasió, la constituïen els Diàlegs, compostos per Muri u Teresa P elcgr·í l'u ny 1988. És una obra tonal de grun factura que crea clímax amb tota l'onprestra per eonver·gir· l'll una par·t ee ntral cons títu1'da per· rorrespo ncl i\ncics delicades errtr·c instruments solis tes cie diver·scs fumílics. Cap sot·prcsa, cup or·iginalitat, però músiru ttgntdablc i ben constt·uïua. La Simfoni(J Nou Món de Dvodik VH sonar en una ver sió e¡;tu pcn cia que cmúirnra les espct·ann·s dt· rnohs r.n Edmon Colomer·. L'OCB hi va posar el coll. él> u dir·, tot l'esfor·ç tècnic dc què és capaç , i Colomer hi va csnwrçar un mnnl d ' idees. Entre tols lu vun ofer·it· contrastant i pe rfilada, r·ica dc matisos, magnificent sense huvet· de rct·ÓrTt·r· a intensificacions pur·ament !lonorrs. Des del/904 al servei del món musical. actualitzant dia a dia el leu catàftg \)~~ORIAl Dé 1f( · ~..,............ . '1-r.,'l- BO I L E A U .r,.ç_, I.. __....,.....__ l'ro\"CI'+CII, lft7· F;h I Tel: 21553)4 0&011 • UA I!Cei.ONA (E>JI'ny>) Edicio iberica Edicions originals (Urlext) Obres cabdals de ta musica Nous compositors Obres pedagògiques Musica escènica e PANORAMA e A T R Savall interpreta Arriaga i Beetltoven perX. C.-D. I rnpduvall s'estil demostrunl qut• la confian~a rlel Lict•u c•n Jordi Savall, inirialnwn t contestada, tenia la sc•vu justifi<·ucíó. Lu clarrer·a temporudu I'<'SJil'Ctad t• més lloat va set· el seu Or:f'eo dc• Monl!·v<'rdi, el Cfltal som molts que clc~sitgcm tor·nar a veur·c lwn uvint. Snvall és un artista iuquiet. Essc·nl un d t'ls millors (si no e l millor·) gu mhistes del món , la seva tnrjec·tòriu no es fu espt>cffica , siuó crur c•s div(·r·sifi<·a c·oustantment: cap a Iu r·t•c·t·n~u musical, el conreu de nous rc>perlor·is, la cr t>a('ÍÓ (i t·ons<.-gii<'nl management) dc grups musirals. i la composició (un camp on ha assoÜL un èxit fulgurant. amb Tous les matins du monde i, sens dubte. ho fan! amb la immine nt }eanne d'Arc). Enguany la ~>E'Va p•·e,èntia a1 nostr·r fH'imer· u•att·c ha estat limitada a aquest concert al c·apdavant de Le A At¡tH·~ t tanvi de ncmb en el r·epcr·tori havia s ns<·itat moltes expectatives i el p(chlir hi estava encut·iosit. Cr·ec que ningú no va sortit·- ne dcfr·a u dat. Potser· la primera par·t , dedicada n J uan Cl'isóstomo de Arriaga (1806- 1826) a111h la seva obertura de Los esclovosfelices menor no va susi la Simfonia en citat· grans enlusias mrs, n despi t el 'una interpretació imprrahlr. Prrò la causa t·au en la indrcisió de la pròpia música, a ravall rn t re el c lassicisme culminant d'cm Mozart i el romant-icisme del Schubert més tímid. La gran satisfacció rs va produir amb els p rimers acords de l'Obertnra Cori~ltm de Beethoven. L 'acústica excepcional del Lic·cu permetia esbrinar fins al detall més mínim de> r orquestració i de r organilzució intet·na d e la peça. A continuació, la Simfonia Heroica va sonar maf,rnífi- Concert des /Vations. ne ca, rica d 'inflexions (pet· tant, dc contingut) com poques vegades s'ha pogut escoltar a Barcelona. Amh la CI'Ònica a mig escr·iure es t-rema el Liceu. Aquestconcer·t ha urà. doncs, estat pet· a molts (per a mi) la darrpr·a vegada que haurem respir·at el seu aire. Els qui ens hem obrr·t a la música dintre seu, tants!, tenim tma fer·ida a1 COl'. Que tms nens hagin estat ~·ls darret·s admiradors de la seva bellesa, cru e un ballet, una òpera contemporània i un concert simfònic amb instruments antics -i no una de les òperes de repertori convencional- hagin estat e ls dan·er s espectacles, constituïa, quasi. una premonició de renovaeió. una incitació aJ canvi de pell. Visca el nou Liceu! Gnes noves genct·acions de lic('istcs se l'ham·an ele fer seu, com les anteriors es van fer sen r antic. que era sense dubte el Teatre amb }'"atmosfera .. més increïble del món! 113 XIV FESTIVAL INTERNACIONAL DE MÚSICA ·;;: Torroella de Montgrí- Costa Brava i::J Membre de I'Asociació Europea de Festivals ..... .&:l <11 ('I) <11 00 .... !:!" <11 <D E o <D Q) Dissabte, 26 de març- 21:30 hs: Cantor! Gregoriani Fulvlo Rampi, director- Cants gregorians pels temps de Setmana Santa i del Temps Pasqual Divendres, 1 d'abril· 21:30 hs: The Scholars •The Scholars Baroque Ensemble - La Passió segons Sant Joan, BWV245 (Bach) Dissabte, 2 d'abril- 21:30 hs: Cor del Patriarcat de Moscou Anatoli Grindenko, director - Música coral religiosa russa dels segles XIX-XX Diumenge, 3 d'abril- 17:30 hs: Orquestra de Cambra de Lituània Cor de cambra de Moscou • Saulius Sondeckls, dí rector - Missa núm. 2 en Sol major 0167, (Schubert) I Glòria (Viva/di) 'O (l) N <! "N ~ nsc: ·- "'E oo "~ .::J (ñnsO'I V') x ns ~§o - .o- . u... ~tUc.o~· Ll'l ·- ,......o ns o u., ~ c:nsO'I"" ~ o ~ z .2CJN=ot.O o - -a,.._ ~~-:--;;;ie "'g _CJ Gi ~N ·;::; -a~ ns,..._ V') <! .,~~E~ t:ns"'"'. "' a. . " -.:; ~'ü:!!!O'I~ <! z Qjn:r'-'='w ~ ~>UOLI'I <! o·;:;:s-;,; uc. --V)ru-ocu; " "' .. "' ~c:t:CU o"' 1<1--"' f- L1J Organitza: 8/ de Torroella de Montgrl Patrocinen: FUNDACIO CAIXA DE CATALUNYA 24 144 Vl JM_- TdM Joventuts Musicals ~!!?r ~~· +I+ Ajuntament de Torroena de Montgrl lm1l Generalitat de Catalunya tfi Diputació de Girona ~~~~~~~ii*!t•J•)I!I)§ill:!·~ _ ._..................... , ... _ _ li.WI Departament de Cultura ~ TEM A e a :s i, .a a lt 1- 3- :s t, J, el Ie ·a ins i tot al marge de qualsevol connotació merament erudita, el fet d ' inquirir en les fonts de la pròpia cultura històrica pren un sentit particularment candent, ateses les peculiars circumstàncies de la nostra conjuntura actual o immediatament pretèrita . Per exemple, hom pot sentir una certa recança en comprovar com, en un _, pa1s que va contribuir a impel.lir els moviments musicals d'avantguarda de finals de l'edat mit j ana, s 'ha conservat un nombre realment escàs de COmpOSICIOnS musicals amb text català, mentre tenim abundants referències històriques que confirmen I' existència d'un repertori considerable en llengua catalana o occitana. En un altre terreny, és reconfortant de comprovar la pervivència actual de tradicions, òbviament evolucionades amb el pas del temps, que tenen les arrels en l'antic drama litúrgic i la seva posterior trans- formació en tuisteris i representacions de signe religiós i popular. Es tracta, com se sap, de fenòmens que integren elements teatrals, musicals i coreogràfics. De la mateixa manera, podem detectar incursions d'esferes diverses en una mateixa realitat social i cultural: cerimònies religioses i celebracions populars en les festes cortesanes de la coronació dels reis d'Aragó i en les entrades de la família reial a les ciutats del regne, al-legories religio• 1 ses en les representacions teatrals que realçaren els banquets de la cort, convenientment entrellaçades amb l'exaltació de les virtuts dels monarques, una relativa secularització de les representacions religioses, amb la intervenció de l'estament seglar i popular, etc. En suma, un entramat d'elements diversos que explicitarem de manera individual, a partir dels aspectes musicals, teatrals i dramatúrgies, respectivament. Música~ teatre dansa medievals~ als Països Catalans ~ .; -• 21: í3 113 TEM A Música laica cie finals cie l' eclat mitiana amb text català o occità per MARICARMEN GÓMEZ MUNTANÉ L La música a les festes de coronació dels reis d'Aragó 26 116 Entre les l'estes co rtesanes millor documentades de final s de l'ed at mitjana, destaquen les celebrades amb motiu cle la coronació dels monarques aragonesos. La seva descripció constitueix un punt de refer ència obligat per als cronistes del r egne , cosa que suposa una mena de parèntesi en les inacabables relacions dt• guerres i intrigues. La cerimònia d'investidura reial tenia lloc a l'església de Sant Salvador, Sen de la ciutat de Saragossa, p er la qual cosa el rei i el seu seguiri havien de residir alguns dies al palau saragossà de r Aijafería. La Seu, el palau reial i els can·ers que u nien l'un a i l' altre constituïen el mat·c escènic d ' unes ÍC'stes protagonitzades pel r ei, la reina i, en general, l' alta societat de l'època. E l priml'r qu e descriu la in vestidura d 'un monarca aragonès és Ramon Muntaner. Testimoni d'excepció dc Ja coronació d'Alfons IV ell328, els tres daners capitols dc> la seva Crònica reviuen uns dies p rohablt'ment inoblidables per a tots aquells que es tt·obaven aliL 2 Muntanet· anà a Saragossa en representació d e la ciu tat d e València , aml) uns altres cinc síndics. "E hi menam trompadol'S, e tabaler, e nafil e d olçaina,., d iu , pot·tant emblemes i ensenyes reials. La fes- co mcn ç~1 un diasabte al matí, vigília d e Pasqua, delegacions van ser convidades a dium· al palau. El tenabastal1 clels instruments musicals en el camí d'u nada i de tor·nada va ser ensordidor. Després, poc: abans d e mitj anit, la processó c¡ue acompanyava eJ r ei va sortir de l'Aljafería a la Seu, amb gran sor oll dc trompet es -més d e tres-cents parells, segons el t•ronista-, timbals . dolçaines, tambors i altres instruments ... Tots van passa r la nit a l'església, resant o cantant. Després de les maitines se celebrà una missa solemne. seguida de la missa pròpiament de la cor onació. Muntaner no dóna detalls sobre la música interpretada en els actes litúrgics, si bé assen yala que. just en el moment en què el rei se cenyí la corona sobre el cap, abans de l'Evangeli de la segona missa, el clergat va entonar el Te Deum lazulamus . Acabada aq uesta missa, va tenir lloc la cerimònia d'unció dels nous cava llers. Cava ll er s vells i nous sortiren en processó, dc Sant Salvador cap a J'Aljafería, al so d els instt·umenls deia j oglars . Tot seguit van començar les festes populars, a mb " danses d e dones e de donzelles e d e molta hona gent ", mentre al palau se celebrava nn gr an banquet, el protocol del qual havia esta t ideal pet· l'infant don P er e, germà del rei. D'acord amh les ci•·cumstàncies, don Pere va fer, aqnel1 dia, d e majordom. Un cop tots asseb•uts, van començar a servir-se les viandes. Muntaner ho conta a ixí: "E el senyor infant En Pere. ab dos nobles qui ah ell se tt'nien mà per mà e ell al mig, venc primer, cantant una dansa novella que hac feta; e tots aquells q ui aportaven los menjars responien-li ... E con ell hac així posada la primera vianda al dit senyot· r·ei e acabada la dansa. ell se d espullà les vcstedures que vestia ... e dona-les a un seu joglar; e tantost lin for en aparellades un es altres riqu es vestrdures, q ue es vestí. E Lot aital orde tenca totes les altres viandes que s ' hi donaren a menjar ; que en cascun menj ar q ue apo1·tà deia una dansa novella que ell havia feta . .. ". Com se sap, la dansa fou un tipus de cançó moltpovula•· enli'C els trobadors, malgrat que amb pron ff'ines eu consm·vcm exemples. Resta el dubte de si el text de les danses de l' infant aragonès era escrit en occità o en català, pc•·ò és evident que, ell328 , a la Cort d'Aragó, el gèner e trobadoresc seguia estant de moda. ta a rec·onstrucció de la història de la música cl(jls segles XlV i xv és comparable a la d'lm tn·nc·uclosques del qual s'han perdut un im¡wrlant nombt·c de peces, ~ounes d'cllc·s esscnciuJs per o btenir-nc una imatge d e conjunl. El cas de l'antiga Corona d'Aragó és potser el mfs H·lustratiu . Si tenim en compte els manuscrits t•onst•rva ts d c finals de l'edatmitjana, r es no permet de sn posar qtw cn aquest període existís un r epertot·i music·al d'una cet·ta rellevància amb text escrit en ca talà - la llengua oficial del regne- o en occità -la llengu a C[ttf' solien t>mprar els seus poetes. Excepciom. a part , la música conservada procedent de l'antic regne aragonès porta text llatí, i la que, d e forma partkulm·, té rt>lació amb la seva noblesa es basa en textos fran cesos. 1 Malgrat tot , al llarg dels segles >. 1\ i >. \ va existir a Aragó un r epertori musicul en llengua vem acla. q1Hm }('s ,....... TEM A 1 :l s Pere el Cerimoni6s e e .... r. !l t :1 s s ~ ,_ s s n a ·- 1- :t " N'hi ha prou de continuar llegint la narració de Muntaner per.· confirmaJ·-ho . Despt·és del banquet, el rt>i i els seus hostes es trasJladat·en a rrna sala veïna. "E com fon•n tols asseguts -diu el cronista-, en Remassel, joglat·, cantà altes veus, davant lo senyor rei, un S<•rv(•ntesr novt'U que el senyor infant En Per·e hac fel a honot· del dit senyor rei". EL sirventès, un allrc dels tipus de cançó trobadoresca, tenia per argument el significat dels símbols de la corona i les seves imp licac·ions per al crui les tenia. 3 Després dc Remasset va intet·venir En Comí. que cantava '-mills que nu li hom de Catalunya"~ cosa per la qual l'infant don Pere el va escollir per interpretar la cançó que havia escrit per a l'ocasió. Una canç·ó -símbol per excel·lència de la lít·ica provençal-, un sirvt>ntès i un nombt·e indeterminat dc danses ( tl~u ?) formaren el repertori que 1' alta societat aragonesa va poder escolLar aquell dia a la AJjafcría. Cap de les composicions deJ'infant don Pen• no s'ha ronscr·vat. Sohn· ell ipus dc manifestarions musicals que van tenir lloc amb motiu dl" la cot·onació de Pet·e Ili el Cerimoniós cll:336, gairrbé no en coneixem detalls. La Crò11ica escr·ita per aquest monarca indica que hi van anar joglar·s nacionals i estrangers,4 pe1·ò els seu s noms no consten en els docwnents de la cancelleria at·agonesa. Sí que coneixem, en canvi. els d els rninistt·ils pt·csents a la cot·onació de la seva quarta Les fcstt•s t•n honor dc la reina s 'iniciaren la' ibrilia dc la sC'' a coronació. Segons lll1 cronista anònim, aquC'll dia l1i ha gu~ un gran sopar al palau arqurhisbal d<' Sarago!>sa, '·però abans hi hac grans dances e diversrs e~;tnunenls e halL'l e cançons ... 5 El dia srbrlit'nl, dt•!>prés dc la cerimònia d'investidura, tingut> lloc• un ham¡nl'l a I'Aljafct·ía, després del qual\ an balla•· dames. clonzellcs i ravallers, rosa que rt:'Ot•ctcix un urnbit~nt cortesà ben diferent al dels temps d'Alfons IV. Des dd punt do vista dePespcctacle, f'L banquet dc· comiat va se1· t>lmés important. L'c·sm<'ntat cronista explica d'aquesta manera com \' a arahar: '' ltc•m fou a po t'lat a la datTeria del menjat· un hciJ entt·t·més, ço {·s un heU pagó qui feya la rot la t' cstavt· rn nn bell bastiment. .. E aquest pagó fou ... presentat a la taula de dita senyora ah molts estruments així dr cor·da com d'altt·es ... e lo dit entn•rné!> porta ve en sos pits un rohla sc l'i ta ... , .. Segons que 1wmbla , aquest ~s el primer cop que es registra el lennc entt·rmès en la documentació espanyola. Derivat del franc·ès entremets, que' ol (lü· literalment '·en tre plats", el terme s'aplica aquí a un rnc•njar· servit de manera força teatral, amh acompanyament de música. Els versos escrits sobt·l' el seu pit, atribuïts a Pere el Cerimoniós, invitaven els eomcnçals a fer una sèrie de vots, a imitació d'un famós episod i de la novcl·la Les uoeux du Paon de Jacquc·s dc Longuyon, escrita cap al 1313.h En t·epaRsar la 11ista -extl'aordinàriament extensa- dds músic!! presen ts a la cot·onació dc la r·eina, no podem dei.,wr dt• prc{,runlat·-nos si tots ells van fer sonat· els seus instntments en el moment de pt·esentar l'au al!l comrnsal!l. AJguns d'l'lis degueren venir acompanyant els senyot·s r·espectius i f'ls sens emissaris. Potser això justifica t'I tracte econòmic diferent que van t·cln·e, s<'gons que es comprova en les relacions con sen ades. La música devia lt>nir un lloc important en la roronarió de> Joan I -juny de 1388-, atesa la seva conebruda a fecció per les at·ts, però l'esdeveniment no sembla haver suscitat J'intet·ès dels cronistes . Cont>ixem, en canvi, un detall important referit als St'us dos casaments,('] pt·imrr amb Matba d'Armabrnac· i el segon amb Iolanda de Bar. En ocasió d'aquest darrer, rel(•bntt a Pt~rpinyà el maig de 1380, cons tu que don Joan va fer portar allí Pentr·emès que s'hav ia reprcstmlal a Barcelona el 1373, quan es va rasar amh Mutha." Aquest entremès implicava algun tipus dc tramoia, pe•·ò no coneixem detalls ni sobre aquest en tremès ni sobre el que va mlllltar el seu herald Git·ona, el gen er de 1391, en el curs d'un banquet ofert al rt'i dc Navarra. 9 En qualsevol cas, cal suposar que els dos devien set· semblants als que es van repres1"nla1· al palau de l'AJjafería els dies 13, 14, 15 i 23 d'abr·il de 1399. en el decLtrs dels banquets que el rei MarLí I, gct·mà i successor de don Joan, i! e!.. .s... •~: 3 l13 TEM A ll8 seva muller , clona María dc Luna. L'ocasió va al t't'ure, com sempre, g•·an nombre de núnistrils, trompetes i joglat·s. S<'gonRP er e Miquel Carbont'll, que descriu ambdueb cot·onacions en les seves Ch roniques d'Espanya,' an dcslïlar a les processons '·)os baUs d els officis y menestrals d e la ciutat de Çaragozu". i un carro quo r·cprcsentava un castell , amb quatre sir enes i molts àngels " qui cantaven divcrst's proses'' . 10 Dcspt·és de la ccl'imònin d ' investidura, va tenir lloc un banqu et cspcrllH·ular al pati de PAJjafci'Ía, en el qual es 1·epresenlli un entr·emès , la tramoia del qual fou muntada al ¡,oslt'f' del palau. Així el dt'sniu Car·bonell: '·Havia un cel ordenat per graons i hon los sanet esla\ en p er onlc caseu tenint son signe de virt01·ia en la ma; y en la s u mitat estava Deu lo par en mig d els serafins, y tot ~:~ cantaven cants d e molt grandíssima melodia. Dc nqut•st cel procehía un nuvol ... Per lo qualnuvolclevallava , un angelcantant pt·ost•s faents per ]a festa d e Iu coronació , y deva llant y muntant llançava dcça i delia proses escrites en paper vermell o groc h ... " Després d'aquest entr·emès, se'n rep •·eseo tarcn d 'altres, un per a rada un dE-ls plats que se serviren. El primer r epresentava una àliga immensa; el segon un f'Scurçó que llançava foc per la boca, p erseguit pt>r homes armats, i el darrer una lleona amhuna ferida al costat, de la qual 'a eixir un noi armat amb un a espasa. Tt·ompclcs i ministrils van aco~panyar L' aparició de cada un d'aquests entremesos , els quals es rep eti1·cn en els banquets dels dies successius. L'autor de l'escenogr·afia fou on tal Gombau. d ' allra baoda descon t'gut. 11 Després de cada bantruet, els convidats van ballar al so dels ministrils presents, com el jueu Johanas i els seus compan ys, ministrils del bisb e d c València: Arnau to de Gante i Johan de Seguers, ministrils del senyor de la Sparra; Hans P etit i els seus companys, servents del duc de Gandia; el mestre Johan de Sent Luch i els seus companys, ministl'ils de don Martí, i els ministrils del rei deNavarra. 12 No coneixem d eta lls deiA entremesos que el rei Martí va fer r epresentat· a Barcelona el desembre de 1405, en ocasió de la visita del seu filL elr·ei de Sirília, a la ciutat. 13 La ct·ònica d e Ca1·bonell suggen•ix que les proses i cants que s 'escoltaren en les fes te¡; de coronació del r ei Martí i dc la seva muller foren rompostos per a l'ocasió , )JOtset· per algun dels chant res al servei de ]a capeiJa reial. En la coron ació d e Ferran I , su ccessor d el rei Martí , és indubtable , almen ys, que un dels m<'mbres d e la seva capella va inte rvenir en l ' E-laboraci ó d el s entr em esos allí representats, l ' organista Anthoni Sanç o Siín chez, conegut com " Anthonet dels orguens", segons que podem deduir d ' una llrtra del r ei, a ell adreçada clos mt>sos abans d e la cot·onació. 14 Ferran I xen descrites a la Crónica de ]uanll d 'Alva r Garda de Santa María. 15 que ditt que el rei i el seu seguici arribaren a Saragossa ellS d e gener de 1414; les fc~:~­ tes van comen ça r el 2 de febrer següent: " Los ofieiuJes de l a çiudat. .. vcnían cou m uchos juglat'C'l dc cuerda, e trompetas, e hórganos demano, dança ndo e baUando , e otros lanicndo , mostrando cada uno de las mayores alegrías q11e poclían, e así entrava n en los palacios del dic ho seño r Rey. e fazían s u solaz ... E olrosi los juclíos, vestidos como christia nos. dançando e ballando con çintas d e plata ceñidos. e sus juglares delante dcllos, e así todos los días de la fiesta venían por las c·allcs faciendo su s a1egrías fasta entrar en los dichos palacios del dicho señor H.ey" . Ell Od e felwe•·, vigília dc la coronació, l a noblesa i l'alt clergat anaren a saludar el monarca "e con ellos muchos menistriles, e Lt·onpetas, e juglares de cu erda d e dive r sas man eras, e con órganos d e mano'". Com sempt·e , en la cerimònia de cot·onació, s'entonà el T e Deum laudamus, aquesta vegada després que els joglars i l'orgue presents a la Seu ff'ssin "son de muy gr·an alvoroto", en r ebre el r·ei la corona. La ciutat honodi don F erran , alllat·g del seu t'etorn a la Aljafeda , amb diversos entremesos, mu ntats als canet·s pet· on passava la comitiva reial. Un d'ells representava un <·astell amb quatre torres laterals i una central , amb u na roda incorporada en la qual anaven quatre donzelles que fingif'n ser les quatre virtuts divines: "e cada una de aquestas i van cantando a Dios todos loores del señor rei e dc la escelen te fiesta, e cada u na dezia lma cobla ... en lirno- ,. f' TEM A i e ) e 1 s a i n e e ., a ¡- ·- ~- 1- n L- a IS n ;- )- }>i cobles venien a dir que el rei don Fer·ranera portador de la justícia, la Veritat. la Pau i la Misericòrdia. 16 En el decut·s del banquet al pati del palau, es representà un t>ntrem<-s de durada i espectaculat·itat molt ~:>upe rior u lt:s dels anteriorment esmentats. Es construí, al pati , una hastida amb tres rodes giratòries cn<'aixades, on es col·locaren diversos músics que representaven els àngels i arcàngels del puadís "toeando cstromcntos, e cantando , e faciendo muy estranos sones fa•·pa s, e guitarras, e laudes, e rrabés, e hórganoR dc mano e otr·os estrumentos dc cuerda". AJs ens tats cie les rodes hi havia quatre graons, cada un amb set personatges: al primer. els Set Pecats Capitals; al segon, set dimonis que els turmenta ven; al tercer les Set Virtuts i al darrer set àngels. En un altre pla se situaven un grup de cantors que t·cpresentaven patriarques, pt·ofetes i apòstols. Quan el rei s 'assCbrué a taula, aquests. acompanyats per àng('h~ i a•·càngels, començaren a cantar el Te Deum. que fou set:,rttit per diverses proses i himnes. Un cop pn~scntal el primer plat. va baixar del cel 011 núvol amb un àngel. per cantar unes cobles de lloança al rei Ferran , en llemosí. Tot seguit. després d'un breu inlet·ludi instrumental, els Set Pecats Capitah, van <·anLat· o r~citar dues cohles cadascun, aJ.Iusivcs a allò que representaven. Després arribà ('] tom rl1· les Set Virtuts i d els seus àngels, que establiren una mt>na de diàleg cantal: primer la Humilitat va cantal'(lues cobles, lot lloant la virtut del a Paci~nr·ia, i immediatament li cou. testà el seu àngel amb ahrcs ducs; continuà l'Avarícia , la qual també fou contestada p el St'll àngt>l. i així fins al final. Alvar· de Sa nta Muría t"eJ..>roduei.x el text de l'àngel del núvol , tradu'il al ea!otcll à, i resmneix el dels altres personalges, despd•s UI' la int('rveneió dels quals eln(tvol tornà a bai'l.at·, ara amb un actor que Gngia ser la Mort. Amb el ~wgon pla t. so•·tí a escena un C'arro amb l'apart>nça d'un l'astell. amb sis donzelles ··cantaudo cantos muy dulces de O)r'". Després van cantat· patriarques i profNcs, acompanyats pels instrumen ts dels àngels i arcàngels, i altra vegada va baixat· el núvol amh un àngel. que entonà cants de lloança al papa BE-net Xlii. Després d'una acció teatral a l'<>ntot·n del castell, el banquet finí amb un Te Deitm, entonat mcnu·e el rei s'adreçava a Ja sa] a de palau pe1· p•·esenciar el ball dels seus convidats. En el banquet del dia següent , i en e] que se celebrà el dia elf! la coronac•ió de la reina, el l4 de febrer, es van rep•·cscntar els mateixos en tremesos . 17 És cvid4'nl qw• cnt•·e l 'entremès del gall dindi de les festes tlf• la eot·onació de Siliil·la de Forcià i el que fou rcprE>scn Lat 33 anys després, qnanes coronà FctTan l , exiswix una notable diferència. En aquest dan·et·, es c·onjurninaven el teatre, la música i la pocsia per formar un tipus d" espectacle els orígens d el crual -com C'ls d el terme entremès- hem de cercar a Gas ton Ph!?bus li plaïa de mirar, mentre menja\ a, rept·eseutac·ions u'aquesta mena. amb les quals s 'ha intentat dc relaciona•· di\ erses peces musicals del Còdt>~ Chantilly, Musée Condè 564. 18 Els cnt•·emesos patrocinats per la casa rt>iul d'Aragó van t<'nir· mfs avial Ull caràcter e~ceprio­ nal. La seva conc·t'}H·ió va poder ser t1Des vegades totalmeu t nova i unes alt res copiada dc models eRlra ngers, pet·ò sohn• aquest punt només podem frr conjcctu•·es, u llllli1CH de dades concretes. El qm• sí semlJl<l f•lar, és qnc el text i la mí1sica s'esct'ivien expressanH'nt pm· a l'orasió, potser segons algun model. Obse•·vem a aquest respecte la semblança de plantejament t'ntre els entrcml"sos que es represc>ntut·eu en oc·asió dt• la coronació dc Mru·tí I i de la de Fcrnu1 I. 1'' L'idioma <'mpt·at en aquests espectacles fou el català, o potRet·l'occità, segons que s 'infer·eix de l'ambigu apl'l·latiu " lünosin'' amb què és designat a la crònica dt• García de Santa María. Ben ent~s, la llengua oficial del r·t'gne d" Aragó era el català, però al llarg dd s<'gle '\ 1\ i principis del~ v, l'occità va con linuar sent l'idioma preferit dels poetes del regne aragonès.20 La música en les entrades de la familia reial aragonesa a la ciutat de València La viRit.u de l('S autoritats civils i eclesiàstiques a una eiutat Rcmprc fou objecte d e joia alllat·g d<· l 'eda t mitjana , sob t·etot en les pl"imeres entrades dC'ls monarques a les ciutats més importants del seu rt>gue. Òlniament, quau el rei d'Aragó, amb residèn('ia l:!t'tnipc•·mant>n l a Barcelona, visitava pet· primera vegada Saragossa, amh motiu d e la seva cot·onació. pet· motius diplomàtics solia visitar poc després \alèucia, la tercera gran ciutat dE>l t·rgn(' aragonès. La música scmpr·c va jugar un paper destacat en les rebudes cruc València va dispensat· als seus r('iS i, en general, als membr·es més destacats de la noblesa local. L ·a etc principal de h em;nguda eon sistia en ru1a prOC<'RSÓ solf'nme, que precedia l'il·lustre hoste en el seu prim er reconegut pet· la ciutat, camí de la catedral. La primera d·aqucstes processons de la qual tenim notí:ciu va tenir lloc el7 d 'agost de 1373, en ocasió de l'ent1·ada a València de Matha d 'Armagna<', recentment casada amb don Joan , l'hereu dc la Corona . .És possible. petò, que s'haguessin ot·ganitzal proc·cssons similat·s en ocasions prèvies.~ 1 Abans de l'uJTi]laÒa de donaMatha, el Consell de la Ciutat, en sessió extraot·dinària, havia acordat eonlraetat· tants joglars com fos possible, és a dir, trompes, uaf"tls, cornamusses i xerimies. Amh ells. ha, ien dc n·b•·c la duquessa tots els gremis de la ciu- ..l• -~ ~- ¡718 TEM A Portal dels Serrans, València 113 No podt>m imabrinat· aquesta rebuda molt diferent de la q ue es va oferir·, el novembre de 1391, a Joan 1 d·Aragó i a la seva segona muller, Iolanda de Bar. Segons els annals de la ciutat , precedien els reis " tots los jochs e baylls, així de bomadors com de dançadors rlels dits officis i mesters ab diverses, e molts juglut·s e cst•·urnents· '. 23 Eni re els " jof'hs" que esmenta el cr onista d evien Cigurar JWobablement dragons que llençaven foc per la boca i escenografi es muntades sobre canos, semblants a les que , cll 373, ja fleuuraven en la comitiva de rebuuu a Matha d 'Am1agnac. No obstant això, fin s al 1402 no !'On s ta que formessin part d'aquest<'S pro1•essons entremesos escenificats. En efecte, el28 de mar·ç de 1402, f01·en representats certs entremesos "molL bells e propis e de gran admiració", dels quals coneb..em pocs detalls. Com a dada curiosa, assenyalem que en un d'ellsinteneniendos cantors. representant dos àngels que baixaven d e les torres del Portal dch. Serrans. la porta principal d'accés a la ciutat. 21 Sobt·e els entremesos que es van representar en el curs dc la pa·occssó celebrada a finals de 1413, amb motiu de la pl"imera entrada a València de Ferran I d 'Anlt•quera , St> sap alguna cosa més. En aquesta ocasió C'ls enLrcmC'sos representats van ser almenys tres: el de Lct di:visa del senyor rei, el de Les set cadires o set planet.es i el de Les set edats. zr; Els seus autm·s fm·en , d 'una part , el presbfter Johan Sist i el mestre dc cant Johan P ereç de Pastrana, i , de l'alt•·a , l'chcnista Johan Oliver. Els tres van rebr·e sengles quantitats monetàries del Consell de València pel concepte següent: " ... mossen Johan Sis t per r obat· e ordenar les cobles e cantineles, qui cantaren en les entremeses de la festivitat d e l'entrada dels senyors •·cy, •·eyna e primogenit I ur, que eren moltes e trana per haver e arreglar e donar lo so a les dites cantilenes e ha ver fadr·ins que les cantassen e ferios ornar e al tres treballs, e lo dit Jo han Oliver per la inven<'ÏÓ e confecció ab son enginy e subtilitat dels dits en lrcmcses". 21' Les <·ançons d e J ohan Sist musicades p er Pereç de Past•·ana no s ' han conservat , però atès que foren intcrpt·etades en un acte públic municipal, hom pol suposH r que el seu text estava escrit, almenys en pa.-t, en català. Quant a la música , tant podia ser a una c:om a diverses veus, i va ser , probablement , inter·prctada per nens o '·fadrins" del Cor de la ca tedra l de València , a la qual devien pertànyer Sist i Pastrana. 27 Pocs mesos després arribà a la ciutat un altre visitant august, Benet XIII, 1'1 deposat papa d'Avinyó. Entrà a València ell4 de desembre de 1414, acompanyat pel seu seguici i precedit per part de la processó que solia organitzar la ciutat el dia de Corpus. Hi figuraven ministrils i cantors disfressa ts de ver ges i ò 'àngels, " tots cantant cobles de r entrada del nostt·e Sant P a t·e" .28 En la pr·ocessó a València el febrer de· l424, en ocasió de l'at·rihada a la ciutat d 'Alfons el Mabrnànim , p •·ocedent de Nàpols, també s'entonaren "can ls dc laors e jubilacions" .29 Alfons havia estat vrime1· a Dürcelonu, ciutat que celebrà en honor seu una gran pocessó que el cond uí del port a la cated r al. AJií fou en tona! "ab cants de orgens" el Te Deurn lcwdamus _ao L'anihada de la comitiva reial n la ca tedt·a l dc València va ser també celebrada, versemblantment, nmb el cant del Te Deurn, però d esconeixem qualsevol detaU sobre aquest particular o sobre la na I u ra lesa dels cants compostos en honor d el Magnàn im o de Benet Xlll. Les noves a l·lusi ves a la primera entrada a Valèn- TEM A són més explícites. Com sempt·e, en la processó que va conduir el rei a la Seu, van desfilar tots els oficis de la ciutat "ah molts jucglas, trompetes. ministt·es e tamborinos, e moltes maneres de sons" i certs entremesos sobt·e els quals no con sten detalls. 31 •..Vortunadament, !'entremès que fou representat al Portal dels Serrans, en passar la comitiva r eial, està ben documenta t. En primer· lloc , la Justícia i la Prudèn cia van baixar dc les ton·cs dc] portal, cada una acompanyada p el' un àngel; seguidament , els dos àngels van cantar "molt altament" una cançó en català, amb el text SC'güent: Lo Rey del cel e Rey del.s reys, rey d'Aragó, tramet a tu ceptre real, jugant caseu per egual de furs e leys, uulles tots temps patt encercar, que fa los pobles aumentar, zelant tots temps lo be poblic com ha bon pare e fel amiclt. Després, la Justícia va cantar: "Beati qui faciunt j ustitiam/in omn i tempo r e" . Al seu torn, la Prudència va dir: "Si ben e r egna regis/dignus es nomine regis". St·guidumcnt, Justícia i Pmdència van unir les veus per cantar les cobles següents : Lo nom propi he guanyat de gran pr·incep e de rey, qtú ab virtuosa ley ha en son regne regnat. Per nom propi.s apellat rey de princep s e senyor, qui ab dret zel e amor ha sos regnes gubernat. Amor e gloria creix al princep ab ju.st consell, puix ju.sticia li creix tot l 'estat comú d'aquell. El daner a int ervenir fou un cor· d 'àngels, situat a dalt df' .les torr~s, al voltant de la figura de Déu Pare. Les cobles que va cantar el Cor també eren escl'ites en cata là. El d ia següent, en l'entrada de la reina a la ciutat , es •·ep e tí el mateix en t remès, tot substituint la paraula " rcy" p er la de " 1·eina" en el text de les cançons. 32 És possibJe que els primers entremesos que es van r epresentar al Port al d els Serrans servissin d e model p er a altres dc posteriors. En tots ellsintervenien el mateix tipus dc personatges, àngels i Virtuts, so- r epresentats a At·agó en circumstàncies difet·ents. Ai·d, pet· c>.<•mplc , ron sta que C'n la processó tTiomfal d 'entruda d'Alfons el Magnànim a Nàpols, el 23 de fC'bt·et· de 1413, es \an representar dos cnt•·cm<·sos. En un d 'ells intrn e nien les figures al·legòriques d e la Magnanimitat. la Constància, la Miser icòrdia i la Li1>cralitat ''cu ntantcs surun quaeque compositis versibus eanliont>m "; e' ls protagonistes d el segon entre mès eren s is joV('s cantot·s vestits d 'à ngels .33 Aqursla nwua de tradició aragonesa ha d'emruudrar-se, ui seu torn , en una altra més general. com es dedueix d<l la compa1·ació dels <>ntt·emesos aragon<lsos amb els que es van r epresentar a Pat'Ís en ocasió d e la primera l'nt rada dc>ls t·eis de França a lu ciutat.:s-1 Els entremesos fran cesos i ar·agonesos tenien en comú di\ cn;os personatges . alguns elements cscenogt·àfics i, sohr·c' tol. C'l fC't de tJ·actar-se de representacions cantades, particular·meot a partir d el dat·ret· terç d<'l srglr '-'\. Malauradament, la seva música no s'ha conservat. *** En romparació amb l'important r·ep er tori f r·anús dels segles \.I V i xv que ba arribat fins a nosultr·es, l'csc i'Ït en ca tulà o e n occità pràcticamen t ha d csapnrcgu t. Només s'h an d escol:~er·ttTes co'tnposicjons del segle x rv en alguna d ' aqu estes dues ll engües : Los set goyxs recomptarem -a u na veu- i lnperrayrit z!Verge.s ses par -a dues veus-, amhdues copiades al Llibre vermell de Montserrat;•:; i ... bon milg rana de valor/Mongauch, mon ris, u n motel frugmental'i a tres veus del manuscrit 33/1 de la catedral dc Girona. 36 La primera d ' aquestes composicions és en ca talà i les altres dues en occità. D e la pt·imera meita t del segle xv r esta només una composició en ca talà italianitzat , Dindiridin, me levay un dematin, del cançon er d e Montecassino.37 No !>embla probable que alguna d e les composicions escr ites per als entremesos de l es festes de la cot·onació, o per a l'en trada dels r eis d 'Aragó o de qualsevol altre personatge a les grans ciuta ts df'l regne, s'hagi co nse•·vat, atès el seu cat·àcter circumstanrial. No obstant això, el fe t que existeixin referèncit>s històriques d'aquestes p eces és de gran impo.-tància, ja que confirma l'existència d'un rep er·tori en llengua ver nacla en un país que, en ]a seva mesu ra, va contrihtút· a impel·lir els moviments musicals d ' avantguarda de fi n als d.e l'edat mi tjana. No podem acabar sense referiL·-nos a unes Cobles de la conquista dels Francesos que es cantaven tots els anys a l'Alguet· (Sarden ya) "ab molts instruments' ', en el cu rs de la processó que commemorava :. ..• -! fil: íi.i ll 3 TEM A ragó, t•l 6 dt> maig dc 1412. Només ha sobreviscut c1 tell. I dc les Cobles. i, encara. conupte,311 però es tracta d'un darrer tcstimonj a afegit· a la llista dc composi<'ions t'n ra talà ,Ja música dc les quals existí alguna vl'gadu. pt>t'Ò u lt>t! quals el temps o les circumstàncies no van per metre d'arribar a les portes dc la musicologia. NOTES (l) Ve¡,t••u M. C. Gímwz, La música. en la casa realcatalano-aragrme.w durant!' los aiios 1336-1432 (Barcelona.1979); "Musique 113 ;:¡ ... É El 1: g e. .... = l:'t Mu~i¡•it·n~ dans ll's ClwpcUcs de la Malson Royale d'Aragon (1335- 14.13): l1usica Disciplino XXXVIll, American lnstitule of Mu~il'olo¡,') 1981. pp. 67-86: "Lne version à cinc voLx du motet !pollini.• rdipsutur/Zodiacum signis clans le manuscrit E-Bcen 853", .llusü:-(1 ... Y\ '\l\.. 1985. pp. 5-t.l: "Quelques remal'<rucs ...... lc I'('JH'I'IOire ~at't'é de r .\rs Nova provenant de l'ancien l'o) uu me d' \•·u¡,ton". Acta ntWlicologica LVTI. lnternationu1 \fu<icological Soci l'I) 1985, pp. 166-1 ï9; "La musique à la mai son royah• de Na' anc la lin du \foyen-Ageetle chantreJohan Robert" \Tusicn ... \.LI, 1987. pp. 109-151. (2) \••g¡•u Ramon \luntam•r. Crònica (Barcelona. 1979). edic. dc M. Cu~lu, !'UP'· 296-298. Les referències a aquest text ;;eguei'en l'edil'ilí dr Cu~là. (3) M. d1• Riqm•r·. llis tòria de la literatura catalana (Bar<'clona. L980. 2• t•die.), voli pp. 523-524. identificadjoglar a qni es refen•ix Iu Crònica amb el Rumaç a c¡ui d trobador Johan de GasteUnon va f1·•· tr·un~ITwlrc un dels seus poemes al rei .Alfons. ("~) Ci t. pe•· M. Milu i Fonau nuls. Obras complet as VI. Opúsc·ulo.~ literurios (Ban·t•louu, L895). p. 235. (5) Vt•¡;t·u .1 . M' Roca, Johan I d'Arngó (Barcelona 1929}, pp. 4:~2-4:~4. 1!:1 docunwnl quil pltblicuHoca. extretdelMamwlde novella nrdita de lu ciutat de Barcelona, és encapçalat pel segücnl títo l: ''TranHIIul dt> la feijta e sollempnitat que fo feta lo dia de la l'ei nu Don u Sibillin, muller del Senyor Rey en Pere. se coronà eu la Ciutat de Sunt¡;oça". (ú) \'¡•gcu A. P ugès, Lo poèsiefram¡aise en Catol{}gr«! du XJJTè si(u·le à la fin du XVè (Toulouse-Paris. 1936). p. 63 ss. La idea d'aquest enll·cmès podr·ia haver sorgí I no ..ols a partir de la no' ella de Longu)on. Rinó també a imitació d'entremesos franceso• st•mhlunt~. ,\j'<Í, pcre'<emplc. en el banquetofertalpapa Clement \1 pel cardenal Tlannibal Ccccaoo el 30 d'abril de 1343 a Gentilly. localilat t>•·opera a Aragó. hi va haver un entremès en forma de foni en els marges del quu1 "'havien col·locat faisans i tota mcna d'aus ~uisutlc~: l'cntremè.~ fou presentat als comensals al so del~ instrunwnL-, dcb minisLt·ils. Vegeu G. de Loye. "Reception du papE' Clément \1 pur les cardina!L"" Haonihal Ceccano et Petiro Córnt•z à Ct•ntilly <'l .\lontfa,ct''. Actes du. Congrès lnternational Fronct>uo Petrarca. ( .\vi:mon. 19ï4), p. 3.l3. (7) S!'~ons que <·onRia t•n el reg. 510 Iols. 61 ss. de l'Arxiu de la Co.-ono ri'Aragó!Rt•ial Patrimoni (ACA/RP). (8) A. Rubió, Domments per l'Història de la Cultura Catalana Migcwal (Bar<·t'lona, 1908-1921), voL n. Doc. CCll"VII. (9) Ibidl'm, Do... CCCXXXIII. (lO) Lt•s citucions u l1•s Chroníqu.es de Carbonell remeten a la seva pi'ÏmN·u edici6 (Burcl'lona, 1546). fols. CCXVIv-CCXXIll. (11) ACA. r·eg. 2240 l'ol. 170v. ( 12) ACA/RI', l'(•g. 9 18 fo l. 80 i reg. 403fol.ll9vss. (13) A. Rubió. op. cit . . Doc. CCCXXXUl notn. (11) ACA, reg. 2403 ful 151. (15) Pu 1·í~, Bibl. ot.. Ms esp. 104 fols. 188-205. repr·oduïts parciolmcntJwr Ct-rónimo de Blancas u les seves Coronacions de los serení.~.~imos rllyes df! Aragón (Zaragoza. 1641. Edic. de j .F. André;~ dc Uztan-oz), p. 91 ss. (16) Milà i Fonlunal&. op. cit .. p. 238. atribueix aquesta repre'eutació al·lt•gòr·icu a don Enriquc de ViJJena. La conútiva reial travc~sò el hu r i'Í jucu de Sara¡;o•~a, que honorà la presència del mc111urca. lot C'<<'Cutanl rants sobre un lavernacle escenilïrat "a ríu, L'uhril d1' J:l99 .\1urtí I fou rt'butde Forma idèntica per I'AJjomu rlt' Surugo~sa. (lí) Per u una dt·sl·t·ipció, de:. del punt de vista escènic. dels cntr¡,mcso~ rt•pt'I'St•ntants eo t'I decurs de les festes de coronació de Ft·r-run i la ~~·vu ""Po~a. ve¡ft>U Ch. V. Auhrun. "S ur les début¡; du théull·t' l'O E~pu¡:ne". 1/ommage a Ernest .Uartinenche. Etudes flispauiques et 1lmericaines (París. 1939), p. 293-314. Aubrun, com Milà i .Fontanu1~, defensa l'autoria d'Enric de Villena d'aCfUt'Sls l'Oll't'IIICSO~. (18) Vegeu C. R~?aucy, "Music in the latsmedievu1 En tremets", Awwles Musicologiques Vil. 1964-1977, p. 60 ss. ( L9) Lcb du<·~ n~prt~scrllacious del Pat·adís, pet· exemple, semblen dtwival' tlt• la imatge que dóna d'èll Sant Agustí a La Ciutat de nén. E.A. BI)Wies, "The t•ole ofmusica] insl"t'Uments in medieval StH'I'Cd drtllun", '/'ile Musical Quarterly X LV, 1959, p. 74 n. 33. esmenta um1 t•t·p•·esenlació t1orentina de fina ls drl segle Xlv, "in whkh hundr·cds o f candies cncirclcd the thronc of God, whilr rhildr·cn g¡u·hed as angcls produced music of tbe sphet·es on l'ymbals, nutt·s and harps''. El seu paraHelismc amb les reprcRI'nlac·ions dc· I'Aijufc1·ía é-s l'\'Ídl'nt, si bé. de moment, no es pol t·stahlir cap lipus dt• rorrclació entre elles, llevat dellect de Sant ,\g'uslí, tlc~cobt·rl i po,ut de moda cap a l'any 1375. (20) Vcgcu :\1. d1• Riqut>r, Historia ... , vol. l p. 673. (21) cgon" B. Cucm•;, i F. Lchou~. Les entrées royalesfran~·ai­ st>s de 1328 à 15I5 (París.1968) p. ll.la primera vegada que el pobli:'\ a rompur;.b,~r al;; afori'~ de París a rebre el rei de França va ser l'I 1:150. Col ;<upo~ar que aquest mateix costum s 'iniciés no pas molt més ta~·d u \ragó. (22) Segons S. Curreras. Ensayo de una Bibliografia de Libro:¡ dr Fwstas cel~brada., en l'alencia y s u antiguo reina (Va1encia, 1926}, pp. 30- l3 i. del moteL"" autor. Libre dememories de dit•ersos suc es os e fets memorables e de coses senyalades de la ciulllt e regne de Valenda (1308-16.J.J.) (Valencia, 1930), pp. 107-108. (23) S. Currct·os, Llibre de Jlerrwries ... , p. 220. (24) lbidem, p. 26-1. (25) S. CIHTeres, Ensayo ... , p. 79. en el Dietari del Capellà d',\nfos el ltlcrgnànim t•dit. pet· J. Sancbís (Valencia, 1932), en Uoc dc l'entrcmè~ de La divisa del sebyor rey figura un u1u·e tiiUIal El verger CÚ! la torre; segons el mateix Dietari, dtu·ru11 In proCCAAÓ s ïumria n•pt·esenlut un qoàrt entremès, el de la uisió de me.stre Vicent (p. lll nola T). (26) /1/muwl de CoTtsells, Nr. 25A, fo] . 443,•. Document publica I per S. Can·cres, Ensayo ... p. 8+85. (21) Pot Sl'!' quP ci famós ('Ompo:ritorde la capella de Carles VPedro dc Past runa (ca. 1480-ra. 1559), comptés entl'e els avantpassat~ ••l.)ohau Pcrcç r·eferit. A títol de curiositat. bom pol a.~scuya­ lar que J. Ruiz d1• Lihory, La .'lfúsica en Volencia. Diccionario BingrtÍflco y Crítica (Val~nria, 1903). p . 245. esmenta alb'lÍ anomcnat \rnaldo Escornello. "cantador popular famoso, que t-n Jo, comicnzo~ dcI ,jglo li.\ era •·I obliga do organizador de la~ cobla~ y rlonzas t·on e¡ u•· los olicios obscquiaban a los Reyes} a su' rPJH'f·~cntanll's ., . Lihor) no e-mcnta.lamentablement. la font dr Iu "evu informació. (28) J. Sum·hís. Llibre de antiquitats (València. 1926). p. 10. (29) S. Curn'rt'h Llibre de memories ... p . 497. (30) \. Ou1·aun i J. San aL re. Llibre de les solemnitat¡¡ de Barcelorta (üarcclonu, 1930-1947). ~ol. I. pp. 4-6. (31) J. Sum· hi~. VieUtri .... p. 221~ ss. (:~2) I bidem. (3:3) Vegeu A. ALins, Music intlu~Jlragonese CourtofNaples (Cambr·idge, 1985), p. 98. que l't-mel, al mateix temps, a altres autors. (34) B. Cut'nt•l' i F. Lchoux, op. cit. (35) Ediei6 i !'Omcntol·is en M• C. Gómez, El"Llibre Vermell" de Montserrat. Cantos iDanzas (SigloXJV) (Barcelona, 1990), N1·s. 5 i 9 i Frenell SrLcred Music, P olypbonic Music ofthe Fonrteentb Cenlut·y XX1Hb (Mónuco, 1991), en premsa. (36) F:dital J)l'r F.L. Tlarrison, ;l'/otets of French Pro'Vennrll'P, Polyphonic Music ... V (Mónaco.1968). Nr. 34 i N. Zaslaw, "Mu~ic in Prov<ml'e in tJw 14th Centm1'", Current Mu.sicology XXV, 1978. pp. 101~107, (3ï) Ediludu por 1. Pop<'l' iM. Kanazawa, The ,lfusical ,l1anu.~­ cript Montl'l'(l.ssino 871 (Oxford, 1978). Nr. 127. (:~8) Editul p..r E. Toda. Un poble català. d'Itàlia: t 'JIIgurr (Bur<•<•lona, 11188). pp. 151-154. El refr any din així: "OViscomplc dl:' 'arhona/hí- haveu mala rahó/devos escalaria ter-ra/de l moll oh R TEM A \J De teatre: t 1- 1- misteris i passions e u !S 1, medievals 1- per JOSEP ROMEU I FIGUERAS u :e ll 4. .e L, n ·- •t ll ... r i- ~I a o IS 1, e à n 1- ,_ !e 11 ·- ·- 1- ... 'ff L a direcció ccütorial de "Catalunya Música/ Rt•visLu Musical Catalana" m'ha demanat la redacció d'aquest text amb l'intent de divulgar entre els possibles lectors una temàtica exp ressa i concr·eta que h a estati con Linua essent motiu d ' investigació i estudi especialitzats i que r equen'ÍX una més àmplia difusió en un marc cultur a] no nrccssàriament prou iniciat d e semblant disciplina, pet·ò sí suficientment informat en allò que abasta. La comanda m ' h a complagut perquè entenc que compor ta una bona ocasió per fer un esbós del nostre antic teatt·e t·eÜ~,''ÍÓs medieval i establir les línies mest res dc Ja seva problemàtica específica, perquè es tracta d'un llegat cultural reahnent important que incidí profundament en el culte, les formes rlc vida, la societat i la relació entre els h omes i la divinih•t des de la seva eclosió a l'edatmitjana romànica, s'estengué segles dcsp1·és i perdm·a en cara avui cl'una manera o ailt·a dintre paràmetres evolucion ats i ueot·d tltS amb els nostres temps . Semblant llegat és. sens duhtf', d'w1a importància cultural, artística i sociaJ de primera magnitud i constitueix, d 'alt•·a banda, un d els exponents més alts, ·dins la seva espf'rifkit a t, dc tota la història del t eatt·e religiós de l'Europa occidental des de l'edat mitjana. .(} ,_ n )- Origens: el drama litúrgic IS .e l- I· 'e ¡, h 1- i• ·r 1- lt Els orígens dt> la dramatúrgia religiosa merueval, cal veure 'ls en d drama litúrgic, format en el si de la litúrgia de ritu exclusivament romà d ru.·ant els segles X l a XJU. Concebut com un complement i una ampliació dc les cerimònies religioses de l'Església romana, era rept·esentat pels sacerdots mateixos, a mb exclusió dc les dones i d els estaments seglar s. Es desenvolupava da vant l'altar d 'lma forma hieràtica moJt connectada amb les actituds i la frenada gestualitat dels cclebt·ants, usava w1 atretzo en genet•al limita ta I'utillatge del temple i se servia del vestuad eclesial amh peLites llicències que p ermetien simbolitza r la perRonalitat de les figures evocades e..n escena. Els textos rept·esentats et·en escrits en llatí sobre f on ts bíbliques , cvangèliqucs majorment, i escripturístiques diverses, i eren totalment cantats amb música dc n ova invenció o bé manllevada dels oficis divins. A Catalunya l'artivitat escènica d'aquesta fase i ct·eativa. Conservem vuit drames lit{u·gks d 'èpoques di venws, t~ l~~ dos m és antics d els quals pertan yen al segle x 11 i són conegu ts per De tribus Mnriis i De peregrino, dl'l cicle de ResutTecció i d'una excd·lt•nt qualitat dramàtica, com comprovà rem en Jcs •·cprcst•ntacions <rue en vaig dirigir i prornou•·c a Ban•clona t'I 1961 sota t>l patrocini del'Ajuntaml'nt de la ciutat , al saló tlel Tinell. Cal notar, en incís, que De tribus Mariis s 'expa ndí p els Països Catalans fins encara mitjan st>glc À\ J. El drama postlitúrgic: ''representacions'' i ''misteris'' A pat·til' el' aquesta foru1a dramàtica tan vinculada amb la l'itút·gia, de la tiual no era sinó una glossa explicativa i sensorial dels arcans i les pregoneses del dogma i de la història sagrada , s'an à desenvolup ant lentament un altre con<·cpte de l'escena , que csdcvingy1 é més lliure, ja desvinculat de la litúrgia, a mL contin{,'ltt t·cligiós independent d.e la f·unció litúrg'ica t·onc:n~ ta , amb una temàtica més àmplia, amb una multiplicitat sovintejada n 'escenaris, amb personatges més n omhr·osos i de concepció més t·eaHsta i popular, amb un atretzo i un vestuari que h om s'esfon;ava a adaptar a la realitat envoltant, i amb un moviment més fluid i desembarassa t. El camí que va dt>l drama litúrgic a les ··representacions" del segle '\.IV -en d "" anomen ades mystères a França i ''misteris" als nostres Països- és més aviat lent, però irr<'versible pel que fa al caràcter de la seva clramatúrgia, que, eu certa manera i r·elativament. parteix. dc moment, del dt·ama litúrgic, d el qual conset·va al{,'lmS tr·ets de base, però que sobt·etot s'afaiçona mitjançant la intervenció de l'estament seglar i popular , joglaresc especialment, i la r edacció dels textos cscèn ics en llt'ngyta vulgar. Cal tcm ir· present que aquests textos, escrits per autot·s d ' un nivell en general no massa elevat i dcstimlls a la comprensió d ' un públic popular, bigarrat i impressionable davant elfet escènic m és que no pas als continguts d e l'escriptura dels tex'tos, són, per això mateix, gairebé sempre senzills i fàcils d'assimilar o d 'entendre, i, per Ja seva naturalesa, normalment no ten en una pretensió literària sostinguda. Aquesta constatarió incideix en el nostre con venciment que la història del teatre merueval no pot ésser TEM A 113 i El l ~ e!: E de la qual hom pretén que en sigui un capítol. I {>s que en attueiJ teatre el teAt solia ésser un mer tu conductor dc l'acció, una justificació del moviment cscènit~, gencrahnentun eseal'it o suficient mitjà per a la cuptudó mentaL una fàcil impulsió emotiva i un recurs més dc L'expressivitat global de la SE'Va característica dramatúrgia, quc tenia una considerable repercussió i acceptació populars. La cura en l'escriptura i <'I desig de fer dc· I text t<'atral una peça 1iteràriu ot·iginal, artísticam<·nt concebuda i correctament •·cdoctada , són exigènrics que partt'ixen del teatt·e humanístic, culte, dc la s<'gona meitat del segle xv i primers decennis del' VI. que accepten i elabort>n després els grans tealr cs nacionals dels segles XVIi xvu i que es van imposar d'unamanet·a o altra i han continuat fins a] teatre corren t dels nostr·es dics. En realitat, la dramatúrgia medieval postlitúrgica té els seus centres d'interès en la concepció del tea tre com a espectacle visual i auditiu -paraula i cantconsiderat com una totalitat; en la captació de la meravella i l'inconegut; en la capacitat popula•· d. emoció, d'adhesió o de refús viscerals; en el joc inconscient de transformar la realitat i, albora o a l'inrevés, de materia1itzar i transformar en realitat les ficcions i les inversemblances; en l'instint de participac-ió a la convenció e~ocènica de r espectador' que d ·una forma o altra t>xlerioritza les seves simpaties, els seus odis i àdhuc les seves befes davant els personatges i els esdeveniments que presencia; i en una intricada i profunda bat-reja de ficció i realisme, dins una ingenuïtat que fa possible d'acceptar els convcnciona1ismes proposats damunt les taules. Els cicles temàtics La temàtica de la dramatúrgia catalana medieval postlitúr·gira f01·ma un conjunt ampli icoherenl. La seva actualització en les dates i dies festius de r any litúrgic comporta una successió travada i sòlida a través de Ja qual es desenvolupa tot un programa proposa li dirigit per l'Església. En definitiva, la temàtica dels textos d'aquesta dramatúrgia ofereix una visió global i a I' abast de l'espectador, tol al llarg del calendari litúrgic. d'una concepció unitària de la Redempció de l'home, des de la creació del món fins a la difusió i el triomf de la fe pel testimoniatge final dels sants i els confessors allla•·g de l'orbe. D'aquí prové que hagi estat possible de reunir tota la matèria d'aquesta temàtica en uns quants blocs d. obres teatrals con ebponents a d'altres tants cicles dramàtics. I així s'han distribuït les peces escèniques dels segles XJV i 'v, amb extensió molt creativa i abundosa enca nl du ran tel segle XVI, en primer lloc en el cicle del teatre vctcrotestamen ta ri , que comprèn des de la Creació als profetes vaticinadors de l'adveniment D'aquE-sts. destaquem el Misteri d'Adam i Eva, valencià, amb arrels en el segle:\'V, d'un notable instint dramàtic, d'una gran vivacitat en els diàlegs i una bona qualitat musical. El vam posar en escena, a] Tinell, l'any 1965. El segon cicle és el de Nadal i s'estén des dE> la naíxença de Jesús a la degollació dels Innocents, a voltes precedit per un re<"orcl previ d'alguns dels esmentats profetes, que inaugura el cicle nadalenc i l'enllaça amb l'anterior -en particular per mitjà de la intercessió de la Sibil-la Eritreaila Tibm·tina; cliré de passada que vam es<"cnificar, al Tinell, el cant en català i occità de la pdmera. el 1968-, l'anunciata als pastors -origen dels actuals ·'pastorets"-, amb una forta repercussió popular que originà petites escenes de creació també humil, i l'adoració dels Mags. D'a(ru.estcicle, ens n'han pervingui dotze textos conservats en llengua catalana. El cicle de la Passió, fins a un cert punt més o menys vinculat, en els odgens. amb el drama litúrgic de Resunecció i decididament amb les passions narratives dels joglars, és dels més evolucionats i conserva enca ra les seves representacions, populars i multituclinàTies, com, entt·e altres llocs, a OLesa, a Esparreguera i a Verges. I vull recordar la Passió de Barcelona, que, amb text de mitjan segle XVI i procedent de Mallorca, vaíg clirigir i representar a la sala del Tinell barceloní la quaresma dels anys 19621967, en una experiència reeixida, pet·ò que no continuà per motius de pressupost municipal. Al Principat i a Mallorca el cirle generà nou passions tt·adicionals dramàtiques avui conservades: tres fragments d'una passió del primer terç del segle XIY, amb arrels més antigues, que més tard trobem sencera i traduïda en dialectes occitans en 1' anomenada Passió Didot (1345); un fr·agment inèdit del segle xv• la Passió de Cervera, dc la primera meitat drl XVI; quatre més de Mallorca, de mitjans i de la segona meitat del mateix segle; una altra del xvm, que suposa l'arranjament d'una d'anterior, extremament tradicional i diversificada i que es transmeté manuscrita i impresa ~en aqtwst darrer cas, assenyalem l'atrilnu·da, ben falsament, a un ignot i de segur que inexistent fra Anton de Sant Jeronü, que fou el llibret obligat de moltes passions encara anys després de la nostra darrera guerra civil- fins molt entrat el nostre segle; i una darrera, impresa a mitjan segle xvw i aviat prohibida per les autoritats eclesiàstiques. Finalment, també pertanyen al mateix cicle cinc Davallaments de la Creu i dues ResuiTeccions, antics tots ells . És notable i de qua1ilat el cicle de l'Assumpció de la Mare de Déu, que al Principat i al País Val.encià va crea r una producció original i ben vat·iada. N'hem conservat un clt·arna litúrgic en llatí del segle XIV procedent de Santa Maria de l'Estany; un drauar TEM A l- Lt a J .i e t s ) :: i Teatre ramànlc (I Cicle de Teatre Medieval). De fri&us Marlls (drama litúrgic de VIc, segle xu). Barcelona, Sal6 del Tinell. 1961 àdhuc litC'ràl"ia.la Representació de l'Assumpció d<' madona santta Maria. escenificat el 1388 en una plaça pítblica d!' Tarragona -en vaig dirigir una posada en f:srcna cspeetacular, al Tinell, ell963; d'altra handa, des d ' uns pocs anys ençà hom el representa anualment u la Selva del Camp-; el text català del parlament d e la Mat·e de Déu i rúbriques sobre els esccna¡·is i la tramoia, corresponent a un bell misleri sohr<' t•l tema que es representà a València devers 1425; i el famós Misteri d 'Elx, de la seg011a meitat dt>l segle x \1, escenificat anualment, tret d'algtms lapsus, fms avui dins l'església de Santa Maria per autorització ex pt·essa de Roma, en el primer terç del segle '\ \ 11, la qual cosa compo1·ta una excepció tot al 1Jarg de l 'o<Tident europeu. A més, tenim diverses notíci!'s de representacions assumpcionistes fetes al Principat i al Rosselló , entre les quals documents importants t·eferents a la Seu Vella de Lleida, però no textos. Finalment. cal assenyalar el cicle hagiogràfic. o de sants, molL nodrit i que simbolitza el triomfi la difusió de la fe p er tot l'orbe per obra de màrtirs i confessot·s. N'hem conservat dotze textos en ca talà, entre els c¡uals Ja mallorc¡uiua Consueta de sant Jordi, misteri potser d e finals del segle xv i que vam posat· en escena - indoscs unes figttracions del sant i del drac-, al Tinell, el 1962 . A més dels <'Omponcnts d'aquests cicles, foren al seu temps posa ls <>n escena episodis de la vida pública de Jesús -en consf'rvem cinc textos en català-, sobre t"l.ludici Final -un text-, una al·legoria dels set sagramentll, thws a1trcs d' I'Xaltació de l'Eucaristia, degudt>s al vaJeneià Joan Timoneda i una d'elles hilingiie, i una Rcp rcscntac•ió de la Mort, maUot·quina i rle fot·t impaC'le, com po¡,•uért>m observar en les sessions fetes al Tinell el l 964·, deles quals em vaig responsabilitzar·. El dramatisme de la processó de Corpus Un aspre lc dramàtic remarcable, el constitueix la pr·ocessó de Corpus. a la Catalunya estricta documentada ja l'any 1320 a Barcelona, Girona, Valls i Tarragona, les pr·unt>res poblacions peninsulars que la celebr·aren i ]ps segones d "Europa, després de Lieja. La festh;tat dc Corpu s consistia en una exaltació de rEucaristia, i la pt·ocessó era destinada a l'exhibició púhlica, prl~; catTers de la població, de l'Hòstia consagraria, amb magnificència i gran brillantor. La festa populat· tenia lloc en la processó. Aqu<"sla anava pr·ecedida d'una desfilada profana nombrosa, en bona part rle ¡·ondició popular, en la qual destacaven, a més dc danses i balls, els "entremesos"', és a dir, r·<'pt·cscnta cion s de Lema bíblic, evangèlic i hagiogdifie , a peu o damtmt de "castells" o _.roques", o sigu i, cadafals Lt·ausportats per can·os al·lusius als <'irles dramàtics més importants, personificats pe1· imatges o per persones, amb d ecoració i amb canls i alguns parlaments breus, llevat d e València, on. a més d'usar els elements comuns. representa\ en tres mistct·is dc tipus con·ent: el prunet·. TEM A TEM A ,0 (b sobre Adam i Eva, ja esmen tat, el segon, soln·e els Innocents, il'altre, referent al miracle de sant Cristòforil'infant.Tesús. Una llarga comitiva-sens dubte inspirada i reglada segons e1 mòdul de les festes profanes de recepció de reis i alts pet·sonatges pels consells municipals-, amb figut·acions, en estàtues o bé eu persones humanes, de profetes, evangelistes, ftwdadors, màrtirs i confessors, precedia la custòdia, que tancava Ja processó. Aquesta, doncs, tema tamhé caràcter cíclic, com la dt·amatút•gia religiosa catlllana medieval corrent, per tal com oferia una visió, aqtú itinerant, del procés històdco-simbòlic de la Creació a la Redempció i el triomf de la fe per la terra. Els entremesos de la processó eren d'tma condició populat· molt viva, com veiem en el barceloní de sant Sebastià i els cavalls cotoners, J)recursor dels cèlebres especLacles de moros i cristians. Altrament, la participació destacada de les conú·aties en l'organització garantien la forta popularitat dels entremesos i la seva gran acceptació per part del poble. Ubicaci6 teatral 113 L'espectacularitat i la idea de SLtscitar meravella i adhesió al dogma i a la història sagrada que caracteritzen la dramatíu·gia religiosa tardomedieval, exigien Lma posada en escena i una escenografia complexes i dive¡·sificades que les actualitzessin als ulls dels fidels espectadors, impressionables i disposats a la participació sensorial de l'espectacle que els era ofert. És prèvia la ubicació del'espectaclel el lloc teatral on es desen1·otllava. Des dels dxameslitúrgics, el lloc idoni fou l'àmbit del temple, el seu interio1·, davant l'altar major o entre ell i el cor, o bé davant un altar secundari. En t·ealitat, tot l'edifici sacre podia ésser emprat per a la posada en escena. Aquesta ubicació, que continua en la dt·amatúrgia religiosa posterior, en lle11oaua vulgat· í dotada de tècnica més lliure i complexa, més popular i més assequible a l'espectador , en part explica el ca.ràcter de l es rept·esentacions religioses 1nedievals postetiors quant al to i a una determinada ponderació. Tal ubicació es mantingué enca.ra durant el segle XVI, sobretot a Mallorca. Al llarg d'aquesta centúria i especialment després del Concili d e Trento, l'Església, tanmatej.x, desautoritzava les reptesentacions al temple amb ft-eqüents prohibicions, en general, però, no acatades, fins que en el segle XVII s'imposen definitivament, i el teatt·e religiós deixa d 'escenificar-s'hi. N'és excepció el Misteri d'Elx, perquè el1632 els organitzadors obtingueren permís formal d e Roma per representar-l'hi iudefinidament, en un cas excepcional arreu d'Europa, com ja h em dit abans. Al marge de l'expressada ubicació , a voltes foren utilitzades d ependències annexes al temple, sobretot per evitar escàndols. Sabem que ell388 s'efectuà 111 Cicle de Teatre Medieval. Representació de I'As*Íó de madona sancta Maria, de Tarragona, segle XIV. Saló del Tine!J,Ircelona, 1 963 una escenificació en una plaça contigua a la Sert de Tarragona de la important Representació de l'Assumpció de 1nadona santa Maria, probablement per recels del capítol, que devia considerar poc apta l'actualització teatL·al a l'interior sagrat i devi.:'l témer la massificació d 'espectador s, i perquè sabem que les despeses anaren en bona part a càrrec de l'autoritat mtmicipal. La Sen Vella de Lleida a mitjan segle XV prohibí les representacions sacres, llevat d'una, dins de l'església i ordenà que es realitzessin a l'hort i al claustre . Tol això al marge, hi ba també el cas de representacions sobre la passió de caràcte·r itinerant, és a dir, de translació d'escenes, pat·laments i moviment pels carrers de Ja població, com ocori"ia a Itàlia i~ com passa encara als nostres dies, a Catalunya amb la reliquia de la Passió de Verges, amb la impressionant dansa de la Mort que l'acompanya. Escenogrgfia Un capítol important de la dramatúrgia religiosa medieval postlit(u·gica d e Catalunya, el constitueix l'escenografia. Els escenaris podien ésser horitzontals o verticals. Els primers estaven constituïts d ' una sola unitat o bé de diverses plataformes o cadafals juxtaposats, sigui per acoblament de diferents escenaris, al damunt dels quals es desenvolupava l'acció, sigui per la reunió de diversos, en un sol tot crue permetia veure, d'un cop d'nil, Lots els elements escenogràfics i les escenes d 'nna manera simultània. L'escenal"i era elevat del sòl mitjançant un èadafal que descansava damunt cavallets, per tal de facilitar la visió de l'espectacle. Qtlan els escenaris eren diversos , estaven con stituïts per diversos cadafals o plataformes dislrihtüts pel lloc teatral, sigui l'un adossat als altres, sigui en semicercle, sigui formant angle, sigui disseminats pel lloc teatral. El CI; teri era el d'aconseguir una juxtaposició d els escenar·is real o figurada. Per això sovint els diversos escenaris estaven units i es comunicaven entre ells mitjançant passadissos elevats per on transitaven els actors. Una altra solució eren les escales o, a voltes, les rampes dels cadafals, com !"'andador" del Misteri d'Elx, que enllaçaven els escena:l"is elevats amb el sòl. El sòl podia ésser emprat també com a escenari . Aquesta concepció general permetia una estt·eta in~ ten·elació entre l'espectacle i I' espectadot·, <rue així participava emotivament i sensoxialment d'allò que ocorria damunt les taules. Els escenaris a -yoltes eren complexos, com en el Misteri d'Elx, en què el cadafal és construït a una certa al tuTa per fer possible, al seu interior, la sLms·titució de l'infant que fa de Maria per la imrtge cor- \..ro,._ 0'3~~~" <i-'S.C!:t. .... responent. S'ambientava la supcrñcic de l'esc~~' mitjançant "mansions", és a dir, construc~r~ co1.wencionals de cases, palaus, castells, ele. , realit~ ­ zades de tal ma.nera que la seva materialitat no d estorbés la visió de l'espectador. A voltes per ind.icm· aqt1ests llocs escènics, bastava qualsevol conven<.'ió, pet· simple que fos. La superfície dels cadafals sostenia divct·sos objectes al·lusius a la llar , u Ja guerra, a martiris o a qualsevol circumstància i necessitat avine,lts a la ropt·esentació. AJ dannml d'e11s es podien bastir altres cadafals més petits~ amb la qual cosa s'assolia posar en •·ellcu una escena eu general important. Hi eren aix1 matf>ix practicaclf's trampes destinades a fer desaparèi.xer personatges de l'escena o pet·què hi irrompessin des de sota, en tm dels més ft·eqüents j enginyosos trucatges de cruè es valia aquesta dramatín·gia i que tant d 'efcf' le pt·odn'la ~la­ munt l'espectador. Els escenaris verticals, menys 6:el{iients, consis·tien en construccions que s' alçaven a una certa altura des d el sòl o des de cadafals que els feien de suport. Eren utilitzats com a llocs celestes, :11nll la pTesència de Déu Pare, JesÍ1s o la Mare de Déu. La tècnica de la seva elaboració et·a enginyosa i imaginativa, a pesar de les rudimentàries disponihiJitals d'aleshores. Un aspecte molt notable dels escenaris verticals és l'anomenada tècnica aèria, en certa manera nna forma de tramoia consistent en mecanismes i ginys eom,p ljcats que unien el Cel i la Terra, és a dir, el cimbori o la part alta del temple i el sòl del creuer o de l'altat·. Aquesta tècnica, també la trobem documentada en festivitats profanes. Dins la tècnica aèda religiosa obt-,ingué un particular èxit 1'emprada en el misteri de la Colometa, representació que, el diumenge de pasqua de Pentecosta, desenvolupava el tema de la davallada de l 1Esperit Sant damunt la Mare de Déu i els apòstols reu1Jits al cenacle. Damunt els actors aplegats a l'altar major, descendia de la part alta del temple una enorme coloma fat·cida de plom i guarnida de coets e:l!...'"}llosionats que s' escolava des de dalt al llarg d'ttnes vies de ferro, amb gran estt·èpit i entt·e l'entusiasme dels fidels, que presenciaven, a més, la davallada de dotze llengües d'estopa foguejants. Especialment Lleida, Pet·pinyà i València conrearen aquesta representació espectacular. Un altre aparell freqüentment emprat fou l'araceli, un trapezi que descendia de la part alta del' església suportant .figur·es en forma d'imatge o de pet·sones de carn i ossos, com s'esdevé encat:a en el Misteri d 'Elx. El nom genè1:ic pTové del llatí i significa altar del cel. El mot està connectat amb una llegenda pietosa, segons la qual l'emperador August, revestit del seu lloder i la seva glòria, p~·eguntà si hi havia algúsuperiot· a ell, a la qual cosa la Sihil·la Tiburtina li respongué que, en efecte, hi havia qui el )' 113 TEM A 113 supentva, i li mostrà el cel, que s'obti i deixà veure un altu rn qui- l'<'splcndia una dama, la Marc dc Dé-u, qw• soRtrnja ri seu fill a la falda. "Aquest és major qttt• tu", afit·mà la Tiburtina. La llegenda, conrb'ltda c•om de l'Emperador i la SibiJ.la, fou escenifit'aclu u rl'clat mitjana, i en la representació del mistE' ri, pertanyent al cicle dramàtic de Nadal, hom <>mprà l'araceli. Consta documentalment que aquest mistet·i ja fou •·ept·esentat a la Seu de Barcelona t'I 1418 i que en la representació s'usà l'araceli, potsc•r p<•t· pt·inwr cop en la dramatúrgia religiosa mt'dicvul dc Catalunya, bé crue el seu ús en especta<:leR vrofans es pol situar UllS anys abans. La denominació <l'araceli aplicada al trapezi que descendia de l'allura csdrvingué genèric i servi per designu tota mrna tle tr·apf'zis d'aquest tipus, fos quin fos el tema dc la peça t·ept·csentada. I, així, a València el trobc•m assoriat per prime1·a vegada a una representació de l'Assumpció, la dels volts de 1425, sense que sapiguem exactament en què consistia. En canvi, són prou cont'guts i com són construïts i com funcionen el!l dos emprats pel Misteri d'Elx. Un d'ells, el més gran, drscC'ndcix de la cúpula del templefms al cadafal on té lloc el gros de la representació, i ho fa dues vegades: la primera, transportant Déu Pare, el qual s'endú l'ànima de Maria cap ala Glòria; i la segona, descendint-hj uns àngels que s'emparen de la Mat·e dc Déu en imatge i la condueixen al cel en una majestuosa asct'nsió. L'altre araceli, de més reduïdes proporcions, és usat per a la coronació de Maria per la Tl'initat, ço que s'esdevé mentre el primer araceli ascf'ndeix i quan està a una determin~da altm·a. Amhdós aparells ens són plenament coneguts i han estat prou ben estudiats pelfetque la representació es fa cada any, ell4 i ellS d'agost, i això dóna una idea clara de com devien funcionar aquests aparells a l' edat mitjana. Dins la tècnica aèda era també emprat un altre apar·eU que servia per fer descendir un personatge invisible en tre figuracions de núvols. Se'n deia. precisament , '"nú vol'" i s'usa encara a Elx, on és conegut per ''mangrana", a causa de la seva forma. És un objecte d ' uns dos metres d'alçada i de forma esfèrica que, mitjançant un mecanisme apropiat, en un moment detemúnat s 'obre per la part inferior gr·àcics a uns esqueixos articulats que es baden i permeten de veure l'àngel que hi ha a l'interior. La tècnica uelnúvolno és, tampoc, privativa del Mistel'i d'Elx, ja que es tt·oha documentada en representacions diverses, de caire profà algunes. Actors. Dinamisme escènic. Vestuari. Atretzo. Trucatge Sabem que els actors d'aquesta fase de teatre religiós medic•val en general eren gent d'església, sense que això exclogui la intervenció d'algun llec qualifi- cat per Ja seva veu o pet· les seves aptituds dramàtiques. Es consct·vava el costum d'atribuü· els papers femenins a infants, com a Elx encara, o a homes joves de veu i aspecte poc virils. Eren actors aficionat s. però SE'm bla que pt·eparats, en major o menor grau, pe1· al cant i Ja dicció. Tendien, tots, a una certa exageració dels papers, fruit del seu amateurisme. La dramatúrgia religiosa tardomedieval posseïa un dinamisme i tm moviment escèmcs més vius que no pas en temps del drama litúrgic, i a voltes podien assolit· un desplegament harmoniós , rítmic i mesurat<.¡ue C()nferia a la representació dignitat, dins un val'iat. desplegament. El vestuari escènic era el comú de l'època pel fet que els autors dtuen al seu temps els esdeveniments que dramatitzaven, pet· t·eculats que fossin. Els personatges sagrats, però, solien usar túniques o vestits eclesiàstics que en fessin ressaltar la condició privilegiada, com també era privilegiat el vestuari dels magnats, fossin d'estament religiós o jerarqllies polítiques i socials. L 'atretzo adquiria considerable varietat i procewa d'atuells i mobles corrents i que hom tema a mà, tret dt'ls que empraven els actors que encarnaven pf'rsonatg<'s (l'alta condició. Amh l'atretzo es volia donar una forta sensació de realitat. No és infreqüent, d'allJ·a banda, la presència d'arumals domèstic-s en escena, entre els quals algun ase i algun cavall, posem per cas. Un rapítol interessant en certes representacions era el trucatge, al marge de l'empraten fa tècnica aèr·üt. Apadcions i desaparicions, decapitacions i mutilacions eren freqüents en escena i realitzades amb molta imaginació. Pet· exemple, per figurar una d ecapitació usaven un maniquí amb un bell cap i una cat·a agradable i s 'enginyaven perquè l'actor desapa regués d'escena sense que els espectadors sen' adonessin. Notes al cant Bé que no tant com en e] drama litúrgic, tenia impor·tància encara el cant en les representacions i els mister·is de la tardana dramatúrgia en llengua cataJana, essent totalment cantat -j per això mateix excepcional en el nostre llegat teatral antic- el Misteri d'Elx. Alguns tex tos dramàtics eren interpl'etats a la tonada rlels salms i d 'altres cants litúrgics i d'església, nonnalment en gregorià, i fins i tot de cançons pl'Ofanes, algunes d'origen i naturalesa popular eviden ts. El Misteri d'Elx coneix, a més , el cant polifònic, que no hi fou introduït, però, fins al segle XVI , en contrast amb l'an tiga i popular·mauet·a melismàtica de 1'horta elxana usada encar·a pels actors cantair·es durant uns moments de la representació. TEM A La dramatúrgia de la dansa en els misteris, passions •1 mo1x1gangues • • per ISIDRE RUBIO I REMEN DO n els moments inicials de la nostra comunitat nacional i en els inicis del nostre teatre medieval, la dansa adquireix un paper •·elleva nt, i no sols com a element important de participació en la temàtica religiosa, sinó també com a expt·essió litúrgica i de dramatització. De fet, tots els rituals comporten alguna dramatització; podríem imaginar, per exemple, la de danses fàl·liqucs dels nostres avantpassats a Cogul: ~aures individuals, mitges rotllanes, grups de persones ... , la foscor dc la cova, Ics dones ballant a Ja llum de les torxes, tot bo i ple de fum .... i mentrestant les empremtes dels seus peus descalços devien quedar marcades a l'argila per a la posteritat. Les nombroses referències que ens faciliten l'enllaç des d'aquestes antigues danses rituals amb els balls sagrats i amb les primeres cerimònies del culte cristià palesen Ja necessitat de fer servir la dansa en l'exteriorització dels rituals de totes les religions. I en el ct·istianisme, la necessitat, d'una banda, de cristianitzar molts cultes pagans i, de l'altra, d 'aconseguir fer anihar als fidels els textos sagrats i els fets cabdals de la vida cristiana, van fer néixer el drama litín·gic com a nova forma de catequesi en la qual sacerdots i laics intervenien en quadres i representacjons en què la dansa recuperava l'anticpapet· pedagògic que ja havia tingut entre els grecs. Tot i que des dels primers segles de cristianisme es prohibien tota mena d" espectacles públics, alguns Pares dc l'Església van adonar-se dels avantatges de les representacions teatr·als de caire religiós que permetien; en pa r aul~s d'un au tor del segle lV, ·• ... que els ignoran Ls ve~:,rin el que ban de seguir i que puguin llegir-hi els analfabets ... ". Progr<'ssivament, aquesta opinió s'anirà imposant i la litúr~:,ria religiosa anit· à incorporant la representac-ió, que acabarà formant part indestriable i essencial del cuit«> religiós, en un moment en què la manca de no•·mes centralitzades permetia encara una ce~·ta autonomia o ct·eativital. litúrgiques, lot i que es pot dit· que atJuestes acaben al voltant del segle XIII. Mant<'njnt-nos en ~>I terreny de la dramatúrgia, la dansa es fa present, arnh diferent protagonisme, en els moments dc majo•· solemnitat de l'any litíu-gic, que podríem situar en les festes de Nadal, la Setma- E na Sani a-Pasqua i la festa del Corpus, sense oblidar la quoliclianilut d <' la tasca cat<'cp1ètica que faria h abitua l Iu presència d'ulguns d'aquests documents, com és el cas del "contt·apàs". La :nurració de l'antic Nadal al poble dt> Montmany feta prr Mar·ia de Beii~Jloch i aportada pt'r Violant i Simor..-a en el seu Llibre de Nadal, E>ns situa davant la dansa amb qui- els pastors feien els seus ofe•·imcnts en la Missa del Gall, intet·pretació que en opinió del folklor·ista Francesc Maspons, tant p«'l que fa a la eer·imòn ia com pel que fa al ball, ham·ia mantingut la seva continuïtat des dels segles XIII i XIV. A banda de l'impacte visual que en I'esmenlada descripció s· assoleix amb la baixada dels pastors, amb teies enceses, des dels llogarrets del voltant, al so de flabiols i gr·a Lles, tamborí, pandero i fins algun violí, que no deixa de semblat·-nos, com q ualsevol processó, un u mena dc dansa ambulatòria, el document qtw ens in teresa es produeix, dm·ant la missa, després de l'Evangeli, quan la celebració dóna pas a les veus do "Sc•·eno , les dotze", " J esús és nat", "Nat? ", "Sí, nat, nat", "Glòr·ia a Déu en les altures i pa u a los homes de bona voluntat'', i després dc canta r algun('S nadales i " ... de ballar uua sardana fent sonar els csdovs ferrats damunt les lloses ... , posaren-sc tots de cara a l'altar·, al davant els cantadors, i fent tres pasos avant i dos enrera anaven avançant vers el presbiteri, i cantant. .. "; forma ben tipica dd qu e anomenarem "contrapàs xinxina"', que acosta els pastors a l'altar, i rica expressió dramatitzada de l"ador·ació dels pastors i no gens aliena a la postt>rior· flor·ida que teatralitzacions que havien de donar pas a la més característica de les dramatitzacions nadalenques: els Pastorets. La festa del Corpus i més exactrunentla seva processó va aportar una visió diferent del que havien estat les pt·ocessons penitencials i imploratòt·ies en convm·Lir-se en una e:,.;pt·essió eucarística i festiva. Les processons dc Corpus de Barcelona (les primet·cs dades són dcll323) va introduir en l'antic ritnal una gnm diversitat d 'elements de reculada sig.nificació religiosa , al costat de divertiments pt·ofans que eren així inc-orpor·als a una significació religiosa, d e manera que aquestes processons, que d'altra banda servirien dc model per a les de València, les de Mallot-ca i tantes altt·es dels diferents indrets de les ter- l3 ê. e: .. ._:;! Iii él: D': 113 TEM A V Cicle de Teatre Medieval. Misteri rPAdam i Eva, valencià de cap al1500. Saló del Tinell, Barcelona, 1965 40 160 t·cs catalanes. van ardbar a assolir un nivell d 'esprctacnladtat que , tant a Barcelona com a València , sr solia repetir part d'aquesta desfilada ritual quan els r·cis visitaven la ciutat, per tal d 'obsecruiar-los amb el més reeixit dels espectacles . Els t~nll·crne~<os, les danses, les r epresentacions de nÜAlf'l'LS i les desfilad es de personatges bíblics eren els principals componetlts d 'aquestes ex-uberan ts manifestacions, dc les quals resulten alguns preuats documc' nt s d e dansa, i alguns dels quals 1·edescobrim cucara en la g•·an simbiosi que significa la Patmn rle Bf'rga, mentre que d'altres, com el ball de la Moma , va n perviure en les processons valencianes. o corn els cossic1·s, en el Corpus mallorquí. L 'l'sp cc-tacle únic que significa la Patum. embolcallat.! a pel ritual del foc, guarda din treseu les manifestacions més típiques dc dansa religiosa. ex-plicativa d e consuetes i misteris comuns a tots els pobles. a l'edat mitjana , rom són les Uuites del Bé i del Mal. sant Miquel i els Diables. i els moros i cristians, que allà p1·enen el nom de .. tut·cs i cavallets'' . I fins l 'àliga i les mulasses ens t·ecorden la presència d'aquestes a.l·legories en les d esfilad es d el Corpus del segle X l V. A Valènc>ia es •·cprcsentava , la vioaília de Corpus, e] mislci'Í del Rei Herodes, popularment conegu t com la DC'golla, en cruè hom repr·esentava els sold ats de la degollaeió dels Innocents, que perseguien els nens i tol hom qui es posa va a L'abast, i que incor·porava ]a dansa dels set pecats capitals, anomenats " moms' ' . que lluitaven amb els seus pals amb la Moma , per·sonatge que dt>via significar Ja salut. la gràcia o la vit·tul, i que era interpretat per un h ome ves- tit de dona. Dramatització dansada de la intempor·al lluita del bé i el mal. Trobat·em també referèn cies que ens paden de rom els sa<'cr·dots ballaven l'Oferta a la catedral d<' Mallorca. J'any 1392, amb motiu d e la primera missa de mossèn Beren~,'uer Dirta, amb inclinació del cos a dreta i esquerra, moviment molt proper al dels "cossit•rs" que encar·a es ballen en algunes poblacions illenques. MaUot·ca té lLU gran patrimoni de danses de ritual religiós; poddem recordar-ne Els Caval1ets, Ses Àguiles. Sant Joan Pelós, les de Dimonis i Mora tons. pere> és la dels Cossit-rs la més propera al nostre tf'ma: els dansaires són sis cossier s que envolten i prolt>geixt>n e] personatge de la Dama que balla al mig. mentre per fora del cercle el Dimoni gesticula grol('SCamen t, fms qut' la Dama l'agafa per les ball}CS, el tira a terra i li posa el peu al damunt en seO) al dt> virtòria. Aquesta dansa també és interpretada al temple, en el moment de l'ofertori. Resulta molt inter·essant constatar la pervivència d'acruesLC's danses a esglésies i processons, tot i les pt·ohibic~ions i els anatemes papals i episcopals, cosa q nc ens fa pensar que degueren rebre alguna benedicrió corn a exemplificacions que er en d e temes de les Sagrades Escriptures per mitjà de la dansa, i que drguercn semblar tant o més útils que les assoHdcs a mh la memm·ització del text dels Misteris o deb mateixos Divinos que dcspt·és acompanyaran el d escnvoluparnt>nl del rontrapàs. A banda , però, de totes aquestes manifestacions dan!iades, els documen ts que ens mer eixen una major all'nció i r especte i dels quals posseïm una major TEM A p rofusió d t' dades són, sens dubte. els contrapassos i les moÍ.\.'Ígangues . La p resència en la litút·gia d el ritual romà d e petil<'S dramatitzacions davant r altar major, per ajudar a la comp r ensió d els textos sagrats, ens mostr a un dels vestil:,'i s més antics en el camp de la llengua , el trop , i t'ns situa , al mateix temps, davant un dels d ocuments m é~:; t·eculats dc teatre r eHgiós . A semblan ça dels cors gt·ef~S i a profitant els major s espais que oferien els inl erion>gò tif~S, ens p r esenta un drama litúrgic que IÓ v er intèrprets els mateixos clergues, fin s i tot en els pap<'rs fem enins, interp1·etació que posteriorment seria assumida per Ja gent d el poble, i que t é per missió desc,·üH·e, amh el moviment, el text cantat que l'acompan ya , i a la gravetat i solemnitat del qual ajuden la UJlció, el gest, els passos i els contrapassos dels intèrp1·ets: pecador Ling as esmena, tingas dolor del Salvador sempre. 1 e e :l s J .s e i J a :- a s a :- e e s ..s .- r La simplicita t d t> la sc-va motivació n o s ' assembla en t·es a la dificultat d ' interpretació que les descripcions pur ia is ens permeten d 'esbrina r, però els diferents estudis r('alitzats d es dels d ·Aureli Capmany fins <tls darr·ers de Carles Mas, èns situen d avant d ' no dels documents cor eogràfics m és importants del folklore occidental. No entrar em ara enrevolució històrica de la d ansa , ni en la seva composició pel qu e fa a les evolucions: ens r eferim només al fet mateix del ball i a la sc•va espectacular força dramàtica que mou , al <'ompàs del text del Divino, la llar·ga filera d els participants, dirigits pel primer i el darrer dansaire (el "cap " i la "'rua"), que coneixen d ' antuvi elmovimr nl i saben com ••quadrar" la dansa , és a dir , " trl'ur e" el contrapàs . Els " passos", els "'gira ts", d s "conlt·apassos", " l 'espardenyet a", els "sc¡;,'uits curts'· . els "seguits llargs", les " rodades" i les '· reposades'' són expr essions que ens faciHten imatges d'aquell movinlent coreogràfic que sovin t h em en tès com els d esplaçam ents d el Vi a Ct'Ucis. tan pel que significa de n arració d e la P assió rom pel que t·cp resen ta de d ansa ambula tòria per l' e~pai físic de r església. Es tan t l' alTela rnent assolit pel cont1·apàs . q11e qua n la clansa surt d e l' església , primer fins a l' atri i d espr·és definiti vament cap a la p laça i cap al poble, és encara un a d c les preferides de la gent, que la vol pt·es<'nlala seva festa i empra la lletra, orfe ja dc contingut r·ch giós, per· r ecordar-ne les evo]ucions. Amb no tanta antiguitat i amb orígens vinculats al s t>s pecla <'l<'s gimnà s tirs anomenats Treballs d ' Hèl-cuJ<'s, estesos p er tot Europa a les darreries d e l'edat mitjan a, lwm de fer important esment de les moix igan gu es, ({U<' algun s autor s enten en com a anted ors a les escenificacions parlades . i això ens portar·ia al seglt• "\.III , ab a ns de les consu etes i els misteris. Més getw r·alment. però. són consid.er·ades rl 'o r·igen med ie,al. a partir de r expressió mím ica empr·ada p e> ls j oglar s. els saltimbanquis i els ..boh.igants· · -sic-. dt> les facècies dels quall> es fa ressò el mateLx Cervant<'h al Qui>.ot i que fonèticam ent hanrieu p ogut molt bé donar· nom al conjunt de la seva activitat. La moixiganga É's una composirió plàstica en qnts ' inl<'rpn·l <'n un hou nombr·e dc tïgur~es que, en una gran va l"i<'l.a t rl 'arti Lnds l'oreogr àfiques, ten en per argument t'ls passos més colpidors dc la Passió de Jesucrist, njustal s al l"Ïlrnc del ball. A(fllCSlcs C!'iC<'nilkucions, als atris d els temples o al seu defor a, a la plaça , a la L1 um clels teiers o cremaIJer s, ha vi a d 'assolir un a ta l força dramà tica qut' feia evident t>l seu impacte en la pohlació que les presen ciava i, p r r· tant, la ii<'\ a per vi vèn cia en Ja memòria popular qut>, any ret·a a ny, ' ' olia tornar a veurt:' aquell espectacle . És aquesta una manifestació vinculad a als anomen ats BaH ~> de Valencians. den onúu ació en què r. ·a plega ven tan t les moixerangues com els balls de bastons i els castells, figura aquesta amb rrnes . qui- acab aven b on a part dc les moi.Yiga11o De fN , ta nt la de Sitges, com la de Valls o la de J..leida es conser ven documentades fins fa ben p oc: hi h a ronstà nria <~scr·ita crue la d e Valls va sortiT per les festes dr l 186 L, i la Moix:iganga d e Lleida i el Ball d c Ja T on-c van fer·-sc amb gran solemnitat per la visita dd n~i Car·les JV, Pany 1802. La facilitat d c la seva documentació i la varietat i rÍ(fllesa dc )('S Ílnatges suggerides ens han p ermès ne reviure algunes reconstruccions d ' aquest conjunt dc b aH qu<' t'ns permeten intuir que la moixiga11ga , en c-Iseu monwnt , rleguf assolli· el més alt nivell d'cxpr·essió da nsada . La nostra rà pida passada w·1· aquests p1·im<'r s moments d c- Ja dramatúrgia de la d ansa , \'Ínculada al fN r r ligiós i a la interpr·etació popular, h au ria d 'atur a r·-se també en els balls dels gegants en el d ecurs de les p rocessons, en els de l'àliga davant ralLar m aj or , fent h omenatge al Santíssim pel Corpus o bé al Sant Pa tró pet· la Festa Maj or. Hauríem de reco t·dar els baUs del Pi i les danses d els " maigs'', que ten en molt a veure amb aquest mateix context d e r·itualitat ; i potser ha uriem de fer esment del Mor·titxol, ball a l'entorn de la mort d ' un albat amh el qual es vol superar la tristesa per· mitjà d ' aquesta " d ansa de vetlla" . Aqu es tes dat-rer cs manifes tacion s potser ens aparten ja d c l' àmbit d t~ls misteris, les passions i Les moixigan¡;,tt•cs que ens havíem plantejat, però ens fan mcmòr·ia rlt> la fJUOtidianital de la dausa i em faciliten d c retornar al primer paràgraf per confirma r r i convencinwnt dclt·ellevant paper que la dansa h a tingut sempre e n L'expressió dramàtica d e sentiments i situacions. 3 e!. - -~ El ~ 113 MUSI CALIA R E T R A T SERGIU COM ISSI ONA La mús ica com a prof und diàl eg per CARME MARTINE% E I dit·ector romanès Sergiu Comissiona 'a passat· p er Ban·clona, un any més, pe•· tal de dirigir 1'0.-cruestra Ciutat dc Barcelona i ri violinista Sergei Stadler, en un programa integrat per obres de Glazunov, Prokoñev i Berlioz. AJlanS er nn ch·ls assaigs, el mcstee va conccdil·-nos uns minuls pee mantenir la convet·sa q ue r·eprodtüm a continu ació. -Vostè va néixer a Romania ... - Sí, vaig néixer et Romania, però sóc ciutadà americano-israelic'i. -Tot i així, vostè és un m(•sir de f01·mació r omanesa. Els seus estudis es van desenvolupar ínlegramcnl al seu país. -Efecti vament. Vaig esllldiar a Romania , em vaig formar mu- sicalment a Romania: en vaig marxar quan ja era un director d'orquestra Jet, als vint-i-nou anys, i em vaig establir a Israel. Ara, amb els canvis polítics que s'han produït al meu país, hi estic sempre en contacte, naturalment: hi torno cada any per dirigir l"Orquestra Filharmònica George Enesco, per reveure els meus amics iferlameva molt modesta contribució al món de la mú-sica romanesa. -Hi ha pensat, a estahli r-sc de nou al seu país? -So. no. Com ja li he dit, ara sóc ciutadèt americano-israelià , sóc el director titular de les orquestres de Vancouver, fl èlsinki i RTVE de Madrid, i tinc un programa molt, molt carregat de gires per quatre continents. Però, ja dic. torno a Rotnania cada any. T/ i vaig ser just després de la revolució, per dirigir u.n con- cert en memòria de les v1ctllnes de la democràcia, amb la Segona simfonia, Resurrecció, de Mahler. 1 ara espero tornar-hi amb motiu, del primer Concurs de Joves Directors d'Orquestra Constantin Silves tri, que va ser el meu. professor, ben conegut també a Espcmyu. I espero també, el mes de setembre, poder .fer a Bucarest el Primer Festival de M1ísica Americana. -Vostè va començar l a seva can·era rom a violinista. Va a rribar a fer molts con certs, abans de passar -sc a la direcció? -Em vaig formar com a violinista, però també com a director d'orquestra. ] o era. un violinista. molt mediocre -riu-. i per aquesta raó sempre havia somiat d·esdevenir director. He tocat - mediocremPnt, repeteixo- en petits concerts, com a. segon violí d 'un quartet, tenia. ttna plaça en u,n I MUSI CALIA R tea tre de ballet com a segon violí ... Va ser una gran sort, perquè toccwt el segon violí tenia més temps per tnira.r l'escennri, per mirar les ballarines (somriu) ... i és així que vaig conèixer/a meva futura dona, que encara ho és. Això que li diré és molt melodramàtic, és com una petita no vel·la, però és veritat que, després de dues setmanes, el director va caure malalt i jo vaig huver de prendre la buwta., i no em vu ana.r pas malament ... Després, sap, aquesta professió .fttnciolla.per progressió geomètrica i 110 pas ctritmètica: si fas un bo11 concert, t'en surten clos, i després quatre, i després vuit ... , i aquesta és veritablement una professió en la c¡ual costa molt dir " prou". .Jo m 'estimo la música i estic sempre "afamat" d'aprendre noves coses, de fer progressos. - Pensa crue avuj dia és polse•· ma ss a fà cil "escolar-se" en aquesta professió de Jin:c lo r d' onruestra? Potset· massa solistes es converteixen en directot·s massa t·àpid i sense la fo•·maC' ió necessà ria . .. De LOL<'S manel'(·s, fin s i tot per als "seriosos", per als joves estudi ants de clirecció, hi ha més sortides ara qne e n el seu temps .. . - .Jo crec que," d 'una cerllt mCLnerCL. és més fàcil fer carrera ara, en el nostre temps, que no ab(lllS, qtte era molt més difícil. 1lra hi ha escoles de direcció extraordinàries, a Europa, als Estats Units, al .lapó. per tot arreu , i hom pot aprendre molt miliQr el métier. A més, ara hom téel.svídeos, la televisió, amb què els estudiants poden veure els grans directors ... Però justament aquest és el p er;{/ que hi ha a ra: que hom aprèn els "tics'' de la direcció, hom ca racte ritza. hom estandCLrditza, hom funciona per " modes " .. . Ara és la moda Karajan , Ozawa, Solti .. . Abans, cadascú havia cle desenvolupar la seva persona Iita t. Una altra facilitat és que ara. hi lw moltes més orquestres que no fa cinquanta an)'S. No oblidi qtte, fa cinquanta anys, a Espanya, per exemple, hi havia dues or- E T R A T questres , i ara só n trenta , o més ... Llavors, hom necessita molts més directors d 'orqnestra. Natnralment, la S<!lecció és més sever a.. Hom començn a partir cle pretensions més g rcws, i passa també que cada país vol desenvolupar la nacionalitat dels seus directors; cal dir que Espan)'a té una quantitat formidable de talents de la direcció. Justament ha vingut aquí. un jove director qne volia pa rlar amb mi sobre com continuar ln seva carrera. lli ha, a més, en ru¡u.est moment, nwlts concursos per a joves directors: a Roma.11ia, com ja li he comentat , a Besançon , al Ja - pó .. . , festivals com Aspen, o T anglewoocl, on el.~ joves treballen amb les o1·qu.estres .. . Però no hi ha receptes . Si jo tingués la receptacle com fer carrera, avui elia seria milionari! Cal saber, cal estar ben prepnrat, però també cal tenir sort. - Ha parlat d'cstandarclitzaci ó . .. Vostè duu atenue u na activitat vertaderament in ternacio- n al, inter con tinenta l, podríem dir. Pensa que enca r a lú h a diferèn cies de so, d e ca t·àcter, entre les orquestres america nes, europees, etc.? O amb l' in ter canvi de músics i director s es van perden t els trets iliferencial ? - Jo crec que les diferències es van diluint. Perquè, com vostè lw dit , hi ha els j ets: els direc tor.~ viatgen cada setmana d 'una orquestra a l'u/tm. lno hi Ira ja pf costum que el director titular sig ui allò durant Lot l'a n)'; en el millor dels casos, hi passa deu o dotze setmanes per any ... No !ri ha ja orques/ res nacionals, com passa aquí, o Barcelona: hi ha. barrejats amb els nuísirs del país , russos, bLÍlgars , romanesos, japonesos, etc. En certa manera , això està bé, perquè amb cada tron participant hi ha un c1 altra aportació, un nou caràcter ; però, és clar que, apart de l 'orgull nacional que hauria d'existir a ca da orquestra. hom perd c¡nelcom de la p ersonalitat. L'est a ndo rd i t :mc ió cle la qua I parlem .fo qne les orquestres ja ponese.s comencin CL ser com les ame1·ica nes, les arnerica.ne.s com les europees ... Les orquestres ameriratres ua11 començar buscemt la pe1fecció tècnica ,però no havien assolit la profunditat de. per exemple. les alemanyes. Ara, amb la quantitat de directors alemanys -com Kurt Musur- que treba llen allà, comencen a adqu.irir nq ue.~t velour s, aquestrl profunditat. I al mateix temps, p e rqu è !ri ha molts directors americans a Europa i al Japó , les orquestres comencen a prendre la brillantor i la p erfecció americanes. Al Japó , on les orquest res sempre luwien esta L u na mica rígides, la músicafra.ncesa els ha carat molt bé, perqu.è j ustCLment els mancava laflexibilitnt , el color, I'impressionisme, propis de la música francesa. Iii vaig estar l 'any passat, i vaig quedar complet cwzent encantat de trobar-m e, desp rés de cin c anys el 'absència , que les orquestres havien fet un gran progrés en qüestions d'estil i de carètcter. -Po t se r no sol s as sis tim a aq uesta es tanda z·dització de les o r·q11CSLJ·cs, sinó també a u na cer- La despe•·sonalüzació dels d it·ectors, obt·eLol els més joves ... - í , és el g ran perill. Perquè un Ira de jutjar per si mateix. Fins als trenta o trenta-cin c MUSICA LIA R 113 44 16-t E T R A T anys, j o trobo un que dirigir Bepa -pcun , ta-ra-ri, pa-pam , ta-I p et· què aquest menyspreu ethoven com Karnjan o com Brura-ri . .. , em diu: un moment, és en vers els dit·ector s que tt·eballen ll O IValter .. . }oem feia la reflexió una. tradició, o és escrit pel comen el camp d el ballet? No sé si sap segiient: sí, però, on és Comissiopositor, aques t ritardando ? És que quan hom pensa que un dilltl ? I jo crec que rada jove direC'veritol que hi ha obres d'aquest rector fs dolent, s' acostuma a dir tor ha d 'estudiar La seva p rofestipus, tan conegudes, amb tanta coses com ara: aquest estaria w sió sense cap ajut de discos o de tradició, que les ag rifes ja d 'una llor dirigint ballet , o: en ta] és un vídeos. Després, quan u11 ha.fet manera cw tomàtica, p erquè w1 directot· de baiJet. .. lt/1 jndici p er si mateix d 'interaltre direct.or ho va.fer a,ixí en el -Oh, la là! .lo vaig aprendre pretació, Llavors pot escoltar. )o passat. .. molt, dirigint ballet. Vaig aprenmui n o esco lt o ct ba ns dre a ser f lexible, a trobar d 'es tar preparat . Desww solució musical p er a Si Sergiu Comissiona té alguna fama prés, si trobo que he f et cada tempo; però crec que alguna bestiesa, naturalentre els músics d'orquestra -i no hi ha hom pensa, ef ectivament, ment que serio completaque els directors de ballet director que no en tingui, bona o doment ambiciós i absurd són aquells que no han polenta- és la de persona flexible, raonade dir: sóc j oc, i és així ... gut tirar endavant, que no ble. La veritat és que, en trobar-me No, no. És com la flexibiha,n tingut èxit, en el1nón davant d'aquest home afable i assosselit.nt que cal tenir cunb les del repertori simJònic o de orquestres: 110 es pot ser gat, que escolta tranquil·lam ent les l 'òpera. ]o , n 'es tic molt inf lexible amb ca da orcontent, d 'haver-hi trebameves preguntes sense interrompre'm, questra, imposar-los una llat quan era joue. I trobo per respondre, després, pausadamen t interpretació ... É.s untique si ltra sóc wt millor diparlant baix, m'adono que Comissiopus de relació ... Per barector, en pa.rt es deu a na representa a la perfecció la nouvellar un tango , calen dues haver dirigit ballet dur ant p e r so n es . M 'e n té n ? lle vague de directors que s'estimen els anys en qttè Ito vaigfer . -somriu. - Quin és el n •p ertor i més parlar que no cridar, raonar més -Si, per ò hi h a p artituque té p r evist trf'ha Uat· en que no imposar o amenaçar, i que sar cA qu e tothom con eix, el futur? ben molt bé com treure el màxim proque són tan popuJar·s que - Bé, jo estudio sempre ningú no pot evitar d e tefit de les qualitats - i acceptar amb pacoses no ves, música monir·-ne idees pr·econcebude rna, contemporàn ia. ciència els defectes- de cada des. No comença a ser exNo sóc el més g ran espeorquestra ... La qual cosa no deixa de c e ss iu , el p es d e la cialista. en Xennkis o Ligeser, avui dia, la millor recepta -que sí tr·adició, sobr e certes ti, però els dirigeix o p erque la té, encara que no ho vulgui conobres? No tr ob a que d e què penso c¡zte haig d'ésser vegad es s' adopten solufessar, i la utilitza magistralme nt- per al corrent. M 'agradaria cions interpreta ti ves una d ir igir òp e res de Wag remuntar amb èxit les tempestuoses mi ca p erquè sí, pet·què ner ... l-li ha tLna. quantitat aigües d'aquesta professió i dur a terallò sempre s'ha fet així? enorme de músicctf ranceme una llarga i feliç travessia per les - La tradició és una misa que m 'agradaria f er. 1 ca.fercoses jafetes,sense orquestres simfòniques d'arreu. Com a ra es tic completam ent busca.r el p erquè. Em reell mateix explica, tot resumint de forapassionat per Utt compocordo ara d 'ww petit:a sitor, Zemlinsk y. Va fer ma planera la seva filosofia, "per baanèc dota ... ] o anav a coses extrao rdin à ries, llar un tango calen dues persones". I si a mb Danny Kaye, que com la Simfo ni a lír·ica, una d'elles és Comissiona, segur que e ra un talent increïble, òperes ... És w1 composiun geni. ]o co nduïa el val la pena mirar. tor que m'ag rada més i cotxe, i ell havia comenmés, com més obres en diçat a cantar la Vuitena rigeixo. I després, òperes simfonja de Beethoven: pa, pa- Quin és el reper·tor·i d e la seva de Schonberg, els Günelieder, pa-pa-pa-pa m , pa-pa-pa-rapreferència? Erwar·tung, Moses u nd Awn ... pa-pa-pa-pim ... 1 jo li vaig dir: -Jo m •estimo tota la música , són en els meus plans de futur. Danny, coneixes els segiien ts però haig de cotifessar que sóc -Vostè ha dirigit molta òpera , i compassos o només et saps el més a prop dels romàntics, de ho continua f ent. P er ò hi ha com ençament? Es va enf a da r Mahler, Rachmàninov ... i de la molts directors que han abandomolt, i va continuar cantant tota música frances et. nat aques t terren y, disgustats la pritnera part de la simfonia - Vostè ha cürihrit bastant baper cüvet·sos motius, com ara el perfectament, amb tota exa,ctillet. .. protagonisme excessiu dels registud. 1 c¡ztan arriba aquell tros, -Sí, quan era jove. tes i deJs cantants, en detriment MUSICALIA R E T R A T u n p l- r l- o e r :l e t J 1- t i t r del dirt'Ctor, <{Uf' (>s r autèntic COordinadot· de l'espectacle ... -En La música no existeix l'ambició, el "sóc jo o ets tu.". Cal coltaborar. Aquesta és la joia de f er la música plegats, amb grans solis tes i grans cantants com els que jo he ting ntla sort de trobar en el meu camí. "Aquest és el meu tempo ", això no existeix; perquè cal sempre ser .flexible. Malau,radaJnent , de vegades ca,l f er sacrificis, perquè hom compta amb elements de qualitat inferior, i cal adaptar-s'hi. Però a mi m 'ag raela molt acompanyar, m'agrada molt fer Òpera; tinc quaranta òperes en el meu repertori i moltes ganes de continuar amb In meva activitat en aquest camp. -Exer ceix la p edagogia? - No, no ensenyo. p erò m 'ngrada tenir assistents, joves estudiants que vénen amb mi a f estivals, o a les grans ciutats on ern conviden; i també em demanen per fer classes de mestre ... La setmana que ve estic convidat, p er la Universitat de Madrid , i vaig regularment a Aspen, Boston , Filadèlfia , a la ] ulliard School de Nova York. 1 sempre lri vaig content; m 'agrada molt fer-Ir o. Estic molt content perquè, per al proper estiu , m'han convidat a f er twa gira amb rOrquestra l nternaciollal cle Joves di1ssís, una orquestra fo rmada p er músics entre divuit i vint-i-dos anys. - Tot i que el temps obliga. no voldria acabar la n ostra conversa sense pm·lar d e l'Orquestra dc Iu Radio televisió Espanyola, dt' Ja qual vostè és el director titula•· el t's dell990. Com s' han desenvolupat les coses, en aqu ests trc>s an ys? P ensa q ue ha aconseguit im prirni 1· un segell p e •·son aJ a l' orqucst•·a? N'està con tent, dels n·sn lt a ts d e la seva feina? - Estic content, p erò no es tic e ncnra satisfet dels r esultats -somt·in- . Crec que hem com ençat, que he m posat les ba ses . Ara , el proper mes tindrem les oposicions, les audicions per fer entrctr nous músics a l 'orquestra; això és quelcom extraordinàriament important per al Jut ur, p er als propers vint-i-cinc anys de l 'orquestra. Estic molt content perquè hi ha una molt bona col·laboració amb l 'orquestra i ctmb el públic. I espero que continuarà exi$tint. - l lom diu crueles orquestres espanyoles són especialment confli ctives ... Vostè crue les con eix tan bé, hi està d ' acord? - No, això no em sernbl,a veritat. lli ha problemes a tot a rreu del m ón. }o, per exemple, tinc una relació magnífica amb l 'Orquestra Ciutat de Barcelona, eles de Jet gairebé trenta anys ... , així que per a mi és quasi un amor de joventut. Cada vegada que vinc, puc retrobar amics, puc f er rmísica. Trobo que ara l'Orquestra de Barcelona ha pres ales noves, i li endevino un futur magnífic. Espero que aquest serà el començament d 'un gran crescendo de glòria que culminarà amb la nova sala de concerts; i espero també qtte hi podré continuar la meva relació, a rtística i d 'amistat, amb aquesta, orquestra. - Per acabar definitivament, qu è li ag•·ada fer , a més de la mú- 113 ? . SJCa. -A h , bé, és ttn bona preg unta , aquesta! M'agrada seguir f ent música -riu-. 45 165 MUSI CALIA PRE · CRÍTICA CATALU NYA MÚSICA PROPOS A &a dona i fa 111úsica p er VICTÒRIA PALMA e 113 om u ronsN¡iiència dt• Iu ma•·ginac•.·Ó socialt·n quiha vi¡;c·nt la dona fins a f.pot¡lll'S ben rct·euls, f'l hi' li paper en d l<'J"rPny de la neutivitutm usical ha e~ tot. al llarg dt' Iu histc'wia. molt pohr·t•. El matei.x l111 sueecïl rn el món 1k la literatun1. la pinlll r a i d'altn·H ar ts . La creativitat tnusieal no ha f'StaL, doncs. unn f'Xc·epció. Com no podi u set· altr·amt'nt, Catalunya fou dctima del mateix fcnomc•n. P erò ja entn•t el segle XX.Iu situ orió canvju i In dooa comt•uc;a a t-'ltunym·-se ltn lluc en el camp <lc la inH•rpr clació i lo pedagogia musit·ols . .la ell928 trobem una o.-¡~anit­ zaeió de conce•·ts a benefici dc 1· Asoeiueión Mwl(liu l par·a Ja Dcfcusu elf' la Mujer , un I'OI·lcctiu integnll només per doncs, i amb intèrpret~ exdusivament fem enines . També fou important la luRc·a que realitzà Isabel dt· Iu Calle al capdavant de rOrquest•·a Femenina de Barcelona , ercada uiJuns de la guetTa civil,ioten·omp uda per aquesta. i amb continu"itat, fins als anys 50. amb el nom d"Orq ucs ta Chísicu Femenina. També, als anys 20, la ciutat ue Barcelona tenia un o deó fe meni format pm· dones invidents. El seu nom t•r·a Orfeó de Ct·guetes dr anta Llúcia, c·onstituït el primer er oetuhre de 1922 a rAsil Empar de Sttnta Llúcia pe•· a cegnes, situat a les vessa nts del Tib idabo, i qut• pertanyia, des dcll920, a la Caixa tle Penions per a la Vellesa i d"Estah·i. Una exemplificació del r·eiJeu que la dona anava assolint en els an ys 20 dins el món musi<:ul de Barcelona , el trolwm en la taseu dc la pianista. pedagoga i musicòloga occitana Blauche clva i Henr) , que ben aviat catalanitzarà f'l se u nom d e pila. Blanca Selva (1884-1942) es va <·stab li.- a Barcclou u l'any 1922. Ocswés d'cstudiar a la Schola Cantorum dc París, amb Vincrnl d'Indy. va fer classes i professà als conser·vator·is d ' Estrasblrrgi elf' Praga. SeJ, a' a enlntr t·àpidamcnl en l'amlJient music·al harceloni, tnnt en el camp dc la intet·pretació, com en el de difusió dc la música, la pedagogia i els estuilis musicològics. Va ser la impulso•·a de l'Acadènria de Mítsica de Bat·cdona. A la Societat Oh •·era de Conet't·t s . fu ndada pe•· Pau Casals, va en~ u•·. en I'Ol·laboració amb Joan Píc-h i Santa- Blanca Se lva susana , els enscn) amrnts musica l ~ d" aqut•sta entitat, que fot·cn batl'jals rom a Estudis Blanc·u Selva. L'oc·tuLrc dc 1934 el "Notieiurï' es féu l"l''isò d" aquest fet tot dient: ··EI no¡,tn~ pt·ojc<·te -un deb, més importanh que haurà r ealitzat l'Obt·e •·a- de crem· una institució d 'ensenyaments musicals per a oLrE't"s, ha pres forma ddinitiva ( ... ). BJanca Sdm. la incompat·able arti;,ta i gran amiga dt• la nostra Associació. l' apostolat de Iu qual a favor de la pedagogia musical i-s conc:-gut unjversalment, ha acceptat l"lwmenatgf' ( ... ). posant sola t•l seu nom il·lustn· i ri seu patronatge ebpirit u al. els Estudi~ Musicals Bla neu Selva·· . Entr·c l'i ¡wofessora t tt·oberu noms com eJ dc Mal"ia Cat·bonell, Ma gda Solr, Montse.-rut Ft·ci~es. Carme Oli\cres i Rirat·d Abelló. La guerra ri\'il f'<; tancà radi,·itat: el curs 193ï-1938 ja no J>Ob'11P inaugu t·a¡·-sc . Ca l també esmcnl<H" clb ¡·ursos crue, sola el nom de Cut·sos Blanca Selva, es f!'il·n a l'Aceió Ft·mc·nina, a la Ramhla del Centre. En el eamp de la inlerprctm·ió. Blanca Selva renoYà la tècnica pianística, amh la publicació, entre altt·t·s trPballs, dc L 'enseignement mn- sical de la technique du piano (1922-1925). Scha ¡,"¡·speciaJitzà en la intcr·preta ció de la mú ü~u de Bat·h , Beethoven i César· Franck. així com també en la de D' l ndy. Debussy, Albéniz, Sévcrae i Garreta, alguns dels quals li clrdiear en obn·s Se\('S. Blanc·a Seh ·a va ser· també una d(' lcb JIOques doncs qur col·labo.-à en aqu(•lla !'•poca en la prestigiosa " H,·vista MusicaJ Catalana". L'any 1928 Lluís Mill et li dedir:tva un artidr que forma' a fHII"t del p•·efnti del llibre publirat pet· l'Orfeó Català i la Institució Putxnt, en homenatge a l'auto•·a de l'nnàli~:~i de les Sonates de Beethoven. El mestre MillN hi escrivia: ' ·La m(t¡,ica nostt·a està d"enhorahona: una dona artista. dc sensihiHtat aguda, tl'intel·lecte s ubtil, de compt'ensió tnmscendcnt, d'idealitat generosa ( ... ), ha posat r·àtcdra entt·e nos al trt>;,; s •ha sentit nostt·a per la sang que p01·ta ( ... ). Lloat sia Déu i benvinguda entre nosaltn:•s, dona artista, dona música". La setmaua delS dr> març, Dia lotcrnadonul de la Dona. Catalunya '\'Iúsira dedicarà la franja monogt·àfica dl' lt'!-> 13.00 a algum's de les dones compositores. En aquest CSJlai tindn~ m l'opot·tunitat d 'aproparnos a artistes que avui dia estan gait·ebé oblidades. En una setmana podrem gmulir· de quat•·e segles de mú~ica. del ~1.·glc ~'VII fiu:-. als nostt·cs elies. i pa darem de l'apot·tació de la dona en l'I LCtTcny dt~ Iu composició musical. Així. donc·s, desfilaran per Catalunya ;\lúhira, entn d" altt·<·s. EJjsabeth Jacquet dc la Gue•-re, compositora. cembal·list a i organista nascuda aproximudamf'n t el J 664 a Parí.s f'n el si d'una família de Uat·ga trailició musical. Tambf. sentit·em obr·cs de FanDJ Mendcl~~ohn-Hemwl. més coneguda com la get·maoa dr Fèlix Mendelssohn. nascuda a ll amhurg el 1805 i morta ell847. Fanny •·eué la mateixa educadó musical que f'l seu germà. prt·ò el parc p osà s01·dina a les aspiracions de la jove. L" obra mu!'icald" unu de les doncS lli Í'S CaJ•ismàtiques dc Iu història de In música, Clara Wieck-Schuma nn (1819-1896), set·à pn·~<·nt també a Catnlunya Música. Quan tenia 21 an)'> Clat·a es HI casar ami. Robet·t Schumann, la qual cosa afavot·í, sens dub te, la seva ta!>ea creativa. Una alLr a dc les dones compo.~itores dt yuè parlar·em serà la parlsco,·a Louise Farn·nr-Oumo ot (180+-18ï5). que excd· lí també com a pianista. I gaudirem lamhé d e la música de Ja lïiJa d 'una princesa russa i d'un músir francès, Liü llouJanger, nascuda a París l'any 1893. Juntament amb aquestes don<'s compositores tindn•m bunbé Cérilr Cbaminadu (1861-1944), Maria Therusia von P a r arlis (1759-1824), Barba r a Strozzi (J6l9-1664) i Francesca Carcini (1587- 1640). entre el" altres. MUSICALIA PRE·CRÍTICA Una mica més sollre la Consagraci ó de la Primavera de Stravinslcy per CARLES LOBO l'C ti0- ~t- a: 0- at 11- ;e- re la 1 i r- ola àoai r- u- 0- Úes la ió .1- :h a, .a el J- J- .l- x el L a Consagració dt> la Primnr•era d e Stravinsk y {>s pro- bablement una dr lt•s ohn•s d e l segle XX s ohr·c la <1ual s Ïut e1w rit i discutit mÍ's . Pe t· tant, p(l(" més podem apot·tat· des d'aquesta t.t~cció dc Ja Revis ta. Dc totes maneres , la itwlusiú d'atpwsta obra en u.n pL"ogL"ama dc conc·c· r·L a B<r rcelona no pot passa r· )JCr a lt i <·al fe r-~c'n ressò amh cncr·gia. Per a aquells lectors que no rcmeguinl'l sit-'Dificat d ' arp JPs ta obra dins la pr·odu cció d el uostt·e segl<'. d s direm que tant robt·a com ri c·ompositor ban influït i mar·cat to ta la p r·odurrió dc c t·cadot·s pos tc•riors, nr1 solament a Europa sinó a IOL c lmó11. Ll's cr·eadons que d'a lg¡rna munt•ra inLegr·en " a ll ò con~?gut'', " a liè) ja fN ", c:n línia dll·ecta amb la tr·nd i l'ió , malgr·u t qu e puguin srr· n hr·c•s mesu·cs, nu tuTihen a signjficar e l qu<' comporta u na obt·a discutida , nova, nwn ystinguda d 'entL"ad a i valonu..líssima d es prés, polè mica i punt cir r·f•ferènc·ia <'O os taot p er pat·t d c composito •·s. director·s . intè r·pn•ts, rr·íti <·s . obscr·vadors i comentaristes. En aquest segon bloc ca l situar· la Vladlmlr Ashkenazy tes de cercat· "el bonic i lúd ic"' com s'havia pretès fin s a l mome nt. Dels r·ituals pagans i m(>s unecstrals de les tL"ibtts eslaves dc la Rússia nò.-cüca. Stravinsky en fu una <·n•adó concor·rla n t amb la seva r ust ici tat in he t·ent. Aprofita amb s avic•:HI l a dquesa rítmica i la co n dc 11 s~u· i ó ha n nònira que es desprenen d <' lt•s mclotücs eslaves, per fer· u11a mú s ic a xocant, d e nsa i p erf ecta qur s 'c•n<·ara frontalment amb la sensibilita t e nfaixada de Consogració rle la Prima·vera. de S travinsky. P tllsc•· la b'Tan nove ta t quo Stt·uvinsk y apor·tà amh aquest ballet vu sc•rrltractame ntde la música rn funció dd s ignificat psi cològic, al·lcgòr·ic i mitològic del tema tractat. <'11 comp- lrs m·rll<'s dd públic del P at"ís dc·l¡;; p r· inwr-:; Ull) s del nou-cent~. o, lli ho preferim , clt•ls immctlialauwnt a n tt•rion; u la pr·imrra gran gue rTa rtu·opra. Si u Iu SOI"I>I"<'Sa dc la músira , hi s uijinS111('111 II'S IIIUII('UIII'eS <ple> te nia ki ( r·l's pons uhlc• d e la primera f'o r·c·ogndïu) , q u e• SC!.\Ons S trav in s ky ('!. m a LI• r·ia li tZti Vl'll en una igno •·t'nw ia s upina t~ n temes musical s, u na toln l inrapnritul tTt•aliva i p<·r· Leoü· idt'\'S IH"ÒJlil's, f'n lc•mlrem e l gran fnr cus i d consPgiirnt t•stàndol que comportò l'c~>Ln•nu al T eatr·e d e ls Camp!> Eli¡.j, el 29 dr muig dr 1913. Segons S travio s k), Niji ns ki e ra un gr·an bull ad prrò un pc'·s¡.; im ¡·ot·cògraf, i dPn aques ta no compa r·tida p e r· a i Lt·ps persona litats, cmn d celebrat tlirc ·c~­ to•· d ' o rqtu•s Lra l goe Markcvi t ~. Sigui CO lli s igui , des d ' aquí Nm!iidcrrm que In gt·amlcsa de la CoiiM~­ gmció jus tific·a plenament la incomp rrns ió inidal tl ' atrucs la pat·titu t·a , e n cumpm· tar· un tr·encame nl m a !il>U brusr amh a llò Cl>tablerl i accep ta t com a ímic E's tè t ir amenl vàJid. 113 TEi\li'ORAOA PAL AU 100 Co asagrrwi6 dl' la Prim avera tl ' l gor· S LI"U\' in~k y Dculsr·lw Symphoniu O•·•lul•slf••· Bc>•·lin Vlad im il· ¡\¡.;l• kt•nazy, dircc lo•· Pala u d c In :l'I lÍbic a Ca truana Dimll<' ng<· 13 riC' nmn ;, 21 bor es la ·u !S 1- 1- .i- ), cmíffil!li~-/dliílltfm1il~ CATALU YA MUSTCA I R I~V I ST¡UWS LCAL CATALA]'IA C/ Sant F.-anccsc dc l'aula. 2- 08003 Ba•·celona Butlleta el.- rlomic·ilia~ió banc·àr ia 1- S,•n)or!'. ~ls a¡;r:liú 'l''" nmh c:lrr.·~ ni nu· u com¡>telllibrela ol~n¡;uin ri, n•lmh <l•u·t·l, l'"''~nlarà CONSORCI DEL P \1~\1.. Ot: U )I l'SIC.\ CATA1. \i\ \.pel pa¡;-.unent d~ In"""' • ,,¡,,,·ri¡..-ió a ·' CATALUSY \ \fÚS I C \JR~:\ I ' T \ \I USIC.\L CAT \l~\i\A , .. 1- '\úm. Enlital :a lt a 1- ., DDDD 11 a \~':.ncia DDDD - - - - - -- - - - -Atlrcça agència Cal umpNr les dnclP.'i r•on ·eclflm(• ll f Tirulur - Ui~.;, rrmu·ol DO f\úm. Comph- DDDDDDDDDD 1Bam·/Caha - - - - - - - - - - - - " I ; Ò I I f " i u - - - - - -- - - -- - Ri~uo tii i'O Pobladó - -- - - - - - -- - - - Butlleta d c J.mbsc•·ipc i(a L- >e \ lim. Nom i co¡,'llorn• - - - - - - - - - - -- - -- - - - - - -- - - - - Proft·ssió - - - - - - - - - -- - Currcr Tdèfon - - - - - - - - - -- -- Pohlnció - - - -- - -- - -- -- - - Die. - - - - - - - P rovincia - -- - - - - - - - - -- - -faré f•fcctiu ltmpot·t mitjun\~unt Dt'~itjo s uhscriun:'m u part ir· d.-I núnwro O O tnló luuwuri mljuut. umb la <ruota unua I rlt• 3. 975 ph:"'. 0 O tlomh·iliut·iú lJuncària. P~r u sub.:-4.'TÏI "'ÏOrb u l"t•,trnn¡wr. cou~uheu el prt'u . ht'Rit'~trul dt· 2.225 O 47 167 MUSICALIA PRE-CRÍTICA Anancla Sulcarlan als Concerts cie l'ACC L japon esos d e més n •nom intc r·nat~ional avui dia, Tot·u Takemitsu (1930) . El quart i últim bloc és el que ocuparà la segona part amb només dos noms i, probablement, d els més r·r>pn:scntatius de la música contempor·ània e ur·opea . Dos grans clà:;sics, ja, com Picrre :Boulez (1925) i Gyür·gy Ligeti (1923) . Sukarlan oferit·à l<~s Douze Nota-tions (194·5-1985) del pl"inwr· i Sis estudU; per a piano (tres drl lr. llihec i tt·es dcl2n .) dc Ligcli. Com pode u veu r·e, aques t és un r·o11ret·t intc t·t·ssant per a curiosos i per als amants de la mús ica dels nostr·e!' dies . troduint al sru r·ep('rtor·i p:u·tieulm· l'obra eomplPta pe r a piano d'Oliver· Knussen. Ton• Takt,mitsu , Th<·o Loevemlie i Gcoffrey King. a m(~s d 'autors com Bl'r·io, S toc·khuusst•n. Li¡;t·ti, Tlalifter , Anclr·icssen, Messia¡:n i Bou.lrz. El programa que en~ pr'PIW nla u Barcelona es pot dividit· ¡•n quutt·c apartats dife re nts . PrinH•t· ofcr·i r ii ducs obres cata lanes: Peça. per CL piano (1974) dc Cades Cu itrnvur·t i Al perC.L. ' i\~stwiar· ió Cutulana de Compositors ha or·ganitzut la I Tempor·ada de Cont·t•rts que, dc ruonwnt , s'uhir·u a l'Auditori Eduard 'l'oldrà dl'l Conset·vatori Supcl'ior Municipal dr• Mírs it-a ri•· Bat·celo na. Aq U l'Sl Í!H l'I !t't'cer del cicle i, per )Wl'SI'Illnr· 1111 pr·ogn1ma molt divers i c•t·.ll-<·tic-, c·r·cc· que pot ser Ltn concert amb Il O pnqtli'S SOI'Jll'eSeS . Pl'inwt·, el IJLI(' ens desp<·t·ta la curius itat {·s l' int èr-pr·et que podrem s entit·. Es tral'la d(' l' indonesi Anauda S ukurlun, nasc ut a Jakarta el 1968. Rt'fHI S~ant d seu historial. s 'endevina un mthic· dc· gr·an qualitat que pt·omrt aconseguir Ics més altres fites aitan ('OiliJWLÍtiu mó n dc la inte t·pt·etació piHnÍ~:>ti ea . Als S(' US 26 anys, Ananda S ukarlun ja Ira adquir·it un fcnu compromí~ amh la mÍt ~ ira rlcl ~e u temps in- uoltan.t d'nn. t e ma rfp Sc hubPrt (1993) de Franc·esc Tuvenut-'Bec h , escrita p et· cnràn·N: dc l'l'dició pussuda de la Schubc r·tíada dc ViJabertt·an. Al segon bloc, SLLka d un inttrpt·ctarà ducs obres escrites i dedicades a ell mateix: .l1e a nd the Tango (1992), del jove Prtcr· van On na {1966), i Espa ce (1993), de Th <"o Lot•vt• ndic , nasc ut cll930. La pl'imet·a par· t d ('l ronrc·r·t m·abarà amble~ Litani li 11 tlcl 1992. compostes per un dels ('Ompositon; I TEMPORADA DE CO~CERTS DE I'ACC Annodn Suknrlan, piano Obres d e Guino,•arl, Tave ron-B ee h , Van Onna, LoeHmdie, Takctnilsu, Boulcz j Lif:cti Auditori Eduard Toldrà del CSMMB Oivcodrc!> 17 de març, 21 borc!:o 113 e, e \.. D E. E L s e E D I A L u o N e M E NG E PA LA E R .,. s u . . . .. . . . . . . . . .. . . . .. . . . . . . . . . . . s . .. ... 11 Temporada 1994 Diumenges a les 18 h. 20 de març 27 de març Orquestra Simfònica del Vallès. Solistes instrumentals. Dir.: Jordi Mora Bone t , Beethoven, Brahms . Orfeó Català. Orquestra Catalana de Cambra. Solistcs vocals. Dir.: Jordi Casas. Missa núm. 6, D. 950, d e Schubert. 17 d'abril 24 d'abril Octet de Vieun. Mozart, Brahms, Beethoven. Elrlar Nebolsin, piano. (C r·1m l't·cnti lutemucioual dc Saulandet· 1992) Sehuhf'I"t, C hopin , Liszt, Schumann. Palau de la Música Catalana MUSI CALIA PRE - CRÍTICA Bartólc i fa perfecció formal dels seus quartets de corda asn u- os ·e- •O- !S , ir- les l'i- Bel Jn si )5- :h. tU- perC.L. s t>mprc s'ha elit que els quartels dc c·onlu han f•slal uns termòmetres i nfal·lihlcs dc l'cvoluriú mus ica l d ' un període his tòric con c r'c>l. Pensem , s i no, en el rorpus d'uque:~ l gènere de Bectl10ven o dc' Shostakòvit.x.. En el cas d c· B11lu .Bartók el gnrp dels sis C(trar·tc:t :~ cic conla eonformcn uu cir le c·ssencial no solament per a la comprensió del que ha s i¡,,'nificat el nostTe scglc', sinó lambí· pc·r avaluar rc, olurió particular d 'aquest compositor ho ng~1 rès . P et· lol això Iu progn•mació e n conc·ert d ' un d 'aq uests qum·tcts dc corda rs una bona oc·asió per· aturarse a comcntur·-ho. El cas qur rns oeupa en tara és més interessant s i tenim en compte quf' al costal dt>l tr rcer quat·ll't dr Bartók figuren ni programa el segon dc H onrgget·i l'únir dc· D<'hussy. Laimpot·tància el el Quartet IHÍ.m. 8 de Bartók s'ha d 'entendr·e rn l'undó dels dos anteriors. Si el pl'i mer p ol ser considet·at com un poni cnll·c c iH últims quartets de Beethove n i els dunet·s del mate ix Bartók amh inl1 uèncics dcbussynianes, el St'gon ja trenca d'a lgu na manera amb e ls cànons his toricis tes . Ací el llc ngual g<· s'impr·egnu de més pcr·scmalilul i Ics inOuc\nries exle m es dc•sa¡Ja t·eixc•n notablernen t. i\1 segon qunr·tcl, Bartók , en la t·ect•r·ca dc la unitat fo r·mal , tre rH~a amb l'rslntrtunl habitual i o bt·c noves vies d'cxp rcM,ió mé11 apar·tades drl postromanti r is mc. Kodaly va ent revrm·c en aq uesta o hr·a un rc>r t &igni.ficat au tobiogr àfic en esquematitzar Ja vida dc Bar·tók en Lt•rs gn:tns t'tapes: tranquil·litut, eufòr ia i dolor (els movinwnts clt•l segon <JmH·tet són, ni més ni menys, quP un moviment alegre rc nt r·al delimitat pe r dos len ts, a l contrat·i del que havia esta t t r·adicional). .El I CI'f'CI' C[clartct VU V<'U I'C la ll um precisament d u rant c' ls auys eufòrics dc Bartók, a l hr.llmig dc la seva vida crrativa, mulgr·at qu<• la s ituació política eumpra no auguntva bous presagis. Snm l'uny 1927. L' iclral bur·tokiii <I<' la pe..Cecció en la for·ma d ' un qua r te t s'aconscguci.x al quat·t. en <•I quul l' c•stnretura dels dnc movimen ts ha estat denominada Claude D e bussy "forma d e pont" o "en Hr·c'' , ju que el moviment central actua dr rnirnll entre el segon i el tc n:c r· i en tr·t• el primer· i e l cinquè. Així: A-B-C- B'-A' . Sense abandonn r , ma lg r·a t to l , l'escriptura tonal(tul com es dcs p rr~n de les seves declar·aeions fe tes e rr unes converses radiofòniques en q ui· va asSCb'lHat· crue a ell li resultava impossible allille t·ar-sc tic la tonalitat perquè les seves an·elst>nm a la mús ica popuJar), Bar·tók ja camina cap a l' anomenada ' ·perfecció fomurl " a l tercer dels seus quartets. Les quatre' parts est an est1·ucturades sc¡,rtrintun esquema simè tdc dc manrr·a qur ri material que apat·eix a Ics rlucs pr·imeres es desen volupa a les ducs dar·r er es. Així: A (prime r·a p:u·t-Jlloderato ). B (sego na part-Allegro), A' {te rcera part-Rrrapitulació dr la primera part, Moderato ) i B'{qu:ll'la part-Allegro nrolto) que csdrvé una mena de coda enllaçada amb lògica a la tet·cer a p art (A') per ò amb material de l a segona (B). Potsrr al·onscUaríem des d ' aques t comcntar·i esroltru: a tenamcn t e ls Quartets ntí.rn. 2 i 4 per a una milJo r inte l'.Íor ització pa r·tic ulaJ: del tercer q ue es podnl sentir a l'Institut Francès. T~fPORADA DE CONCERTS Qu artets de H onc•ggcr, Btwlc)k i D<•hussy Quartet Ludwig l nstitut Francès de Barcf'lonn Les distorsionades confluències Bonet-Gaudi pe rC. L. E I ft•br·er· d e 1966 el composi- to r· ca talà Na r cís B o nl'l , finrat a París i nasc ut a llarcclona e l 1933. ,.a vt•ur·¡• <'Slt·emtda una obra cnràrTcr dt• Ràdio odonal d'Espanya. V~r sc·r u càrrec de I'Onruestt·a Simfònica dc RTVE sota la dir·ecció d'Antoni RosMar·bà . Unu obr a bren , d'uns 9 minuts, basada e n 1111 t<~ma català del segle Xli extret d ' un llibre dc mossèn l gini Anglès. Sc•gnns l'a utot·, el nucli d 'arp reslu obnt f'S matpr·ialitza en la s ubtil d istors ió dr l tema base e n for ma dc vaI'Íaf·ions dc Ja mate ixa man e r a que Antoni Gaudí ho feia e n ri tractame ni an¡uilt>c·tònic de la col umna dòrica i salomònica. És a dir, que si aquest tipus de colurn ne s es rccar·golen sobre 1·eix vertic al , J"'en l o r·tolligat", el tt·a r t arn<·nt que en fa Gaudí no és a ltre que dis tor·s ionat· la cor·ba ser·p en tejant inic ial. 1o deixa de set· una mena dc variació sobr e un te ma conct·ct. Nat·cís Bone t ens comenta qrrc aquesta i> s prrc isaruent r excusa per al títol d 'aq1rests nou minuts dc m(tsica s imfònica: Homenatge a Caudí. L·obra Bone t presenta d'e ntraria el te ma med ieval al tt·ombó. Després vénen unes var·iacions sob re aques t u·ma inicíal seguint una tècnica q ue rlleordu Iu de l a dis torsió de l'ento r·to lligut gaucli.n ià . El díscur·s ha l'lnònic dc l'obra és e l que <·s dcsp r·èn natu r a lmen t del te ma medi<!val català , e n r i qui t , lògicament, mitjançant les variacions.! p el que fa a la ins trume ntació, l'Homenatge a Caudí no inclou Ja p e r·cussió; l<'s fustes són a 2, el meta ll inclou 2 tr·omprtcs, 3 trompes i 3 trombons i Ja cor·da habi tua l. Malg rat ser una obra s inúònica c·atalana ac t ual , és ca t·a de veurt>. L ' llomerwtge a Caudí dc Narcís Bone t p ertan y ja al reper tori d 'orquestres com la Ciutat de Barcelona. i l'esme ntada de RTVE. En aquesta ocasió sentire m l'obra amb l'Orquestra Simfònica del VaLlès en ttn conce rt de clar am bient romàntic, ja que a més de l a partitut·a de Bonet s'ba pt·ogramat el conegut 113 Triple concert per a violí, violoncel, piano i orqttestra de Beethoven i la també cèlebre primera de les q ua tt·c s imfonies d e J ohannes B raluns. CICLE DE CONCERTS "ELS DllJMENGES AL P ALAU" 11 TemJJom du. Concer l núm. 2 Orqu ~stra Siuúònica del Vallès J or·di Mor a, Director Homelltltge a (;{mdí de Nar cís Bonet Puluu dc Iu Mwica Catalana Diumenge 20 de mar ç, 18 h or es 49 169 MUSICALI A QÜESTIONA RI INFORMAL Isabel-C lara Simó: escripto ra per MERCÈ CAMPS DE GISPERT i ha cap presentació millor que dir que és la guanyadora del darrer Premi Sant )ordi de nouel·frt? Tot i reconèixer que el sett món és la lingüística, es dPclara enamontda de la música, de Lot tipus de música ... , i és clar. essent e.~cripto­ ra, no c•11 podriafer una descripció més literària: la música és la poesia de la l'idn. -Relació amb la mú.sica? -És una t·clació amorosa. Dc· tola manera, no sóc una oient pas¡¡iva de mll ~> icu, sóc· una oient a<·Liva. No m'agn Hia trcba Uar amb mícsica de fons. Si de cas faig set·vir música rítmiea pc•c· trcbaUar de ml'sll·cssa dc casa. -Fet mnsical més llunyà en e/ record? -El meu pm·e era un afeccionat exLraonlinul"i n Wagnet·, i aJrshorcs cscoltàvc:m sovint a casa el 1'ristany, afccl·ic'l CJtH' no he pet·dut i <rue repasso molt sovi nt. Però encara mél> antic que ai.xò, tot i que ja és folklore. són les fes tes de moros i cristians del meu poble·; jo sóe d'Alcoi, i fan dcsftlades de mor·os amb marxes mor·cs. - FPt mnsical més recent en el record? -El m~s r·eccot és que cada Nadal em poso, des dcl dia d e adal i consecutivament cada dia, una cantata de Nadal dc Baeh. Com que m'agrada tant, quan s'acaben torno a començar·. - De quina música podrien prescindir, i de quina no? - Pn·srindir·ia de la música dc les que canten pensant-se que hi ha tradició gitana o andalusa t•n t>l que canten i són unes coplas o u ns bolcrets febles musicalment; això cm cansa hus tunl. T ot i que m'agr·ada moltíssim r•l cante hondo, la música gcntiiIla d'Andalusia. - Bnales o Rollí.ng Stones? -Beatles, sens dub te. j o sóc una gcncmció Beatle. Bé, tamb~ sór de la geo r r arió dels Stones, pere) sóc de tar·annà Beatles. -Raimon, Serrat, Mnria del Mar B onet, Els Pets o SatL? - Per gus tos personals, sens dub te, Raimon; a més, és amic mf•u dc la infàoóa i er·cc que el seu missa tge és importa ntíssim. La veu de la Maria del Mat· Bonet és també importantíssima. De Serr at conec els seus valor·s, per·ò no 111 ' ha "enganxat" mai. Dels H 113 so 170 ultres dos jo er·ec que Sau te'• mfs routingut musical. tot i quc• ti nc pc•ls P ets una simpatia rervo r·osa. Crec que tant cl"uns com dels altr·c•s ci'aqní a deu an ys. en sentirem pad ar . - Bach, Beethoven, ,l1o:::art, Puccini, lflaguer o ... ? - .Jo sóc una fao absoluta dc Bac-h. Si bé haig ric reconèixer· que quan va ser· l'Any Mozart vaigcanr·r· e n la ultrapropaganda mozartiana. També em vaig pasar de rosca i vaig escoltar ,\1ozart toll' any ,i és que rea lment és bo del tot. -Fet musical no plaent que tt.s mereixi més indulgència.? - Doncs scgur·ament la cançó de Bucclona d el Freddie Me rc~ur·y i Moutsrrrat Caballé. No t>m va convèncer·, però em va mer·èixer iodulgèO(·ia p rr·què crec que hi havia una volun ta t dc fr r un gran (•spectacle. -Tres enregistraments que salvarieu d'un incendi? -Això és trampós, per·què és molt diüdl! ... A veure, el Magnifirat de Bach, la primera de IPs sis cantates dc Nadal , i el pr·imer acte del Tristany. -Un instrument? -Jo, ca p , perquè sÓ !~ completament inútil per· tocm· cap inslntmcnt, p erò JJCr· escoltar·-lo tinc una certa predilcc•t•ió pel violoncel. -Una música per morir? -Pt'r mo1·ir cap. oi par·lar-nc, però bé. posa ' m el Rèquiem d(~ Mozart. -Una m!Í..sica per estimar? -Pt>r estimar ... Ja he dit que a mi m'agrada escoltar la músiea i no teoir-In dc fons, pet·ò dit·é t>l pr·imcr dels Concerts de Brandenburg de Bach; aquest !"he tastat fent l'amor i t" asseguro que t'emociona. -Un intèrpret? -M::~ ria Ca llas, q ue m 'emociona especi::~ lmcnt, Lot i qu" l'òpc••·a no és la meva, però crec que la veu de la Calius tenia un color· espc'cial. -Un esdeveniment musical ·u iscut? -Durant els J ocs Olímpics el Celdoni FonoU. que va voler· fc•· una cançó contestatària als .Jocs Olímpics, va agafar un grup d'inteJ.lectuals bastan t nombrós per cnregist•·ar una ca nçó qu e es deia Free Catalonia frorrt Spain . .J o li vaig dir l[llf' no sabia cantar, però com q ue hi havia gf'nt del món de la música , ens van ajudar·. La veritat és que com a expl'r·ii:·ncia va ser divertit. A pa rt d'aqut•stn anècdota personal, jo cr·cc que l'homenatge al Raimon IJUCes va fer al Pa lau , cr·ec que va ser· impor·- tant per· la varietat iolct·nacional que va hn vt·c·-hi i per· la qualitat del conjunt, per·ò ho posaria par·angonat al Pont de mar blava dt·l Lluch , que cc·e¡· q ue va ser nn espectacle visual i auditiu de primer.íssirua tat('gor·ia. -Una experiència musical que us agradaria uiure? -M'agr·adaria anar un any a Bayr·cuth a seguir· nn cicle de r·epc·csenlacions. -Fet sotwr no mrt.sicaf qne Lt.s atreu especictlment? -Ot>sca rtaot la par aula, s u poso (No precisament. . .). Doncs aleshores la paraula. trobo quc> és un dels mons més fascinants. i d'alguna munt•ra ens hem d c mct·avellar· d e la nostr·a espècie, és que som capaços dc• parlar i capaços d 'entc•nd r·c•. - Fet sonor no mu.sicnl que rebntgetL especialment? -Els s01·oUs que tcneum ~s decibels d els q ue admet un timpà mitjanament cciucat. Però no tots els sorolls, hi ha sorolls agradables per qüestions pc•rsonals, pet· exemple tinc gravat a la memòria d soc·oJI dels-telers. sóc d'un poble iodus teial; i per tot ant'u hi havia teler·s. -La música és ww sensació ui.~ce­ ral, una vivència sentimental o un incentiu intel·lectual? -Crec que m'acabes d1• fc•r· la pr·egunta més difícil df' con tf'star d el món. Això ho he r·efl exionut moltes vegades: per cruè la música t'agr·ada, quina part d'emoció té i <J uina part de racionalitat ... ?, jo no ho sé contestar, el que sí puc dir d 'entrada és que crec en la llJlitat de l'ésser hrm1à. és a dir, hi ha un cor·, bi ha unes víscc•r·es i un ccr veU, i això no està mai sepanrl. Jo no estic en Iu línia d 'allò q uc: rliu Pascal: "el cor té n10ns c.¡uc la raó no comprèn", jo ncc cru e no hi ba co¡¡a més emocionant que pensar, no hi ha cosa més absolu ta ment anwrosa quf' pensar... En fi, no sé quin és elt~a nal pel qual eus agc·ada la música, i jo cr·ee que un dia conclom·é que és una mira ban·eja d t~ tol, pcr·ò crec r¡cw c•n aq uest se·ntitla música és l'art s uprem, el més abstracte. -E.~coltar música .... sol o acompnny(Jt? - Jo t•rec q ue és millor sola , pe•·ò en lot <·as la saJa d e concer·ts no cm molc~ ta gens, és a dir, el p úblic anòo.i.ur no cm molesta, al contr·a c·i. MUSICALI A SOLISTES DE L'OCB MAGDALENA MARTÍNEZ, flauta 11 5er del pa is és una cosa rara'' pe r DAVID PUERTAS (li C )D- : al fll C ali us ·eu tS O 10 - cls na Ja ;os ut - asqu~ a Vilanova de Casi!•Jló , València. Va estudiar al Conservato ri S uperior· dc• València i, pos tc.-iomrent, al Conse•·vatori Naciona l clt· París, a la Universitat d ' lnclhma i a la R eial Acauènúa de Música de Londres. Els seus estudis a F1·ança no van passa r· desapercebuts . Gua nyà els p r emis més prestigiosos del Conser vatori dc Par·ís, que se s umen als obtinguts a Bat·celona i a l ndi una. L 'estiu passat inaugul'à el F cst ival In ter nacional dc Música de Cadn<tui·s fent duo amb t•l mític J ean-PicrTe Ra mpal. Aquesta temporada ha ac tuat com a solista al Pala u de la Música Catalana intcr·pretant el Concert per a fla uta i orquestra de R<•inecke. La !lauta tt·avesser·u és tm i.ns tnrment de la família dc les fustes, en cu- N r·a que actna lmcol és cons truïda dc metall p cntuè nq ut-s t mated al dóna més sono r·ita t. Els metalls mé-; fn•qücnts en la fa br·icació dc flautes són l' alpaca , la plata i l' o•·· Magdalen a Martínez apt·ofità la seva es tada als E s tats U ni t:s per comprar-se I ' instr·ument amb què IOta a c tualme n t , unu fla uta d 'or d c }4. quirats: És d 'o r 1 c...___..__~_ perquè sona millor que qualsevol altra, no perquè ting ui ganes de '·rumbejar''. El ¡,¡r·obll:'ma que presenta comprar -se un ins trument d ' ;u¡u¡•;,;l tip u¡¡ és que, si no funciona aJ 100 %, ja no es pol r etornar: Per conèixer cnsa ell m ·e.~rolta amb molta atenció. Després li dei.to que bufi i, com que no sona res, es posa a cantar. l'instrument a f ons necessites uns sis mesos . S i després resulta que no t'acaba de con vèncer del tot. has de resigna r-te i començar a estalvia r un altre cop. Desp rés de tocar uns Magdal<'rHr usst•gum que S<' sent uuu mica eslra uyn pel fel dc ser J' (rn ic·u solista dc rOCB nascuda a Espa uya : a nys amb aquesta n auta, Magdulc·nu cüu: L 'experiència ha estat bona., pe- rò crec que sorw millor la plata. És interessant treballa r amb gent d 'altres JHtÏSOS, perÒ aquí erç lÍnies solistes del país snrn la pianist(t i j o. Això, tenitl/ 1m compte que hi It o 16 solistes, "'soun " uua micet rar. Js , PAlAU ~ ~100 nc te- ~ e­ rm 111 TEMPORADA DE CONCERTS 1993/94 :rlcl :es la, Palau de la Música Catalana ll't n- és tà , ís- lO MARÇ ' 94 dij ous. 21 h. RUGGERO RATMONDI, b ar íton. EDELMIRO ARNALTES, piano . Liszt. Fau ré, Ouparc, Mussorgsky. Lru llò ue hi u·, .oés siue ec .r t 13 MARÇ '94 dituncn ge, 21 h . DESUTSCHES SYMPHONJE-ORCHESTER BERUN. Dir : VLADIMlR ASHKENAZY. Schumann . Beethoven , Stt·a vinsky . 5 ABRIL '94· ORQUES1'RA DEL MOZARTEUM DE SALZBURG. dimarts, 21 h. Dir: MAX POMMER. Beeth oven. 26ABRIL ' 94 BERLINER BACH AKADEMTE. dimarts, 2 L h. (Solistes F iJ harmònica de Berlín). Dic HERIBERT BREUER. L '¡.l rt de la Fuga , cie Bach. n- ~D o- m •i És casa da uurb lticard o Cas¡• r·o, un company dc l'or·quesLTa q ue toc·u el trombó i fa por més d'un an) \lln tenir el seu pl'inuT fill: Crec que també serà miÍ.~ic: . Quan toco laflauttt o els ra- ~ s- __, En el campo de la comunicación nos entendemos con Iodo el mundo. En Alcotel Stondord Elédrico, lo industrio espoñolo líder en sistemes de comunicació n. continuo mos opoyando de formo suslonciol el desorrollo y modernizoción de los telecomunicociones en Espoño, polenciondo un sector de gran valor eslrolégico paro el país. En Alcotel, invertimos més que ninguna ol ro empresa en lnvestigoción, Desorrollo y mejoro tecnológico de productes y p rocesos productives -més de 100.000 millones de pesetos en los últimes cinca oños- . En Akotel, contribuimos de formo significativa ol equilibrio de lo bolonzo comercial del sedar y de Espoño. Sólo en el posada oño, nues tro cifro de negocies en el mercodo exterior su peró los 56.000 millones de peselos, con exportociones o mós de 50 poises en Iodo el mundo. Pera, sobre toda, trobojomos paro el futura de esa bolonza comercial, con importontes inversiones industrioles en poises como Argentina, Brasil, China y Polonio, y porticipociones accionorioles en empresos de otros poises. Porque, en Aiea tel Stondord Eléctrico, en el campo de los telecomunicociones, nos entendemos con toda el mundo. Alco•el Stondord Electnco. S. A. Rom•rez de Prado. 5 28045 Madrid (Espona) Tel. (91) 527 21 21 Telex 27461. Fox (91) 528 61 '22 MUSICALIA CASES MUSICALS DE BARCELONA CASA PARRAMON Fidelitat a una tradició per MÒNICA MONTORIOL L a hi s t ò ria d e l a Ca s a Parra mon es t·emu n ta a p t·incip is d e segle . l ' any 1910. Una història gaireb é centenària i que ha man tingut al lla rg d' aquests anys (J lle Ramon Pinto, ger en t d e la fí rmn, va q ualificar de " fidelitat a l ' especialització en ·ins tr u ments de cor da" . Així mateix, i eom a conseqüència d ' aquesta especialització, la Casa Pa n·a mcm ha Uegal dc ]}ares a fjj ls I' ofici cle constr uctor, l'ofici clr ftah ier . Però la par adox a ap areix en parlar del nom dc la casa d 'instrumr nts de eord a : sota la fuma de Par-ramon hi ha tr·es gen eracions d el cognom Pinto. És per això que cal considerar u na altra i ter cera fi d elitat a qui v a ser· L'embr·ió d ' aquesta empresa familiar: Ramon Parr amon i Castan y. Ramon P a rTamon i Castan y, home afcccioml t a la música , va decid ir d ' obr ir un petit taller de res tauració i cl1J reca nvi s p el· a inlltn tments d c con h t al carr er de Montsió . La iòca , la van gestar entre ell i el seu JH'ofcssor de violoncel, <'I mestt·c ita lià Lupr esti. Una idea que venia •·efor çada per la manca dc botigues esp ecialitzades en corda a Ba red ona. P osteriorm ent, i al cap d ' uns tr es a nys, el taller es va traslladat· a l carrer del Carme . al cos ta t d c l'església de llctlt>m , lloc on d es d e llavor s ba estat la Casa Pa n ·amon . L' entrada en escena d c la familia Pinto va venir a causa d ' una qüestió d e J>aren ti u: una cosina de R amon Panamon - Maria Arxé i Parramon-, esta va casada amb J acint P into Tglesias . Som l'any 1912 o 1913 , feia molt poc que e1negoci Panamon havia com ençat. Primer s ' hi va inco rporar el parent més directe, .J acin t, i d esprés el eu ge rm à Àn g<'l . L'empresa es movia per tres ftl s: l'inv ersor i p r om o tot· R a m o n Parramon, el constru ctor i l'est udiós de l'ofici de luthier. Ja cint P into . i el vened ori ger ent, Àngel Pinto . Un triangle p erfecte per a un n egoci que prospe r ava . E n mor u· Ramon PaiTamon, a pt·oximadamen t ara fa tulS 30 anys (el 1963), la totalitat dc la societat va passar a mans dels gc~rmans Piuto , que continuat·en amb el nom de Casa P arramon: la fit·ma ja h avia arr ela t fortament i s ' havia consolidat com a p u nt im po t·ta nt a Catalu nya i a Espanya q uan! a la cousu·ucció i venda d ' instrumen ts de corda. Els dos fills d 'Àngel P in to van continuaT i con tinuen amh r l negoci: l'u n com a constructor , Jo- :;cp Mar·ia, il'altrc com a n·n cd or i gt-r·ent. Ram on . J acint Pinto va est udia r a Mir ceo u t·t l' ofi c i d e luthier . a la casa Labcrle a nd l\Iacgnié. ~ \.b.í cs ' a incOI·por at· a la b otiga un tallt·r de construcció . La con lnH·<·ió ba p assat d e pares a fills, i ajxí J osep M:u·ia va aprendr·e l'o fici dc luthier al taller de la Casa Parra mon , i eU uu tt ei.x l' h a ensenya l al seu fill J ordi. La catlen a no s'ha tt·encat, la continu'i tat està asscgm·ada. El sistem a de t reball s' ajusta al mètode artesanal. a I trcbaU pet·sonalitzat i manual. E l renom d c la Casa P a tTamon va imp ulsa t· qu e molts dels mús ies d el 1900 -Ed uard Told r à, Pau Casals, J oan Manén o Antoni Costa-, anessin a comprar els seus instruments a la b otiga d el catTct· del Cru· me. F ins i tol es di u que a P a u Ca als , una vega da q u e· h a via d c fer u n concert a Marsell a . se Ü va moure l' ànima d el violoncel. Tot i ai.x ò, n o va volct· qu e cap lutltier de Fran ça li an·eglés l' ins trtunen t , p er q u è només h o podia fer "el J acint de la Casa Parramon" . En tee d ' altres an ècdotes que s'expliqueu de la b otiga del carret· d el Carme, o 'hi h a una qu e fa r·efer èn cia a Eduard Toldrà. Diuen q ue el músic tenia un violí molt bo constniit a la Casa Part·amoo. Un dia la minyona de la casa el va llen çar p er la finestra , al ra r rer d e Girona . Un h ome, que sembla que esta va d ' acord a mb la criada . el va r ecollir i el va por·tar· a vendt·e, amb t anta mala sot·t que va anar sense saber-ho a la mateixa Casa PruTamon. Àngel Pinto. en veure lïnst r umen t va exda mar: "'a q uest és el v ioí d 'en Toldrà!' .. 1 és que elluthier , el vem·dor d e la Casa Pan amon coneix cada instrum en t que b a constn üt. Sense cap mena d e dub te, la Casa Pa n a mon és p r ou sign iiicati va pet· a una ciutat com Barcelona , j a sigui per la seva h·adició i especialització en inst r uments d e cor·da com per la seva an tiguitat. 1 ca l no oblidar que v a ser la prímet·a bol iga a Espan ya de venda d ' instrumen ts de corda. 11 3 ;:¡ i.... e 1: i 53 17.~ SCHERZ ANDO 113 54 174 I CONCURS CONCURS Catalunya Música/Revista Musical Catalana patrocinat per TOCS O TO CS c....oldoC..3<1 ~~!.!: Aquesta secció de la R evista ha estat pensada a ml>la fi nalita t d e cer car la par ticipació lúdica d els nostres lectors . Entre les p er sones q ue habrin respost correctament les preguntes que tot sef,•uit fon n ulcm, serà sortej at mensualmen t un lot d e discos compactes . PREGUNTES: 1. 2. Quin director succeí Arthur Nikisch com a titula r de J'Or questra Fil harmònica de Berlín? 8 ) Wil helm F u rtwiingler A) Herbert von Karajan D) St>rgiu Celihidar he C) llcrmann Scher chen On va tenir lloc l'estrena del Rèquiem d e Verdi , cürigit pel compositor, el 22 d e maig d e 1874? B) Albert Hali d e Lond r·es A) Teatre de la Fenice d e Venècia D) Tea tr e de La Scala dc Milà C) Església d c St. Marc de Milà 3. Qui va orqu estrat· l' obra Suburbis de Fred e1·ic Mompou? A) Man uel Rosenth al B) Francis Poulenc C) AJcxand er Tansma n O) Nad ia Bonlanget· 4 . La soprano italiana Renata Scotto va néixer a la mateixa població q ue un d ' aquests tres composi- . ? tors. Qum. 5. B) Donizetti A) Rossini A quina pohació nasqué Marina Rossell? B) La Gornal A) Copons C) Verdi C) Cubellas Empleneu la b utlleta inferior i en vieu-la a: Catalunya Música/Revista Musical Catalana (Concurs). CI Sant Francesc d c Paula , 2. 08003 Barcelona. CaJ fer-ho abans del dia 15 dc cada mes . 113 Solucions al Concurs cie febrer 1 994. 1. 2. 3. 4. 5. C) A) C) C) B) Raniero di Calzahigi. Martorell. F ranz Schubert. Turandot. Los burros. Han estat guanyadors del Concurs de febrer 1994: S anti Serra te Ollé (St. Quirze d el Vallès) i Sergi Roger Berghanel (Barcelona) ~--- ---------- - -------------------- - - - ---------------- - ------------------- - ------ -- ------ -- - ---- ------ - BUTLLETA DE RESPOSTA (mar, 1994) 1- A) D 2 - A) D 3- A) O 4- A) D 5- A) O B) D B) D B) D B)D B)D C) O C) O C) O C) O C) O D)D D) D O) O Nom i cognoms: ................................................................................................................................................. Edat: ............................................................................................................................................................................ Adreça: Telèfon: Codi postal i po blació: ··--··-······················································································································· 55 l 75 Membre de l'Associació Europea de Festivals L'Associació Cultural Castell de Peralada agraeix a patrocinado rs i coHaboradors la valuosa aportació p restada al VIIè Festival In tern acional de Música Castell de Peralada 1993, sense la qual hauria estat difícil la seva consolidació definitiva com una de les més importants manifestacions culturals del calendari internacional. PATROCINAD ORS j un dación ~I TABACA LERA • • DIPUTACIÓ DEGIRONA f11'fi li.LY lliI Generalitat de Catalunya Departament de Cultura Catalu nya Consorc i de Promoclo Turlstlca Ajuntament de Peralada COL·LABO RADORS perrier t9;1 ;¡ ~;1 ;Jf GARAGE PLANA, S.A. Casillos de Calaluqya I -\\A:\< i l ·:\IWI.-\ INFORMACIÓ PERMANENT: Pere de Mo ntcada, 1 -Tel. {93) 280 58 68 - Fax {93) 203 87 00 - 08034 Barcelona DISCOS muny molt descon egut als no,tr·es dies, 'a ser mcstt·e dc· c ap e lla d e l prínec>pe leelor de Sa.xònia i rei de P olònia . En t·esum. podem dit· que es tt·acta d ·u na pt·oposta moh att·activa. especialmt>nt destinada als [i dcJs a les jnte•·prc tac ioos de Musica Antiqua Koln i a qual sevo l m e ]ò~man qu e gaudt>ixi de les inte l'pretac·ions contundents amb crite r·is històrics de la música del banoc. ón molts Pi s ulïc:iuoats a la músieu del ha n·oc q LW t"Spt>t't"n atentamen t l'apudció dels em·egistrumcnts d e l conjunt alc·many Mus ic-u Antiqua Ko ln. st•mpt·c dirigi t pel' iolinista Hf.'i nhanJt Goe bel. Dc fet, Corb l'I (·s l'únic membt·c csta hlc d e l conjunt qu e es ' a forma t·m·iginalnH'nt l'any 1973 t•ntt'l' nois que es tudiav e n al Conserva to t'Í de Colclnia. El rrfinament cxt•·e mat, la subtilesa mús dctulludu i la g•·an sens unlital deJ seus S Goebel, arran de la d estrucció j murtaHtat l(lll' va patir la ciutat de Dresden durant la Segona Guerra Mundial , d e di c a aques t e nr·egistrame nt a la me mòria d 'aquesta ciutab de Lotes les víctimes de la m és hon·ible de totes les guerres que han esquinçat EuJoan V. Bcllalta t·opa . e ()I'ÍnJCL'S Clli'CgÍ S II'UIIIt"lllS Jjscog•·àfics van anur donant pas, pural·lelnmt'nl aJs cada eop més cunstants canvis del disposi! iu humà del brrup , a un ti.pus dc !IOnoritat do ¡,'l·an e o ut undència i vigo•·· Un<l dc Ics g t·ans fi tes musicals d e Rcinha•·dt Gol a d c ··ee up e rat• e bel bàsicament t·epc•·tol'i aleman y dc· I b a t'l'OC ... , i en aquesta línia t•·obrm pn·r i~ame nt i'l'nn•gis LJ·amc>nt qur comentem avui i t¡uc es va fer l'ls mesos dt• ft•brer i mar~ ric 1992. jor ri,, ¡ ll•mp:-. que t'S \ n t·~­ c·olan t, o a lt•·nmt·nt hinuw a Iu joia , o tamh t'· "<'<llit d'amor''. El dt•;..¡•molupumcn t d' una tan fonuiclable obra (d' una f'"-ll'llhiÚ d t• ï5 minuts) c•ompot·ta d<' u m o\' iments c n ci ~ t¡u ab ,·a ltt·•·ncn i mi'!Wit·n eh; ¡H·on·dinH'lllS m és 'u l'i alb ti c eomposicic'1 i tic fonts d ' inspiració nw li)dicu i PI ni t'lt. És la s imfonia atTau de l 'esiJ'ciHI dc· Iu qual es di gué t¡ u e tWa In mos tra m{•t> aca ba da d'unu " uhi1·uïtat sonu1·a" u Iu quulnn nwnqu en ni PI piunu, per· d csCOJuptal , ni lc•s Ouc'NMu•·t e not i r.Js gum t·lau gs . Chnilly d eguÍ' lliura r -se a un treball exhaustiu amb el Con cct·tgt· bouw () l' l' al muntatge d 'unu olwa semblant. Dcbprés dt• la mor·t del compositor· el. va )li'nsar en aquesta cdit•ió. f'll la qual va col·labot·u¡· amb la seva !')..lJ('riènc·ia Iu ma teixa Ivonnc L01·iod. Chuilly SC? mhla e l di•·t·eto r iduui per· a aqu<'stn tat>ca, que exigia un rondurtor· emfàtic· i l'xtravc•· tit. E l r·c>ndimcnt de l Con<'<~ •·tgdJOuw és aquí fo•·midaiJIP i l'elll·egistnlln cnt l'f'Sulta tècmi(·ame nt d c pr·inwríss im o •·rlre . E s lract.u d ' una P.d ició r ealment cxc·c:p c iona L Josep Casunovns e rs Aquf'sts Concerti gran di de Johann David ll ciuich cn (168:3- 1729) no só n r es més que> 11 na sd~c:ció en un sol CD del¡, conc:crts que va n apa1·c':ixc•r e n un à lbum clohle presentat Rotu <'I títol genè ric dc Dreulen concerti. E s tracta , sen s duht(• <l' un n·eull el els m(•s u m hi-' riosos, mus icalme nt parlant, d 'aquí t•l títol dl' Concerti g randi. ll c inidwn, compos ito r· hur·•·oc· ai e- A questa és la mos tra més avançada d'un at·t de la composició c¡ue s ' haurà escolat al llarg d el nostr e segle sen se comparança possihle ~ continu'i tat imagiJJable. Es obra fruit d'un d e l s míti cs en cà rTecs d e Serge Koussevilzky pet· a la Simfò.n:ica de Bos ton en dates ja pro- peres als nostres dies, és a dir, d 1949. Turangalila Í's nn conjunt d e dos ter mes sàuscl'its que vénen a significar quelcom com el UI'S VCI'S ion s pu blicades s imultàniament dc Ics mateixes obr es, h àsic-.ume nt la bcmir:a i <:oneguda "Segona" d e Sibeliu s, juntament amb els populus fi'inlàndia i Vals trist (p[ ilisc dirigit pe•· As hk rna:r.y inclou f'IH'u•·u una quarta ob l'a , la Romança pe r a cordes op. ·t2) . Avinr nl t>sa p er fer un inlf'nl d 'obliga- D ela comparu u çu dr con junts i ilin~ctor!;. amh la mateh.a obra simfònka ;.obn• t o t. A mbduc•, só n \'c t·sions fetes en en •·t>{,<ÍSLrumenl públic. cit·cumstàm·ia qui.' diríem qtu• dóna u u e ' id t>n l esclat cie vitalitat a Ics intcqH·etacioJII:,. Dues versions c uriosame nt ben dis tintes. fin s a l'extre m d e representa r uu c>xt•mplc viu dc di ve rs itat d c couct>pció d ' una obra. Ashkenazy la ~ durar4 5 minuts, mentre que Levi nc• no passa dels 40 minut A. No deixa de sot·pre ndt·c la difPl'f- ncia. L eviue t' ll l'u una Jc>ctura nerviosa. amh movime nts ràpids, I'S)JeCtacular , soro llosa . amb uns me talls que prc•cisamc ot sembla 1· ien provin ents més de Boston qui' no d c Bcdú1. Hi ha aq uí lrna evident inten•enció pt·otugonjstu dels co ginyc t·s d e l so, que han fet wr tt·cball s upe rb com peL· posa r· a prova un bon equip de t·cpr·od ucció. El srgon moviment, l'andante rubalo que amh el darn~ t· s'cmpot·ta ri centre d e gravetat d e tota L'obm, és aqui impressionant , amb r·cssonàncies gairebé mahlcl'i<Jn es. Ell canvi , la ve r·s ió d'As hkenazy, Wl e miJl Cnt pianista en fort ascens com a dir~c lor , sembla ha ver im•ertit els papers, ja que l 'espectac ular S imfò ni c a d e B oston, amb el met all potser· més fulgur·a nt que coneixem. és trac tada amb una c ura i reserva típicam e nt eur opees. Cup t•·actam en t è pic . s inó una co n cepció genuïnament romàntica encara. per bé que sense r enunciar en ubs olut a fe r-ne un trac tament poe màti c que evidentment tenia d'antuvi la con cep ció d el c omposi tot·. És, dOJlCS , inter essant dt• comprovar com dos conjunts de tanta p el'SOllaÜtat pròpia resulten sensibl e~ a l(~s Z1 3 individualitats respec- tives, no menys intense¡;¡, d els esmentats directors, fe nt ver sjous qu e e n un cert sentit t·es oJ t e n com tTenades o invertides r espccte del qu~ normalment caldria esperar. e J.C.P. 57 177 DISCOS q tH' Iri ha a I ï nid del volum. Lu proposta clisrogràficn d e I"Ensemhll' Vrnance Fortuna t partf'ix d'um• linia sòbria i acurada, amh 1111 tt·actamen t vocal amb qualitat, i que lïus i tol respt·cta al disr l'o l'(ll·c amb què es cooset·vt·n ds manuscrits originals. Són cat·acterís tiqucs que~, barr e jades amb l 'ev id e nt jnterès his tòric i documental d e L'enregis tt·ament, el fan plcnamf'ntr·ecomanahle . e j.V.B. om ilavant d"un enr cgistntment, fet el juliol d e 1993, eu cp1è s'innlou ht i.ntegral de penes polifòniques que apar·eixen al Còdex Calb.:tinus, clt·l sf'glr x o. un dels recuUs dc música medie,·al més impor·tan ts de l a PPníns u la rbèrica i alhora més significatius de la polifonia m•~s antiga, antel"iot· fin s i tot a I" anomenat Ars antiqtw. El manuscrit otigin al s' ha con servat durant segles en una torre de la Ca tt·d r·a l de Compostel·la. lnteq H·etar música medieval, s' ha 1lit moltes vegades, és una tasca veritablement difícil. Monòdia o polifonia, aquesta músira desca n s a so bre molt s punts quf' rncara són enigmàtics p er a nosaltres. A partir d 'a quí sorgeix Ja imaginació dc cada ·intèrpret, que, rl'un matel'Ïal relativament escuet i sobri, en fa una r ecreació , i tamhf. sor geix la constant fa scinació que sempre desperten les sonoritats d'una po)jfonju arcaica, en evident prorés de formació. Molts d els manuscrits d'aquest rt>cuiJ daten dels voltants del ll73. El nom de Còdex Ca lix tinus va sorgir arrun d'ttna carta apòcrifa dd papa CalUt ll S 113 58 178 ns trob1·m clavant d~'una d ~ les gravaclons m!'S o menys antigu es del Cor Montever·di .... un dels cors amb més tradició en ]a interpretació de la música antiga i, més recentment, no tan antiga. Poc abans d e llirenciarsr en història i en àra b , J oh n Eüot Gardine1· va fundar l'any 196-1- ri Cor l\lonteverdi. Afcgim-lú que l'orquestra del mateix nom n o so rgirà fins el l 978. L'enregistram!'nt que ara ens ocupa es va Jc¡· el 1969 (ri 1993 en dis(' compacte). Els protagonistes són els membres del Cor Monteverdi . refor~ats en alguns bai xos continu s amb Ja participació d 'Andrcw Davis (orgue), Christoph c1· vau Kampen (violoncel) i Simon Carrint,-ton (contrabaix), dirigi ts per John Eliot Gardiner. El rusc és una selecció gairebé simètrica dc 12 peces certament atractives: 6 de Cario Ges ualdo, príncep dc Venosa, i 6 de Claurlio Monteverdi , incloenthi la meitat de sacres i l'altra meitat de profanes. Els dos autors van formar part del que podríem quuli6car avantgua1·da del E s~u tt'mps. Malgrat la tt'Xtut·a polifònica majoritàl'Ïa E'n aquest t·cperto•·i. no s 'hi pot 1lissimular la importància que els autot·s clonuven <1 la r ece r ca dt> l'exp•·<·ssió del sentit i dt-ls a.fett i q lli' es pod en despt·t'ndrr del text, mitjan~an t passatgt>s de gran fo•·ça harmè11Ji ca . esp ecial ment en el repertori profà. La intrr·pretació que en fa e l Cor Monteve t·di {·s certa ment acurada . Conjttnció i aGnació són ducs assignatures pcrfectan1ent resoltes. P er ò, en tot cas, el trac·tament de les veus. sovint excessivament angulades, ens fa pensar. t>n alguns moments, més en els cor s de música ortodoxa russa que no en la polifonia de finals del Renaixenwnt. Capítol a part mereix la potser C'\CCssiva quantitat de veus emprades i el tra('tament sovint fei.xuc que Gardine1· hi fa de les dinàmiques, ta ot de les veus com dt-1 ri tm c. En •· cs um, i sense menysprear la qualitat dt> la versió, en s fa la impressió d 'estar· sentint una versió que el mateix Gardiner· avui fa •·i a, ben segur, completam<•nt difer ent. En tot cas, es tt·acta d ' un CD reco manabl e p er a tots aquells que gaudeixen de la interpretació de la polifonia tal f'Om es feia fa 3 Lustres. e j.V.B. G ràc.ies a la persona li tat d'Alfred De ll cr· van se r moJt¡¡ Jiscòfils els qw vnn descobrir la culidrsa i la gran expressivilutdc la veu dc contratcnot·. Gt·àcies al descobriment que en va fer e l composito r· i dír·ector d'orquestr·a anglès Mirhael Tippett t•nll·r r.ls cantants del cor de la Cateclt·al de Can.tcrbut·y, Deli er: va tenir l'opm·tuniLHL dc t·edivulgat· atTeu del món l'antiga tradició quasi i~'llOI'a­ du del contrateno1·. Despt·és d 'Alfr·r d DeUe r· es fa difíc: il dnbtar que el seu subs titut a Anglaterra (és u dir· ... "e]" contrate nor unglès) va passur a ser Jamcs Bowman , al qual, com es desprèn del títol , 'a dctüear in tegt·amen t 1\••H·cgistrarnent en CD qu e ens ocupn: ]ames Bowman , un retrat. En aquesta srlecci ó . amb un cat·à clcr podt>m quulificar d" antològic, la firma DECCA ens pmposa alguns dels mill o r s moments de l 'cvoluf·ió de la veu de Bowman , mitj ança nt la recupcr·ació de f¡·agments d't>nrcgistraments fets els anys 1969. 71,73,ï6,82,86,89i 9lon s'inclouen des d ' obres medievals com Ricul'd Cor de Lleó , FrancPsco Lanclini, anònims i d 'altres. fins a fragments d'ob1·es sacres i profanes d e Scbi.itz, Cavalli. Monteverd i, Vivaldi. Pergolesi i Haml~>l. Això sense oblida•· l'obligada Music forn while d c H ent·y Pm·cell i una altra ca nçó d e Ptu· ce ll , Sweete r than roses. amb què s'acaba el disc i en la qual pode m sentir Bowman acompanyat amb piano ... amb piano! , sí , p e1·ò que ningú no s'espanti. Es tra c t a d ' un an·anjamcnt quP c.>n va fer Benjamin Brillen i que ell mateix inter·prt'ta des del piano. La impressió gcnrt·al és que tenim la sen¡¡aeió de sentir en ul:ta veu cxcel·lent alguns dels moments més màgicament in s pirats i profundament lírics de la his tòria de la música (antiga) i en especial clcl rrpertot·i dels cont t·ate nors . e].V.B. la eu al er mm wW ) I" 1- n·al •a Generalitat de Catalunya oa- TELÈFONS D'INFORMACIÓ li- Relació de les sèus dels Departaments i dels telèfons d'informació. e- H (93) 315 13 13 TELÈFON OBERT (INFORMACIÓ ADMINISTRATIVA) n- " ..,_ •a · SEUS DELS DEPARTAMENTS DE LA GENERALITAT 08QOI BARCELONA l - I •~ .IOVENIIJt INSTIIIJt CATAlA OE LA OONA1IIA>j U'<MASITATS I AfCERCA ~1'7 933119011 OlltSO ESI>tUGUES DE UOMEGA! 1S..• ~I 0801SBARCELONA (~ 93.&121713 01010 IIAACELONA la-lriol 933102263 01002 BARCELONA.-..,¡ _ _e -!BARCELONA ,- . ¡ 9l-~ BARCetONA - . . . , 9l280l091 IIA!a:lONA(-..,¡ S))UIIIJO• -8ARCELOIIA t3ll!I1HI OfiC>N~ OATENCIO At 1r !1 - _¡ - GOYU'VlACIO .n E•tSE.'NALitNT ADMINISTAAT F~212l \(io1LMIW.6i ltOadi~ IHI A<~W CUI.IIJAA - - - -deSaol>l.llna.I¡I'A.\Ia<l TramsndlllsCO'ts SA!.tlAT ISlGUIETAI SOCIAl I'CIU11CA TEMTCRH. ICISiti IUUlUES m l] t•1SJ¡PJ~A~~tu.'ll OIAooo.IO AGRCU.IIJAA ANI-l l'ESCA f'9oe~IOSfl...........l IIIE.8AU A--IH3 P>o0r.s.ITtc-1 SM .bOt .IUSllCIA ~ · EJEAGjA ~MDEGEST1011-IOGUI la ;a 01002 BARCELONA - 1 dels h1$C$ CUII!IS 12 '-" ECONOi.W> I ~INI,I;GE$ ). 9)9)- PI di!'SarfJi111'18 4 jPII~U deli Gene!iltal) PI oeSartJa~ 4 ¡PJ1a11 Ot la Gttllfiii(IQ ESI'OA!S PIIESCl!NQA s- _IAACEtOI.. - . . . . _8ARCELOI.. Jl}ct~ I OS fl..,.ld..io!l )- la CORPOAAGIO CAl.UW. OE RADIO IIEtEVlS'OtCtRTVl ---· -BAIICEtONA- 91~ -IIA!a:lONA!-..,1 9320'l0m 08007 SARCEtOIIA (B.!t<tlris! IIOOIGIRONA (GI..... I 1100:)U!IIJA(Segn>l •:10110 IAARAGOIIA !T"'apltJ 933021079 -IIA!a:lONA_,BARCEtOlA!_.,..I - Jl}cloGGco, 10Sfl.,..IU'Ioul i'l.dtl'>oWI, I (P""'dt""' ----- ••s~Wa:lOOA-o ~129-131 "9 .. ~ .. Av~~·n - 9320!11313 9)23'24<2 91•9130110J7 GIIO•OIINI:ROOA!-BAia:tOOA- f'9ceGr-..IOSfl_....., CONEA; CONSUIIITUAISUE IEN(SIAII SOCIAl ()ACJtiA Da WTADA IIE!liMIIIIEHT _I -BAia:tOM -...¡ 1 G11011BARCetOM - 930&<3500 91'80;500 91231$01$ 934JTOXI 934Ctl1• ]- ·DELEGACIONS TERRITORIALS DEL GOVERN DE LA GENERALITAT Ie f'9deGtooa ll, e!<B ·- Gran VIa de Jaume I, 9 l- SAIICELONA OIAOI<A }. llEIDA Ull'! Cor1oanys 1 IARAAG(INA Ralrbi.llilr".S860 •O gnoll'l300 t73271999 ~ 977 236559 • TELEFONS D'INFORMACIÓ MONOGRÀFICA eIe i, i, 9l4a3ml INfORMACIÓ ESPfC~ICA DE CONVOCATORlES ··-·"·-··..... 085 BOMBERS OE LA GENERAliTAT-· ...._. 9J 318«1' lELtfON OOERT OINfOR<IACIÒC~l\JRAL . NORt.IALITZACIOtii!OOISTICA(CO'ISCAClj 93 482lllOO INFOIUI.ACIO SOBRE CIJRSOS OE CAlALA PER A ADULTS -·· ..._,_... - ...- .... 93<920202 TELÈFON UNGúiSfiC 061 . ... ···-··- ·- · TEtt>OIIO'URGt.NciES • EOIOVES 933J!Iel0l ..- ··- ·· ...INI'OAMACIO SOI!RE OONACIÒ ltOI!GAHS 900 2122?2 TELÈfON OE lA SIOA TElEfON O'lllfOfW.ACIO PER AOAOGOOEPENOE.!<TS (UNIA VERIJAj ·- .. -··· 9l 01:10012 - · - - - -··- ,_ 93<,2SIIt UlfOAUACIOSOI!AELAXARXASISMICA 93 «2980< ·-· - ·- - - · ~UACIO SOI!RHt RISC OAllAUS INfOAIAACIOOELSFERAClCARAILSDELAGEHERAUTAI - 912\161511 ) - INfOAW.CIO SOI!RHES CAARElU'fS DE CATAL\INI'~ •EOAUACIO PAOI'ESSIOIIAl>BARCElONAI 9120422•7 93 3t7CII';l a l- !e l- INFORMACIÓ FITOSANITARIA IESTACIONS D'AVISOS .. OAIICELONA VIlAfRANCA DEL PENEOtS GillONA U ElDA TARIWlOHA .IJ.IPOSTA MÓRA lA NOVA LA TALLAo.t. OEMI'OAo.\ INSPECCIO rtCNICA DE •'EHIClES (llVf ilf'OAUACIO GENERAl TEÚfON DE CONSUlTA DEL OONSIJt.IIOOR TELÈFON III<FORMACIO Al CIUTAOA 1Btl<ES!AR SOOIAI.l GAAOIJfS. AliA POT• "FOAMACIO LOIO CAT ALIINA INfORMACIÓ •AIIIIII-.1EMISSOAES DE LA GENEIIAliTAII "fORMACIOCU.I\JAAl,R.\010 ASSOCIAC100E CATAlUNYA¡ .... 93:1mS81 ..... 938900619 972502707 M+ i73 248182 ... sn219112 9n1o11., tn.&Ot-'66 _ m780l38 933T5t3t3 9110300303 _ 91J0l00100 ID33JTOO - 9)2002770 932017111 _il"'~'os ·VIDEOTEX ()_ _clo_!.._.,.,.cloiiGonoraiUI. h -"'-~_,clo,....,....IIC.I a 0..dolpod2Mpai-·>IIM _ _ ·~-.. 2.Act:e5iSief\-w l.Agrla.JIM> --a.-doi!NnOIIool, Slo-~~_.¡l.........utala <.lrlsll<conslfus . _ _, ••modola·CATAtWY.V s. ~ B.....,P'f'CIIIII_...........,....,.,_...... ó. ~clor,.... .. __...,...,. , ........,._ •1)()01)&61 ·Or--I*~ ·000011• · .IQrdlc..l- - - •AGE/lOACI.lT• • .~Qrd&Jo.t ·~ . . . ., , _ . • ....,_..,_ • AG8'lOAXNEI ·AGROTEXo • T\RSTEXt · - · -~ · ~ .... ........va ·COO.W --clolaGolwalil..,¡,coclo- - - - - ·fSI'ORTW ·cireciHaporvdoiiWII 1111 ~IIIE~~x ·CONSlJio ~--dl("'"""' . h •TELETEXT t, ;~ n ·VEREDA l' ll ~~ ... 1""'• poloe·t. Areo1aeió Barceio....S.nos, •a 6 altriS punosclo Ca,.l\lny> lntatn•acò a ~•m ell ,.,tal.llàcU IPta¡eçi• VEREDA TELEFONS VIGENTS A 20 DE GENER DE 1994 :s e tl ·s a 1- ANIREM Per fi, com el primer dia e e e L'any 191 Oes va acabar de construir un dels edificis més singulars de Barcelona: la casa Milà o, com se la coneix popularment, La Pedrera, obra de l'arquitecte Antoni Gaudí. Des d'aleshores han passat vuitanta anys. Ara, gràcies al patrocini de CAIXA DE CATALUNYA, en col·laboració amb altres organismes públics, se n'ha fet una fidel i acurada restauració, amb la qual cosa ha recuperat totalment el seu aspecte i bellesa inicials. I ens ha quedat, per fi, com el primer dia. Perquè la Pedrera s'ho mereixia: perquè és un dels edificis més significatius del modernisme a Catalunya i de l'arquitectura mundial; i perquè ha estat declarat recentment Patrimoni de la Humanitat per la UNESCO. Felicitats. '