Revista Musical Catalana. Núm. 114 Abril 1994
Editorial: A l'entorn d'una convocatòria / PANORAMA L'espoliació musical de l'exili. Oriol Martorell / Witold Lutoslawski (1913-1994) Josep Casanovas / Mikrokosmos: l'exemple de Riba. Pere Artís / Del seu affm.: Sr. Franz-Paul Cecker. Jaume Comellas / I Congrés de Música de Catalunya. RRMC / El geni de Harnoncourt a Palaucent. Lluís Trullén / Moments i tòpics. Xavier Casanovas-Danés / Eclecticisme i dignitat en els concerts de Serge Baudo. Francesc Taverna-Bech / TEMA 50 anys d'OCB / Orquestra i creació simfònica. Francesc Taverna-Bech / A cop de batuta. Mònica Montoriol / Els cinquanta anys vistos pels solistes. Mònica Pagès Santacana / L'orquestra des del record. Mercè camps de Gispert / Cinquanta anys: frontera entre passat i futur. Teresa Martínez / MUSICALIA Horacio Gutiérrez. La música, un exercici de sinceritat. Carme Martínez / Catalunya Música proposa. Homenatge a Lutoslawski. Carmina Malagarriga / El compromís espiritual de Shostakòvitx, a Euroconcert. Carles Lobo / SCHERZANDO Cesc / CONCURS / LLIBRES / DISCOS Música degenerada. Lluís Millet
Centre de documentació de l'Orfeó Català
Còpia permesa amb finalitat d'estudi o recerca, citant la font "Centre de Documentació de l’Orfeó Català". Per a qualsevol altre ús cal demanar autorització.
50 anys de si~nfonisine barceloní WITOLD LUTOSLAWSKI - ... (1913-1994) " ~:l 5 HOUCIO GUTIÉRREI, EL PIANO CUBÀ AL PALAU SUMARI revista musieal eatalana EDITORIAL PANORAMA TEMA MUSICALIA SCHERZANDO CONCURS LLIBRES DISCOS •• •• •• •• •• •• •• •• • •• •• A l'entorn d'uno c-ont'ocatòria L'espoliació mu.~ical de l'exili p e r Oriol Martore ll Wit()ld l.uttMicttCJSI.·i ( 191.1~1994) per Josep Casa nova s Mikrokasmus: l'exemple de Riba per Pere Artís Del .~eu uffm.: Sr. Fran::.-Paul DPrkPr pe r Jaume Co me lla s I Congré11 de llti8ica de Cawlunya perRRMC El goni df' 1/arrumcourt a Palaucent per Lluís Trullén Moml'llts i tòpics pe r X.C.-0 . EdPctici.mlc• i dignitat en els concert.~ df' SPr!(P Ba ucla pe r F.T.-8 . .50 anys c/'OCB OrquPstm i creació simfònicn p e r France sc Taverna-Bech A cap de batuta p e r Mònica Montoriol El.~ cinqnc1111.a anys 11i.sto.ç pels solistPs p e r Mònica Pagè s Santacana L'orquestra des del record p e r Me rcè Camps d e Gispert Cinqtwtlln anys: frontera entre pnssnt i futur per Te resa Martínez 1/omr.io Cutiérre::;. La música, un exercici de sincl'rit(ll per Carme Martínez Catalunya 1/úsica proposa. J-lome11atge a Luto.~lalt•slri p e r Carmina Malagarriga El compromís espiritrwl de Shostal.·òrtitx, a Euroconcert p e r Carles Lobo p e r Cesc Música degPrterada pe r Lluís Millet Cicles de Joves Intèrp rets a Barcelo na - La Flauta a la casa Elizalde Música a Gràcia VI Cicle de Joves Intèrprets ll Cicle de Concet·ts de Joves httèrprets 01\'E.,URfS, Dl~\1111', 15 D'AilRIL. 19.30 H. Obres deSpohr, Patrícia Mazo,jlcmtatracesser a Isabel Maynés, mpa Faur0, Rm·el, l.aubert i Flothius Gemm.a Ro ig, soprano Carles Puig, piano D1s.~ABW, 01\'El\URES, 22 D'AiliUL, 19,30 H. llibre I imne/1 de TRJO SUBTTLIOR Jaume Eril<sson,jlauta de bec Joan 17..quierdo,jlaullt de bec Anna Margules,jlmtla de bec 16 D'ABRIL 20,30 11. 30 o'ABRIL, 20,30 11. lluís H eras, riofoncef josep lluís Pé rez, piano ,\lol/tsen·at; Ciconia. Solage, I Iindemi!.h, Rasgado, Pnreclcs. Baldwint:, Tyc i Byrd 29 D'ABRIL, 19,30 H. Anna Scialba, jlautn lraeessera Poulenc Obres de Schumann. Strauss. Xosrakò\ itx i Cassació 01\'E.,URES, Obres de ~!ozan. Donizerri, Row;sel, Enesco i Reincck~.:: Olivia GiubJ:>oni, pfCI/10 Entrada gratuïta Entrada: 300 ptes. • Socis JBM: gratuïta Casa Elizalde Fundació Orfeó Gracienc (el. l 'afèllcia. 302) (el. Aslúries. 83) Música Clàssica a Horta Guinardó IV Cicle de Joves Intèrprets D IUMENGE, 10 Griselda Ramon, soprano joan Carles López, pim1o DIUMENGE, 24 D'AI)RJL, OIJIY?S de Brahms. Wolf. Strauss, )laWer, Grana do::.. Falla i Mompou 18 Jl. Jordi Gendra, jlaula lrat•essera jorge Romero, pia11o 8 DE MNG, 18 11. Carme Ubach, mpa Víctor Parra, dofí j osé Enrique Tarrassó , l'iofí Scot Buzza, l'iola DAAIEl\GI!, D'AiliUL, l 811. lluís Heras, L'iofonce/ Du;ME.-..;c:r:, Obres de ~lozart, &:elhm·en i 22 DE MAJG, 18 11. Música Reservata de Barcelona Franck Entrada gratuïta Sala lluís Companys de la seu del districte fRonda del Gui1wrdó. 49-Parc de fes AigtïesJ Amb el supon c.k:: ffJm lW1I Generalitat de Catalunya Departament de Cultura Obres de Uach. Handel, Dvorak i Rosseau Organitza: jm~ joventuts musicals de barcelona Obres de Van Eyck, Dowland, Arcadelt, Caccini, 1'\arvaez, Brudicu, Guerrero i Fletxa t:l Vell - / EDITORIAL s a les nost1·es mans la con vora tòria de d os nous tage d e la Jove Or-questra Simfònica de Catalun ya (les primcr·cs actuacions públiques d e la quaL el darrer curs, va n d eixar un r ecord positiu), que tindran lloc dell9 d e juny al9 d e juli ol , E'l prim<'t', i d el27 d e de embre al29 d e gener, el segon. n· entrada, eaJ d ona t· la benYinguda a aquests encontres, atesa la precarietat que tenim d'inicia tives pedagògique d ' aquest gènere amb una orientació serio a i una dil·ecció autènticament ex'Perta. Aquesta iniciativa incidei-x dirce tament en un tema candent, el de les sortides professionals d els instrumrntistcs formats als nostres conset·vatoris, <>ncat·a qne, sense minimit zar l'abast dels molts asp<'c tcs positius cp1e conté (i sense negar l a legi timitat de Ja imatge que vol transmetre) seria una simplificació a torgar-li el rang d e solució operativa de les arrels d el problema . En contrast amh a ltees països d e tradició musical consolid au a (rn els (ruals les ofertes de places vacan ts a les orqnrstres són dràsticament inferioes al nombt·e dr candidats qualifica ts en condicions d 'opta.-- hi ), entre nosahres, a nivell estatal, des dc l ' advcniml'nt de la d emocràcia, comunitats autònomes, ajuntaments i altres instàncies institucionals han creat un nombre remarcable de llocs d e treball estables. amb la fundació de noves orquestres o la •·cestru cturació d 'altres ja existents anteriorment. Amb això, s'ha posat de manifest la dificultat d e pt~o veir- l es amb elements del país, cosa qu e ens fa sospitar que hauria estat més racional conwnçar pels fonaments, abans d ' iniciar una acció de prestigi que (aqtúraula complexitat d e la qiic ti ó) també d onava resposta a les d emandes d'una nova generació de melòmans que r eivindicavt>n la n <>cr sitat d'una vi da musical pròpia. descentralitzada i equitativament repartida per t ota la nostt·a gcografïa urbana. En qualsevol cas, aquesta situació anonnal (malgrat que hom pugui discutir algunes actituds massa raclicals) no deixa ca p dubte sobre l'existèneia r eal d 'un problema , la responsabilitat del qual sembla recaure, em primer lloc, sobre les estructures i la qualita t de l'ensen yam«>nl musical , clos aspectes cru e, en algtms casos, caldria diferen ciar. En efecte, no podem d eixar de considerar el fr·a càs clrls nostres conser vatoris per formar tma genera ció d ' in stnuncntistes ca1)aç d ~ ahastar les necessitats mu sicals del país, i hem d e remarcar la paradoxa d el fet que aquests centres exped<>ixin di plomes que certifiquen oficialment la capacitat professional dels seus posseïdors, menu·e que en la pr-àctica no ga t·an teixen la possibilitat d ' accés a l'exercici notïnal de l 'ofi ci, dintre d e les ofertes professionals existents al país; però, d'altra banda , calt·econèixer que, en els darrers anys, ja s 'ofereixen aquí unes possibilitats d'estudi qualitativament superiors a les dels temps passats i, doncs, també cald d a situ ar l'alu·a cara de la qüestió en lllles estructures que no pet·meten l ' articulació adient de la formació general amb els estudis musicals i en una manca de mentalització i t enacitat d 'alguns d els nostres eshtdiants, que no sempre han assumit una autoexigència prou rigorosa per fer front al nivell que avui es demana per formar part d 'una ot·questra professional. Per retorna r al tema inicial d 'aquest comentari , afirmem que el Uoc na tural d e les orquestres d e formació seria als conservatoris i a les escoles dc música, i qu<> la "gran" orques tra j ove del país -aquesta sí com un conjunt de peestigii un darrer esglaó cap a la vida p ro f essiona]- hauria d'estar formada , idea lm en t, pels millors elements, seleccionats a pat·tir d ' aquelles. Seria un signe d' aques.,, te l 1a qua 1 aVUI. tant es par1a. Mentrestant - i Lot t·eiterant les aportacions emita " norma1"ltzacw nentment positives, en les actuals circumstàncies, cle la J ove Orques tra Simfònica d e CataJunya-, expressem el ci csig que aquestes aportacions no r epresentin un teló qu e amagui la ut·gèn cia d'altres accions que incici eixin sobre els mateixos fonaments d e la qi.irsti ó. Ens consta que les instàncies corresponents són conscien ts d'aquesta necessita t. Cal desitj a r que les accion s pertinents es facin amb un a autèntica mentalita t d e futur, d e manera que en un tet·mini ra onable es produeixi m1a inflexió favorab lt> inequívoca de la situació. A l'entorn d'una convocatòria 5 185 PANORAMA L'espoliaci6 musical cie l'exili ... per ORIOL MARTORELL C onwnçat·[. ::tt[Ut:'s t escrit d onant ducs !-. impies n otír-it•:. t (U t:' potser a pt·inH•ra \ i!-.ta n o semblin mnssa Jligades amb el u•ma JWt'Ò d e l<•s qunls ja t'~ poden lt'Ctlrr alp;mwHo t•it•nt acions. Dtu•s nn- tÍI'it'H qtw es n.fc•t·t'iÀrn n dos conc c·rt s s intft)nit's bar c!'l o uiu s: l'ítlt im <jiW t'S va cl'll'hra r sota la RPpt'tbli<·a (6 d <' ~e>ut>r dc 1939) i. !L't'S nt(' SOS m[.s tard, el primer qut• 'a rdt'IH·m·st:' sola el r ègim franqui!-la (9 tlf' maig de 1939). E l dl' I 6 dc• gt•nt•r \a anar a càra·et· tlt' l'Orquesta .\acional de Concierl os i' a tenir lloc al Liceu. i <'i d t•l 9 tic maig ( Pascua de Resurrección. prt>ri:,a\ a el pa·ograma d c mà ). a mb una Orquesta cie 114 6 186 8.5 profesores. a l Palacio cie la lJ ús ica (c•l Palau dt> la ' 1úsica Catalana no 'a tornar a existit· ofiria lnwnl fin :. molts any" més tanl ). El prop·ama del primer c nraa·a anmH·ia va pt>t' al dia 13 un nou ron<·t•rt l (U C ja no va celebt·a r-se, i el ¡wgon s't>neap çalava a mh un c·ontunclcnl Gran Concierlo S i11j'ónico cie la VictoriaPrimero de la Ub eración. Dos conre r·ts, ¡wr t:mt, ttue e ns parlf'n - en un C'as- del Lt·encament violent d ' una trajectò ria i d'una vida a rlÍsli<•a i eulttu·al intel·ligen tnwnt dirigida cif's de les instiluc' ions de go' ¡;t·n ( r·ccm·dem que el Licrn rt·a el Teatre \ 'acional de Cawlunya i que l'Orquesta Naciona l de Concierlos -ignorada t otalment pel franqu isme i ·· ftmdada ·' de nou d 19-10- havia estat cn•ada la tard or de 193ï i va d onat· t>l<; seus primet·s i últims p assos, un a trentena de conret'l!l, a la nostr·a c iutat), i - e n l"ultn'- lle la imposi<·ió d'tm provineia nis mr que• tant h a costat d 'an at·-nos traient de solw e . Q u an t <lls pro¡;nunes d'aquPs tR ('Oil('l'l'ls - molL norma ls tots dos, amb ohn•s del m és típic r e¡wl'lori Aimfònil'-, quasi haurie n pogut sc·r fàeilmf'Ilt interca nviables. amb excepció de lt>s obrcs dels tt·es autoa·s aulÒt'lons : la sardana dc· CatTela , 1 En Pau Casal.~. <> n t'I primer·, i Cuatro Ricard Lamote de Grignon ccmtos populares espcuioles dl' J oan Lamote d e G a·ignon i Tres dan::as españolas de Granaclo:., en el segon. Pel c¡ue fa a la :.ard una, supo;;o que' a ser proga·amada sense cap ÏJlle>ncionulüat«•:-.pecial. però amb la pa·t•sp«•<· ti' a actual adquireix 1•! :.ímhol 1run adéu a qui Ya ronn•rtir-se n o solament en el nom m [..., r·c•¡H"I''-t•ntatiu del nostre exjJi musi<'al. sinó. també, en un dcls m~ ., eml llemàtics del noo;trt' eúli en ~t·m·a·al: un nom. r ecordem- ho. t[IH' «'n <'ap cas podia St'r pt·onunrial púhlicam('ntfins al punt ta·àgil'o-còmic que en les emi;..siom; mu¡.ic·als a·adiofòniqnes ~·a nun c·iu,a. per exemple, acabem de escuclwr ustecles el Trio Op. 97 rfp Beethoven a cargo de CariO / , Thilmud y violoncelista [sicJ. En c·n n vi. i pel que fa a Jes olm.'s dt• Lamol<• i d <· Granados, és del tolt>\ idt•ut la iut t'ncion alitat t''-1-ll'l'ssn dc· triar dues obt·cs amb títols d ' inequívoca - si b é a nt'<'clòtieu- t•span) olital. Ar a bé, fins ara cneara no hr revelat un dels aspe<'tes pet· a mi m és significatius d'aques ts dos COnf't'r ts, i és CflH.' tots dos \ 1 8ll Set' tÜrigits p e t· J oan La mo tc dc Grignon. Què volia dir això? ¿Volia tlir qut•, fet i fet , el ca nvi no t'ra t an violen l com es preveia i t¡uc t'S 11odia ser igualment ¡wot agonista d'una activitat pública a principis dt> genet· i ja entrat el mes Je maig'? Volia dir que, pràcLirament. no hi l1avia un exili mw;ical? Lt>s respostes exigirit'n m oltt•s matisacions i em sembla que podrien tt>nir moltes form ulat·ion¡. :;ego ns e ada cas conca·ct. En aquest. en el de Joan Lamote de Grignon. pocll'ia t·eferü·-se a la p·an desorit>ntaeió. e n molt!> ,.,entit!>. de l'etapa que aleshort's s ï niriaYa i. potser més impm·tant t>ncara. a la r elativa lentitud amb la t[Ltal t'n alguns casos va comt'nça a· a funeion a r la màquina repressiva. En aquests primers mt'sos . Joan Lamote de Gribrnou uu solament va dirigir el conc•et·L c·snwntat, sinó qu e e ncara va clirigi r - ne f[Ltal:re dt" la Banda Munic-ipal (9, 16 i 30 d'alll'Ü, i 14 d<• maig). però abans de l'es tiu -va ser CPssat com a funcionari municipal (j unt amh el seu fiJI Rieard. hOl1.-director de la Banda). amh pf-rdua de tols e l s se u s dre t s me ny¡. t'ls passius. L'acord del ple rle r .-\juntameut es basa"\ a en un informe del SIPl\1 conservat a r -\n:iu General de l'Ajuntamt>nt dt> Barcelona i titulat .Votas )' untecedentes para ser unidos al expedient e de depuración del Director y Subciirector de la Banda l1unicipal cie Barcelono/Juan Lamotte [sic] de Grignon! Rirardo Lamotle [sic]I(Pudre e hijo). i t¡ue pel Sl'u extraordinari interi'-s - fidel reflex de la terrihlt> s iluadó i del dima te nebrós ac¡uells moments- reprodueixo Ín l<'gntntf'nt: er Con todo el res peto pe ro co11 el ma yor g rado superlati vo ele patriotismo y orgullo espoíiol , en los mom en Los gloriosos d el resurgimiento del Imperio, orgullo de PANORAMA I t ' Joan Lamote de Grignon (dibuix de F. CaiUcó) 114 nues/ra ra;;a, toclos los esp(//ïoles dignos debemos someternos a un est ric to cumplimien to del deber y po11er al refieU<' bi€'11 rlanwt€'nle los manejos tlLI·bios y ambiciosos de ciertos element os que han coutribuido al de.5pre.stigio de nuestra Pet tria y han cola bora do desde lwce mu,·hísimos (IIÏOs u que la caLastrofe que IH>IIws presenciodo pudiern llt!gar a reolbarse. Praclirií ndose la depuración en Lorlos los orga11ismos oficiales. entre el/os el 4yuntamiento de Ta ciudad de Ro rcelona, ca be destacar principalmente a los dos fwtcionarios siguientes: }11an Lamotte (sic] de Grignon, Oirector de la Banda Mpal. Ricardo Lamotte [sic], Subdirector de la Randa Mpal. ambos .fiuu:iouarios indignos de poder COIIIÍ11LW1. Pll SLLS pueslos, en Lre ofi· os 111 uchos nwt i ros, por los siguienf(>s: 1." Por ser svpa rat istas acérrimos desde 111/lChos atÏo.s antes del Gloriosa Movimien to Nacional, y anti-espcuïoles de convencimiento propio como los hechos han clemostrCLdo. 2.'' Por hoberjirmado el manifies lo que publiró toda la prensa de la ;;ona roja en 20 de jttnio de 1937 )' siguientes díos. 3." Por continuar ostenlando la condecoración de la vecillfL República fratlcesa "Palmas Acaclémicas" czwndo toc/os los espuí1oles dignos luw rellullcia do oficial y públicomente a toda conclecoración fi·ancesa por s u inclignaforma dv proceder paret con la Nución Espwïola. 4. o Por la infiniclad de ac tos .r demostraciones en conciertos y demús muchigangas iniciadas por dichos seiiores en el tiempo rojo en provecho de las milicias lmtifascistas. Toclos nos acore/amos de ella. 5. Por ser incleseables por todos conceptos. 6.QPorlwber compuesto poemas sinfónicos como '·Juli ol 1936., que la Banda llunicipal bajo la dirección de estos serïorPs interpretó en todos los 1meblos y rincones de Catalzuïa COll ~ran orgullo y satis.facción de los interesados. De todos nos es sobradamente conocida la anti-patria y separatismo protegida por/os indit,iduos cle que Irat amos.)' por LI/li to, como las pruebas pzíblicas son palpables. nos abstenemos de hacer comenLCLrio. Só/o dire0 mos que de los .firmem tes del mo11i.fiesto de EUSCADl que adjunfl/IIIOS copia, solomente estan en Barcelona los dos citctdos encarI ac/os. los denuís todos han marclwdo al extranjero a saborear el botí11 de sus actuaciones y escctpando de la justícia implacable y clara de 1westro Caudillo. llan sido siempre destacados elementos perversos .r anti-espatioles. orgullosos y fcdtos de principios sanos y de ideales elevados. y por tanlo en honor a los mart ires caídos en los campos de batalla y los que sucumbieron en monos del terror rojo. los millares de asesinatos perpetrados, los IPmplos saqueados, incendiados y destrnidos, los ltogares honrados profanados. los espatioles residentes en Catalwia encarcelados y perseguidos, las persmws sensat as s in protección al~una, etc .. fiO poclemos de ma nera alguna prescindir de tanlo ignominia r maldud, )'por /unto, a esta clase de intelectuales que bajo la forma del arte se han puesto y estuban en toclo mamento y o rden et las órdenes de Rus i a y clemús países malllamados dPmocraticos, aprovechando el prestigio de la ciudad para que 7 18ï PANORAMA triunfa ra un régimen encuad rado d c>11Lro d e .m J omw de sentir partidista y tomam/o la corporacÏÓII com o cosa p ropia . prescindiendo e11 absoluto de la corrección y la decencia d e todo bien twcido. Portanto, oia DELEGACIÓ 1 DEPURA 1'1VA del p ersonal del A y untamiento d e Rorcelon a se entreg a est P escrita y prueba s para que sea unido al expedien te d e lo s indig n os fun cionarios a r¡ne se reflereu lo s proceclentes da,tos informativos : Barcelona , ju11io d el A1ïo de la Victoria. rs El tt'Xl prou rloqÜ('Jlt p er si sol i n o cal <·ap comentari, ni a nivd l conct·ct del Lamo te ni a niveU d 'a Uò Cfll (' van r epresentar e n aqueUs moments . i en gene ral. la depuració i la r epressió. omrs vold ri a afegir' ab an s de n~ fe ri r- me a d ' altees exemp les . que aque ·ts clos indignosfuncionarios iruleseables por todos concep t os i qLte n o p odien exer cir cap càn·ec dr confi ança a Bar celona , van set· cl'idats el 1943 p er l 'Ajunta ment d e \ a l ~ n!'i H p er f undar i dirigit· I' O['(¡u<'stra Municipal d'aq uella c iut a t (van st••·hi fins all9-J9) . i que noml>s j a t'ntrals eh anys 50 Rü·a rrl La mol<' v a et· r ch a h ilita t p e l munic·ipi huceloni i va p od et· oc upar. fin s Els Lamote: "indignos funcionarios, indeseables por todos conceptos'' a la seva mo rt, la plaça de subdirector d e l'Orquestra Municip al de Bar celona . P r r ò r i mal ja estava fet. i en tre le con eqii ~n­ ci es m és evidents d 'aqu rs t diguem-ne " exili int t>rio •·· · hi ha el capgir ament dr amàtic de ducs vides, amb un tri!ll final t>n la d t'l p a t·c (una vida que el me t·eix ia pl àcid i gloriós) i, en la del fill. amb un p enós d esarrelament ambiental i amb un prolongat i ohligat silenci sobre la seva obra t'n els an ys durant els cruals més podia esp erar-se er ell. Dü1tre d ' aquest mateix paràmetre, que p o tser s 'esca m·ia millor amb el concepte d e repressió que n o pas amb el d 'exili pròpiament dit (però que m ' ha semblat que no podia d eixar de prendre en consideració), també ealdria r flconlar breument el cas tan r epresentatiu de Lluís Millet i d el seu Orfeó Català . MiiJet, que ja havi a sofert dificul tats dLtrant l a gut>rra (les activita ts de J' Od'eó Cata là -p er motius difer ents i fins i toLcontradictoris- van <[lH'dat· p a ralitzades a parLi•· d e 1938), ja no Ya a actuar pt'ililicament mai m és (va morir ell94] ), amb una sola excepció ta mmbé molt significa tiva de la situa ció dels primer s m oments d e la p ostguerra : un concert or ganitza t a fln als de setembre de 1939 p er la Sección Femenina com a cloen da d'un Curso Nocional de Pedago- 114 - HEWLETT PACKARD ESPANOLA S.A., MEMBRE D'HONOR DE LA FUNDACIO" ORFEO" CATALÀ-PALAU DE LA MÚSICA CATALANA 8 188 Hewlett Packard Española S.A., ha renovat, per al 1994, la condició de Membre d'Honor de la Fundació Orfeó Català-Palau de la Música Catalana, que ja ostentava l'any anterior. El protocol de col·laboració, el van firmar el Sr. Rich Raimondi, Director General, el Sr. Juan Soto Serrana, Conseller Delegat de Hewlett Packard i el Sr. Fèlix Millet i Tusell, President de la Fundació Orfeó Català-Palau de la Música Catalana. Amb aquest patrocini Hewlett Packard Española S.A. expressa, una vegada més, el seu ferm suport a la cultura catalana. ... a ll PANORAM A gía de la Mtísica i en el qual va haver de parlicipar-hi el Orfeón que dirige elmaestro Millet. A.lnb (')seu nom aut{ontíc (aquest va scr un dels g•·an · camps de bata lla entre les au toritats governatives i la junta de r t•ntilat, que no va voler ni can via r- lo ni traduü·-lo) l'Orfeó Catal à no va poder reaparèixer fins al 1946 . sota la direcció de Lluís M. )lillet. ja qut' Francesc Pujol - incondicional i vell col·lahorado1· de Millet. i nomenat su ccessor seu- avia mcwt un any abans. Exili , rev rc~ssió . ostracisme, ;;ilenci, p èrdua dl' p•·ot agonismc, privació de responsabilitats pí•hliques ... , é<o igual , ja que el cert és q ue la tt·ajcctòria d e la vida musical ca talana (tan C011Centt·ada en el nucli barceloní) es veia violentament privada de moll(•s de l es personPs i de les entitats que fins ales hon~s havien figurat entre els seus clements més dt•c·isiu s, com , JH'l' exemple, l'Orfeó Gracienc (que només va poder •·eapar èixer p·~u·ies a l'aixopluc d ' Educa ción y Descanso, p erò amb l a forç-a da " jubilació" ch·l massa compt·omès Joan Balcells), l'01·questra Pau Casals {sob1·c la qual. ell936, ja estava pràcticament decidida la seva tran sfor·mació ofi cial en Orquestra Nacional de Catalun ya), l 'Assoeia f'í6 Obrera de Concerts i l'Associaeitl de Música dc Cambra , o sense el de tota aquella gent que havia començat a destacar· en els anys 30 i que en els 40 -quan de veritat h avia d ' arribar la seva hora- no va poder d esen vo l u par-se lli m·ement tant per la situació general del país com pels seus propis pt·obl emes i pels seu s ant eceden ts ideològics, i de la qual el dissortat Joaquim Serra potser sigui l'cxrmple més evident. Enn·ant ja en el camp de l'exili pròpiament dit cal afirmar -que quantitativanwn t no hi h a dubte que va set· mcnot· que en d'altres col-lectius. però que qualitativament presenta al guns casos d ' una granimpot·tància,j a sigui :vels buits que van deixar a les n ostres terres, j a sigui pe r· les seves avot·tacions a la vida musical dels països que els vun acollir-, em limit aré a dos noms tfUe s Ïmposc•n sense discussió p ossible: el de R ob ert Gerharcl i el de Pau Casals. Abans, però , encara voldt·ia •·eco•·dar, ni que sigtú quasi tele- hl'l·àfïcamenL, que també Iu mús ica va set· pre 't'llt en el tan nomhr ós ex i I i e• t' n Lt· ame,. i e :1 i su,L-ame•·ícà, i que noms tan ~o­ bresortints •·om els de la cantant Conxita Badia o drL compositors Jaume Pahíssa i Baltasat· Sa mp er podrit•n il·lus trar molt béa quest capítol. D'al tra banda, tampoc no 'olt! da oblidar la J't'ferència a al~un s noiets que. fill )> d 'exiliats, inicia•·cn els seus <'!>Iudis musieals <'n aquelles ten·es i que anys dcs¡u·és, o b é retornar en a Ca talunya i hi han juga t un pap er nolahl c (Xavier BrnguPrel, Març·al Gols, etc.) o ht> s' hun incorporal totalment al seu país d. adopció. c·om en t>l cas cl'.\lbe•·t Grau, con' t-rtit actualme11t en un dels ¡,r¡·ans pt·ot.agoni<:lt.rs de la vida musicaJ veneçolana. Robert Gerhard Pel que fa a Robert Gerhard , r ecordem que havia estat un dels personatgc•s btlsirs en la nos tt·a vida music·al clnt·ant la dècuda dels anys 30. o· una banda. Jlf' l'què a diferèn cia d els altres compositors de Ja se\ a generació (cJs Mompou, Told ,,à, e tc. ), eJI <'t'a l ' únic que s' h avia ol'Ïentat <'U p als nous h ot·ítzons ob erts pel dodecatonis me dc Schonberg: a í ~í d oncs . Gt>rhard i la seva olJI'a baut·ien po¡,•ul ~ignifiear p er al j oves compositors ea tala ns un contacte inUJwdiat i directe amh els nous pos tul ats de l'escol a vit·ncsa i , en can vi, el seu llarg i ftH'çat all unyamt•nl 'a tancar aqm·sta possibilila t i va r e tardar excessivament la tan n ece~:osài'Ía familiaritzaeió amb aq·u es l imp ortantíssim co n ·cn t p er part d ' aquells jovc•s co mpositors . I d'altn1 bundu, perquè G<·•·llard <'ra un h o nH' clau en la pulíti<•u musica l tl<· la Generalitat (st'c·•·c·ta t·i dt> la sots-ponèn cia musical del Const'll de Cultura, prof<•ssor a l'Esco la o rm al, e te.) i lola aquestn t asca - a Iu qual (' ll('lii'U caldt·ia s umH r els se us t•·ehn lis musicològi<·s dc rccupen w ió dt•l noslrt' passa t (a mb resultats cll•l relJeu dt> 1\•dició. din del mare dt> les puhlic·ncion · d e la eec· ió de Música dC? In Biblioteca ck Ca talunya. clels Quintets d'Antoni Snlrr i de Lo Merope de Domi':nt·c· T errad elles) i el grau impuls IH'J'sonal qUl' va donar a manifestacions tic la magnitud de h·s s imultànie s ce l e bra c i ons a Barcelona (abril drl 36) del '\ l F estival d11 la lM C (Societat fn ternaciona I cic Músi ca Con tCIIIporània) i del HI Conbl'l'f-s dc· Iu STlVI ( oC'ÍI'tat Lnt t>roa {~ ion a l de Musicologia )- t amb é va qut'dur· totahncnl i llus limo am en t l nJn cada. A mfs, eal tenil· molt prc•sent<rue s í t•l sf'n ex.iJi va pt>sa ,. , an negativament e n .la nos tra vid a musical, ta mpoe nova tenit· -com e n altres <:asos- el conlrapi'•s d'bave•·- ·e <·onvertit en una V<' U prc tigiosa i autot·itzada qu<' lestimonié;; públicament en p t·o d'una Ca I altw ya soft'ent i maltractada , ja qut> la plena in corporació de Robert G<•rhanl al món musical britàni(~ (Ki n g's Collegt' d c Cambridge, BBC , etc.) va f<·•· que tota la seva importantíssim a producció d els anys fructüer s d c la seva madun·sa {interna cionalm ent situada al nivell de l'obt·a de Hindemith o d e Prokofi ev) s'an és desan·<' lanl p t·ogrcssivument de la cultm·a catalan a pròpiament dita i quedé ab sorbida pel mat·c bl'itànic o . com a màxim . tingués unes certes ressonàncies hisp àniques que, en part -i per nna lJarga sèrie de raons m.olt complexes-, ell matei x va propÍ('Íar. R esumint , l 'exili dc Gm·hard va dt'ixar un buit i n ·cparable al nos tt·c país i , m fs cnlJà de les fr ontc •·es, va genera t· una quasi t ot al ignorànci a sob n• la seva genu.'in a procedèn cia catala na. Quant al cas d e Pau C a sals -1·epeteixo : no solament el nom més r eprescn t a li u d el n o tre e xi Ii nm icai, ~inó, també, un dels rné emhlemàt:ic·s d e tot el nos tre exili en genera l-, a llò que sobretot ca l subratllat és que des d el sen exili 114 Ja tens aquf l'última moda d'Antomo Pozuelo. De Brteflng. .. Dejodhpu(. L'ú ltima mO<ho dt Lloyd's. I d'Arlanda. jo tens aquf ESPECIALISTES EN TU , PANO RAM A a Prada (canvian t d'Estat però no dc Nació , com tan sovint s ' ha puntuali tzat) va convet·ti r-se clavant del món sencer en el testimoni mfs resson ant -fins i tot en els moment s de més patètic silenci mus ical- de la nos tt·a manet·a de ser i de pensar, de la nos tra irrenunciabl e identitat nacional . La seva veu , el st'U gest, la seva a ctitud ... , van ser per a molta gent l' única veu, l' únic gest i l'única actitud que els parlava amb autol"itat i pt·estigi indiscuti bles i amb invencib le força comunic a6va de Catalun ya i l[U e els r·econla va amb p er su asi va ins is tèn ci a la seva dramàtic a lluita per sobreviure. Un a veu q ue abans de mar·xar cap a l'exili ja s'ha via aixeca t profètic ament quan en la seva darrera actuació pública a Barcelona (19 d ' octubre de 1938) va participa1· com a solista , al Liceu , en un conce1·t de la ja esmenta da Orquesta Naciona l a ben efici de l ' assis tèn cia infantil i en l'intcl.·med i del qual (el con cert er a r etransmès en directe a tot el món), va adreçar- sc amh to punyent als països d emocràti cs en sol·licitu d d ' aliments i medicam ents per als infants: .. . no cometeu el crim de dei.:u tr assassin ar la R epública Espanyola.. S i d e ixeu qLLe Hitle r triomfi, ·vosaltres m ell eixos sereu les vítimes properes de la seva follia. La guerra s 'es tendrèt a tot Europa , a tot el món. Apresseuv os a ajudar el nostre poble! I una veu que molts anys més tard (1971), i des dt> l' univet·sa l i privileg iat hrmicicl e de l ' ON U, va fer una angoixad a crida en pro de la pau i una contund ent afirmació de catalanit at, cüent: La pau ha estat sempre la meva 11u~jor preocup ació. ]a. en la meva infantesa v aig aprendre a estimar- la. La meva mare - una dona excepcio nal, genial-, quan jo encara era un noi ja em parlava de la pau ... A més, sóc català! Catalun )'a , amti, són unes províncies d'Espan ya , p erò Catalunya ha estat una de les nacions més grans del món... Catalun ya va tenir el primer parlame nt democràtic molt abans que Anglaterra , ifou a Catalun ya on hi hagué les primeres Nacions Unides quan en el segle Xl es v an celebrar a Tolu ges , a vrti Fran ça , unes reunions per a parlar de la Casals, més enllà deia seva mítica intervenció a l'ONU p cut, p erquè els cotalcws d 'aq11ell temps jo estaven contra la g1Lerra. Això era. Catalun ya ! .. . Tocnré ara nna m elodia I raclicion al catalana : El e· ant d els oceJls . . . Una melodia que B eetho ven i Bach, i tots els g rans , haw·ien admirat i estimat. I. a més, una melodia que neix de l 'ànima del mettpoble: CctiCrlunyu! Uns gests i un es actituds qu e van d es de la St"Va abnegad a , gt'n erosa i p e r sonaüss ima ajuda moral i mate1·ial (cartt"s, dint:rs, medicine s, gestions, visites .. ,) als exiliats catalan s als camps d e concentr ació ft·an cesos fin s al sacrifici de la sc v~t carr('ra com·t~•·­ tística internac ional en negar-se a tocat· als països qu e directa ment o indirecta havien ajudat el t·ègim franquis ta , que v~m des de fer venir al seu r efugi al s peu s del Canigó a gent que procede nt d e tots el continen ts voli l' li ve un ' l i poder -l o escoltar (des d e 1950 el F estival d e Pracia era l'única excepció a l seu silenci) fin s a Ja itin erant ambai x ada p er s onal arreu del món amb el seu ' ·Missatge dc Pau " encarna t en l' oratori amb text català ell:' J oan AJaveclra El Pessebre, i qtt<' van des de la cordial a ln·a çada amb la qual 1·ebia tots els t·esid ents a Catalunya que d esafiant els problemes que això els podia comport ar també acudien a Prada , fins a la seva incondic ional coJ.labo ració amb totes les iniciatives cultn rals i patriòtiq ues pot·tadcs a tenne pels catalans exiliats, tant a E uropa com a Amèrica . I ja per acabar - i com a darrer testimon i documen tal del paper tan r ep resentat iu i emblem àtic de Pau Casals-, t·e}H'Odu eixo c' ls textos d ' uns tclegram rs que ens explique n la història d ' una Pr<'sidència de la Genera litat. oferta i no acceptad a . Són e•ls Ldl'grruJH'H que l'estiu de 195 I· varen c•twia t·li els diputats tlt-l Parlalllc nt dc• Cutalun va t•etmits a l'Aillbai.:~adn Espany¿ la de ~1c-. ~ic, i lc·:- respostes de Pau Cas nls. De!l ck MèxiC' t>S vau cn\'iar imultàui ament do:~ tc•lpgr anws. U n. 1>1ignat p<'r tott•s els presc•nts a la l"C'tllliÓ: Creient int erpre tar volunlllt unànim e p o ble c atalà 11 s preg~t e m f eu l 'honor cl'o c-cPptcrr el cclrrec de Presiden t de la Genl>rulitat. L ' altr(', persona l ell' l' aleshon •s Conselle r pt'Íml'r de In Gt!nt••·alitat. Josep Tt•n adeUa s: C01~fiant vostre f ervor patriòtic em p ermeto en nom amistat i deures eérs Catalun y a pregarvos accepteu Presidèn cia Generalitat. En tm principi . Pau Casals va resp ondre dienl: Massa g reu fJ"tició p er poder donar resp osta categòri ccr STOP Profund ament emocion at demano a, tols un temps de rej7exió i recollimen t. 1 uns dies m és tard ju stificava Ja seva d efinitiva negativa am b els ar¡,•umf'n ts següents : Reflexió f eLct no puc ni dec acceptnr Presidèn cia General itat convenç ut de ser vir millor Cawlunya e11 circumst à ncies actuals c om la se rv e i.x o aro S TOP. Ag raint-vos cle cor alta di.stinció proposeu/a p er vós i diputat s de Parlam e nt cawlà. lam ento no poder complau re-us sentint profundam ent deure restor al morge cle tota represen tació política que fawlment di.sminni ria eficàcia ala de caràcter indepen dent i espiritua l que cal reser var a mú més que mai per quan sig ui horn. Com fs sabut , .Josep Tarraclt•llas va s1·r elegit Presid(•n t , i eonr també és sabut, Pau Ca:-.als va 8C I" absoluta ment fid el al t('xt d el fW U telegram a i , duran t m és de vint anys, va continu ar trdn tllant incansabll'ment i efi caçmen t al ser vei d e Catalun ya amb caràct~t t· indep e ndent i f'Spiritua l , fins a la seva mort ell973 . S'acaba va així un p erson al exili que en moltíss ims a sp ectes podríem t•onsidct·ar com un dels més si¡,'llificatiu s i r('prest>ntatius dc> l'exili eol·lectiu (malaura dament, tant irnpot·Lan t quantita tivamen t i qualitativa ) qut" v a lwvt> r d e s ofrir el nos tre poble. PANORAMA Witold Lutoslawski (1 913-1 994) per JOSEP CASANOVAS ' ha S 114 12 192 a n unciat r eccn tla mort dt>l gran compositor polonès. L'escola dc V u sòvia féu f• I sen esd at a l'acabament de ln da rT<•ru gnNTa mundial i es va m a n te ni r puixant com un focus cultural , cnyer - amb Hongriae n tre el co nj un t d c païso s d e l'àmbit sociali ta. Lutosl awski va néixt•r l' any 1913 a la capital, on va realitzat· estudis musicals . en general dC' fo rma privada i prop del Conservatori. Per b é q ue va fer alguns e tudi uni ver sitaris en la bn:mca de eiències. el trobem ja exerrint bàsicament com a p ian ista a pat·tia· dels any trenta. Aq•H·sta activitat es va perllongant fins entrada Ja cincruena dècada , desp rés de la guerra. en q uè va comença r a practicar habitualment la direcció orquestral i La p t·odu cdó pública de les seves pròpies obrrs. Aquestes assoliren ràpidament una marcada popularitat Rn·eu. L'èxit p et·sonal del compositor sorgí de la conjunció d ' una evident vàlua personal amb la proclamació d ' un mi atge ensems itmovador i ¡Jre er vador de moltes essències tr·adicionals. Podria di r-se q ue es tractà del model més ca racter·íslic del compositor delínia trad icional-evolutiva amb un gran !lentit de la r esponsabilitat genen:1cional i d ' ajornament d el llenguatge musical. Dit d ' una altea man era, es tr actaria de l' artista eclèctic en gran es til j amb un coeficient d e progressivitat eemarca ule . És a dir , el tipus de cr·eador qu e té el pr ivilegi de ser acceptat amh facilitat p er la socit!lat con temporània , que aviat in tuirà la seva honestedat. Professat·à cà tedres de composició a Alem anya, Eseanclin àvia i als nwn t Artista eclèctic i de progressivitat remarcable Estats Units . és à mpliam e nt guardonat amb els més acred itats premis internacionals i arriba a ser nomenat ~mb alts cà rrecs a la Societat lnter-nacim1al de ]a Música Contemporàn ia. S'inicia ofieialment en la composició el l938 amb la prod ucc ió d'una obra p rimigènia , lt'~ Va riacions simfò nique s, que t·omanclran ja p er' scmpr·e c·om una r efer èn cia obligada i plenament vàlida. El mateix c's pol dir de les divulgades V a.riacions sobre un tema de Paganini, per a dos pianos . El catàleg es veu clam ment interrompu t p er la gu err·a, mentr·e que el l94·5 es 1·eprèn amb inten sitat. Aviat com ençaran a sorgir les gran s p roduccions, com el Concert per a orquestra, els Preludis de dansa i , sob r·ctot, la Mú.sica funeral , p er a orquestra de cordes (1958). La dècada dels seixanta mostrar à <'ls ]ocs venecians, els Tres poemes d 'H enry J!Jichaux , la Segona Simfonia. el Llibre per a orquestra i el famós Concert per a violoncel, qne va dedicar a Rostropòvitx. M és re cen tm e nt e l s Preludis i fuga, per a tretze instruments de cordes, o el Concert per a piano, dedicat al concertista Kristian Zimmerman. I encara una Tercera Simfonia i un Doble concert. Al mar ge de les a n ter iot·s, és ben interessan t la seva producció p er a veu en què mostt·a la seva preferèn cia p els textos hancesos, com tamb é algu n a producció de cambra, com l' important Quartet de 1965. A partir d'una etapa molt p rimeren ca de atonalisme que es podria esmentar com la típica estètica ·' d 'entr·eguerres", els anys cinquanta veuran ] ·es ela t de la gran obra de Lutosl awski. Potser en el fons no ha estat més que un notable eclèctic. tal com apuntàvem ja, p erò en r ealitat era u n p r ogressista molt anelat en un sentit d e la contintütat tècnica. Es confessa vinculat ja a la aton alitat plmtual dels dotze sons; en ca o vi, r ebutja sistemàticamentla sintaxi sedal perquè creu que condueix a una exclusiva organitzaf'ió de cont rapunt. Ell necessita l'harmonia , l'acord que li fo rn ei.x el s o complex , in tegr a l , conlroJat p el compositor . Del so aban s que tota altra cosa, en es- PANORAMA l 1 s t 9. e a s a .- :- s a J' n o n l- o ¡- peciaJ abans de les simples " notes". Inventa, clones, rars acords de dotze sons, màgics i sensuals. Mai no r enunciarà tampoc a la melodia, fet que el pr·eocupar·à Uargament per tal dc fer-lo compatible am]l aquC'Ila pr·ogressivitat. P er r·aons de patt·iotismc fàcilment compt·ensibles i per un sentiment d 'opor·tunitat històrica, la seva música se servirà , per tant, de molts elements populars, malgrat qu e en la major·ia d els casos n o pr·etengui fer r·e que tingui relació amb una estètica ni r emotamen t nacionalista. Altrament es comprèn que es trobin en el seu catàleg importants r ealitzacions del camp de la lírica . No ohstant això r·eeoneix, amb una manifestació d ' honestedat digna cle ressaltat· com a exem(Jle, que ell mateix no té resolta la qiiestió de l'òpet·a, per bé que sí tenia evidentment superada la problemàtica lírica . Però potser si existeix una estètica pl'ivativa del compositor, aquesta es r elacionarà especia lment amb l'aspecte dc la forma. (Remetem el lector, sobr·e aqut'st i altr·es pm1ts, a la l(wida entrevista que li féu Cannf' MartÍnC'z , publicada en aquesta R evis ta -mim , 71, se tembt·e cle 1990. pàgs . 35 (399) i ss .) La forma i les estrnctuxes exigeixen una lectura absolutament innova do r·a. ovint emprat·à un esquema aparentment simple, bipartit, a mb un moviment intt·ocluctor·i i un únic de desenvolupament. Vegeu el Quartet o la Segona imfonia, que es basteixen amll u na pa r·t que s'esmerça únicament en la creació d'una mena d 'expectativa fins a proclamar Lu·gentment la necessitat del gran tt·eball dialèctic. Finalment farem esment d'un aspecte gairebé essencial en Lu:. toslawski, el cle ln utilització dels sectors aleatoris. La seva alcatorietat podria ser, anomenada com "controlada " . Es a dir, es tracta d 'enriquir la música amb els va- lor·s rítmics que es creen amb la superposició de cüstintes l'arts, absolu tament previstes, sense el menor· grau de llibertat o impr ovisació, llevat de ]a q ue deriva de la interpt·eta ció. N'hi ha prou amb el mínim decalatge que això crea, per cr ear la sensació inconfusible d el mòbil, sen se renunciar a una estricta previsió del fet h armònic. És . doncs, en acruest a. pec te també, un aliatge perfecte en t t·e tradició i progressisme, un a i vital eclecticisme. Estructura i sonoritat dels instrumco I :-..~,._, ~ ~ ·. ~ ~ :¡¡~~ 8 ¡¡ ~ a. ~~~Dl l~~ ~ DINSIC distribucions Santa Anna, 10 E 3a- Tel 318 06 05 08002 Barcelona - Fax 412 05 01 PANORAMA MIKROKOSMOS L'exemple de liba l'escaiença del centenari de Carles Riba m'ho abocat o uno relecturo de port de lo seva obro, ton il-lusionodoment treballada en els anys universitaris. Novament, un s'ho adelitat en les diamantines Estances, en lo passió continguda de les Elegies de Bierville, en lo humanitat de l'Esbós de tres oratoris, en lo tenso versió de L'Odissea, i en uno selecció dels Escolis, Els Mar- 114 14 194 ges i Per comprendre. Un cop més, he admirat la profusió dels interessos culturals de qui esdevingué símbol literari i civic en uno hora esquerpa; de qui féu del rigor i de lo sinceritat bandera contra el co· foisme o lo claudicació servil. D'aquells interessos culturals, lo música no n'era absent, tant per afecció pròpia com per l'aura dimanant de l'esposa, Clementina Arderiu, ton sensible poetessa com destra intèrpret ol piano. I és altament reveladora, en aquest sentit, lo relació de lo discoteca de l'escriptor (reportada en lo bio· grafia extraordinària de Jaume Medino), en lo qual lo varietat de gèneres i estils en denoto l'amplitud estètica. lo relecturo ol-ludida al començoment, m'ho fet retrobar uns mots lluminosos de Riba sobre Bach, amb la saviesa de l'humanista i lo sensibilitat del poeto. I un, de cop, s'ho sentit sotraguejat pel contrast amb tantes banalitats com ho de suportar (dels qui, amb desfici incontinent, se senten autoritzats o parlar doctorejant). Inevitablement, també, un es pregunta si -a semblança de Riba- avui hi ha intel-lectuols en condicions de parlar de música. I en dir parlar de música no em refereixo pas o la translació (més o menys erudita, més o menys historicista) de dades biogràfiques o estètiques, embolcallada amb un llenguatge críptic, sinó en l'exposició madura (doncs, clara i endreçada) de qui, encara que no sigui músic, ha convertit allò de què parlo en solatge del seu patrimoni cultural. I, o aquella pregunto, se n'hi afegeixen d'altres. Com aro: lo interdisciplinarietat i l'extensió cultural, característica dels nostres dies, ¿té uno correlació en un aprofundiment generalitzat que superi la immediatesa?; els intel-lectuols dels nostres dies, ¿podrien parlar de Bach com ho feia Carles Riba? Només pregunto... Pere Artís Cicle de Música Religiosa i Festival de Torroella E 1 pns!.at 26 dl' mHr·<; romcnçà dins el marc dt'l Festi,al lnternational de Música d<' Ton·ot'IJa dc Montgrí el nou Ci<'l<' d<' i\hísi(·a f{C'figiosa que Jo, entut&\Ju&icalq dc Tor·roella de Montgrí organitza per· primera ,-egada. i amh 'oluntat dc CODlÍnlÜ.lat. Qualr-t' RÓn t'IS COI'ICI'r·t~ qu" rl con for-nrt>n: el clt>l dia 26 rl<· març amb el cor dc cant gregorià Cantori Gregcu·iani; el del dia l d 'abril amb The Scholars i Thc St·holar·s Baroqtte Err!lrm_ble (amh la PasliiÓ segons sant Joan dc Bach); el diu 2 crahril amb el Cot· del Patr·iurcat d1· Moscou; i, fimdml'nt, el 3 d 'abril ILmh l'Or·cp:restr·a dt' Camlwa de L ituània i el Cor rlr Camhra eh- Moscou. Tots els concN·ts són nI" cs~léRia de la pohlació. Aquest ricle és previst qut> l'b 1'<'8litzi cada any per-lrs dates fie SNrnana Santa en coonlinació, r·c pec te de les actuacions dels tlifcn•nl!:. grups, amb els festivals df' músic·a r·cligiosa dc P erpinyà i Conra. n· a1tra banda. el Festb·nl In temaciona] de ~Iúsica de Tot·rodla de )lont.grí. enguanr en la S<'Va Ua. cdició. comptarà amb la pr·e¡¡f.ncia dc• La Capella Reial de Catalml) a. el tenor· Jaume Aragall ( per 4unrt an) corrl:>ecurin). l'Orquestra dc Cambra Franz Liszt. I"Or·quesh·a dc Cambnt dc Praga. el Cor i Or·questr-a rlt> la Capella de Sant P eter sbw·g. el grup .Mú:;ica Antiga de Praga. el Sernimlr·io :Musicale. I Solisti Italiani . i rOr·f<'Ó Català amb l' Or-cruestra de Camhra Gonçal Comcllas. cntr·e d 'altres. El Ft>stival d"Estiu, delS de juliol al 26 agost. tindrà en el seu segon dia J" actuaciÓ dels cantants guat·donats al nou ct·eat Concurs Internacional de Cant J aume Aragall. També, i per ;,egon any. rOCB posarà música al rinem a mut a la plaça del poble. E nguany es tracta de la pel·linLia rlc 1924 El lladre de Bagdad, nmsicacla pet· Cad Davis, que dü-igir·à l' OCB en aquesta edició. Tamhé, paralel·lament al Fm;tival, es desenvoluparan. com sempre, t>ls Cmsos Internacionals de Música, enguany amh la novetat dc l'at·pa, cm·s impartit per "i\Jarisa Roblc•s . La Fundació Caixa de Catalunya, colluboradora habitual de les aclÏ\'Üats mu~ica1s de JJ}DI dc Tonoclla dc Montgrí, atorga una sèrit' de beques pet· assistir als cursos. També la Lni' '('l·¡;itat Intet·nacional Menéndez y P elayo col-labora enguany amb el:. Cm·sos. Si hom desitja obtenir més informació !'obre totes aqueslf's artivitats. pot contactar amb: J oventtlls Musicals de Torroella de Montgrí. Apar·tat de correus 70. 1725ï Torroella de :Montgrí. Tel.: (972) ï6 06 05. Fax: (972) ï6 06 48. • XITI Curs Internacional Veredicte d el Premi er d e Llançà D el 6 al 16 de juliol tindrà lloc a llançà la 13a. edició del Curs In· ternacional de Música. Dirigit pel violinista i director d'orquestra empordo· nès Gonçal Comelles, el Curs abasta les especialitats de violí, viola, violoncel! flauta, piano i música de cambra. E quadre de professors és integrat per noms ton importants, ultro l'esmentat Comelles, com el viola alemany Nor· bert Blume (primer viola de la london Philharmontc Orchestra), el flautista Claudi Arimany (un dels principals so· listes d'o'luest mstrument de l'Estat es· ponyol), el violoncel-lista menorquí Ro· mon Coll (destacat solista i catèdràtic del Conservatori Superior Municipal del liceu de Barcelona), i el violoncellisto Marçal Cervera {destacat concertista també, catedràtic de la Stooliche Hoschschule fur Müsikde Freiburg i director de violoncel dels Cursos Interna· cionals de Compostel-lo). l'organització del Curs és a cura de l'Ajuntament de Llançà amb la col· laboració del Departament de Cultura de la Generalitat i de la Diputació de Girona. Les classes són en sessió mati· noi per a instrument i de tarda per o mú· sico de cambra. I a lo fi del curs s'ofereix un concert a cura dels alumnes participants i un altre interpretat pels professors. • Ciutat d ' Alcoi "V l VIII Premi de Composició ~ Ciutnl cl'Alcoiperu.Música de Ca mbra 1993 fon guanyat ¡1er César Camarero amb l'obra Klan gfar·heu-Phouie, que serà estrenada al X Festival Intenwcionol de Música Co ntemp orània d'Alcoi -i retronsmesa en directe per Ràdio Nacional d'Espanya, R2- nquest setembre pel grup de cambra alemany Confomlation, dirigit per Tlwmas Miiller. FomULren el jurat el musicòleg Emilio Casares, els compositors Antón GarCÍ<I Abril i Tonuís Marco , i els compositors i directors d 'orquestra Livin Danceonu. i Cristóbal Holfft er. • L'Estudi Musical Mestre Coll, adscrit al Conservatori d el Liceu L a J unta Oir·ectiva del Conscr· vatod Super·ior de Mtrska drl Liceu acordà el oovember passat aprovar la sol·licirud p er la qnal J'Estudj Musica1 Mestre CoU passa a ser· ronsid erat una "escola vinculada" a l'esmentat conser·vatori harcrloni. • ... PANORAMA Carta al Director .p l- Liteu. La importà ncia de les masses t'hlahl!'¡, . La profe¡,sionalital artís tica . Sembla impo~siblt·, pet·ò la realitat, llegida . trlevi¡,ada i e¡,coltaòa en els mitjan s d c co muni cac i ó, en s h o confir·ma p e r· mitj à de n o ticies i debats sofi& ti c~rdís im;, UI'S del malrix dia 3 1 dc gt•ue r·: gain·hé no es considenr ni es valora el t·oulingcot ar·tís tic del noRII'P u •utJ·t•! Sf'mbla cour si el Cor·, l'Ontlrestra , la tnunoia , els cli'rl rics. el pet·sonal de sala , rtc:. no Pn fossiu pt·otagotüstcs, d' uqutslu lntg~d ia. A veurP, l'al saher· qu<' uproximadumcntunes quatt·c-centes p et·sooes tt·cball<· n diàl'iamr nt en un teatre d ' aqut·slcs dimensions. i cosa moll estran ya (i cas gair·e bé únic al nos tt·c país) es guan yen la vida en el camp utís tic (ral cule u - dpidamrnt- . quants cor s (li'Ofl'ssiona ls d ·òp era existeixe n a Catalunya , i a la ¡·esta dc l'Estat, j qut! no ~o iguin d'òpcr·a?). A pa rtir d ' uqui calculeu l'esfor·ç que ha s uposutla co n ~ olidació d"una rl- s. al 13 ts al ~r al l- le la B l- e, :t, 3, ,a I- ts lc ~s iy l és massa estable exp erinwntada i ¡·apacitada p er dm· a terme un rcpt• r·tori operístic que. desengan) cm-n o~ . no podem dm· a tct·mr ui cot·:,. ni or·qtl{''-tres amateut·s. El Cori I'Orquestr·a, <¡tll' fïn¡, al :H de gener s· esta ve n reeiclanl amb noves conlntt·tacions i a1guues jubilacion s molt n ccessàr·it' h. l>Íln for·macions que no s'impt·ovi¡wn tJUUn ¡•¡.; cons trueLx un teatr·e nou. En dt']Wnen moltes famí)j cs, per· suhsislit·, i en depèn la societat amh un inLI·r·è~ cuJtm·al raonable. Aquests dies ben poc se n ' ha put·lat, del bé cultm·al qne <'OtllPnia Pllratre del Liceu i que pel: un miraclt• ni tan sols s'ha socarrimat. Es par·la d'una ruWJet·a inmwrliata p<•nl mussa efimet·a d ·actuacions cone n : tes pe r· poder acabat· la lempor·ada. pl'r·ò lc~ institucions i els representant:. polítics i musicals oo han par·lal <"lar·am ent i públicam!'n t d ' allò més important: mantenir· r ún ie in lr'llllll'nt que p ot fer· r·essuscita r el no!>Lr·e e Limat teatre, o sigui a s~t·gurat· la <"O n li- nuït at d r IE', mass<'s estables <(UI' el nodr·i¡•n i t¡uc ara p er· ara són lc;, írniqu c~ I(Ut' poden tornar a Ja 'ida r t'J>(H'Ci arlc d" òper·a professionu1. L'e,peetaclt> dc l'òp<'ra nect>s!-ila lt>~ m a:.~t·s pet· re presentur eljJoblr : el;. herois i/o )ps d ctituPs r epresentants en les wus Roli¡¡te:~ no poden triomfar Sl'liSP r ajut del poble. Per sort! Ara , doncs. és irupot·Lanl no lor·nar·-bl' u c•q•tivor at· com passa sovint t·n lr¡; b'llf'rt·es sa::,'llants i també e n I!'H hnhlllt•s polítir¡ues que ens ha tocat ''iut·c l'n aques ts dur-ret·s unys : no d('ixt•m que el poble mori i querli en l' ublil i qtw el polític o el solis ta s r11'li r tmslantm!'nl a la foto. LI'!' ins titucions han <lc prendre una d ('cisió ferma p~r al manle uiIIU'nt dl' ll's nu1sses estables per tul de ¡H·cscr vm· un hé cultural dc :,'l·an valor·. Mt•ntrestant, s "ha d e rccoos tnaüclnou tcatt·c per· r·ctonHtr a una n ormalitat cultural nece ·sàt;a. Martí Metge (Bat·celona) "I- ts ·í. l '- 2) ió le é- ral :a sal re rt- !i- >tr -e rt- sal rel al al a a- T- Del seu affnt. S•·· FJ.•anz-Paul Becket• Nou principal dil·eetoa· inviCat de I"'OCII Estimat autie: ... ' capçalament autuvi pt!l'fllet.i que nlanifcstit¡ueper anü l' enD d ' aquesta cal'ta -l"'esLimal amic' '- Lé una plt>na düncnsió d'autenticitat, més enllà deltòpir formulari i funcional de l'expressió. Ja fa força anys que E' ns c·nnrixPm i tinc el goig de cohsidenu·- me t·calmcnt arrúc seu, pet·què m' ha donat mostres pron clat·cs d'un cApt eniment afectiu que em satisfà molt i ffU<' . no ral dir-ho, agraeixo sincerament. No pn•tt>n<" parlat· rn un pla tan pet·sonaldebades. Perquè, en definitiva, amb aquestes paraules nill mos trar als meus lcctot·s que ''os tè té una pr·oclivitat molt acusada per a la dimensió afectiva. O una sensibili~at esprciaJ pr r abandonar-se a aquest context. E stn· com ençut que. pet· damunt de Ja consideració es trictament pr·ofl·~sional dc la seYa tasca, vostè busca per· mitjà d'rlla establir uns lligams afectius específirs. MaJb'Tal <ruc una certa brusquedat externa pugui fer apart: ntat·Lot ri contt·ari. I penso que això té força ~ve ure arn? el fet que ara torni a assumirresponsabibtals csprctfïqucs amb 1' 0Cl3. Amb aquesta formació amb Ja qual ha Ps tul vil1cnlat com a titular durant e ior anys i ~mh la qual ura t'R vincula pet· a un nou quinquenm t·om a pi'Ïmt>r pl'incipal director invitat de la seva his tòl'ia. Tot això dcspt'és d'haver-ru tinrrutja re0 lacions fm·ça nnyR aban.!l. Cr·t•t: Y,Ut' at·a !natt~Lx per a vo!ltè I'OCB és força més que un lrL pru(essionaJ. Dcrivadament, també crec que lhrcclona no ús ni molt menys una ciutat més dc les moltt•s a Ics ffua]q ha c•ondn:it la seva dilatada i no gens s<>rll'utul'iu trajf'ctòria professional. Al matt"i.x temps, c:ls elogis t·on' cnçuts q ur ha fet dcl Palau com a amlitort l'lll fan rrrur·e que comporten també al!!lUJa cosa de mctasinlonia que afecta l'àrea de la sensfuili- 1aL íutima. Per· si cncar·a podien quedar dubtes, vostè mateix <1 l'a{' lc• dr presentació del nomenamt'ntt·s nlt'ntat nba ns, l'es timació que li mereix el públic barc<·loní tol pondcnml que cada setmana omple Lt·es vegudc~; el Palau en els concerts que ofereix l'OCB. t•n conlnrsl amh la lendència que es palrsa a t'l'E' U a r uhanrló dt>l concertis me en directe. I encat·a vu anur més enllà. \a ruo:.trm·-sp ÏneqtJí,·ocament satisfet pe r·c[lll- pn~>!>cjanl pds carrer·s d e la ciutat. hi ha qui el ret·onch. i se li adr·pça pet· anunciar-li que es vem·an al roncrt·t ciri rli \'enclt·es. d el clissabte o del diumengt•. AfrgE'Í.'\0. ja Lïnalmcut. que em cons ta que també una part molt impot·tant de la plantilla de l'ot·c¡uestra "'f.s .. al !.l'U cos tal. ~o <"al clir t·om em satil'fà aques t aplec de cons tatacions tan f<rlugucr·ef' . I ho faig pensant sobr<'tol en termes mw.i r ols. P<'rquè crec a1nb tota la convicció que lot ahò juga u favor de la música. Dos anys vist'uts l'U mig dt• rrispaeion~ r~terililzadorPs ens han fet adonar·. 11 lots, i amb mt'>s claredat que mai no haguéssim pogut imaginat , que el clima d'en lesa, de cornnni{'aci6 i. l'I! rlefiniliva , cl'afel'tivitat, constitueix un factor d'a lla r endihilita Lt•n termes -hi insistei.xoes tr·ictamt•nt musicals . Desitjo que aquest clima es potl.'tH·iï Clli'Ar·a m és, <¡ue l' arribada del nou titular· -ura UJeuys uq;ent que mai- no ho prrtot·bi oi fJOI' ni molt i t¡ue uqurstu nova pt'<'Sència seva torni a donar c~s fruit>~ ariÍ!.LiC':. lun .. uLs tanls que va fomjr·l' aotenol'. va manift•stur-, OPI sru uffm. Jawne Comellas e PANORAMA I Congré s de Música a Catalu nya (10, 11 i 12defebrerde 1994) perRRMC a cel ebració del r Con grés de Mús ira a Cat alunya, a la seu cent r al de la Uni versitat dc 13a rceJon a, convocat i orga nitzat pel Consell Català de la Música , ha r e p r esenta t una imm<'r s ió exhaus tiva en tots els asp ect<'s de la n ostr·a realita t i probl<'màtica musical, una presa de contacte. fins i tot prolixa en algu ns aspectes, cosa q ue er a segm·amen t inevitabl e, a t esa l a multip licítat d 'aspectes del fe t mus ical que foren objecte de l'atenció del Congt·és. E n efecte, cal r emarcar que. només durant tres die , es ' an exposar tt·enta-quatr e p onèn cies. emma r c ade s en el s apartats d ' Ensenyament, El mercat i difusi ó musi cals i La relació entre música i societat , alg1mes d 'elles p resentades col·lectívamen t, cosa que sun1a la in terven ció d e noranta ponen ts, amb t·eprCS('ntativitat institucional, pública o p rivada, o legitimats per la rellevància de les seves activitat pr·ofessionals o vocacionals relarionades amb l a música a diver sos nivells, artístics, cicntifics o d e ges tió. P ar al· lelam cnt, tamb é h em de fer cons tar la xifnt de seixanta cinc com tuúcacions, pro,·a de l'interès que va de p ertar el Congrés, també avalat pel nomb r e -important en tt'rmes relatius- de congressis tes, cinc-cen ts vint-i-cinc. P er tot això , es pot comprendre la dificultat de sin tetitzar el continb•ut d'un temari tan plural o de seleccionar les obset·vacions més inte1·essants qu e va n sorgir de les discussions cotT<·sponents, en espera de la publicat'ió de la documentació adient. En termes gener als . h om pot in tu ir una o pe- L 114 Acte inaugural del Congrés. D'esquerra adreta: J.M. Busque ts, Joan M. Pui als, Joan Gultart, M.A. Cuevas, i Cèsar Calm e ll FOTO a C~ aoCA rativita t m~s efectiva en aquells tel'l'en ys . com el d e l 'en senyament mus ical al:; seus diversos n ivells. q ue d epenen més puntualment d ' un marc legal concret i que pre entt>n una problemàtica mé acotada pt>r part dels professionals crue en la seva activitat diària hi són implicats. A nivell informatiu , han de ser benvingud es les puntualitzacions pertinents sob t·e la nor mativa jurídica que emmarca l'activitat professional o la incc-ntivació de l es manifestacions mu icals p er mitjà a·activitats de mecenatge o a· esponsorització : de la mateixa manera que també ho són les exposicions. pet· p art d 'alguns dels seu s r esponsable-s, de les linies genèeiques i puntuals en les quals es basen les polítiques musicals d e l es institucions oficials, una mat èria s obr e la qual , para doxalment, haut·ien dïnfluír. en teoria. les conclusions que se segueixin dels tt·eballs del Congrés . I , finalment, hem de des tacar encara , sense \'Oicr ser exhaustius, la r<•tlcxió sobre l es dificultats rea ls d ' in tt>gració del s in strumentis tes graduats als nostr es con serva tori a un tt·eball professiona l ('!>table en conjunts orquestt·a ls (u n tema particula rment candent que cal valorar en un doble vessant p ed agògic i conjun tural, p er a la solu ció del qual és urgent l'injci d ' accions imm('diate ) i l'estudi de les manc-anccí' del nos tre mer cat musical pe r· donar ·ortida a les múltiples oft't'tt'S individuals i col-lectives djgn es de tt·obar-hí un lloc. E ls escrits previs de convo<'alòria del Congt·és h an posa t un acct>nt particular en la idea dc la "plena normalització de .l' arLivital mus ical", èmfasi que pressuposa que encara som lluny d·assolir-la. La radiogr afia de l 'ac ti vitat musical a Catalunya que el Co ngr és s' ha proposat d'establir c' n una r eflexió col·lectiva (reitet·em el desig i la n ecessitat de vcure'n publicats els tr eballs, docu men ts i conclusions), hauria dc S(' l' ohjeele d'una lectura in tel· ligc nt p er par·t dels estaments institucionals que més poden influjr per iniciar u n camí de solucion& als p roblemes plantejats . Només així el I Congrés de Música a Cata lunya haurà con tri_buït , dc fet, a " la definició de l es lín ies fo n a~ mentals que hauran de p resid ir una acció política instituc·ionaJ q ue sigui eficaç qualítatívamenl i quantitativament en relació amb aquesta matèria' ·. com t>ra el sen p ropòsit. Cal esp erar-ho! ..... PANORAMA I Congrés de Música de Catalunya Àmbit d'Ensenyament p e r M. ÀNGELS GABARRÓ L ] s s s l li o o o s r .s a' l- a _r 11 i b u a participació en l'Àmbit d'Ensenya men t fou crescud a en nombre i constaJl t en I ' assistència. S'hi presen taren nou ponències i trenta comunicacions (encarregades i ll iur es), totes les quals su scitaren un interès n otable i la intervenció en els debats de nombrosos congressistes. Impossible com és d e reswnir la totalitat d e po n~ncies i comunicacions (els autors de les quals ometem a benefici d e la brevetat). cal deixar constància. si més no. de llur vat·ietattemàtica. des d' ex1)el'iències específiques fins a exposicions més globals. El pltnl m¿;s df'stacat per tots els ponents i comunicants se centrà en la qualitat, objectiva i subjectiva, dels ensenyaments mu sica ls en tols els à m bits (Escola P rimària i Sc:cunclària, Escoles de Música , Conservatori i Univet·sita t). No es presentaren metodologies noves, però qu edà meridianament •·eflectil <·1 desig general de millorar la situació actual. Es féu patent ]a problemàtica d ' un bon ensenyamen t, de de la formació dels futurs pedagogs musicals. fin s a les condicions ambientals en què ca l dria impartir-lo, tot passant pet· la multiplicitat d ·a p ec tes inclosos en tt·c aquests dos plmts. La necessitat de la possessió d ' una fo t·mació h umanística per part dels csturliants dels Conservatoris i, en defi ni tiva , d'u n gruix cullm·ttl més dens, es fé u palesa en no pas poques de les exposicion s prnsentades. D'unu fo n na semblan t, s'insistí en l a preocupació pet· la sòlida formació musical dels mestres, principalmen t l 'a d re~ ada als esp ecialistes cie miÍsiea. Tam])é es posà sobre Iu tau la la dificultat d ' accedir a I' I'Jlscnyament musical dels pobles i coma •·ques qu e són p ri vats, o es tan disgeo g t· à fic· u m en t , tanciat s d'Escoles de MC1sica, i Ics c·onst'qüències que se'n deriv<·n. Al tres probl emes can d ents debatu ts fore n el finançament dc l' en senyament mu sical ( punt crucial!) i la cliversitat de titulacions dels diversos plans encar·a vigents. Aquests dos pnnts for!'n emmarcats en les disposicions d e la LOGSE, la qual ha possi bilitat que la música sigui una matèria r eglada. Semblantment, es féu incid(•ncía en la compatibilitat dels horaris escolars amb els que •·cclama la dedicació musiral, cond ició inexcusable p er potenciar les aptituds dels deixebles ; i també l'adequada estru ctut·ació de les p roves de valoració. La inquietud v er l'efiràr.ia i d rendin1ent docents su sri tà un ampli debat quant a l'etrujparació o divergència dels mod1•ls cmprats als diferents ensenya mc•nts a casa nostra i a altres països. I fou feta una menció drstaC'ada del model organitza tiu de Ja Unió Europea d"Escoles d e Música. tot comparant-lo amb el procés actualment en cun, d els Convervatol'is Superiors quant a canvi de la pedagogia de l'ensenyamen t musical. En stm1a , els debats d 'atLLH'Sts tres elies posar·en ben dl' manifest la inq1-rietucl i l'intcrèii cx'istt>nts (des de centres i instituc:ions lH'Ív ades que han treba Uat i t reballen a conscíènC'.ia , mol tes Vt'gades suplint ]a iniciativa púhliC'n , fin s a institucions oficials) pr•· assolir una renovació i un pt·ogrés en la p r·àctica de la pedagogia musical. Universitat de les Dles Balears Institut dc Ciència de l'Educació Aula de Música DATES del 20 al 29 de juliol E SPECIALITATS Cant i Direcció Coral pROFESSORAT Cant J. Borràs, S. Corbacho, M. Pueyo, E. Sal banyà. Direcció Coral G. Saltés, M. Cabero, J. Company, J.A. Sainz INFORMACIÓ Institut de Ciències de l'Educació (de dilluns a divendres de les 1O a les 13,30 h.). Edifici Sa Riera. el. de Miquel dels Sants Oliver, 2. 07071 Palma Tel. 17 30 14/17 24 06 Telefax: 17 24 01 INSCRIPCIONS Abans del 30 de juny a l'Institut de Ciències de l'Educació. PATROCINADORS Caixa de Balears «Sa Nostra>>/Direcció General de Joventut del Govern Balear/ Conselleria de Cultura, Educació i Esports del Govern Balear. PANORAMA I Congrés de Música de Catalunya Música i societat perLL. M . l f<·t t• lt•n~t•n tal, obvi i i•wlu dih lt- dr l'f'streta im plicació ticI fet music· al c•n l'c·n trama t social que 1\·nvol ta justi l'ica BfJ U CS I terrer upa rtnt , pc•r mitj à de.l qu al es ca n alitzà 1111 ¡;rup tlc po.nències, dt~ vegudc•H , tamhc\ amb connotacions p ua·a l·lt•Lt's , a llem~s a L'àmb it estri c·tuanc•nl sòcio-rnusical. E n el mu r c teòric més dil'cctanwn t immt•rs en el tema sociològic , Xosr Aviiioa proposà una uova man(•ra d 'rnca r at· l'estudi del fenomen musica l a Cata lu n ya . dcl'ivada dc l'anàlisi dels compon ents ins titueionals, incJi,-iduals i ideològics amb incidència sobre la nostna a('tivila t musiraL d els contingu ts i mitja ns de Lt·ansmi'lsió de les sevl's propo11 tc>s i dels gr ups socia ls a q uè van destinades . Una i ntl~rp retaci ó de Ja incidèneia de Ja míasica de consum en la vid a quo tidiana , des d'una perspectiva sociològica, comunicacional i cconomicista , i del fet de Ja i1mnersi6 musical genet·a]itzad n en què vivim fo ren objecte dc les apor tacions de Mingus B . Foruwntor i d ' Ignasi Riera, amb la peeu li ul'Ïtal que fo ren fetes eles d ' un a pc>r¡.,pertiva a liena al món de l'anomena da música clàssica, en el ptimer cas, i dc d ·una posició in d epe n d en t d'observador cultu r aJ, en el segon. J a um<• Arn e lla r econ ver tí el Lema a l'àmbit de la música tradicion al , u o pa ~> entesa de manet·a arqueològica, sinó en la se,·a dimensió lúdi ca i fun cional , qu e de m a n a la tnlll s mi ss ió d ' un Uegal a ntiC" en un llt>nguatge modern ; i traçà un b r'eu itinerari de l'evol ució dt> la p r àctica de la música tradiciona l a casa nostra, tlcs dt' lï uals dels a nys seixan ta fins a l' a<:tualitat. Al costat d 'aq uestes p ropostes, calia considet'tll' altt·es Corrues de composició de llinatg•· p opula r q ue troben més di ficultats pet· sobreviure, en tw món q ue ha ca nviat radicalmtmt, u manca d ' un relleu na- E 114 tural i generarionaJ, ens n•ferim al món de la sardana i de la m(•sica per a cobla en genera l, d el qual s"ocupà Joan- Lluís Moa·al<·da, d es d ' una exper·ii-nr ia !lit'rrla sobre el tema, com a pa a·t ck Ics seves múltiples activitats p rofessionals i d e la seva formació musical exhaustiva. Totes aquestes aportacions foren compl eme n tad es n i ni ve ll científic corresponc•n t en leii ponències sobre I' etnom usicologia, de Josep Ct·ivillé i de Josep Ma t·tí. El primer incidí en els múltiples camps d ' acció i la cllwrsitat de plantejaments que ens vrocur en els mate •·ials sonors pJ"O(' Cdents de la LTaclició oral i flo u un balanç cl'albrunes accions ell' l'etnomusicologia a Ca talunya, en l"àtnbitde l'ensenyanwnt , l'ar xivística i la recerca, posll'l'Ïors al Congrés d e CuJtura Catalana dd l97í. El segon posà I' ac<·cn t en els corrents men ys tt·adicionals de l'etnomusicologia actual i en el seu caràcter in tenlisciplinal'i , particularmen t lliga t a dades antropològiques . Si , d es d e J'e tnomusi1·ologia , hom reclamava una entesa neeessària entr e eonserva tol"i s, un iversitats i centr·es d 'arx ivística i documentació, al seu toa·n , diversos investigadors i espec·ia lis tes (Daniel Codina, .f oana Crespi, Romà Escalas i Josep M. Gregor i) van presentar twa t·elaeió del patt·imoni dels fons històrics musicals de Cataltmya, tot especificant la seva accessibilitat, proposa n t cri teris de coneixement, cata logació , conservació i eonsulla i precisa11t alglUles maneaJ1ces estructur al s inh erents als mitjans actuals de la seva gestió. Les arr els histò riques populat·s del cant coral a Catahw ya, la seva dimensió col·lectiva i vocacional, la funció ed ucativa i els eviden ts lligams amb la música culta avalen la inclusió d ' aq uest tema en el capítol d e música i societat. La i ntet·ven ció d ' Oriol Mat·torell. amb el títol ja d e per si molt iJ ·lustratiu d'· ·Ètica i estètica del cant coral· ', fou una exposició dels principis musicals i pedagògics i d els valors humans en què el mateix ponent fo namentà Ja seva tan notable activitat en aq uest camp. Tot seguit, la disertació de Jordi Llovet se ceo y1a un (liseu rs eminentment cnltLu·alista per arrib a r a Ulla visió Ïllltt.t-relacionada de les arts, la societat i la cultuTa en el sentit més ampli del terme, malgrat el caràcter específic i abs tracte d el llengu atge musical. En aquest sentit , expt·essà les seves reserves u una musicologia purament " filològica'' que p r·etengui sepa ra r la ()I'Odueció musical d ' una cultura agafada globalment, en qualsevol moment de la història. E l Con grés establí una m ena d ' inventari de totes les modalitats musicals amb una incidència més o men ys important quantitativament en la vida m usical ("El jazz viu a Catalunya", Albert lVJallofré) o amb una p r esè ncia rcllevan t, per moltes i molt diverses r aons (''Present i f u tm· de l' òpera a Catahmya", R oger Alier, Alhin Hansenroth i J oan Ma tabosc11) . En atruest cas, el tema e r a liter alm en t cand en t, qu an encara eren vives les cen(l res del recent in cen di del Liceu. P er a ixò -i particularment amb la presència del Sr. Hansenroth , clirec- PANORAMA to r m·tístir d <'l T ca tJ·c- f'l tema d e ri v:l , l ògic ament, ca p a un deba t sobt·r d futur immediat, i les a ltemati ves p osbihlcs o df'sitjaLirs, dt•spr és d · aquf'St punyen t e;,d evcnime n t . Tambl> . dc•s de la ~;eva p t·òpia per sywt tiva. ct·a tH' rf'ssà r·ia l 'apo rtació d ' a lguns c·ol·leetius l'activita t d els quals p ot·ta ine vit ab l e m e nt a una au t o t·f'fl t>x i ó seriosa s obre la s eva p osit·ió en l' entt·am a t d <' la vida m u sic a l d t·l país: els d t:ls com pos itors i el rlels iu ti"wpt·c•1s . l!:n els dos l'asos , la r e}Jl"t'sen tac:ió c•n1 pl untl i adserita a gc\ nl'n's i moda litats ben di vc•r ses, ò ' aroJ'(I am b la in tenció globa litzadora i 11 0 c·xdo e nt del Congr Í's (J o a n-AllH!rt A margó s . G ah r ir l Brn<·ic, BC? ne t C a sablancas . Carl!'s G u inova r l , P ep Sala , Carlf's Suntos. Josc· p Solf'r i R afa f' I ubi t·ach s, entre els cre a d o r s : .J oan Man uel Cañizat·es . Set·gi Casad<'mtmt . C t't·ar d Cla r e t. Jose p M. Esc ribano . Lluís Ga\ald à i Ma\. u n yer. !'n t t"f' els intèrprr ts) . En C:'lt n·imt-r c us. la C'omposició divet·s a dels p on en ts - i rl ma teix c·aràcHw in di vidual dc l' activi ta t ct·c•adm·a- p ropic·ià posic iou a me nts d is tin ts i àdhtLC enfro nta ts . Q ua n t als intèrprets, en ge n er al Cls p os à d e m a ni fes t una cer t a si.Lu ac·ió cl' i.n d efensió clavan t dc la in è r cia d el p úblic ila dinàmic a dels orga nit zad.or s de con lr·aclar gnms no ms i p rogr amar o b1·<'s rot~t•gud es i la d espropon·ió e nlt·r la im porl ac·ió i ex- portarió cl 'i nt~ rpr<'ls del n ostr·e p aí s. Fi na lm e nt , h om f é u t amb é a tcnc·ió sohr·t• c·l p ape r d t-ls inter media ris d r l 'ar ti v itat musif'al púhlir a en t'ls mitjans d e f'omunieació, crítics, p<'r·iodis tes m usicals . c· o m r t~ tal"is tes ("A l'entorn dc la c rítica , . , a m b Antoni Agramont, .J oa n An to n C ara r ac h , Josep Casa n ova s, Miq uel .Tm·ado , Xavier Puj ol i l a d es Torra). L es intcrvenc·ions d els poneuts ma ni~·es tar<'n ti'i V<'l"í.! OS gr aus d ' en ga t .Ja me nt, d ' c nlus iasme i fins i Lo t el' hmno t· I'<'M JICCtc el' a c[uesta activit ut . i el breu col ·loqui q11 c segu í, disnc·ta men l cli vaga to ri , ob vià , p rrò , p urudoxa lme nt, co m remat·c·à t>l S r. Josc.> p Cas anovas, a lgttnt•s d c )('¡., q ü r st io n s mf.s rcnt t·als del Lt> nul. I Congrés de Música de Catalunya El mercat i la difusi6 musicals per PERE BURÉS A quest apa t·ta t <lc•l Congr és va eon s ta t· dl• d o tze p o ni'• u eics i d c• cli vt' r ses emnunic•ario ns q ut• van trac tar dc diver sos l<'JlH'S n•lacionats amh c lme t·c·at i a mb la dif-u sió d e la m Ítsic·a a Cu la lun yu. Problemà tiqu es a c tua ls <·om ara puguin ser els dn• ts editoria ls dels compositors, la fi ~u r u cic· l'empresari de mús ica , la x arxa dels F est ivals de M úsir a al nos tr e p aís . la p lanificació m us ical <¡ uc· en s prop osen les dife r ents in¡.,titucions públiques i pt·ivudrs, el finançam ent d e la músir u , la problemàtica d eriva da clt' la p t·omoció d els joves in tèl"}ll'\'ts van st'r alguns dl'ls temes d est•n vo lupa ls a les difer ents ponèneiN1q ue 'a n omplir els t1·es matin A dc~ l rc•ho ll del Congr és . Altres q iics tion s d ï ntt•J·ès va n t rac tar del me r c at i dc: la dil'11sib d e l a música conte mpor un i a . cic• ls p roblemes i cle la JH·od ur <" ió d l' la indús tr ia fono gràfi ca a Catalun y a, dels con cm·sos i d c Il's o posicions musi cals . P el que> fa a Ja música cn f' l111 ón d e la ràcü o i a la tt"lrvisió , Catalun ya Música va prep a t·m· conj unt ament amh r epresentants dl' T elevisió d e Catal un) a i dc Ràd io :\fa cion al i T VE u n a po n r ncia o n s ' analitzava la r C'alüat a ctual de la .incidèn cia d c la mús ica clàssica en aques ts mitjan s dc <·onmnica ció en pa r·tic ttla r·, i <'11 g<' tl<'ntl en el me r cat m tmdiul. En el camp de les com un iea- cions s ' lli van p t·escn ttu· 26 tt·eb alls d e con lingul molt clivc' t'R. I [ i va h avct· Xf'lTa des s olwe c•l mó n d el J azz , i esp cwífica me nt c•s va pad ar clel Fes lival dc' .f a?.?. dt· Terrassa i d e l fc•stiv al cie Blues d c• Cerdan yola . T ambé es van ft' r com en taris sohr <' 1.'1 m ón d<' les cobles . d e l es bandl's elf' música i dc· la difw;ió de la músira p up u lar. T ambé r s va parlar dc la pn•s<-m·ia d els m CtsiC's eata] a n s a l'estran gt~ r , d c> la p n)blemà tic a i d <1 Iu pmmoeió d els j ov es i.:n tè qn·cts, clt> l' c~di c ·ió d e ls llib 1·cs m w ;ieals, clt>l c o nw t·~ d t"ls in s tT u menL'3, d e l m ó n d iscogr à!ïC' i d e la le6rislal'iú labo ra l ch•l¡.; m ú sics . El I r. C ongr és d e Música a Cata lun ya ha servit prime r· p r r ajunta r d u rant 3 d ic•s Ja m aj oria d c• c·ol·leclius dcdi<"ats al foment dc la mÍJsic a q ue lü b a en l ' a etu a lilal. Tlt'm p ognt saludar infi n ita t dt• pers one:,. p r o ceden ts dc• <"arn ps m olt <:Üvet·sos d e l a m ÍJs ica quP s ·han aplegat duran t a c.1uest Con gr t'-s . Ha set·vit t am h é, per posat· e11 c·om ú molts p r o blf" mes qu e hi ha en els cUfer·c11ts eol ·lceti u!i cr.te d ediquen els St"us f'Sfor\OS al m ón musical. Els congressis tes han sP.guil a mb i11 te r ès les dife t·e nts p onc'-n eit•s i h a n pa r ticipa t aetiva mcnl rn Pis deba ts . Moltes vegades s' han posa t d e reUe u ma n cances i ¡JI'oh le mes d e difíciJ soluc·ió immediata , p r r ò cal confiar rn els t·c•sttl ta ts a termini mitjà d ' aquest a t t"Obada dc la gen t del m ó n musical a C atalun y a. AJnwny~ q ue d en reOecti de:, mol tt"s qi.ieslion s d e ri vades del fet musical que demanen una sol ució. u n s u port, un a n •visió o una r ees t ntetur·ació rà pida. D c les con elusio ns i post e riors soluciorls t¡ue e l C on gr és hi JHLgui d on a t·, d c•prn en pat·t la n orm a litzaei{) i l.a impla nta ció a Catahlllya d l• m a tè ri es, potsf'r m oll h c tcr o gènic¡;¡ cntt·t' si , p erò vib'J)s per a l desc•n volupam ent m u sical. E sp erc•m amh inter ès , p t·im er , les cm1- clus ion s i d esp r és, les accions q 11t' se' n rl('rivin en b enefici d e tola r es truf' lnra musical p r ese nt i futura d c C a t al u n y a . e PANORAMA T e A R El geni cie Harnoncourt aPalaucent Millor el pianista acompanyant pe r X. CASANOVAS·DANII:s L p e r LLU IS TRULL*N ¡-: ...et. -:: a ~­ ~- 114 D cspré¡: dc quinze anys d 'absrnr ia \'a tornar a Barcrlona Nikolaus Harnoncourt i el seu Con centus Musicus de Viena. a mb un programa monogràfi cament dedicat a Huyrln. Queda ja poc per descobrir i dir d'aquest geni dc la •·enovació interpretativa segons els criteris anomenats histò.-ics: r i seu profund estudi musico lògi(· , l'acurada elecció dels professo•·s de l'on¡ucstt·a i per sobre de tot la na pueitut· d 'oferir unes ver sions clèctdqucs, dinàmiques, ob ertes, ron t•·ustadrs, p er fru ir-ne un cop i un altre, i en les qtlals sempre pot comprovar-sc que l'I detaJl que pot qurdar amagat dins l'escriptura . l'exp rest~ió més delicada, en definitiva, r essència d'una obra. pren en les SC\'CS mans una dimensió certament incomparable. llarno ncourl va obrir i tancar e] con ce t·L am b dues Simfonies de Hay dn , les anomenades la Reina i L'Os, ambdues d e l"etapa parisenca del composi tor. E ntr·c elles una selecció d 'àt·ies pertanyents a òperes, com Orfeo ed Euridice o L 'Apotecari, que van ser ca ntades per Susan Narucki , soprano espel'ialitzada en el r evertori co ntempot·ani , i que duran t PI concPt·t en poques ocasions va sah cr con tagi¡¡r-sc de l'emotiu acompan yu nwnt qu e li set·via Hat·n onco ut· t . No exis t eixen fiss ures en l' amplitud cir la seva tessitura, pet·ò la seva veu com a instr umen t no cor•·e amb la soltrsa nPcPssària. en especial dunlnt la intet·pt·etació de les colot·atur·es. Una re•·ta fredot· va envoltar les seves version s, concr eta- ment durant els quatre ft·a brntc nts pertanyents a Orfeo, i malgrat que ,.a millorar notòriament durant la segona part. les seves factLltats va n quedar molt per sota del nin•ll mostrat per Harnoncourt i ds membres del Concentus l\Iusicus. P er ò els dos plats forts drl concert estel·lar de la temporada Palaul 00, e1s configuraven les dues Simfonies de Haydn antet·iot·ment esmentades. Escoltar Harnonco urt afrontant el repertori clàssic o batTOC srmpt·c és una delícia, per ò si a més té una nit inspirada, el públic p ot ga udir d'uns r esultats ver itablemcu t in oblidables. Harnoncour t pt·oposa un Baydn absolutament vital i lluminós; els contrastos que ofereix en la rra lització de dinàmiques - t·t•<·ot·dcm t¡uc eren partitures vinculades a r c·stè·tica del Sturm uml Orang- sempre •·csulten p r ou remarcats i els cops d "cfecte estan a J'ordt·e d el dia. .Absolutament magistt·alla intet·prctació de r últim moviment de la Simfonia L ·ós, amb una di vet·sificació de plans en les diferents seccions orquestrals, amb uns ata(·s rítmic" d"eno rme projecció son ont i amb una precisió pel que r f's¡>rc ta a l'alinació ahsolutameo t prodigiosa. Ha ,._ noncourt va oferir Lots i radasl·un dels da capo que mana la partitua·a -un aspecte que den o la Ja se' a absoluta Eidelüat envct·s un obra. Vu digirir sense batuta, modelant la m(asieo amb les seves muns i obtc·ninl la millor dc Ics respostes pe r p a rt d els membrPs d" una orcp.wslnt exrcpc:ional. Ara només cal esper ar que Harnoncour·t. degà de la inteq>retació sota criteris histò.-ics. no tanli quinze anys a tot·nat· a Bat·<·elonu. es cançon s d e Sc hubert són el zenit d'una cultura. Si són l'expressió ped ecta d ' u n a cultura , en un pla més genet·al , també són la Lletxa idea l pet·llisear cap a la part més •·ecònd_ito cle la pròpia sensibilitat pet· constatar-nc la reactivitat al ni vell més íntim. Ultrapassant les ca r·acterístiques d ' una versió d eterminada. el que preval en raudició d"un cicle com La bella molinera és I" entitat de I" obr a matei..xa i el que compta, més que l'admiració or aplaudiment. són ]es correspondències paralel· les de cadascú a la crònica de les vivències, decepció i sublimació d"un jove enamorat de !"Amor mateix més que no pas d'una molinereta que el menysprea. El tcnot· suís Christoph Hombcrger va fer tm a lectu.J·a unitària d el t"icle. Té una tèctúca r espiratòria de p.-imer ot·dt·e i una veu peti ta que gain:•bé falsetcja en el registre supe.-io•· pct·què la tes si tur a és més central (rom es va compmvnr a El caçador), amb una impostació que nasalitza i un esforç permanent per aclat·i r·-la, meritori en si mateix però incomodant pet· la uniformització que introduci.x. Sl ú afegeix una sobreactuarió constant destinada a ctlnj urar el perill de la monotonia, però abocada e n si mateixa a l" encadename n t d" efectes puntuals. H omberger uo semblava interessat a destacar el deixondiment progressiu de les cançons a partir de la feresa de El raçador (que és un punt d'inflexió) i, tal com les va crullar.les que clouen el cicle, tan elegíaques, van sonar amb w1 enaltiment juvenil que Ics relacionava més amb l'ardor de les primen•s que amb l'emotivitat d 'un adéu a la viòa mfs patètic que dramàtic. Sense a fectació, el piano d'Uiriclt Koella va subministrar el lirisme que l'èmfasi del tenor no podia tt·ansmf'tre. La naturalitat del teclat va mitigar la tea tralitat del cant. U n gt·an p ianista acompanyant. e PANORAMA T R e A Moments i tòpics per X.C.-D. E Jr·el>ultat final dr la 'isita a Barcelona de Ja Filhat·mòrrirn d' fsnrel ri proppassat lO de felwer· pet·metrrnrs quantes r·rtle:~.ions qne, per entrar· en d terreny d e la sociologia, anir·ien més rnllà dc l'estl·icte fet musical. en aquest c-as la intr .-prelació de ducs simfonies dl' Jolwnncs Brahms. Aquestes, les dirigia un dels directors més carismuli.cs dd moment, Zubin Mebta , cnteuc~rrt "r-ur·isma" no en un sentit liter·<ll del <·urwcpte, sinó eom a sinòuün dP simputia, dc "vrnda " d'imatgr i rle eapac-ital tiP sintouia amb el gran públic. Estic convençut t¡uc es va aplaudir més el seu nom que una interpretació. do u ada per· bona sense gaire bé fer-m• la mcnot· anàlisi. Massa persones que paguen preus as tr onòmics per a COLl('Crls c¡m· eonsider·rn dïntrr i>s soc-ia l ni rs molrs ten a conèi:l.et·-i. menys encara. a' alor·ar- altres ofertes, i menystenen. per exemple, la ,,àlua d'un Harnoncom·t. I, en rcaütut, r unàlisi més immediata clcl de la Filhannònjca d ' Is rael, la <rue es podia frr· ja en sonar· els primer·s tu·onls de la Quarta de Br·alm1s, era <rue l'orqucstr·a is t·a(•Üana estava cu nn momenl de baixa forma (ja és un tòpiec:ornenlur HI Palau que l'OCB a a .I s :1 e e s o e o e ,. tl t- E !l a o 1- .s ,. l1 ., n :s a h .e l- 1- n n t. Sofistes irregulars per a Vivaldi i Baclt per X.C.•D. 1- dirigida per Decker sona tan bl- o millor que ella). que es colw!iionavu només per la via de l'aparatositat i que hi prolifct·avcu iuilividualitats d1• por nivell amb notoris desajus taments t• ntr·e les seccions. Es c·onH•ntava que aquesta gira ser·via com a revàlidu · ' de r epesca., per· a ins tnuuentis tes que no havien acabat de pass¡ll' unes proves pr·èvies de sdeteiú ... D'alb·a handa cwa palès c ¡uf~ e-l dir·ector hindú no s' csmceça va u funll en la r ecr·eació de la músi<·a , I[Ul', c·n tot cas, la deformava per la via dc· la hi1Jertròfia. i que t·ub r:intvu amh automatism es gestuals el que s umwu a cada moment. Aq uesta im¡wc:ssi6 dr complaença va desapar·èixc-r· des del tet·cer moviment de ]u QuarUI fins ui " Quasi andantino'' de la Segona , és a dir durant la part ecntml dd <·oncert. Allà es Ya vem·e un director que a més de moure 's dc cara a la gal!'l'ia , s 'implica va a fous en la seva tusc¡¡ constructiva . Conseqüència: lc¡¡ variacions de la '·Passa<·aglia '' tlt• Iu Quarta van estar· admir·ablenrcnt tocades. La r esta va ser· més o nwn ys un m er exhibicionisme, usdefrui t de hr imatge una mica "bct·s tdniuna " i engagée que Mrhta , ¡,'l·un <·onnrnit·ador, ha sabut imposar i que• uJtr·apussa el resultat de concet·ts-tr·umi L t•onr aquest, Ull més eu una gira <'sgutudo- li I mateix dia dc l' inccudi del Liceu es va poder esl'olta•· aquest concer·t a la tempor·ada Palauccnl encomanat al Cor· dc- Cambra del Palau de la Música Catalana i a I'Or·ques tra que ar·a s'anomena Concerto'91 i <ple no és altm que la prestigiosa Barockor·kt•st .t\ Jusl<·rdam. El dir·ector fon .lorcü Casas, ac tual rrs ponsable de l'.Orfeú Cntulà, i en el p mgruma hi haVIa ducs obres qur poden passar pet· arquetips dc la nr(rsira rcliginsa del segle XVIII: c•l Clor·ia J(V 589 de Vi valdi i el Magnificat HWV 248 de J ohann Sebaslian Bu<·h. La vetllada va cons tituir· rm èxit amh l'únira excc•pci6 dc la pres tació del contratenor nlemany Kaj Wessel , que no va !Ser· rapa<: dc tnm r·r ri menor partit tic les st>ves hcllíssimcs àr·ies. En un esraJut dc mèr·its, el haix pamplo- nès lñaki Fresan tampoc no va ~ocm­ hlarmassa implicat en la SC\'3 breu comesa, al conb·ari que l'I tenor· angli'·s rigel Robson , que deslil·lava pels elescosits un dramatisme tan fom de !Joc que no encaixava en l'or·icntació glohal de Jordi Casas, equilibrada, prr·ò amb un predomini d 'accenL~ l.ír·i¡•oromantitzants. Amb diferència, la millor dels solistes va ser 1u sopmno S usan Cl1ilcott, tol i mostrar una veu J.IOC recolzada en el re¡:,ristn~ s1·cu i un t-stil pron.free. Li van ver costal dul'S sopranos del Cor : Anna Morl'no-Lasalle, en el Gloria , iM. Jesús Pdrto, t>n el M%rrn!ficat, ambd ues nrnh intervencions d 'alt ni vell . El Concc•·to'91 va teni.r una actua<:ió adminrble per una justesa que fregava l' auto mutisme i la bellf'sa de la pas ta sonora. Cul destaca¡· ]a vitalitat dd continu rn tr·f• el qual destacava per· mi-r-its propis la precisió de] clavicèmbal tocat pt•r· Alber·t Romaní. Una altra flifó de Decfcer Onrut•,tr·o Ci u raL c.lt> Barcelona. Din•t•l'ió: Fnrnz-Paul Det·krt·. luil c•m• imfonia ci'Anton Bruckrtt•r·. P ulun el!' la <\lír-<ira Cnl:tlanu. 19 tlt' ft'hn•r·. per F. TAVERNA·BECH D ' e n ~à que FranzPaul D cckt·r no í·;; t'I dir·ector titular· dc• l' Onrucs lra Ciutat dc llan ·elonu, cadascrma d.e Ie~ ;;¡·ve-;~ r•f•uparirions al Pal.au de ]a Mírsiea ens fa lumeuttu· el t.emps quP s' lru perdut c·n no haver-Li r eno va t el rontruett· L'n el se u dia. Afo t·tunucluuwnt. ar·a el tenim dc nou com a pdnc·ipal rlircc tor invitat , cosa qut· ;,ignifiea que en les properes tempor·udcs serà bas tant sovint {'lltrc no-,altt·es i porlt·em ga udir· dels seus pr·o~·rames. tan heu concebuts i d'um•¡, inter·r11·etadons que sempre cons! itui r·an una expct'iènria <·rrl'iquidonr per al nos tr·e bagatge i sensibili tat musirals. Igualment, Decker st•mhlu no ~olamcnlm o livar , sinó també in spil·ar els músics d e l'Orquestra per·lfUè toquin amlJ una més que notahk dosi u 'alcgr·ia i vitalitat. Cer·tnment,la i.nterpn•taciú d ' una ubt·a com Iu l'uitena S imfonia de Br·uc:lorer, dc tan cousiderah1l's dirnlmsions (q uusi una hora i m itja d e dnnrda!). no és una empresa que sigui u l' abas t tl e tothom , ja que cal mantenir una tensió cons tant sobr·t· t•l rlccur·s d c la música , dc manera t¡uc- r·espir·i, és a clir, crue s'hl distingeixin entr·e si els moments en què el nuir· sonor es dinamitza cap <l plllllS cnlminants, dels que simplenlf'nt són zonrs d c r epòs o contemplació. i s' han d'at r ndre també una &èrie d ·aspectes perquè l'obra no es Lranbfor·mi en una su ccessió quasi automàtiea de fets sonors ¡,r randiloqiieots. Va resultat· adm.irable com Deckc>r· va •·rJramatil7.ar·" la música de Bruckner mitjançanltma puntuació molt r;gOt·osa del fra seig. dc la manera que propor·cionava Pspai i alè pen¡u~ les lt'nsions e.Kpressives poguessin prenrin~ intensitat o hé, al con trad. pcrdre'n , i assolir· aixl la necessària intelli¡.,ribilitat; igualment, sota el gest flp Ocrkc- r· 1'o1Jt·a hnrdmeeiana posà de muni fl•st tota la seva inqüestionabk lwllesa simfònica amb una tra nspal'ència i llwninositat gairebé cambríslica c¡ue posava en r·elleu tola la seva acl mir·nhlc- filigrana timbrica. R<•sumint. l'ovació crne van rcb¡·p Dt•du•r j l' orc¡uc b·a va se1· de gala i plenament mel'esruda. 21 201 e PANORAMA T e A R Eclecticisme i dignitat en els concerts de Serge 8audo Or·qul'slr':l Ciulnl tlt• But•t•t•luna. Antonio ¡\ Jt•ru•,t•,, 'iulnm·¡•J. Ohr·••• .J¡• Mt·~~ia1·u. DutiiJ¡•u:~. i St•luunuuu, 5 de ft•bn·r·. Ohr·t•s ¡Jt• S¡·huh••r·t. Hulmlu i Bn.Jrmij. 12 fit> ft•hr·t·r·. Din·<·t·ió: S1·r·¡w Bnmlo. por F.T.-8. E 114 I pas dl'l pres tigiós clit·ector frnnrès S1•rgf' Bauclo 1wr l'f'str·nda drl Palau dt• la Músita Catalana pt•r clit·igir· I'01·quesl n1 Ci u la 1 de Bat'r<·llmu 'a as'lolir !Jttulilals força rstimahJ¡•:,. E lnobtr·e conjunt simfònic l'a po~a•· dr manifrst cohesió i •·quiliht·i t'ttla st'I' Uson o t·itat pc>r arolol'it· amh b(·Liel!a i plNútud Je ve t·sion:. dr I (·~ olwrs. alho•·a qur va reJotporuh·¡· umh Pfieitt'ia i subtilesa a les inclieaC'ion~ dt> Ba1ulo. Fins a cet·t punt. t•nt r(' ot·questra i director· hi hagu~ diàlrg i c·oruunic·aeió. un asJ>Celt' que reHrlÍ al públic en podt>r est'olltrr· trrre!> iJltt•qn·Naciono. molt t·espect uoses nmb els Lrxtos i les inlt•ndonalital;; del st•us autor;,. Ct'r·tnnwnl, Baudo oferf'LX unf's lcclltr'<'!> d<· ea t·itctct· t•cli·ctic a la n•gadu qn•• pr1· miljit rld Sf'U gesl mai no gratuït dóna oc· a sió al conjmll simfònie fH'I' IInir· les !;t'VI'S quaürats. Amb Baudo J'andieió es pr·odueix sense ensltr'ls i d 'uuu manera en què tot scmhla estrrr· p r·rvist i e n~ems rll'i.xa f•rult'\"Ínar a l'oient el que succt'ü·à. M{>s qui> c·rnocionat·-sr amh di>talls ri' a•·tc-.ania sonora. o bé d e sulJtilescs dc fraseig, antb Baudo. ben secundat per l'onruestr·a. va ser possible e collar l es línit's mestres que dona1 en for·ma a l'ob•·a. Tanmateix. pl't·ò, ral dü· també que va mancar en la srva ,;sió dc lt>l- parlitures aquella i n ~pit·al'ió que el conduei.x a la profund itat dc r esperit i de r expressió qur dúna 'ida alJot pentagrames. Des del 190-1 al .1err•ei de/món mu~ica/, ncllwlir:allf dia n din el seu catàleg ., r .. •• lln 22 202 ,_'I)\10lUAl DE ~ " ..........--,.. I(/ ....- ~c,'r- BOlL EA U :r/(1 __...,....___ rmY<n<>. 2•1 ·F.. I Toi·215lJJ4 0~017 • UA~tEWNA (Esp¡ny1) Edició iberica Edicions originals (Urtext) Obres cabdals de la música Nous compositors Obres pedagogiques Música escenica er Ara hé. el qut• sí que ha ngnti 1'-SI' a Baudo ~,el ft•L !lc p1·ognrnwr rlues composicion;, tan ~> tt ¡!gc•s t i1 es com són Les o}Jrandes oubliées d'Oiivic•t· Me:ssia(•rr i Tout 1111 mondP lointai11 d' He m-i Dutilleux 1wr· u viulorwd i orques I r·a. J\llalgnll Sl' l' Iu primrra pàgina s imfòniNI fiiH' vtr I'IH tt pondr·e l\1essiaen -compositor l'('t'(·ntmcn t traspassat i tutt d1:1'isiu ('11 lc•¡, oricmlacionR est.èliqTrN~ do la músic·a dt~ la segona meitat del nos tre >wgh·-, Les offrandes oubliéPs JWSsf't'ixt·n ja lotes Ics tntce;, del seu person::rlíssim estil: música multicolor-, majt•stàtit·u i apa:.sionaclament conlt'lll)llativa , que corp.-èn per· la seva intensa ('IUOcionahilital. Quanl a Tou/ u11 monde lointain Òf' Dutillcux. dit·ít•m qui' la sc' a orquestració és 1111 'rt-itable trehalld'orfehret·ia sonora. 1111 mil i unu comhi oacions instr·nmrntals c·t·ec·n un món d'ah co11tingu l poètic. mai banal. ni motivat pel ~1st dïmpt·e¡,sionar el púlllic, sinú orie ntal a la r·ecc>rca de noves i poi'liq ut·s lwllest'b simfònicJUC». Ob•·a V('t'llableme nl pe•·sonal que paleso la iJ1justíeiu t¡Uf' s 'ba fet arub aquest composi I or qtte , almenys en els difícils unys seixanta, va saber manlettir-st• fidel n les seves conviccions i nposm·-sc~ uls dt>Vll~sa lls avantguardistes i t'XJ!C'l'Ïtncntador·s que scmlJiaH•n ri ~>Ú nmrum dt· l'ut'l musical. Dí t.'IH'm lamhé que la t·ornposieió de Duti1lc1tx cslu t•ser-ita un1b un estil més cambrísti(' CJIH' c·ont·<·r·tant. aspt'Cll' que difitultavu J't•xit en la tasca del soli1.1a: tanma11·ix, pt·•·ò, el violoncel·lisla hra,ile1· \ nlonio )Iene;,es sah(> lrohttr· el pttnl jul per conferir·p¡or·-,onalital i t'XJII't·~~ivital a la difícil particd·la. amh un di.,ctll' CUnUJ de mati<;OS i r•o)Cil'UC'ion.,, Com a darr·era r·cfet·i·nciu a J¡, concerts de Baudo, ral esmentat· la pt·imera audició catalana dt> la Quflrta simfonia, Lausanne del c·atalir Llt•onard .Baiaria. la quul impt't'S~ionà per la se'a hithil, j ux laposil'ió de distintes tècniques i JII'Oc·c~climl'nls compositius. t•nc•ar·a que a vegadt•s fregant e l pf'I'Íll dc l'artifit·i. Quunl a les ver·sions d e IPs Simfo nies Qunrtes dcBral1ms i Sehulwrt , o bé• la Renana (Tercera) dfl Sc humann , pot considerar-Sl' q1w Baud o 110 va r·t>Vt'Jar cap paelieula1·itat •·spccial, és a dir. t'S va !.imitat· a una l'fil'aÇ !'OITI'f'ció cliscursiva :.rn¡;t' en trar (~ 11 dimc·nsions de mf>s ¡rr·ofunditul f'Xpressiva. Al voltant de l'esperit musical dels anys vint Üt'C(III'Flr·a de Cambra T eatre Llim·¡•, ,\t - bUko Kudo. Direcció: J osep Pons. Obt·c~ tle Stt·a,in.sky. Ravel. Scbn•ket·. Wrher·n i llindemith. Ct·nt r·t• ci e Cultura Cootem por·i:rnia ,),. Rar('(·lona {Ca~a dc la C<u·itnt), 25 dc f!'brer. per F.T. -8. L a i..oauguració "musica l" dt>l Centre de C uhura Contem porània rle Barcl'lona s'avançà c>n dos dil's a l 'ac t~ oficial d'oberlut·a d'aquest nou espai c ultunl dc la ciutat. Amb tot. el comentari de l'actuació de l'ag.·upació instTumental de Josep Pons es ba,;a en la que. coincidint amb la inaugur·ació oficial, es va ofel'i.t· dos dirs més tru·cl, fet que susci ta dos comenta•·is al marge del treball inter·pretatiu d e l'orquestra i el dir·eclor. El primer: que la primera audició del progr·ama hauria pogut solemnitzat· la inaugm·ació oficial del nou centre cultural, d'haver-se fel coincidil·les dues activitats. El segon: que l'auditori. tol i gaudir d'twa acústica força acceptable, està insuficientment aïllat dt•ls sorolls exlel'iors . sobr·e tot si a I vestíbul, de dimensions generoses, s' hi fa u11a altt·a reuuió. Comentant ja el concert, res ulta pa t·adoxal que nn cen tt·e de cultnra contemporània ofer·eixi com a pl'imcr concert un programa cu què la música d e r autor més peopc¡· a l'època contcmpo.-ània faci més de vinl a n ys que hagi mort. Tot reconcixrnt la importància de les obr·es p1·og.·amadcs. que totes facin rcfc•·ència a w1 lf'mp~ que dista setanta anys d el noslrl' momen t, sembla ja més hi.~ tòric que no contemporani. Tret d'això. les vct·sions (':.colladt':. tot i es¡;cnt veritablement hcn enfocad es. ''an resultar poc enhrrcscadot·es p erquè e l nodrit auditod pogttés captat· to l a la se,·a càrrega incontrovertible dïnquielud per· t·enovat· esc¡ueme:s musicals o hé perseguir la conquesta d e nous espais pt't· a r art musical. Així ho posaven de man ifest l es aportacionl's de les Pribautkii les CiTLc cançons de Shal.:espea re dc Stravinsky. Ics Cançons maclécasses de Ravel, així com tamhé l!'s Cinc peces per a orqnestra op. 6 dc• Webern en versió cambi'Ísticu. E l p r·ograma es complementà am h la suite de concert del ballet El dimoni de IlindenúLh , pastitx neoclàssic dc desenvolupaments rulinal'Ís i amh lt•s Cinc cançons per a veu greu dr Schrt>ke t·, de mús ica romànLica i alhm·a cpi¡ronal de les modrs dt>ls ini ci~ cJp) nostt·e segle. TEM A ,, Atr es ~ rn d" ra ce:ies est nb ams la los ~ o­ er- >r. eió m- _ou 1.0- m·le, 50- ;tífa lta u· a d- · la ) 0- iul ~nt t·a}a elel tòta- ca- Jrt 1.0- '10- uir r a :~ a ­ les Ja- >ns m- 'P· ca. da 71LI de ¡nh de al_cis ig segle d 'existència con stitueix un període prou significatiu p e r a l'exercici del balanç o la consi ra ció d el camí recorregut. La contemplació de la història de l'OCB adquireix, des d'aquesta perspectiva, el perfil precís d'una realitat objectivament important . I no sola ment això : absolutament decisiva en l'exist ència de la música barcelonina i, per extensió, de la catalana del darrer mig segle. D 'antuvi cal tenir present que es tracta d ' una formació simfò nica pròpia qu e ha mantingut un a dinàmica de funcionament esta bl e, estru ctur ada i ininterrompuda. Això li ha permès de constituir-se en r eferència vertebral de l' aè tivitat concertística simfònica d e la seva època . Aquesta és una con statació bàsica de la qual deriven d 'altres prou transcendents . En aquest sentit , cal tenir present, a tall d 'exemple, els "serveis prestats" a la difusió d e la música dels nostres compositors, assumint amb una conseqüència prou r emarcable la seva responsabilitat cultural. En un altre ordre de coses, cal destacar també les possibilitats d'oferta professional pròpia i com ha ajudat a normalitzar-la al llarg de tota ]a seva història, al marge dels matisos que s 'hi vulguin objectar. Per al públic , la "seguretat" de presència dels seus cicles regulars ha per- 1 mès <·onsolidar un substrat de melòmans progr e ivamt>nt més crítics i exigents, faetor qut>, com els altres, cal situa r en la línia de tasca normalitzadora de la vida musical, que en definiti va és el tret més defuútori i més lloable qne ca nH·tcritza i ha caL~acteritzat la trajcetòria d e l' antiga Orquestra Municipal, post eriorment Orquestra Cintat d<" Banelona i ara a p1mt d ' assumir una plena dimensió nacional. Tot a ixò, tota aquesta història , va néixer en tul moment històric molt peculiar, p le d e mancance s d e tota mena, que va trobar en la lucidesa del r egidor Carreras i Artau i en el geni musical d 'Eduard Toldrà, una r esposta en el p l a musical insò li tam en t productiva. El tema que tot seguit s'exposa acara tots . aquests aspectes per 1nitjà de diver sos treballs en el s quals es pretén mostrar una imatge al més completa possible d ' aquests cinquanta anys d 'existència de I'OCB . També es fa 1ma mirada vers un futur que és a punt de p erfilar-se amb la inflexió ta n decisiva que pot ser aquesta al·ln<Üda dimensió nacional que és a punt de confirmar-se oficialment. Un futur, per tant, falaguer , i que entre a1tres coses ha de comportar una notabl e proj eceió d e la seva tasca arreu, i d 'una forma especial a Catalunya, tm àm.h it massa oblidat per aquesta formació a la qual potser se li hauria d e fer el mínim retret d '1ma vocació massa cxcloentmcnt barcelonina. TEM A Orquestra i creació simfònica per F. TAVERNA·BECH U 114 n intt>nt de resposta a la pregunta : quimLÍsica catalana realitzada p er les orquestres de la ciutat? Cc•·tunwnt , l'enunciat que encapçala atruest esr•·it pot sPmblu runa rf'dund ànria, ja que en definitiva l'iÓII dos t\SJICNc>s difc>r ents d ' tma mateixa realitat: el so bimfbnie. Almenys - all-i s'entén en una situaeió o t'sia tus musical corrent- d es del punt d e vista dl'l nostrr paÍR poden establir-se diferenciat'ions i matisos t•ntre l'existència d ' un conjunt simfòni c - mÍ'Rorif' ntat a donar llustre cultural a la ciutat- i l'activitat del compositor d edicat a cr ear míasiea ~ imfònica . D'alguna maner·a, si s · l''- antina el curs de la història d e la música p ot comprovar-se com els dese m olupaments r·espectius tant de la creació com dels mitj ans sonot· · (in trumentals i vocals) segueixen c·m·~os par·al·lels . És a dir. el compositor h a escrit la seva música a la mida dels r ecursos que se li posaven a l' abast i a la mida d e r ampliació dels auditor is . Dc fet , r orquestra , tal com la coneixem avui, pot explicar-se com una conseqüència més de la socialitzac·ió qw• s 'inicià a partiT de la Revolució Francesa (final s del st•gle xvut). En definitiva, si fins aleshor es la músita ba via estat un art que solament estava en mam, clf' l' a•·istocràcia. pot dir-se que d es d'aquells moments comença a obrir-.se vers altres esfer es de la societat. Així, no r esu1ta Ü·lògic afirmar que la gran ~> a la òe conrf'rtsi l'orquestra tal com les coneixem avui són gairebé un p r oducte del segle '\1'\. És ben cert que en països musicalment desf'nvolupa l!'. l' orquestra ser à . ja des de la seva con solidació dur·ant el romanticisme . un instrument o nn mitj à més amb el qual el cr eadormnsical podrà t'-xp ressar les seveo; idees . En canvi. en el nostre ambient. que nn amb retard els corrents culturals que circulen per la r esta d'Europa i en què ]a música. no pas l'òpera. està quasi marginada, el ff'l d 'escriure obres simfòniques sc•·à una pràctica a la qual els compositors tindnm a cc~s d e manera esporàdica. Fins a cert punt dü·íem que ol rf'pertori simfònic català s'ha anat cr c·anl més per una vocació p er sonal del compositor que no pas per lma autèntica necessitat de conRum cle la nostra societat melòmana. És p•·ou simptomàtic que Barcelona , cap i casal de Catalunya . no pu~i disposar d'una orquestra e"ta ble fin s hcn entrat el nostre segle (1920). Va éslla lw estat la difusió de la nov a per r esforç personal de Pau Casals que, fun d ant <•I seu conjunt sinúònir , -va posar r emei a un a situació dc provisionalitat a casa nostra, on fins en a cru eU moment les orquestres aparei.-xien i s ' esfu ma ven segons unes necessitats puntuals . Anlh tot , aquesta iniciativa va acabar-se aviat a conseqüèn cia de la t•aigucla de la República i de l'exilide Pau Casals. Pocs anys després -el 1944- gràcies a les inquietuds i d s afanys d ' Eduard Toldrà i Josep Carreras Ar·tau , es creà l'Orcfuestra Municipal, la qualJ'any 1967 es transformaria en l'actual Orquestra Ciutat de Bat·ce.l ona. Amb elles s·ha vertebrat, en aquest lapse de cinquanta anys, la vida simfònica de la nostra ciutat i àdhuc, en certa m esm·a. la de Catalunya . alhora que, naturalment en aquest temps. els n ostn~s compositors han aspirat o confiat a poder escollar la seva música orquestral interpretada per un a dc les dues formacions. Tanmateix, aban s d 'eslwina r· si veritablement aquestes orquestres bar·ct>loninf's han d on at suport eficaç a1es il·lusíons i aspiracions dels nostres compositors, cal dir quE' gt·àcies a elles els nostres afeccionats ban pogut con èixer moltes d e les obres fonamentals del repertori simfònic. 1 també cal destacar que tant en els temps de Toldrà o Lé en els del seu successor , Rafa el Ferret·, com en els de Ros-Marbà , Salvaòot· Mas i Franz-Paul Decker, les programacions s 'J1an •·ealitzat amb un lloable sentit eclèctic, encara que rom oco1Te f' n totes les parts del món, Jes obres pt·odigadcs han estat les d els compositors actuals. Examinant (no amb tota l'atenció i el temps desitja ts o que es me re~eria) la col·lecció completa dels programe dels concer ts realitzats al llarg d 'aquest mig segle pels dos conjunts, pot dir-se que l'or·que tr·a -sigui amb Ull n om O bé amb l' altre- h a tingut sem pre una atenció per les obres dels nostt·es cr eadors. i cap dc1s directors que han marcat la trajectòria d el nostre conjunt s'ha desentès d el compromís df• difondre la nova música catalan a . .Fins a cert punt. cal manifestar que cadascun dels seus titula•·s ha possibilitat el coneixement d els nostres autors més interessants o almenys d 'a crut>lls cptc òcspc•~ta ve n la major aten ció en el seu temps. En aquest aspecte s'ha de reconèixer que no s'han proòuït "silf•ncis" E,'l'eDs al volt<Uit d'unes d e l~~rrnj ­ oadcs figures; ara bé, el que sí que ha succc'it és que la difusió de les noves partitures s 'ha prodlüt en peti tE' s dosis i molt de tant en tant. Igualment, i en un altre vessant, encara que perdonable en els temps d e la Municipal de Toldrà i molt men ys exeusahle en els darrers vint anys de Se' l' TEM A ;; 7 t t l s 5 5 e s e a s a ll s 1- .s ;. n l- C :- e l'existència de l'OrcruestTa Ciutat de Barcelona , 1·esulta estrany que contràriament al costum deiH conjunts simfònics importants, Ja nostra orquestt·a s'hagi desE'ntès gairebé per complet de realitzat· una política d'encàrrecs als nostres compositor:; més notables. Solament en el període en el qual Narcís Serra va ésser alcalde de la ciutat s'encomanà una obra a .T. Homs. DestJrés, misteriosament, això no tingué ('OJttinul'tat. Per completar aquesta visió global i valorar 1'eficàcia del trt>ball cruant a la pt·omoció de la mítsica sinúònica del país per part d e 1· orquestra de la ei u tat, cal tenit· pr·esent que en l'època de Toldt·à, i molt especialment en els seu s primers anys, ~>1 roujunt va vütrc sota la pressió d'una dictadura que perseguia tot aUò que respirés en català. Amb tol, Toldrà va fer possible que les obt·es dels Lamotc de Grioanon -Joan i Ricard (pare i fill)-, Blancafort. Mompou, Montsalvatge, Massana i, entre d'altres, Manén, es programessin en les temporades dc conrerts. Nomf.s el nom de Robert Gerhard va quedar fora d'aquest repertori. Les raons, naturalment, no són altt·es qne aquest compositor ha,-ia militat en el costat perdedor i que s'havia exiliat. Igualment amb Toldt·à. els aleshot·cs joves Xavier Benguerel, Josep Soler, Nards Bonet o Àngel Cerdà van poder escoltar i estrenar les seves primeres obres orq1resLrals. Amb la mort d'Eduard Toldrà (31 de maig de 1962) va iniciar-se una etapa de tt·ansició en què el successor, Rafel Ferrer, envoltat de diñcultats i intrigues, va mantenir la línia del seu mestre. D'aquest període, se'n sortí l'any 1967 amb la ct•eadó del nou conjunt simfònic, I'Ort¡u!'stra Ciutat dc Barcelona, que, de fet, acollia molts dels pr·ofessol's de l'agrupació predecessora. CE'r·tament. els temps deRos-Mar·bà, elseu prin1cr dit·cetor titulat, foren ben diferE'nls, ja crue des dt>l govei'O' per raó dt' buscarun cert prestigi de cara a l'exterior, hiha¡,,ru(• ru1 cert ÍJ1tN·ès a pr·esentar una avantguarda ntUIÚNlL -Ai-xí, ja sigui en les seves tc>mporades d 'alJonanwnL o hé en les intcr·vencions al Ft.>stival Internacional de Música qu~> organitzaven les JJMM df' Bat·celona, la no" a orquestt·a torà has tant¡, obres clds nostres compositors vivents (Roms. Montsah-aLgc, Valls, Mestr·es-Quadreny , Den::,rtterel, Guinjoau, Cercós, Cervelló, Soler, Pueyo, etc .). Segununeut va ésscr l'èpora en la qual l' on¡uestTa pt·eslà més atenció a la nosu·a música, ja que també les noves generacion~ rreatives (Sardà, Padrós. Guinovat·L, Besses. Casahlancas, Balsaf·h, Gasser i Roger) aparegtteren també en Ja pr·ogt·unulció. Ara bé, aqlH~sta política ch•ran en cer la mesu ra qumt, despt·~s dl' la titularitat de Salvador Mas, s'emprèn la rcfortua o reestnu·tut·ació de l'orcruestra, (ple s'inic·ia amh Ros-Mar·bà i que havia de culminar o gait·cbé l'ac•abà Franz-Panl Decker, un altre director que ha dcdir al bastant atenció als no~:;h·cs rompositors. És en aquest temvs que esmanifestu una millora molt positiva en I' acLi tud de I" orquesI ra vc>rs les oht·cs dels nostres compositors, ja que hi ha un veritable interès per pat·t dE-ls músics a col·laborar-hi penruè la interpt·f>taeió assoleixi la ron·ecrió desitjada. Pet·ò lamentablement també s 'ha de rcconèi,er que darrt>rament s'han introduït uns c1·iteris Òt> programació nuissificador·s en què el sentit tL' af•ontentar públics poc exigents pt·eval sobt·e el fie seguir una línia més sensible a obres escrites anili V<'ritable vocació creativa. ~aturalment. dins d'aquesta selecció que aspira a l'èxit fàril de públic¡..,. difíril fet·-bl entrar ]a lUÚsica actua I i això no és vàlid q uau l'Orqnesll'a Ciutat de Bat·rt•lona ba de tranRformar-sc en l'Orquestra Na<'ional de Catalunya. Vc•ritab1crnent. una formació d'aquesta condició ha d'inrloure pf'r iuiciativa pt·òpia. necessàrianwnt i de mant>ra indefugible en Ja majot·ia, ver no dit· en cadascun dt>ls seus pt·ogr·anws, obres dels nostres compositors! TEM A A cop de batut a per MÒNICA MONTORIOL E I mig segle d'h istòria dePOrqllCSLra Ciulat de Barceloua ha tingut per·sonalilals de r·euom intenwcional en la se' a dirf'rció. El wntall 'a d!'s d'Antoni Ros-Marbà , a Salvador· Mas. fm;, a l'alemany Franz-Paul Deckt·•·. Tots 1res hau man·at diferents etapes d "un a formaf·ió amb molta història i han deixat la Sl'Va prljuda imprNw en els daners anys de l'OCB. AcI ualmentl'm·queRLJ·a es nodrf>i.x tir directors tOJn ida Ls. Ros-Marbà estrena I'OCB ê a. ... ...e -:!! ~: g 114 L'enlrt'VÜHa va tenir lloc uns quinze dies d l'Sprés que el Gran Teatre del Li(•eu quedés ensorra t per les flames. Au toni Ros-Marhà va "enir a Barc('lona per posar-:.e t>l eapdavant de rOrquestra Simfònica i el Cor del G•·an Teatre del Liceu. per preparar· el concert del28 de febrer a la Sala Oval del Palau 1\aeionaJ. Ens va rehee cordialment. després d\m al'\1-1aig, al Teatre Principal. La fi gu•·a d'Antoni Ros-Marbà va mar·car dues etape!> de la lüstòriade l'OCB. La primera i m¡.s ll arga Ya començar rany 1966 fins all9Ï8. i la :.egoua només' a o(·upat· dos anys en la se' a carrera pr·ofe::~­ sionaJ. EnlJ"f' aquest prinwr dt"cenni i el sl'u !wgon regnat, l'orqu esta va ser dil"i~rida per Salvadot· Mas, moment en què Ros-Marbà va assumrr la titulurilal de r Orques ta Nacional d " España. Posteriormf'n t. i tm cop va dC'ixar la direcrió d<' l"OCB deiïnitivament, "<I passar a dirigir rOrquesh·a de Camln·a Holandesa. Actualment és director del Teatro de ]a Zarzuela dc Madrid. La clirecció de l'OCS, es podria dir que ¡JJ"àclicament va s<••· el seu primer gran repte com a direclor. Abans havia dirigit l'Orquestra de Radio Tf'le";sión Española, durant dos anys, fins que va ser redamat per l'Ajuntament de Barcdona per ser el lilulur de l'OCB. Ennll"a no havia fet els 30 anys. L 'any 1966 Antoni Ros-Marbà va agafar el reJleu com a dü·cC'tor d'tma orqueslra que canviavu de nom: d"On¡nestra Mnniripal dt> Barcelona 'a jJassar.a Orquestra Ciutat de Barcelona. tal i com avui la conei.-.:em. Ros-Marbà va estt·enar una nm a etapa d'nua •·nova" orquestra, Jlf'I"Ò,.a rebre el pi'S dt" lota una tradició. Així ho va explicar: va ig heretar l'esperit de tota una tradició. i en certa manera jo m'he sentit hereu del que era l'Orquestra Municipal de Barcelona idelmestre Toldrà. Ros-Marbà tenia davant seu una orquestra que exemplifica' a i r·esumia w1a maner·a d'entendr·c· i de fer música~ la música de tola una gen eració. Ho va resumir amb aques- t~s pan111les: hi havia músics qu.e havien tocat. amb l'Orquestra Pau Casals, teníem violins, molts deixebles del mateix Toldrà i de Massia ... eren m!Ísics d'una gran solera. La m!Ísica sortia amb ww gran nat11ralitat, perquè tot ai:rò era viure cle la tradició. A tol plegat, s 'hi va sum ur· un in ter relació f'n tre aquests m-í1sics veterans i les noves generacions. Ros-Mat·hà va promocionat· r entrada dc gran nombre dt' músics joves. Aqu est encreuament "a suposar un inlt>rcanvi molt inlet·essanl i que Ros-Marbà va r·esumir així: mentre que els uns donaven energia, els altres oferi.en experiència. La ma leixa constitució dc r orquestra, alinwntada amh músi<·s del país, va clotar la formació 1Lel que Ros-Mm·hà va qualificar en tital pròpia. Eu el moment de marcar-Li els objectiu· per du·igir r orquestra' Ros-l\larbà recorda que li van dir: fes un orquestra i fes-la bé. Davant d'aquesta llibertat de moviments, e] director de 1'0CB va jugar amb un doble vt>ssanl d'artuarió: els objectius que em vaig marcar van ser de continuïtat i d'obertLLm. Això es va tL·aduir, en paraules de Ros-Marbà, en el fet de continuar amb la línia que havia tingut l'orquestrafins en aquelLs moments, i al mateix temps introduir nou repertori, atractiu i interessant. Alternar nuí..~ica de compositors catcLlans mnb mLÍ.sicu contemporània. A partir el" aqul.'llmoment, segons RosMarbà .I 'orquestra es va consolidarfi:ns a assolir un bon nin>ll. Ft>nl un balanç general de la seva primera etapa com a dit·ector de l'OCB. Ros-Maebà va apuntar que h a vien es lat deu an,·s.francament molt bons. Així mateix, va precisar qnc havia estat J'èpo(:a més entranyable de tota la seva carrera i que la t·eenrdava amb especial nostàlgia. D'altt·a banda. i c·ornparaut eb clos moments qut> hi havia viscut c·om a director·, Antoni Ros-Maebà va contestar bt·cumcnt: una primera etapa molt enriquidora i, una segorw, frasejant/a dita popular, (Ü> "segones par ls mai són bones, .. Quant a la critica, va confirma1· CflU.' d(' forma generaL l'havien trac·tal bé. teet d'algunes cxcepcions. El púhlic també es\ a adherir a r cnLU!>iasme amb què e1 jove Hos-\larbà va empr<'ndre el càrrec. A la pr·<·gunta sobre la nova proj ecció df' J'orqut>stra cap a una Orcrucstra Nacional de Catalunya, Ros-Mad.>à \a resumü· la seva opinió amb uquestes parault's: em sembla moll bé si això ha de servir perquè l'orquestra no es quedi fincada soúm1ent a Barcelmw; que viatgi, però que teLm bé tingui una seu estable, 1111a seu,, un lloc d'u11CL certa estabilitat. TEM A s 1 l Ros•Marbà1 hereu de la tasca de Toldrà al capdavant de l'orquestra Salvador Mas o tres anys dificils pera tothom Salvador Mas va substituir AntoniRos-Marbà a J'OCll la tcmpot·ada 1978-79, quan aquest va assumit· la titularilnt de I'Orquesta Nacional de España. Va ser un període -tt·es tempot·ades- esp eciahnent complicat per a tothom i del qual el mateix Mas en té tm t·econl poc plaent. La seva arribada a la titLtlariLat de I'OCB va n•sultat· polèrrúca per moltes raons. toles. o la majoria, alicnE's a la seva mateixa persona. Podríem esmentar com a argmuent molt bandejat aleshorl'S, que pat·tint dt> r E'Vid~ncia que RosMarhà dt>i,ava tm huiL molt perceptible, alguns o molts -en tt·c eUs els components de Porqnestrapen;;av<·n que la vinguda d 'un director jove sense gaire historial venia a ser una mena de tapabruts més o menys en cobert. Salvador Mas, que aleshores esta va vin<·ulat a l'Òpera d e Magúncia, desconeD.ia Lot un món de <'ir<·nmstàncies que es congriaven al voltan l de la seva figura , o més exactament de la lústòria q nc anava a pt·utagoni tzar, i a la fi tot li va caure al damunt st•nAf: possibilitat d'evitar-bo. EH mateix ho ~inll'litza en aquestes paraules: -Em vaig trobar amb una olla. Tcl~sprfs assenyala qnf' ~1 volien però no el volien. Quan el van l'otwiclar a cliri!!ir l'OCB li va semblar e csplf.n(Üd. Però mentrestant l'Ajuntament no semblava rl~>finir-st' de fm· ma claraielmaleix Mas posleriornwnt va tenir la impressió que si no s 'hagués produït la <'Ohf't'lm·a fle titular de 1'onruestm, no hauria prro<'up atningú i cru e. per tant, va ser contracta t sense eap mena d e convicció. A més, p]anaVI:'n altres ingrcdiènls fin s a cert punt difícils de rl.-tïrtir quf' arahuvt•n d'f'ntnt·bolir l'aml1ifmt i q11e lf'ucn a veut·e amb la dimensió catàrti ca que va presidir l'atléLl tle l'a ntel'ior dit·cctOl' per part d'al~:,runs sectot·s inJlu{'nts. ('11('8 J'a qui:' més o menys a r ombra, dE' la ·I-ida musical ban·cloni.na d 'aquells moments. r junt amb ai,ò, t<Jmhé hi cald ria situar el paper força ambigu ell:' r alt'shores dí ri:'<' lO l' gen et·al de Música dd Ministrri df' Cultut·a. Recordt>nl. 1:'11 aqul:'st sentit . que aquesta personalitat. JesÍts A~'l.Jine, C'onsort de la duquessa d'Alba, va prometre mil vegades que per compensar Catalunya de la pèr-dua de Ros-.M arbà, el Ministeri fma.nçar·ia un c·oqll'of«•ssional. Fins j tol des de .Barcelona se'n va elalwrar un c:slurli tèc-uic. Promeses que\ an acabar en un no res, com ¿;s prou sabut. Salvador Mas insi~>lt>ix l'U el clima aspt·e amb què es va trohat· des tlcl primct· moment en tpJè va començar a moure's a Bui'C'Ciouu. - Tinc ~tnti-s que¡,¡ 1ta ,,¡a oposició a mi per part de componf'IILS dl' l 'orqueslrct. Aquesta és una lliçó r¡ue he après molt bé i des d'aleshores mai no h e agafat cap orquestra amb l'oposició dels instrumentistes. 1lleshore.s hi havia una estructurafiwcionarial i a més molt caòtica, d'un nivell molt pobre d'lwri.tzom;. 1 jo només tenia 27 anys d'edat. Pot.ser era ww mica massa jot'P. Tinc la sensació que hauria TEM A Salvador Mas dirigt I' OCB durant tres temporades 114 28 208 hagut dc portar mP.~ ·'mili". Musical i humana, dP coneixernent de la rectlitcll del país. Tanmateix l'oposició no va ser personal sinó contra eLfet en si. A mi no em coneixien i [Jer tant no podien tenir res ni a favor ni en contra. EsllH·en contra el fet de no haver-los consultat i de no haver escolÍit un mú~;ic amb prestigi internacional que ells creien que mereixien . Tanmateix posteriorment ItO vaig tenir cap mena de probLema. amb ells i fin s i tot hi he tingut una en·ellent reLació, com es ·va fer palès en el curs d'una g ira que posteriorment vaig f er amb l 'orquestra. Apuntem el fet que potser en aquells moments ningú no li va :proposat· cap ohjertiu concret. -l\'o hi havia res, aleshores. Era la pura rutina. ;lnarfentifent malament. I qui dia passa, anys empeny. .\'ornés molta mala bava. En aquest context d'abandó li n•cordo l 'anè(·dota que ell matei.x m'ha via explicat, que un dia per telèfon va d emanat· ~d 'encarrega da d e l'arxiu una parti tura de Hayd n i sorpr·t>nentment ella no trobava res d'aquell composi to•· pe rquè el buscava a la UctJ·a J. Salvador Mas té un 1·econl ingrat del primer regidor de Cllltur·a dt'mocràlic -Rafael Pradas-. de qui diu que el càrrec li ve rúa gran i amb qui va \iurl:' in!'tants d ' un distanciame nt acu:.adíssim. Quan li prl:'guntem què creu qui' va aportar a r orquestra. res- nie . Allà passo p er ser tw director llatí. - P er a tu què va representar el pas per l'OCB? - Una clatellada molt g ran. Em va obligar a madu rar molt ré'ipida ment. Em va fer conèixer el meu país i al mateix temps va constituir nna decepció notable. -Tu havies ,;"h'lll moll il·lusionat ... -Tu diràs, si hat,.ia vingut il·lusionat. Tcwmo teix, he de dir que com a fogue ig musical va ser molt bo. Però amb rtn estrès extraordinari. Amb molt poc temps vaig haver d'assumir lLil repertori molt P.l:tens . Des d 'aquest punt de vista n'estic molt org ullós. Ara, des del punt cie vista del contacte amb la realitat del país. va ser molt f rustrant. Salvador Mas actua lm<'nt és un director molt consolidat en els cirl'uit:, conc·ertístics europeus. Titular de l ' Orquestra Simfònic· a de Dü:,seldorf. del Co•· df' l Stadtische Musik vcrcín ZU Düsseldorf (Cor dc rAssocia ció Musical elf' la Ciutat de Düsseldorf) i dt• la pon amb tota clar edat. Simfònica de Maas tri(·hl , pol contemplar la dnrí.-.sima p eripècia barct>louina amh una mirada tranquilla. sense cap m és rebrus l qu<' el d'unmalson que a Ja fi li va resultar d'utilitat JH't' al seu futur. com dl mateix reconeix. A més. f' l ràn·('c de C[Uè gaudei.x aresmentada Orquestra d(' Düsseldorf, el va aconse¡,•uir . ben el contrari del qut• es n• esdevenir a Ban·elona, Jlf'l' iJnposieiÓ dds m a tt"ÏXOii ins lrumenlÍstes. UJl fel o sóc gens conscient d 'ha ver aportat res de ntassa substancial en aqu(>l/ moment. Hi hav ia unes cirrumstàncies que pesaven molt i que f eien cl~fïcil treballar de gust. Tampoc no es mostra massa satisf et de com pj 'a trartar la crítica . -Xo se 'ls acudia altra cosa que dir que era germànic: és clar, perquè hovia estudiat a Viena. Curiosament. a A lema ~tya no em trfLcten pus de germii- únic a Alemanya. - Em vcm im posar , i és clar, n'estic molt sa ti4'et. lnwginct 't uno orquestrCL qne L'entén. Els pol s de manar allò més agosarat i fins i tot heterodox. Tin c nna orquesLTCL que està p er tot allò que v ulgui. ... a fi nna m entn• manife-,ta també estar molt c·ontcnt del seu tt·ebalJ a ~aa .,tricht. amb una onrucst ra <¡ue arnh ell està a ssolint fit es de protagonism<' mai no aconseguides fins a •·a . ... IEM A Franz-Paul Decker deixa bon record cada cop que ve a Barcelona Decker, la contundència alemanya Els cops de batuta cru'•·gics caracteritzen la cUrcerió dc Ft·anz-Paul Dec ket·. La seva figura corpulenta. cl'esttuena al públic imposa mnh veritable força la srva voluntat. per mitjà d'un moviment estudiat d l' batuta. Deckl'r és un home dinàmic i certament autoritari, però alhora capaç de mantenir una conversa divertida, quasi l(•diea i amb gràn senti t de l' bumor. El director alemany va inicia r el sel.lcontactc amb l 'OCB com a director eon viclat , i aquesta pri.nu•t·u opor·tunital de cliri~:,ri•· vu lt>Jtir un ressò important per part del públic barceloní. Per tant, no va sorprendre ningú quan se ' I Ht escollit· pet· posar-se al capdavant de la formació m·truestt·al. Durant cinc temporades (1986-1991) va ser el dit·cctor titular de l'OCB, despt·és de dos anys en qutl'ot·qul'stra va ser dirigidu per direetors convidats. Franz-Paul Decker ha passa t a la història de l'OCll com un dels director¡¡ que ha fet. els millors "Mahlf't·s" i "Strauss'' de Bat·cPiona. El clirector alemany va E'xplirar els objectius qur se li ''an marcar des de l'Ajuntament de Barcelona en el moruent de proposat·-ü la direcció de l'OCR: se'm va demanar situar l'orquestra al màxim nivell possible, a nivell internacional. Per dur a temw aqu("st objectiu, Decke1· vu incidit· especialm ent P n u.n(l 1·enovació totul de la programació que eR va tta(luü· en el fet d'intt·oduir obres de compositors emn Mahler, Bntckm••· o Strauss. A tall d'ext'mple, Drcker va recordar e¡ uP ja ¡•n l a primen1 temporada van interpretar entre JO i 50 obres. mai n o in terp reta des abans pet·l'OCB. Parai· Lelament. i per situar l'onrue tra a un bon nivrll. DeckN· tamhP va apostar per buscar els millors mú,~ics possibles, fet crue va pi'Od1úr t,ma t'f llova6l. impo•·taut dels rnósil'S de Iu p lantilla. Quant a l'adJllit·u¡·ió o a les simpaties dels ma teixos músics envt-t·s d ::wu mestt·e. Decker ho va r<·~u­ núr er aquesta manera: va ser una cosa cu ri osa. Abans que jo vingués com a director, em sembla qu<> l'orquestram 'adora va. Vaig t•enir i vaig comeiiÇ'C/1' a treballar, van sorgir alguns problemes ... De sobte em deien que era Ull diable. No sóc cap àngel, però la.tnpoc un dínble . Però la nwjorin em sembla qne 111 'apreciava. Entre el públir barceloní i t•l Jirector alemany es va establir i s ' ha est ablerl tt na relació de complicitat i d'admiració mlllna. Per la seva banda. Deckt'J' qualifica el públic· barc<'loní d'extraordinari. tot remarcant que als països llatins el públic ue en massa als concerts. I el públir t'l'rorda especialment la vrrsió concertant de l'òpera The rape of Lucrecia clc• Benjamin Britten. Així 111ateix, Deckel' va trni r· p araules d ' elogi JH~r a l Pal au de la Música Ca l alana, del qual va d i•· qtt<~ tenia una sonoritM e:C'cel·lent i que era un edifici arquitectòniccLment magn(fic. En relació amb eJ futut· dc r orqu estra o sobre lfUÍO creu que h a de &er el camí que han de segtúr lt•s formacions orqnestntls, el director alemany t•o vu mostrar pessimisLa: cl/iLLur de la música en general és nwlt perillós. A tot això va afegir q ue només les mill.ors orquestres podran sobreviu,re. En aqu c•st ~f· nlil, tot i r econf-ixf'r que' I'OCB el'a una bona orqut>stra, el cüt·ector alemany va apun tar que e n ca ro hi havia moltes coses afer i que e alia eLwtmplar una mica l'horitzó. Pocs dies despré ' de la rl'alització del' entrevi sta, Franz-Paul Decker era nomenat principal directot· e01widat per nn pt>ríodcs dc 5 anys. TEM A Els cin qu an ta an ys vis tos pe ls sol ist es per MÒNICA PAGÈS SANTACANA I lllf'nlar rC'rons lrnir !'l mosaic d'individu alitats musicals catalanes qu<' han col·lahora t nlgunu o moltes \l'gades u fer la hi;,tòria dt> l' Orqtu•s lt'a Ciutat d!' Barcelona , t'f'bllha nna tasca ~airehé impossilllc. Eu primer lloc , d s matC'ixos 50 a11ys d 'existènci a de la fot·mació Rimfònica han t'luhot·at una llis ta dt• noms n •cont>guts delmóu musif'al de Catalunya que. p er una cau sa o una altt·a , f a imposl:lihl e recollir el t estimoni de tots. En segon lloe, a l ' hont de fer un haJan~ del paJJl'r que ha tingut l' orqucstr·a al Ua t·g de tots aquests anys en la tt·ajc1·tòria artíslica de molts del nostt·es músics més prea ls, es fa difícil convet·tir l'ex1•c•·iència concreta de rada intèrpre t en una \Ísió gluhal que <'li permeti treurf' r l judici més unànime possible. No obs tant això, ens h em p e nnès de (•om·e:rsar amb uns quants d 'aqur.,Ls obsen adors pt·ivilegia ts de la vida de r orquestra principal cle.Barrcl ona per fer-n e un breu comentat· i il·luslt·a tiu del que han estat aquests cincruanta a nys de la se,·a existència . de dr Ja retina particula r de rinti-rp ret. Bresso l de prome ses o f a gaires setuw ne s el director d ·orquestr a frand·s Ser ge Baudo - que precísamr nt visita ,·aBarcl'lona p<'r dil'if:.rii· dues programa cions d'aquesta temporad a amb !"Orquest ra Ciutat de Barcelon adefinia la formació orquestra l com una fanúlia. De la mateixa manera q ue la fam.ilia és el principal agent !-!Ocialitzad or d'un infant, les orque:.tres també co11stitueixPn , en molt s d els easos, una font d'apren('ntat ge no gens nH'nys tenihlc per al músic jove. En aquest sentit . l'Orques tra Ciutat de Barcelona - tenint en compte Ja realitat simfònica més aviat minsa que genf'l·alme nt ha caractt•ril zal Catalunyaba ac·ollit. des dr l seu principi més recen t. la pre.sèn cüt de joves talen ts que amh el temps han esdevingu t noms tn·opis dr la història musica l del nostt·e país. Precisame nt el nolinista i composito r Xa,ier Turull només tenia vint-i-un anys, t'I més jove de tots, quan va aconst•gui r un lloc a rorquestr a l'any clt> l a seva fundació. 1"11944 -t•ncara que en aqueUs anys " ser jove en el món d e la música no rebia el valor qui' té actualmen t , sinó més aviat al ('Onlrari" . Vint anys m és tant. ell961 , t-lmalf'ix Xa'"irr Turull t-~ trenaria el Concert p er a violí d!' Robert Cerhard sota la direcciú de Rafat>l Ferrer. AqueU t·otwert va re p resen- Lat· un dels moments caudals de la seva carrera , pen) no solament pel fet de tocar per primera vegada com a solista amb l 'orc¡nestra de la ciutat. i pe tra clar-se d'una l'lilrena. sinó per ltaL·er ting ut el privilegi d'estrena r una obra d'un dels nostres compositors contempo ranis més important s; 1111a obra en quf> les referl>ucies folklòriqu Ps, com el tema rlP In J1arselles a en l 'últim temps i els ritmes de jota i d e sardana que també hi apareixen , van ser tota uua provocaci ó dins del règimfrnn quista. Turullrer ot·da com si fos ara que. durant d ft·agmenl d e r obnt en què apareb:: la sardana . l'orquestr a semblava que loqués sola. Una p•·ecisió inl twprelativ a que, se- · gons aquest violinista. 110 ha p ogut ser igualada p er cap altra, orquestra . Pos teriormen t, el J 968 , va intet·preta r el Concert per (I violí d 'Albert Cinastera , d edicat al violinis ta Rugf,riero Ricci -va ser precisame nt el mateix Ricci que va recomana r-li de tocar aquesta obra dins el Festi,·al de Mú ica dt> Ba r·celona craquf'll any- sota la <li recció d ·Antoni Ros-Marb à . que li va oferir fe r· un concert junts arran de l'estrena del Concert p er a violí de Gerhard. Finalmen t. rll971 , va tocar amb l'OCB el Concert en sol menor dr .I uli Gan·eta, també amh Ros-Marb à. Per· a Xavi(•r Ttu·ull , l'o rquestra ha nnal millorant amb el temps , sobretot si ens fixem en el ni velltècnir dels músics, que lw evolucionat molt en aquests cinquanta anys. La pianista Maria Ca nals , ereadora del rom·ut·¡., homònim de piano i d'altres instrumen ts, esdenngu t un dels més prr ti.giosos del nostre país, també és nn testimoni ciu u de la primeea etapa de l' orquestra . EUa <'OS recorda l'entu.~ias me amb què va ser acollida la que llavors s· anomenav a Orquestra Municipa l, dirigida pel ~:~e u mateix f·undadot· i excel·lent mÍls ir Eduard Told rà. Llavors. al Palau de la il'Iúsica , lo geut podia estar-se als passadisso s laterals de platea igraderíe$; veure 'l tan ple impressio nava. M.u·ia Canals va ser una de les pr·irnere que va tol'ar com a ¡;olista amb l'Orques tra MunicipaJ. P er a rlla, la fi¡,•w·a d":Eduard Toldrà té una t·ellevànei a moll especial , ja quf' 'a seria p1•r sona que més la va ajudar i li donà supor·t al principi de la seva can·era . Canals va estrenar e1 Concert p er a piano en do rnenor nlÍm. 1, dedicat a ella. de Manuel Blaneafor t. En un principi, Toldrà va ser una mica reaci qne jo estrenés aquella obra, perquè per a ell jo era masa jove i peusmw que era millor que ho f es ww persona omb més Pxperiència TEM A , Gerard Claret (dreta) i Ramon Coll (esquerra), dos solistes catalans de l'OCS de tocar amb orquestra simfònica -aquella era la primera o la segona vegada qu.e ho feia. Però en Blancafort va dir-li que volia que fos jo i qu~ ell en responia. Llavors vaig haver de fer una. prova a casa cl"en Toldrà i finalment v a acceptar que fos jo qui el toqués. Maria Canals tamhéva to!'ar el Segon concert per a piano df' Blancafort, en tre altres reper toris de les d iverses oeasions en què va tocar amb l'orquestra. Per a ella, l'On{Ueslr a Ciutat de Barcelona h a constituït eles dels seus inic~s una instúuci.ó molt bàsica per ala ciut.a.t. de Ba.rceTonu. r Convivència paradoxal El cas rlt' Lluís i de Gl'r ard Cl aret també il·lustr a perfcclanwn l el hrt~ssol de promeses musicals que ha estat l'OCS. E ls gct·mans Claret es van incorporar a r onpa~slt·a quan només tenien cüsset anys -poc després flc Ja s!'va primera reestructuració, l'any 66, durant l'etapa del <lirector Antoni Ros-Marhà. una etapa en què tothom tenia molta iZ·lLLSió i moltes ganes de treballar- i l"han l'ett·obada en IDYerses OCasions com a soüs tcs. Ocasions que, malauradament. no han estat tantes com es voldria, ens precisa el violinista Gerard Claret. A banda del bon record que tinc dels quatre anys que vaig ser-hi com a primer violí - 110 sols perquè en guardo bastants amistetis, sinó també perqu.P. h i van passar molt bons directors, a part del .fet de treballar am b en Ros-Marbà.-. pe11.so que l'OCR no inclo1,1. en la. seva. programució gaire gent d'aqu í, sobretot des del punt de vista dels joves que comencen. To th om és molt co11serva.dor, la gent no té interès per conèixer noms nous, altres interpretacions. En aques t sen Li I , el pianis ta Ramon Coll també és del paret· que l'orquestra de la cintat hauria de facilitar mé:; als joL•es l'oportunitat de tocar amb una orques/ ra simfònica, per mitjà de cicles que els promoriouh, com ja es Ja en altres països. Ramon CoiJ ha local amb l'OCB diver os concf'rts pet· a piano , dels quals és ho destacar l'est r ena del Concert per a pio11o de Messiaeo - amb qui havia c:.tu rlia L al Cou sc> a·,•a tori de París- sota la direcció del mestre Ferret·. Ambdós intèrprets coincideixen a destacar el hon record d els seus concerts amb l'ot·rruesLr-a, així 1'0111 lamh é> T'important paper que lw arribnt a desenvolupa r du.ra ut aqu-e st mig segle en l'activitat musical catalana , tal com ens tl~ia Ramon Coll. E l pianis ta i c-ompositor Albert Cu in ovart, qu e va tocar recen tment el Concert pe1· a piano de Gen;l twing i va l'fll't'gistt·ar l a band a sonora de i a pel ·lícul a El Llarg hivern amJ> l'OCB. for ma paet d e la jove generació de m(asics catalans CfliC han con egut , p r ofessionalment pa d ant, l'OCB tl'aquests noranta. D ins la seva carrera arlístiea, aquestes dues experiències han estat francament enriquidores pel fet d e poder tocar amb tiiW orquestra simfònica . Per a Gu in ovart , cllt'ma df' l'ac<'essibilital dels músics <'aLala ns a la prof,•ramació de l'orquestra és una qüestió més de fa manca de criteri del públic, qu.e no Ja de sedàs de la qualitat dallò que li arriba, com succeei.:\: en altres països, i de la lògica comercial, que programa el que Ta gent demana o ja coneix, per no a rriscar-.~e a pre.wmtar coses noves que podrien sign(ficar possibles pèrdues econòmiques. L 'orquestro. en si té tUl molt bon nivell, a fi r ma Guinovart , i re petei:< ga in•hé lf's m aLeixes p a ra ules de l a r est a d'i n Lèt-prets amb q ui hem p arlat, la gestió empresa rial ja pert.cmy et tUl a ltre àmbit. Tnt~ t>Jls ha n sulwatllat l a necessitat de trobar m 1 di n•ctor ti tula nrue man tingu i l'Orqu estr a Ciutat de Barc·elon a, ta l com ha estat fins ara, l tn instrument impr·eseincl ibl('. 31 211 TEM A L'orqu estra des del record pe r MERCÈ CAMPS DE GISPERT 118 de del'emlwt' dt> 1943. ara fa cinquanta anys. ,.a nfix.t'r l'Orquestra Mtmíc·ip a l de Barcelona . A mrs d 'ompfu·la necessitat de teni t· una orqu est n 1 estable a Barc·elona, ' 'a supusm· una t>sta hilitat ecouònúra pt>r a ls músirs. tal com enH Pxplica Jo ep Poch, nn drls fu ndador de I' ot·questra. on va tocar fins que e va juh ilar ara fa deu auy ·:Era la postguerra i es feia E dificilguanyar-se la oida amb la professió musical. Era difícil sobretot per al qui començava. De tota manera, els sous eren quusi irrisoris, però eren U ll O base, ja 110 parties de zero, ja tenies aquestes quatre-cent.es pessetes per començar, i si volies formar ww.família, això era insuficient. Salvador Brotons. q ue va entrar-hi l' any 56, e~­ plica que a més d'estabilitat. els donava prestigi: Et 114 donava estabilitat. però relatirament, perquè es cobrava molt poc: en canvi, el fet de ser de l'Orquestra et donava un cert prestigi i opció a fer altres feines importants. Amb aquestes condicions econ òmiques polset· era normal (¡ue els músic., es clecÜc[uessin a fer aln·es coses per arribar a fina l dc ru es. Un a altt·a fundadora va ser Mercè Wirth. que va er-hi quaranta anys i ho va compaginar amb vinti-duc anys al Liceu : .-1l principi ho compaginara. vaig entrar a l'orquestra l'any 1943 i ell95ï vaig c-omençar a l'orquestra del Liceu. Com que a l'Orquestra Municipal es feien concerts matinal.s, tenies totes les tardes lliures per dedicar-te a altres coses . El p rimer dir ector cic l'Or·q uestra Municipal dt> Barcelon a va ser E du ard Toldrà, que la va dirigir fins a la S l'Va mort, ell962. Aquest director ¡;s t>lrt>cordat amb més estimadó pels músics de l'ot·questra. perquè en va ser el fundador. per la seYa t'ran q ualitat com a mú i e i pc.>r· la . f'\'a personaliLat. lL utva guanyar-se r estima<'ió dt> tols els músics. )fercè Wi t·th recorda aqu esta pt·imera etapa com la millor: L ~ambient de cama rade rin i d'unió entre tots era incontparable 1 i en això ajudava nwlt el rnestre Toldrà; era twa bellíssima persona i un músic excel-lent; cada assaig i rada concert era una lliçó de música: també J1o recorda Josep Poch: El mestre Toldrà era, sobretot, un músic completíssim. era u na figura com a composi tor, com a intèrpret. .. ell era una figura. Vafornwr una bona orquestra, especialment la secció de la corda, que comptava amb elements de molta categoria. Des del punt de vista humà reconeixíem en ell el mestre; era per nosaltres el mestre per definició. Quan el mestr·e Tol dni es va posar malalt, Haftt<•l Per rer es va ocupa r de conduir l'or questr a. dt•;; d~ l 'any 1962 fins als 1967, que va ser quanl'ÜnJw~s­ tra Municipal va canviar de n om per Orqut•st ra Cürtat de Barcelona i Ros-Marbà va esdevenir-ni' el director. Aquesta Ya "er nua època de transició hal-tant dura, potser la que més. segons Salvador Brotons: l'a ser el moment més dur. perquè la crítica se 'us tirava a sobre, deia que no podíem estar amb Ull mestre provisional, tot i que en Ferrer era un bon mest. re i molt bonnuísic. En l'època del mestre Tol- drà ningú s 'atrevia a dir res, hi lw'uia deficiències, no érem perfectes, però va ser amb en Rafael Fer- rer que van aprofitar per carregar contra oquestes deficiències. Una anècdota euriosa que Josep Poch de ·triu gràficament en aquc>sla ~poca de transició i les t'I'ÍtiC[Uí' que rebia Ja fonnarió: Abans amwa al futbol assíduament, i un matí vaig anar a passejar al camp cle les Corts i a veu re Ltn partit; les graderies eren buides, però hi hauia dos senyors que estaven criticant l'orquestra. Jo els vaig dir que potser 110 n 'hi havia per a tant, i els vaig preguntar si h et vien sentit l'orquestra. però van dir que no, i continuat'ell conuençuts. So els uaig pas dir que era músic de l'orquestra. però sí el.s raig dir que jo z·escoltut'a cada divendres i cada diumenge i que si bé no era una orquestra excepcional, eUs ho rebenta ven massa.. Total, em vun deix(lr per inútil. Tot i això mai no van rlonn la titularitat a Ra i'<H~ I Ferrer , en cara que ~xccrcís, a la pràctica, com a d in'clor. L'any 1967l'or4uesn·a va canviar de nom i van nomenar dire<·Lot· Ros-Mat·hà. que seria en (•} càrrec fins all978. Va ser una nova etapa. en què es va fer ·<neteja··. Cl> 'an tornar a fer oposicions i ,·a n en trar-hi m ol ts m!'tsics joves. Fins en aqu<>ll moment no s ' h avien fl'l canvis, segons que t•xplira Josep Poch: Els músics s'anavenfentgrans, però no feien. oposicions d'unn manera regular per anar proveint les places, crmt rac ta ven eventualment els mzísics i, és clar, hi havia molts suplents. La n·novaci.ó i canvi de músics \a suposar una revolució dins r orque tr·a, tal ('Otrl ho recorda Salvador Brotons : Va ser una reeolució. es van p roveir Les pla- ces vacants. Alguns van anar al carrer, però 110 els funcionari.-;. Van fer unrt me11a de neteja i va n ¡JO- TEM A e r :I e 1 1 l Eduard Toldrà és una figura e nyorada pels primers músics de l'orque stra. La s e va qualitat com a músic i la se va p e rsonalitat encara constitue ixe n una re fe rè ncia e ntranyable l l 1 sar algnns ala Banda i cl"alt.res al conservatori. Es vau tor11à1· a,.fer oposicions fins i tot als que ja hi érem, tot i que 11ornw l111ent et tornaven a posar al mateix lloc on eres. Això, qn<' suposava una continuïtat, no va ser bo per a tothom. Salvador Brotons confessa que va ser l'íuür monwnl t" li q ut> va pensat· deixar l'orquestra, ja CfU<' la seva il·lusió era ser pdmcra flauta i no li ho van concedit·. Finalment va decidir crue se l'estima,·a massa com p er deixar-la, tot i que al Liceu li oferien una p la(,'a df' primera flau ta. Amh la r·enovació també hi va haver una revisió dels sous i això va s uposar que els músics es podien dedicar exclusivaml'nt a l'OJ·qu eslra, tol i que tots continuaven fent altres coses, com enre::,ristraments musicals o dedicar-se a la docència. E l l979 va ser nomenat director Salvadot· Mas, el qual no va en caixar amh l'orquestra i després de trf's anys va tornar R osMadJà . Ja l'any I 986 l'Aj unl:ament va voler impulsar-la dc nou i van contracta r com a di rector F r an z-Paul Decker, el qn all' bavia di rigit antel'Íorment com a director c•onvitla L. Aquf'sl nou director va contr actar molts m úsics estt·angf'rs d'orquestra va canviar una mica d f' feso mi a . E ls rcc01·ds d'aquesta època són tUla mica a m ar gs, ja que els músics pensen q ue hauria d' hav('t•-hi més músics catalans, tal com diu Met·cè Wi r th: J1bans l'orquestra era més nostra, el 95% dels mú .~ics parlàvem, català, ara potser el nivell tl rt.ís tic és més alt, però aquí tenim músics r¡ue lw.fan molt bé i potser no en caldrien t,ants de forc~. Jost'p Po<'h explica u na <m~cclota en aquest sen lil : Jo sé que,fa anys, van anar a veure l'Eulàlia Vintró dos professors del conservatori per exposar tot això; es queixaven que els seus alum nes no entraven aquí. i en can vi obtenien places en altres orquestres de prestigi. La temença és que el músics joves es desil·lnsionin, perquè si els pocs llocs de treball els troben ocupflls ... A més dels dir <'CLO titulal'S. r orquestra en tota la se' a tr ajectòt·ia ha tin~nt bastants directors convidats q ut' t amh~ són l'l'Cordal.<;, tal com explica Salvadot· Brolon : .lo recordo molt Xavier Villar, sobretot als assaigs, una lliçó de musu:a extraordinrl.rirr; en canvi. al concert no era cap cosa especial. També voldria destaca r Comissiona. tant als as.~aigs com a l'hora del concert, és u11a pPrsona qtu• amb el gest et. diu com ha.s dP tocar. Música i •·ecords . .El naixcmeut d 'aquesta vid a va començar H l 'l:l fa cinquan ta an ys . Qttauts r ecords! És impossi ble d1• copsa t·-los tots en une¡¡ p oqu f!s línies. El més dcstacablc per part de tots els músics és la sensació dc ser un a familia, el bon ambient de l'Or4 11esln t Municipal de Bat·ce1ona, que di rigida p<'l m<'Slt·e Toldrà va aconseguir ma r car una1ïta en la lús tòria cle la vida musical de Barcelona. TEM A Cinqu anta anys: fronte ra entre passa t i futur per TERESA MARTINEZ e inquanta anys d'existència és una data important i en t•l <'US de l'OCB doblellH' n t significa th a. pc>rquè la celehrarió coincideix amb l a rn~ació del consorci format pe•· l'Ajun lamentlle Barcelona i Ja Generalitat rlt> Cata lunya que n•girà a partir d'ara .-ls desti11s dr l'orquesh·a. Aquest ronsorci-en el moment d'esniUt·e l'article en<·ara no s' havia fixat la data df> signatura del conveni- uposa la relarió defïnüiva dC' la màxima insti turió catalana amh la formació or·trnestral, cosa que implica, entre d'ultres, el ('éJnvi df• nom de l'OC B. El nou nom, encara no definitiu a h ores d'ara, recollirà l't•sperit d'aque·ta tet·minologia: Orquestra Simfònita de Barcelona Nacional de Catalunya . Jau me Masfet·rer. gen·n t de 1'0CB, apunta que decidir com es dirà l'orquestra serà una de les primeres tasques del consorci. La Generalitat desitja, òbviament, que sigui l'orquestra nacional de Catalunya i. per la seva banda, l'Ajuntament. que l'ha mantingut durant .SO anys. no voldria perdre el nom de Rarcelona. Encat·a que la tradició arreu del món és denominar les orquestres amh el nom de la ciutat. aquest no sc•·à , però, un punt de fricció entre les pa1·ts del C'OIISOt'CÍ. At·a pt•r ara l'OCB és l 'instrumenthàsic de la política musical de l'Ajlmtament de Barcelona. Miquel Bada I' aRsessor de música de r A.rea de Cultura de l'Ajuntament, eJ~c-plica (jUC el seu pes espe('ífic és molt estructurador tant eles de l'activitctt de l'orquestra com a instrument per si mcz.teix com de totes les activitats que arrossega fora de la seva temporada estricta, com són els concerts al Festival Grec, a les festes de la 1l1ercè o el cicle de concerts del,s Solistes al Saló de Cent, cicle, aquest darrer. que permet una ampliació important del seu, reper·tori. Podem su posar que el r:at·àcter nacion al de r orquestra farà que aquesta visiti altres ciutats catalanes. I no sol això, sinó que també és previst potenciar la pr·esència de l'orqlleRLra als mitjans de comunicació, inclosos els l'nrcgistraments discogràfics . En aquest sentit, i en termes genenls, Jaume Masfcrrer diu qu e la intenció actual és que el conjunt de La població se11ti l'orquestra com una cosa seva, coneguda més enllà dels cercles melòmans, i. sobretot, que l'associïamb el nou auditori i que sàpiga que és important per a Barcelona tenir una orquestra de qualitat. Com ja se sap , l'auditot·i qur s'està construint a Barct'lonu serà la nova seu dl' l'OCB. Cal deRtacar que el futur auditori ha estat un clement important a l'hon:t d'integrar les voluntats de lt>s dues administracions. MicJUel Badal assenyala que la implicació de l'DGB en el projecte de l'auditori significa una fita molt important, perquè per primera vegada l'OCB tindrà casa pròpia. Duran/ SO anys, continua BaclaJ, no ha tingut mni casa pròpia en el sentit estricte del tenne. 1iixò li ha causat en alguns moments certs problemes crubicació i de verificació dels sens rendiments en una sala que realment estigués ajustada a les seves característiques. Unuditori Li donarà capacitat d'estar en el lloc adeqnat i fins i tot de millorar la seva presència ciutadana. Si més no, l'embolcall físic qut> suposa un edifici (que acull l;erveis, administr·aci6. etc.) r e})resenta, f'ntre altre aspec-tes, la possibilitat de crear i desenvoluparinicia tives estables amb lïnalitats cuit untis i socials a l'estil de fundacions, most.TcR, visites pedagògiqucl-1, ete. Sense director titular Actualment 1'0CB viu In si tuació poc cotTt>nt de no Lf'ni r· director titular clesprés de la baixtt de l'anteriot· batuta, Lnis Antonio García Navarro. De fet. no f;; una tasca fàcil tr·obar un director del nivell que nE'cessita 1'0CB, per·què les bones batutes tenen rompromisos a llat·g ternrini i lligar <'ap;; esdevé complica t. Si més no, el futur clirectot·litular serà nonwnat sota els auspici~; del consorci. Oefet, García Navarro jaforL nomenat en consens amb la Generalitat . assenyala Jaume Masferrer. o·altra banda.l'avantpenú ltim dir·ector. Franz-P aul Decker, ha ~slat nomenatJH·incipal director convidat de l'OCB. Segurament, la 110va e ta pa gerencial exigirà el compromís el' assolir un niw•ll a rtístic supnior a l'actual, tot comptant, potser. amb nous pt·ofcssors. Com es veurà afectada artísticamt>nt l'orquestJ·a? Segons Masfent>r f'l nivell artístir artual de l'ot·qurstra és molt alt ,fins i tot la majoria cie directors que ens visiten resten sorpresos de la seva qualitat. M i()uel Bada! as!:!cnyala que la majoria rle directors han trobat molt atrevida, i molt exbioixada cap a la contemporaneïtat i cap a obres poc habituals en els repertoris, la programació de l'OCB en el.~ darrers anys. Això respon a la voluntat de d(fusió i afer conèixer el repertori referit a la form(lció d'orquestra sin~fònica, incloent-hi la nní- TEM A La necessitat de col•laborar El f<'t cl'ar-rihar a aquesta col·lahoració de rAjnntantt'nt han·t'loní i la Gener·alitatr·espon hàsieamrnt a dur~ nrcessital:. espt•rifiques d'amhducs par·ts. Per un cantó, l'Ajuntament ha estat mantenint ec·onòm ir·ament una orque tr·a durant 50 any;,, nua or·cprrstra <[UC' aetualmen t necessita un pressupost anual trm· s u¡wnr t'ls 1.000 milions de pessetes. Per la ¡..;eva haucla, ]a Gener·alitat s'havia plantejat la c rt>aeió d 'una or<llH"StTa nacional. Pl'rÒ crt'ar-tH' una dc nova , a put·t de lt's jH existents -OCB, Simfò nica del Vulll·s i Simfònica del Gran Teatre d el Lict•u-, semhluva maRsa arriscal tant f'tt el terreny econòmic rom en el terreny tl'au(Liència. Posanlla lJase d 'opl'ru ti' itut a la ciutat de Burcelonu, amb c•l futur auditori, s'unien ducs necessitats, alliber umcnl <'Conòmic. per un canló, i cobertura cultural i orquestral, per l'altra. per mitjà d'un conson·i ímir -on¡ues l ra i auditori. Així. l' cxistènf'ia del consor·ci significa, segon:. MJcp)('l Badal, l'acord cie maximitzar la rendibili- r t 1. s 1 1 l ) Franz-Paul Decker dirigint I'OCB sica contemporània i les obres dels compositors catalans. El gPI'('llt df• rocB afegeix crue l'orquestra ha anat rnillorant constantment, amb el compromís de fiO prescindir de cap músic i d'admetre'n de nous mitja.n~·mu oposicions. Recordant la pt·otesta d'estudianls del Conservatori Mtu:Ucipal dc Barcelona respecte dt• l'escassa j)l'esència de catalans i espanyols a .IPs orqocstn:-s, Masferrer explka CJl:¡e a l'OCB sempre s 'han tingut molt presents el.s músics del país.flns a l'extrem de donar prioritats als mateixos músics de laformnció. Actualment les lleis no permeten fer oposicions només per a espanyol.s . Des que som a la Comunitat Europea també s 'han cle convocar les prouP.s per at~ comunitaris. Si més no. i per afavorir els músics de l'Estat, procurem anunciar les provés més a casa que afora. Però. en definitiva, si •·ols ww orquestra de primer nivell necessites músics cle primer nivell, siguin d'on siguin. L'existi>ncia llei consorci no farà que els músics amb caLego•·ia el(• fmlf'ionari dt>ixin dc s<'r-ho. Actualment, aproximadament un terç dc la plantilla de l'OCB manté uquest estatus, però la diferència Colre un fmwionari i un contractat és mÍlúma a efectes econòmics, in efectes humans elfttncionari té sensació de més seg11retat clellloc cle treball. La diferènC'ia rau "" la bnixa laboral. que és mantinguda per l'Aju11tnmenl en el cas delfuncionari, i per la Seguretat Social en el cas elel contractat, explil'a Masft"n er·. tM de l'orquestra i un reconeixement directe de l'alt ni l'ell artístic assolit per la que és la primPra formació simfònica del país. Segons l'at·or·d previ que s 'establí ja fa nns anys entre lt>s durs instituc-ions, a hores d'ara ja s' han repartit d s costos de l'OCB des de1199l. Jaume Masferrcr· explica com fLrnciona aquest repartiment. L'acord establia que la Generalitat pagava ~ -~ .... e =- ~- 114 un tant per· cent del pressupost total de l'OCB, el qual anaria progressant fins a arribar al 50% per part de les dues institucions. Aixf, ell99lla Genl'ralüat aportà el 10%, aproximadament; l'any 1992, el 20%; l'any 1993, el 30%; aquest any, el 40%; i l'any 1995 s'igualarà amh el 50% . Els canvis formals La crearió del con sorci implica la desaparició de l'Institut Municipal de Música. L' Tnstitut funciona sobrf' do:. pilars: l'OCB (incloent el cicle dels Solistes al Saló de Cent) i la Banda )lunicipal de Barcelona. Fins ara només hem parlat de J'Orquestra. Si l'Institut dcsaparcix, qu~ passarà amh la Banda? Per què no s ' ha inclòs la Banda en la gestió del conso•·ri? Pet· voluntat exp ressa de la Generali tat, la Banda 110 ha rntl·at f'n els t r actes, i mantenir l 'Institut només per a t'lla és inviable. Per tant, Ja Banda ser·à, p r·obahlenlenl , gestionada per l'Th'IBE (Ins tiltlt Muni.<'ipal Ban·t>lona Espcctades) . Masferrer aclat·eix que la Ge11erctlitac considera la. Banda un instrument.cent per· cent nwnicipaliperaixò no ha estat inclosa e11 el consorci. El ronsor·ri ¡,crà presidit pel r egidor de Cnltru·a de l'Ajuntament, Oriol Bohigas, i hi actuarà com a 35 21.') TEM A 114 L'OCB al Pati de les Dones de la Casa de la Caritat (Festival Grec'93) vice-president Jaume Serrats, directot· general de Promoció Cultuntl dc la Conselleria de Culttu·a de Ja Generalitat. Per cada administ1·ació intervenen aquestes persones. Pt•r part de la Casa Gran: Miquel Lumbien·es, coordinador de l'Àrea de Cultura~ Francesc Virem;, rrgidor; )fiquel Badal. assessor de música de l'Àrea de Cultura: Germà \ïdal. que en la seva faceta df' regidor fou l'impulsor de la construcció de l'auJitori~ Josep l\I. :Mestrcs-Quadeeny, compositor·; i Ol'iol Mat·torell, Jústol'Ïa1lor i músic -aquests tres daners, persones molt vinculades a la cultLu·a musical de Ja cintat i a la històda I'Pcent de l 'OCB. Per pat•t de la Generalitat: Valentí Sallas, subdireclor dc la Direcció General de Promoció Cultural; Jesús Rodríguez-Picó. dirertor del Servei de Música i compositor i intèrpret; Joaquim Garl'igo¡,a, coordinador d'Ensenyaments Artístics i Musicals dc> la Conselleria d'Ensenyament; Rosa Pascual, ger·ent de rEntitat Autònoma el'Organització d'Espectacles i Festes; Xavier Benguer·el, compositor; i Joana Danés, agent musical. El futur més immediat 36 216 Encara que la cdehració dels 50 anys de l'OCB sc centrarà a inicis de la temporada que ve, 1994-95, podem destacar com a ac·te principal la repetició del programa del primer concert, ell994, prohablPmenl al PalaLLde Montjuïc sota la batuta de Ros-Marbà, tot just començar la temporada. També s'edharan dos llibres, un sobre el <tue ba estat l'orquestra iJa ciutat durant aquests 50 anys, i l'alLTe, en dos volums, recull la tesi d'Oriol Martorell (història del simfmúsmf' a Barcelona -de::. dc r Orquestra Pau Casals a l'OCBi l'anàlisi de la música simfònica actual). També com a novetat i primícia absoluta, J aume Masferrer ens explica una idea de futu1·: Com a futura orquestra nacional de Catalunya, tenim en projecte confecciona.r un concert a l'est.i l dels concerts de Nadal amb una obra. emblemàtica qne podria ser la Novena Simfonia de Beetlwven. La int.ellció és fer-lo un cop l'any a Barcelona, tot instaura ut alguna cosa semblant al Di~ de l'Orquestra de Catalunya. i anar-lo repetint a altres Uocs dels Països Catal~ns coincidint amb celebracions importants. Tampoc no podem oblidar la recent gira que I'OCB acaba de fer per Lenes d 'Àustria, Alemanya i Suïssa, i l'enregistrament de dos discos. Per acahar qüestionem el que molts manifcsleu: l'OCB com a tal no té 50 anys. Masferret· c>nR adareix que com a OCB el cinqucmtenari no és real, és clar. Però el denominador comú de municipalitat que hi h~ hagut al llarg de l'Orquestra Municipal. dels diferents patronaLs i de l'OCR, s[ que té 50 anys. Això és el que importa. MUSICALIA R E T R A T HORACIO GUIIÉRREZ La música, un exercici de sinceritat per CARME MARTINEZ I pianista cubanonord-americà Hora<'io Gutién ez va visitar Barcelona pet· tal d' actuar com a solista -Concert núm. 2, en sol menor, op. 16 de Sergci Pt·okofiev- en el cicle de rOCB , en u n con cct·t commemoratiu del45è. a ni vet·sari de la Declaració Universal dels Dr·ets Humans i dc les acions Unides. Una estona abans dC' ]' úhim assaig dc Gutiérrez amb l'orquesLr·a -clirigida en aquesta ocasió per Franz-Paul Dccket·-, vam poder conversar amb ell. -Vostè va sor tir dc Cnba quan era molt petit. .. -Als dotze anys. - I va anar a estu d ia r a la Julliard School. -No immediatcunent. Primer vam estar una m.ica f ent voltes, intentant 1robar tUl lloc en el E l 1 s s t qual volguéssim ·viure: vam passar sis mesos a Sud-amèrica, uns altres sis mesos a Minmi, i la meva família i jo vam acabar a Lo.~ Angeles, l 'any 62; vam sortir de Cuba el1961 . l allà vaig tenir/a bona sort d 'estudiar amb un professor magnific que es deia Sergei Tornowsl.·y, w1 senyor ja de molta ~dat, que havia estat un dels professors de Horowitz al Conservatori de Kiev, quan llorowitz tenia entre deu i setze anys. Tornowsky ja estava retirat; però mitjançant certs contactes que teníem et Miami, de persones que m'havien escolutt, un ex-alumne seu es va oferir a presentar-me'l i va aconseguir que jo fes una audició per a ell. Sergei Torndwsky va ser el mPtt mestre dttrant uns quatre o cinc anys, i mai no em vet cobrar w1 cèntim, perquè en aquella època no teníem, LLn "quilo " . Després , quan ja tenia disset o divuit anys , vaig a netr et Iet ]ullietrd. f allà m 'hi vaig estar tres anys. -Normalment, els b ons pianis tes CLtbans maexen a estucüar a l'ex-URSS ... - Bé. jo vaig ser al Concurs Txaikovski l'any 70, en el qual va ig obtenir el segon premi, rnedalla de plata; però això ja va ser com a ciutadà americà. No vaig tenir cap altre contacte amb Rússia. - lma::,.ino que la seva família va sortir de Cu ba per motius pou tics . -Exacte, exacte. La revolució de Castro va. ser l'any 59, el primer de gener, i nosaltres en vam sortir el juliol del61. - Com va ser la seva formació a la Julliat·d School? Com es treb aUava allà, quin tipu s de règim MUSICALI A R ...à --.•. ...~: !!!... 114 ~ ... z.- • i i E T R A T <.Pcsludis :.~·¡;uia l 'a lumnat~ tècnica rlesetwolupacla, LW doSchumann i Grieg, i el P rimer -Bé, Pm 1111 règim molt indiuimini de l'instrument, allii ja no concert de Liszt, en un p eríode de ducditzat. lAt }ulliarcl té molts l'obte11s. Perquè és u11o escola . dos anys. mestres. C"da professor és difecom li deia. a l'a nçada, peusada -Es pod r ia dir, donl.'s. <(li <' E'n rent. És 1111a escola ... Perdoni, més at·iat per al desent•olupaaquest moment elt·epE>rtori r·us és però l'espanyol me n. ja li dic. és ment artístic, musical, d'e$/CIT' al el seu favorit'? l 'espan yol dels dotze anys, o siela van 1 del públic, de projec-Són qiiestions de clist·ograguiqlle em falto vocabulari, no? ció .. . Li(/ t'ors, és un et escola (wifia . No puc negar que jo he tocat És una est·ola gear ed IV make ca, molt diferent dels cotlser vctmolt rt>pertori rus, però no és perfornwrs, que s 'ha muntat per Loris o IIIIÏI!ersitats, 011 fan qíiestió de ... És qüestió de discos i fer concertistes. no mu.~icòlegs. èmfasi e11 coses pràctiques ... És d·a llò que pensen que t•enclrà És més oviul per a permésenelmeucas . .. És u sones que r•olen ser solisdir, aquell repertori tes. És clar q11e no tots amb el qual la meva Si la sinceritat interpretativa és el segell ho poden ser, però molcontpanyia de discos de l'artista -com corrobora en aquestes lítes d e les primeres orpensa que farà el millor nies el nostre interlocutor-, la sinceritat en el questres americanes negoci. De totes mane(Clet•elancl. Not•a Yorl.·, sentit més ampli és, sens dubte, una constant res, aquest repertori jo Boston, Filadèlfia ... ), en la personalitat d' Horacio Gutiérrez. Sinl'he treballat des de molt estan constit uïdes per jove, així que ja m 'està ceritat quan confessa que mai no s'arriba a gradnats de la ]ulliard bé. Però no ha estat nosaber-ho tot d'una obra musical; sinceritat School. d<'l Curtis lnstimés per eho ice. quan accepta, i tant, que haver de repetir tute ... El règim uaria, és - Passant a tent<'S inmoltes vegades un passatge difícil és avodiferent per a cada perterpretatius. s'ac u a els rrit!; sinceritat quan afirma, amb Cortot, que sona: quan un té talent, pianistes de la M'Va gedormir com un liró i tenir un estómac a prova no és qiiestió de seguir IH!t·ació de man ca dl' mètodes. És més aviat de bomba és d'allò més important per fer pm·sonalit at, d'uniforqüestió d'orella, i l 'orem ila t. .. Qu è li sembJu'? carrera¡ sinceritat quan admet com n'és, de lla és quelcom molt indiPt•nsa crue ja no hi ha difícil, mantenir l'equilibri sobre la corda vidual: cal, doncs, personalitats c:om ll's fluixa que separa llibertat i arbitrarietat; aprenc/ re a escoltar-se del passat? sinceritat quan reconeix que l' intèrpret hauun mateix, (t estudiar, a -No, no, això no és ria de fer conèixer la música del seu temps, desenvolupar-se, cacert. Perquè . .fixi's, vaig ' . d' avu1,. no se... · " . I, pero' que " b.e, Ia mus1ca dascú_ a la seva pròpia a dir-li el perquè. En l'èsobretot, quants pianistes admetrien amb la manera . La }ulliard té poca en qnè Rubinstein certs professors que són seva naturalitat que enregistren "el repertoesta va fe nt la seva carmés convencionals, però rera, si hom llegPix la ri amb el qualla meva companyia de discos també en té d'altres que set'U biografia i els copensa que farà el millor negoci" ? Creguin saben molt bé què és un mentaris de la premsa que és ben reconfortant retrobar, de tant en artista . A 11n artista no de l'època, com jo h o he tant, un home de la qualitat de Gutiérrez en cal dir-li 'fes-ho així", .fet, hom veu qne R ubinsun món que viu, cada vegada més, d'apaperquè no funciona. tein no era popnlar en la rences o, pitjor encara, de falsedats. - Pen a c¡ue ai.xò va seva època. Vull dir q11e ser el mé importau t que no va obtenir wwnimili van en cnyar els seu tal de criteris .fins desprofessors, l'au tosuficiència? una escola realment per a Olimprés dels seixanta anys. Per què? -Sí, això va ser el més imporpíades ... (r-iu). Perquè quan ell te11ia trenta o tant. R ubinstein deia que el seu - Vostt• ha ear egish·at molt requaratttct anys, hi hauia PademiUor professor va ser ww grapertori ru;;; Segon i Tercr>r conrewski, que era considerat un -r;adora de discos. I en cert sentit cert. i Rapsòdia sobre un tema de pianisUL de forta individualitat. tenia raó. perquè amb els OII)'S he Paganini. dc Rachmàninov. Prihi hal'ict Rachmàninov, hi havia pogut confirmar el mateix: que mer concert de TxaikovskL etloffmmw, hi havia Friedmann. bé, per suposat que hom aprèn i gon i Tercer concert dc ProkoBusoni, d'Albe rt... I tots ells hom ensenya, però és molt dififiev ... estavPn considerats molt més incil... El professor, la majoria de -Jo 110 he gravat massa disdividurds, molt rnés interess"nts i les vegade.~ jo crec que ha d'accos . Dóna la casualitat que Sltperiors a Rubinstein ; al qual, tuar com un guia, com algú que aquests a/:; quals vostè es refereix per cert. li criticaven fins i tot el t'ajuda a desfer-te dels hc'tbits sóngairebP el.-; únics, i els fre grasea Chopin. Deien qne el seu dolents, per exemple. Un cop ets val ara. Fa uns quan/.<; any:; v(lig Chopin era massa quadra I, que a la ]ulliard, si no tens ja una gruvar per a EMl els Con<:t' r·ts de no er11 prou expressiu, etc. Per .. MUSICALIA R E T R A T .. -!!. .~ El pi anista cubano-nord - a mericà Horacio Gutiérre z visità Barce lona e l passat d e se mbre dins la temporada de concerts d e l ' Orque stra Ciutat de Barce lona, e n un concert comme moratiu d el 45è. anive rsari de la Declaració de ls Drets Humans¡ l'ONU & ~- ;;¡· 114 ;::¡ tant, això sempre ha passat; en !"època, de Hoffmann es parlava de Liszt , i d'Anton Rubinstein, i... LcL gold.en a ge sempre és la generació que acaba de passar. A més, si hom passa revista als pianistes d'avui dia, Murray Peraltin, Pollini, Martha Argerich o jo mateix, Barenboim. ... són pianisles molt diferents els uns dels altres. Jo no els trobo iguals, a mi no em sonen iguals, almenys a la meva orella. potser a d'altres sí. .. Si jo veiés que som tots iguals, doncs diria , bé, potser sí. A ra: si el qm• volen dir és que hi ha una certa uniformitat perquè el Lraining d 'avui dia és molt superior u/ d'abans, això sí. Ara hi ha un nivell tècnicament molt alt, comú a. molta gent. No parlo de nivell d'individna1itot a.rtística, perqnè això sempre h a. estat quelcom excepcional. Però el nivell de poder domi na r u n instrument és, avui dia , indiscutiblement més a lt que mai en ln història. Si veiem les orquestres simfòniques, el nivell - almenys als EUA- és molt (Llt.flns i tot en les més dolentes. Jo he vist el ccwvi en. vint anys, he vist un canvi enorme en el nivell de, diguem, " tocar les notes " . Que' passa.ttA 1-· xò dóna Uoc a nn.a impressió de certa uniformiua. l és indiscutible que no hi ha ww gran diferència entre Los Angeles i JJe ,·liner Philarmoniker; hi és, però és més subtil poder-la captur, perquè molts dels seus instrumentistes han tingut un Lraining similar. La qiieslió de la personalitat ... ]o trobo que hi ha una certa uniformitat inlerpretatit•a per la qüestió dels discos, de la difusi!J de la música en genera I, orquestres qu.efan gires. miÍsics que es contracten en altres països ... L'Orquestra de Berlín, per exemple, ja no és exclusivament alemanya ... No tot és búz.nc o negre . S'ha pagat un prett, fins a cert p unt, però hi ha hagu t IUUI gran superació rlel nivPII . 1 nixò que tothom sona igual ... , no, 110. - Què és el que més personaLitza un p ianista? EL seu so, t•l sen fraseig? -Tot. El fraseig, el so. la for- ma d'interpretar ... No hi h a u na. o dues coses . És simplement tota. ln person alitat tal corn s 'expresSfl en l'inst.rurnent per mitjà. de la 111 1í.sicCL. - PC'nsa que l 'essència d'una obra es rapta eu la prunera lectura? O l'ohra va imposan t-se dc mica en mica , amb els anys? - Jo he estCil tocant obres ... 1 això 110 és rw cus solament meu, sinó de qualsevol que li parli .. . Si w1 és seriós. troba coses noves constantment, que un pensa. que el van apropant més al veritable esperit de la composició. És clar. ji11s a cert punt hom capta inicialment més o menys el sentit; depèn de lfl complexitat de l 'obra. Però jo crec que mai no es pot dí r que s'ha arribat a treureli tot, a una composició, lleveu que es 1ract.i d'una obra no gCLire proju11da. -Com , per quin p r·océs es matcr·ialitza la primera intuïció, e] sentiment , la percepció interior cn IHinterpretació? És a dir. com es trebaUa'? - Bé. és complex. Això és inte- i.- I ii ;e.. ;I i" MUSI CALIA R 114 ressani, perquè Cfula persona és diferent, tinc en/Ps. En el mPtt cas. en aquest moment tinc ja moltes obres en elm eu repertori i estic familiaritza t amb el reper1ori en si. U a vors, res que jo pugui estudiar, exC<'ple una obra moderna. és quelcom complew ment nou per a mi. Quan jo estudio ww Jlr> ~·a, ja fa temps que la tinc al cap; lla·v ors, quan m 'hi poso, gairebé sempre conJeii{'O per certes seccions que, p er dificultat, o perquè em criden l'a ten ció, o perquè m 'agmden o perquè vull veure com estan fetes. trobo més adequades per introcluir-m 'hi. l és clar, si tinc ja 1111a data fixo per tocar l'obra, començo a tractar de dominar-la en la seva part més òb·v ia: les notes , eZ trmpo , la memòria ... - La r<'pelició f la ma1·e d t' la persuasió? -(Riu) Sí1 sí, no es pot .fer res sense això. Es la part avorrida ... Hi ha cops que un diu: això ho he tocat tantes t•egades! Però és que és molt traïdora , la qiiestió. Perqnè el qne és difícil d 'a.questa professió és que a les vuit. a les nou, no sé, a l'hora del concert, tul ha de sentir-se inspirat ... I hi ha molts factors: el factor de canvi d 'hora, elfactor de l'hotel. on potser fan molt soroll i no pots descansar bé ... Els Ítt.~tntments. cada un diferent, les actístiques, E T R A T els directors, les orquestres ... I llavors u.n ha de tenir Ull domini molt g ran del que està fe" l per poder superar tots els jètclors que poden influir negativame nt en el moment del concert. - Cortol deia qu e per a fet· Lma bona tournée ('t'a indispensab le teni r· un bon son i un sòlid estómar ... , Sl,' SI, -~ . ' Quan I bO, UlXO... 1110 I jo L'aig llegir això fa molts anys no ho vaig entendre exactament , vaig pensar que eret broma. Ara Gutiérrez rebé lliçons de piano als dos anys d'edat que sóc més vell, veig que tenia tota/a raó , qne quan un estèt a un cert ni vell, això és el més important , perquè són factors que malmeten molts co11certs. - Per ttuè va tt·iar precisamen t el piano? - ...1h, mai rzo 1:aig tenir dubtes. La meva mare tocava, era pianista. Llavors, jo des qne uaig néixer vaig escoltar el piano. I , segons les històries que m 'han explica t, vaig començar a rebre lliço n.~ cds dos anys; ja en aquells dies sentia una atracció molt g ra11 per l'instrume11t. Ma.i n o va ig pensar: potser el violí... I fins avui dia. -El pia no, s ' ha dit moltes vegades, tévit·tuts i cleft•ctcs . Com a defectes potser ]Jodríem dit· la brevetat del so, la divisió rígida i inflexible en semitons ... Quin<'s S t'rieu p<'r u vostè les seves l)l'inC'i pal s virtuts? - Bé, és l'instrumen t més complet. Vull dir, és un instrument qne, quan es toca bé, no li cal res més. Perquè el violí sí, les Parlites de Bach són molt belles, però per ala majoria clel seu repertori ca.l el piano, l'orq11est'ra ... Com el v ioloncel, com tots els altres. A més, el piano en si és l'instrumen t més ... - Elmi1lor actot·? -Sí, per· la seva variewt de timbres. T é desavantatg es, com vostè ha dit , el so curt ... Però ... Una altra cosct és el repertori. 'l'é el repertori més gran i més ric de tots els instrument s. - Quines són les concücions p<'r ohtenil· nna bella sonoritat? R<>laxació, llibertat del brac ... - Relaxació, indiscutiblement. Això és molt important, sobretot quan s 'està tocant ww obra tan complexa com el Segon concet·t cie Prokofiev . Relaxació, l'ús del peclal. l'ús de la nul... i l"orella. per descomptat . Sempre tornem • cmwllli~-~-~~ C \ T .-\LL"'\1 \\!L' l C.-\ I RE\ ISTA :\fUS ICAL CATAL.\."\A CI Sant F1·unc~>sc Ut' Puula . 2-08003 Btu·celona Butlleta de domi<·iliació bun dtria Ut:: h\ U( SIC\(; \ T \. Sonyor•. el• ~...-nir<· 'l'"' amb eàrre.- al meu compu•/llihrcta at.-ni!Ui'! ~1. ~bul• rru~•L• ¡H"t··enturà CO'\SORC:I DEL P \L \L h\1\ \ .pol pagament tlt• la rne• n suh••·ri¡Jció a "C.\T \LL'XY \ )lüSIC.VIIE\lST \ \I Ui lC: \L CATA l~\\ ,\ ... Nltm . CCimpll' Dí:.,rit con trol 1\úm. A~èorio t~am . Entitul 1 DDDD DO DDDD DDDDDDDDDD ------Tillllar _ _ __ _ __ __ _ __jjan•··C.Iohn _ _ __ __ __ _ _ _ \ gi·nriu - - - - Si;rnntura Pnhlnnú - - - - - - - - - - .\dr.•ç11 agi·nria Col omplir h~s doflt•.• t·o,.rec.•tumPnt Butlleta dl' •uhsct·iprió - - - - - - - - - Prof... ._._¡.; - - - - - - - - - - :\om i Tt·li·fon - - - - - - - - - - - Carrt•r - - - - - - - - - - - -- l'm,incia IJit', -l'ul!lru·it; - - -- -Furt~ t:"(el"lhi iÏmJI•H'I 111itjançau1 Uí·~itjh "uhscriurc~m H pur-I-ii' tlf'l núuwro O O I oli, IJunc-ari udjunt. umh la quuw uuuaJ dt> 3.975 ph'"!. 0 D .lmnic·iliució hruwilria. PN· o .. uh .. f'I"Ï(Jt'Ïún-. 3 rr .. trun~··r. Nln-.uhtou t'I JJn•u. '"'('lJit>.... LraJ dt• 2.2::!j <"OgtiODL'" - - -- - -- -- - -- - -- o ' MUSI CALIA R E T R A T nat el més profund d'allò que hom sent. l'audiència lw capta. Que després li agradi o no, ja és 1111 alt re tema. Però l'audiència no sap si quelcom és musicològicament correcte. si el trinat t•a començar abans de ... Ells no van per això, ells t'all buscant twa experif>ncia. U a t•ors. in sinceritat ocupa un lloc molt importaut, en aquest sellfit de ·'donar". Un pot estar actuant com si sentis una (:osa i no sentir-Iu de debò. -Tal rom deia Toscanini , la lnul'i ~ió és una tnt'ició? O cal respe<·tul' els veUs? al mateix, l'orella és qui dicw les regles. Perquè hi ha moltes sonoritats, en el piano. cada pianista té una sonoritat diferent; Rttbinstein, H orowit;;, Larrocha ... , tots tenen una molt bella sonoritat. però cadascú diferent, no n'hi ha una igual a l'altra. -És molt difícil mantenir un cer·t gt·au de llibertat en la Ülterpretació sense cau l'e en I' a t·bitrarietat? -Sí. Molt difícil. Molt difícil. I Jl és quelcom que .fins et cert punt és un(t d.e les meves ... , és una cosa molt personal meva, que a mi no m'agrada. Enfl, m'agrada la llibertat, per descomptat, evidentment. Però nom 'agraden les coses excèntriques. lli ha certes excentricitats que es veu que estan molt arrelades. que vénen molt de dins, com certes coses que vafer Horowitz, que et convencen. Richter... , tots els pianistes han fet coses ... Però hi ha certes excentricitats que estan sobreimposades pe1· cridar l'atenció. I jo no sé, no sóc infnl·lible, pe1·ò de seguida reacciono per aquestes coses, i quan veig que quelcom s'està fent per cridar l'atenció o per tractar de compensar nna manca cle disciplina i d'integritat artística. i de profwulitctt ... Em molesto, em poso a la. defensi:va. - Llavor·s, què cm diria d'un Rachmàninov tocant Chopin de forma genial pcr·ò conLr·àr-ia a l'estil dc l'aulol''? Una personali- tat poderosa lligada a un nwstratge extraordinari arrossf'ga sempr e la gent ... -Exacte. És un cas molt bo, perquè és un cas en què ell convenç ... I una altra cosa: 110 és que ... , en el cas d'ell no són excentricitats. El cas d'ell és ww personalitat... , el flow de Iu nuísica continua, perquè el/tenia tw coneixement perfecte de la. línia musical. Llavors, no importa el que ell estava tocant, si ca 11 viava les dinàmiques i això ... Am, hi ha persones que són excèn 1riques però que'no fan que la música soni natural. Són coses molt clifí.cils de parlar, cal. il·lustrar-les, no? Però en el cas de Rachmàni11ov un pot dir: "d'acord, ell tocava a la seva manera, però sempre hi hauia la línia, el discurs musical era sempre evident''. 1 hi ha casos en què uns determinats tempi són triats per caprici, per tractar de ser diferent i prou. - La sinceritat és, doncs, o hauria de ser, la major qua)jtal d'tm artista? -Sí. És curiós que ho digui d'aquesta manera., però no puc pensar en ww alt ra qne sigui més important. La sinceritat de la reacció que u.n té al davant de In música, això és l'importa.nt. Perquè això és el que La. gent capta. Giulini va dir un cop que l'audiència no sap si quelcom està bé o malament, però sap si li lt an donat alguna cosa. Si hom lw do- - Ell deia tctmbé que la tmïció era Lhc last bad performanee. No, 110. Cal respectar la tradició. Si 1111 veu l'exemple de Brah ms ... Brahms era twa persona que no va gosar compondre una simfonia fins que va tenir més de quarantct anys, i això era perquè ell 110 s 'hi sen tia còmode. Després va ajustaria tradició a la seva manera de fer, la va expandir wnb la seva pròpia veu; però abans t'a haver de conèixer !L1lCL certa tradició, perquè si no ... Res més que per w1 punt d'interès, no vull diT· d'imitar, però cal tenir una certa idea. del que ha estat.... Certs estils són tots diferents, l'estil ms 110 és l'estil de Beethoven; i si es c01~{on això, la música es pot torar, però no sona.rà autèntica. Després, la tradició és molt dificil d'explicar, perquè les tradicions canvien. Una tradició no és quelcom que queda fix. La tradició que sona bé a les nostres orelles no és la mateixa que sonava bé fa trenta o més anys ... Hi ha certs valors musicals que es poden aplicar de principi a fi, el gust, la mesura, elfraseig, el so ... Tot això és constant, no canvia. És a dir, el so que és Lleig continua essent lleig, no importa quan; i una cosa. que no estel. ben mesurada, doncs, provocet una certa inqttietud. Però és més complicada, la qiiestió, perquè un escoltn Fürtwangler i Ka.rajan. tots clos de tradició alemanya, però molt diferents... Hom pot parlar-ne molt ... - El p ianista ha d'actuar com a pr·opagandista? MUSI CALIA R CURSOS DE FORMACIÓ PER A MESTRES I ESPECIALISTES DE MÚSICA 1994-1995 • Educació Infanti l • Educació Primària • Educació Secundària • Escoles de Música i Conservatoris •••• O Cursos monogràfics O Informàtica musical O Recursos musicals per a mestres no especial istes de música ..*. Cursos d 'estiu d' hive rn Generailal de C.\alunya Deparlamenl d'Ensenyament E T R A T -Això és individual ... - VuJi d it·: nnpianista--<rualsevol intèrpt·ct- t~ l'obligació df' dona r a c·onèixct· la música tlt>l sf'ul.empR, pe r ta l d'amplia rl ' hot·itzó cu hurnl del púlJüc? O pot limitar-sl:' a complaure l'a udiènc~ia donant-li l'I t·epertori que deman a, com c•n el cas de. potser. Horowilz? -Però aquesta és una de Les coses qnt> es converteixen en mite i que no és correctn, si em disculpa . No é~; correcta i li dü·é perquè. El cas de liorowitz ... Això és el que s 'lw dit i s 'ha escrit, però no és cert. fixi-s'hi. Horowitz 1:a introduir als EUA les Sonalt's núm. 6. 7 i 8 de Prokofiev. Horowit::; 1•a popularit:=ar les Sonates de Scriabin ... El Tet·cet· concert de Rachmàninov, que quan ell el va tocar era música contemporània. va ser 1-lorowitz qui el vo fer famós. Ell ua popularitzar Scarlatti en el piano, que no es tocava. Llavors, de quin altre artistu, em pregunto jo, es pot dir tot això? TJa Sonata de Barber va ser introduïda. per ell a l'Havana . A veure què més ... Obres cie Li.s::t que no es coneixien, per exemple Vallée d'Obermunn, que no era ctl repertori; Hrlllloresk<' de Schumann ... Estic parlant d'obres que no tocaven Hoffmann, Rachmcl.ninov .. . És a dir, quan jo sento dir això .. . Bé. és que no és correcte {riu) .. . Que no va tocar mlÍsica de Boulez, de chonberg? -Això vol dir qtw sí que cal actuar com a 1üfusor dc música. per ò semp t·c amb sinceritat, amb la músic·a que un ¡;en t cün tre seu ... -Exacte. Exacte. I aquesta és una cosa molt individual, perquè bé, la música d'avui, no sé. en la meva opinó. per al piano .. . Qr.w n jo penso en Rubinstein ... , en la molta música espan)'ola que va tocar, música de Ravel, de Szymanowsky .. . Aquests compositors escrivien per a l'instrument de manera tan m agnifica que, avui dia, no sé, em costa pensar en uns altres compositors que puguin ... Si un començu a pensar que a començaments de segle hi ha uia compositors com Ravel. Prokofiev, Strc~t•insl.-y. Ruchmàninou -estic pu rlunl dels que van escriure per a piano-, qu.e esta ven escrivint obres me.~­ / res per a l 'instrument, que va11 esdevenir de seguida part e/p[ repertori ... 1 després de la guerra. bé. em costa de pensar... Per exemple. Pollini ha fet una gra11 defensa de la música de Boule:.: però La música de Bou/e;; no hu en trat en el repertori ... La toca ell i uns pocs més, però ... I 110 erer jo que sigui tampoc per mrtnca de pianistes que el toquen, perquè Schonberg. per exemple. encara no ha entrM en el que es pot anomenar el repertori main streame. Es toco mt>.~. però la música per a piano de chonberg no és com la de Oebussy. 1 aquestes coses tambt> van i vénen ... Per exemple, no sP com sPdt a Espanya, però la música rle Chopin no s 'està tocant/cmt. 1 Ps una música molt difíc:il:jo rrec que és justament per això que no es toca tant. Perquè és utut música que demana una jitsió amb l'intèrpret; no és una mrísica que es pugui tocar, com deia vostè, uniformement, i tenir èxit. Cal posar-hi tot. La música de Chopin, que demana uques ta espontcmeïtat i aquesta conuwió amb el temperament de lïnt?>rpret, crec que trobct twa certa dUicultat a expressar-se en aquesta època en què vivim. una mica més objectiva... Ara, en cw1 t'i, es toca molt més Schubert, molt més Mozart. Ja li dic, són coses que ua 11 i vénen .. . - PPJ·acah ar ,quèliagt·ada fer en r i seu temps dc ll eure? -M'encanta el teatre i m'encanta el cinema. i m'eucctnla la lectura ... Tot assegut ... (l'Íu). -A quina part dels EU\ viu? -A .V ova York. -Ll avors és perfe<" l l:', n o? Broadway ... - És el lloc ideal, sí. A m estil' molt, content, en oques/ viatge, perquè els meus pares mai uo hauien estat a Espanya; i hon vingut amb mi. Són aquí, i la meva esposa també, naturalment. ;Inirem a fer una petita volta per Espanya ... • r MUSI CALIA PRE-CRÍTICA 'Y· CATALUNYA MÚSICA PROPOSA ~ls >-. Homenatge a Lutoslawslci ?S- :Jn ·e- ·a. per CARMINA MALAGARRIGA er :tn W ·-· ~ N. 1a ca 110 er o- er !ln ·r- !S, de ·s- l I m ::a •T ec w >Í - 1-b te è, al o- n- lb ·t, ·l- ta ·a es és 1e ! l' '1- 'a ? •? lC .., J O L- 1- a t- ,_ illiam Glock , que vu ser director del prognrmu musical de la BBC de l 1959 al 1972, comen tu en u u art i.clc: " De fet, els períodes rltu·ant els quals la BBC va difondt·c molla música con temporània, van set· feinu d'algunes pm·sones que han tdat aventurar-se en aquesttetTitor·i incxplorut" . 1 Jla veritat és que r esulta molL més còmode, per a tothom i en qualsrvol es fem de la vida, jutjar i gaudir del passat que no pas jutjar i ga udir del p r esent. D'aquí que la música actual es pugui qualificat· de teLTitod inexplo•·at. )1olt prudentment intentem a Catalunya Música d esdramatitzar la música contemporà nia, assumir-la i situat·-la al Uoc que li correspon , conscients que per a la gran majoria dc públic enta t·a resulta tul ha ndicap. Heus aquí q ue nn fet inesperat i alho ra inevitable ha provocat que aquesta emissor·a centr·i la seva atenció en tLil dels músics mrs remar·cables del nostr e segle: Witold Lutoslaws ki, que va mor·i t· el cli1.1 8 d e febrer passat. T enia 81 anys. Per això Catalunya Música, en el programa que J eu ica a la música del segle vint tots e ls dijou s, d e dos quarts d'una fins a les rlues de la matinada , ha volgut incloure clos programes especia ls dedicats a l'obra d'aques t composi tot· polonès que ens acaba de drixar·. Això serà els dos primers cüjous d'aques t mes d ' abril. En total, tres hores de música i nou obt·cs del Sf'u catàleg corresponents a diferent&periodes dc> la rva vida. La primct·a obra pr·ogramada és l'emblemàtica JUúsica fúnebre (Muzyka Zalobna), la seva pr imet·a obra impOJ·tant i amb la qual es manifesta clarament el contepte creatiu propi de l'autor. Sis anys pos terior. d el 1964, és el seu Quartet. de corda, una obra extJ·emament original i que, pel seu llenguatge, t·csulta més pr·òxima a la Mú~sica.jiínebre q ue no pas altt·es obt·es de la mateixa època . Molt més actua l, d el 1983, és la Simfonia ttúm. 3, que ens ser vi r à per· comprovar la difer·ència esti lís tica que es p~·odueix en la ~eva tt·ajcctòria i tambe els punts en comú qur les uneLxen. Dues pelites joies ben atractives esct·ites f'n ducs dècades diferents -les ..r Variacions sobre PaganÍTÚ i Iu Miniobertura- tancat·an aquest p'I'Ïmcr pt·ogra:ma sobr e Lutoslawskl. P el que fa al segon programa , r obra que tren carà el foc ser à el Collcert per a orquestra {1954), una dt• les obres més interpretades de rautor i amb la qual podr·em ve un• rom es desenvolupa el seu sistema hannònic, ja que es h·acta d ' una dc lt•s pdmeres composicions rellevants . La n ostra t r ajectòria des tinada a mostrar-nos de la manera més att·activa possible l'obt·a dc Lutoslawskj , no pot i no vol deixar de pr·ogramar el Concert per a piano, de totes l 'obra més r·ecent i ben difer ent, d ' altr<r banda, del Concert per a ·violoncel , que malauradament i per fa lta de temps, no h em pogut incloure en la programació. H e m c n~gut convenient d'incloure, això sí, una dr les composicions qne més eficaçment ens remunten a l 'interès per la mírsicu popular polonesa en Lutoslaws ki: e l~> Preludis de dansa, escrits en els anys cinquanta. Aquesta obra anirà pr·ecedida d'tLDa de les obt·es vot·als més interessants. com és Els espais de la son, per a baríton i orquestra, que el nos h·e compositor va fer l'an y 75. Aques ta és la pt·oposta qur fa Catalunya Música per als dos primet·s dijous del mes d' abt·il. El m és interessant que podem dir de Lutoslawski. b en seb'l H . no serà en aquestes línies, sinó eu el moment que puguem escoltar la seva música . Set"à ales hores quan podt·ern adonut·nos fin s a quin pm1t no s6o banals les parattles que va (Ür el seu compatriota cruan es va assabent¡u: dc la seva mort: " És la pèrdua més brr·un dc la música polonesa", i encara va afegir: " Tots vam apren dr~ d 'ell, i eUva ser qui va portar la música polonesa a Em·opa , en trencar e1 cct·cle tanca t del qual no ha víem pot,'llt s01·tir durant molt de temps' ·. Et·en pm·aulcs ell' Kt·zysztof P enderedó . Aques t ~¡, polsl't· t>l tret lllés r cma t·cahle dc la seva personalitat. ja queLutoslawski va tenit· el gnm mèrit d'atansar mu¡;iralment Polònia a Occident, en un mome nt e n què això era tota una avt•ntunr. Va obtenü·mol tíssim rceoneixcme nt internacioual, bé qu~m ri 1-ridttvt•n u l'estranger, bé p et· mitjà Ol' dis tincions com la seva rlecció com a memb r·c tle rAcadèmja Reiul dc la Música Sueca , doctor horwi"Ïs causa per l ' Ins titut Clevelnnd d e Música i per les muvet·sitats de Chicago i de Varsòvia, a m és dels premis intc t·nac ionals aconseg uits en t.>b (•entres musicals més ünpot·tants d el món. Potser. a aques tes alçades, cal val01·ar aquests premis pel que va n ser , en el cas dc Lutoslawski: una anècdota. Una anècdota al costat dr la seva producció. del que ba s uposat per· al món artístic en general. Si <rlguna cosa rns ha d e quedar d 'ell, que sigui la seva per·sonalitat, la seva dir,;cipUna, un bon exemple p e1· als composi ton;. J us tamcnt, el també compositot·Tomús Marco parla d 'ell amb acrucstes pa r aules : " L ' alea torictat rl11 Lutoslaws ki , que poddem anomenar controlada o limitada , és una dc Ics més inter essants del nos tre temps, ja qne ha aconseguit donar una gt·an fl exibilitat a la seva música sense pcl'(lr·e'n el contro l " .~ La r esposta dc Cataluuya Música a la desaparició d'aques t gran músic no podia ser , doncs, cap altra que dcclicar unes hot·es a r auclició de les seves obt·es. i algun sentit té tLDa emissor·a pública de música clàssica i con tempor ànju és la de bategar al ritme de la música que és viva, és a dir, al ritme de la música actual. É s b en cert que elf' fa molt de temps ja s 'hauria pogut fer un p rograma especial amb la seva músic·a. E n aquest senti t , lamentem no ha vt r fet cas de la saviesa popillat· quan ens diu: "Val més una mjssa en vida que moltes en mort". Mirarem de rectificar-ho. NOTES 1 Willinm Clock: ..U nepolilique musicale• a Iu r·atli o" 11 lnHannouiques lRCAM. Centre Geoq;es Pompidou. Mai, 1987. 2 Tomíos Mar·co Historia geuerul de la mrísica (1 V) . El Siglo XX Ed. l sbno. Col. Fundunwntos, 1989. MUSICALIA PRE·CRÍTICA El compromls espiritual cie Sltostakòvitx, a luroconcert Orfeó Lleidatà XXXIè Curs Internacional de Música Di recció Coral 17-27 agost 1994 D irector responsable LASZLO HELTAY 114 Cant Tècnica Vocal Expressió Musical 3-13 agost 1994 Director responsable HELMUT LIPS Nivells elemental-mitjà-magistral Coord inador musical Josep Prats D irector general Lluís Virgili Informació i inscripcions: Orfeó Lleidatà Centre Cultural e/ Partida de la Caparrella, s/n 25192 Lleida. Telèfon (973) 26 19 83 Fax (973) 28 19 83 44 224 Trio de Barcelona ' L p er CARLES LOBO o bra d e Shos lakòvit x (1906-1975), fins a la dècada dels 50, ha estat discutida , tant a la Unió Soviètica com a Occident, mél p el seu possible contingut polític que no p er r estricta men l tntlsical. Malgral detestar-ho, Sh ostak òvitx n o va col·laborar a r ecanalitzar aquesla disc ussió. P robablement, a partir de la mot·t de Stalin es començà a valorar Ja seva múska en ter-mes n omés musicals. Compositor simfònic abans que no camhr ístic, és precisament en les seves simfonies i òper es on s'esp eculà més sohre els continguts polítics d"'actualitat" del compositor. 1 és per aquesta r aó que l 'obra de camb ra no va despertar l'interès imnJedüt dels crítics i del públic . Hi h a qui cr eu que Sh ostakòvitx bolcà el seu llegat espir ilual p recisament en la música d e cambra : una pr oducció, la comp1·ensió cie Ja qual 1·eqoereix un nivell d c compromís per sonal que impedí, al seu moment, la penetració al mercat occidental i popular. En aquest camp, l' oh ra de Sh ostakòvitx r epresenta la síntesi, p er una banda d e la form a de Beethoven , i p et· l' al tra com a h er eva d e T xaikovski i B or odin. La Sonata per a violoncel i piano (1934) pr ecedeix una èp oca de crisi en què Shostakòvitx abandonà momentàniament el gènere camheístic. El va r·e- pren dre de forma ja ininterr ompuda i molt ilHensa amb el p r imer d' una sèr·ie de 15 quartets de corda l'any 1938, autèntic testament musical i valuosa joia de la producció del nostre~ segle. Les p r;met·es obres d ' aquesta nova etapa es car acteritzaven gener·alment p erw1 Uenguatge relativament senzilli lineal, fins i tot amb la utilització de p rocediment'linütatius (com en l'obra central d ' aquest per-íode, el Quintet amb p iano op. 57 dell940). L ' altra ob ra que marca una fita d ' aquells an ys cambristics de Shosta kòvitx va ser la que avui en s ocupa. L'an y 1944 Sh osta kòvilx va compondre aq-uest Trio n úm. 2 en mi menor op. 67 qu e j)Odrem sentir dius del marc d ' Euroconcert al cos tat d el Trio de 1882 de Tx aikovski sota el títol gen èric de "Ellrio rus" . Premiat amb el Premi Stalin, el Trio op . 67 està rledicat a la m emòria del seu amic ínti m I van Sollertinsky, mort aquell any d'una crisi cariliaca. É s una obra "elegíaca " que s'inicia din s d ' tm ambient d ' ancestral llunyania, fins a acabar amb un tÚLim moviment gaireb é satànic p el se u ritme obsessiu amJ) retorns al fu gat inicial que confer eixen al trio una eslructura cíclica. 1X TEMPORADA EUROCONCERT Trio p er a piano, ·uioli i violoncel, núm. 2 en mi menor op. 67 de D. Sh oslukòvi tx Tr·io dc Bur celooa Palau de Iu 'Música Catalana Dijous, 21 d ' aL.-iJ, 21 b . MUSICALIA PRE·CRÍTICA ., Cerdà i Barlter: estrena i primera audició per l'OCS perC.L. L a segona Simfonietla f ou composta entre els mesos de gener i f ebrer de 1991. La seva durada és de 21 minuts, aproximadament. Lafinalital d 'aquesta partitura, així com també de les altres obres meves, no és cctp alt ra que la de la comunicació, intentant expressar-me en el men llenguatge sonor-harmònic p ersonal. Aquesta segona SimJoojeuaestà estructurctda en tres temes principals, els quals corresp onen al<; tres moviments modr t·ato-adagio non troppo-allegt·o non Lt·oppo. Sense gram desenvolupaments i degudament enllaçats s 'interpreten sem e cap interrupció. eu A.ixí és com Àn gel Cerclà clefmeix r obt·a . r eslren a dr la qu al podrem sentir aquest més d 'abril a l Palau de la Música Catalana dins la T emporada de rOCB. Una tem p01·ada qur aquells que bagin S('guit aqu esta secció de la r evista haw·an notat que enguany s'ba convertil l'n punt de refer·èn cia obligat per a l'arLiclilis ta , ja que pt·esenta una pt·obrramació general am.h força pat·ticipació dc Ja música del nostt·e segle, i sobt·etot cle Ja catalana. Ct·eiem que és un ~n cet·t incloure obt·es dc composito.-s com ara Àngel Cerdà amb l'ànim de dinamitzar la producció musical no nom és autòctona , sinó tarnbé con[()mpot·àni a. Angel Cced à (Oviedo, 1924) es formà sobt·etot sota el mestratge d e Cris tòfor Talta bull (a qui té dedicat un homena tge escrit la p rima vera del 1984). Una dc lrs caracter ístiques del seu llen{:,ruatge es desen volupa dins la polimodalitat , la qual , segons el mateix Cet·dà, encara no he aban- •r t donat. ai ne .una va :nt lli d f' ra •et ta JS- •3. :n- Iel .el tí_at 67 ll- ·al i leu ;at !S- La seva obr a compr·èn una trentena de partitures rc>par·ticles en diferents gènerrs, que van eles de la producció pet· a piano fin s a la simfònica. Actualment, diu estar trrhallant en la cinquena Simfonietta. Dins delrnatcix concert en què s'oferit·à al1nesta Simfonietta niÍm. 2 de Ce1·dà, l' OCS ha ¡n·og1·amat la Cin qttena simfonia. de BCl\thoven i una aJtt·a obra dd nostre scglr: El concert per a violí i orqne.stra, op. 14 de Samuel BadJc r. Barber (Westchrs ter. P ensilvània, 19 10) és un d 'aqueUs composi- Lawrence Fester (a dalt) IMark Kaplan, ellrector i solista del concert cie I'OCB tors del n ostre segle q ue ba pr·efel"it escriure música dins del cànons tradicionals amb un lirisme 1·omà ntir absolutament espontani i po<· atn·vit. Conegut sobretot pd rèlebrr Adagio per a cordes (a la manera d 'Albino ni), Barber s'i.tnmrt·gí (cap als an ys40) en el món del dotlecafoniRmc· {més o menys com ho han fet lots els compositors de Ja seva gencrudó) i foR jus t despr·és el' a Lrevi 1·-se lleument a fer se1·vir un llcngualge politonal a la manen~ cle Dal'iu ~ Milhand. P er tant: lilla clut·a tendència a fer música euxopea més que no pas autòctonan1ent amcd canu. D ' aquella època " modf'rna" de Barber data aquest CotLcert per a violí. en el quaL am sí, el composito1· es p assej a lleugerament pels camins del j azz al primer moviment. om da vant, novament. com al seu Adagio, d·una obra e..x tremament lírica que farà les delícies dels addictes alr·orna nticism e musical. TEl\fPORAOA ORQUESTRA CIUTAT DE BARCELONA Simfonictto núm. 2 d ' Àngel Cerdà (Estrena) ConcPrt per fL lliolí i orquestra op. 14- d c Samuel Barbet· (primet·a audició (Jet• l'Onruestra) Mark Kaplun, violi Luwt·ence Fo8tcr, dire ctor PALAU DE LA MÚSI CA CATALANA Dh•endres, 22, 21 b. DiS<~ubtc. 23, 19 h. Diumenge, 24, 11 b. MUSICALIA PRE-CRÍTICA Música despullad a en la Tripartita cie R~cloffo Halllter perC.L. R ~ ·-.=.. E!l ~­ odolfo IJalfftcr for·ma part d" uqudla generació dc coruposilon. (la del 2ï) quc van ha ven!" emigrm· (molls a I'Arnè r ic·n dc•l Sud) per causa cie la Gut·rTu Civil Espunyola. El seu exili no va ~e r· només i p u ntnwnl de " despla~;ur u c rr l fisiC'" ', sinó que , d'alguna mant'ra, al cap dels anys de viure al nou paÍ8, Iu identificació inter·iOL· s'uniformà i casà amb !"exterior. Es pol parlar, clones. d'un Rodolfo Hulfftt·r ""hispano-mexicà". Aquest fel ju&tifit·a cu certa mesut·a la molL p r obable manca d'inlluència dc la seva oh ra c·nles generacions cle compositors espanyols imnrcc.l iatament postei'Íors. En canvi, per'Ò, el seu rncstt·at~l' -t·um el dels seus companys contC'mpor·unis en Ics mateixes condicions i ~i lrruc:io ns-. sí Enrique Batiz que és féu notar en I" obra del jo' e;. autot·s sud-a mcr·icans . Parlant d 'influències: suposo qtH' el fet cl'aLandona r· PI país d" or·igen per raon~ alirnes a la voluntat pròpia, i per· tant, invulr.llltàries en gran mesur·a i scnlides probablement coru a negatives, man1ucn profundament 1" evoJuC'iéJ (>l' l 'Ro na I i a l"LÍstica dc) s nbjrrle en qüestió. En el cas de Rodolfo Halffll·r·. si la seva música abans d · ahanclonar l'E stat espanyol s'inscr·ivia dins les tf'nd r ncies neoclàssiques i nuc:ionalistes, la nova residència 11wxica rra n •or·i pnlarñ el seu estil ca p a una rno· dc mi tzació pl'OgressÏ\·a cid seu llcn¡,..,ratgc fJll t' cr·istal·litzaria mr!> tard ¡;j- 114 ::¡ ... ~ PAlAU~ ~iOO E!l l ~ ~ 111 TEMPORADA DE CONCERTS 1993/94 Palau de la Música Catalana 5 ABRIL'93 ORQUE TRA DEL MOZARTEUM DE SALZBURG. dima t·ts, 21 h. Dir: MAX POMMER. S in~fonies ntÍms. 1 i 2, oberttu'a PrometetL , d e Beethoven. 26ABRIL'94 dimar ts, 21 h . BERLJNER 81tCH AKADEMJE Di1·: HERIBERT BREUER. L ·Art de la Fuga, dc Bach. 4 ~1AIG'94 dimecres, 21 h. DRESDNER PIJJLHARMO~ lE ORCIIESTR.A. ALÍCIA DE LARROCHA, piano. Dic YURl TEMIRKANOV. Weber, Beethoven, Prokofi«>v. 28 MAIG'94· dissabte, 21 h. ORQUESTRA ClUT1LT DE BARCEL,ONA . JEA N-PTERRE RAMPAL, flauta i d ir cc Lo1·. r.MRIELLE 'ORDMANN. arpa. Mozar·t, Boildieu. Beethoven. MUSI CALIA PRE·CRÍTICA Nielsen, un compositor nòrdic massa desconegut en una posició srd aJ i moll pt•t·sonalitzada. El gr·uix dc l'obra de R odolfo rialfftr r con ·cspo n a la música d e cambra . La vocal i la ~imfònica és menys à mplia. però ' hi troben ben clar·es Ics base¡, Jcl ¡,eu pen!>amen t estètic. Pet· tan t . St'ntir i estudiar una obr·a simfònica dc l' autor· pol sig~úfi­ car l'escla dmr nt ò r lrs seves cat·acterísticrues particular . Adolfo Salazar enmcnta: ' ·L'orques trac:ió cie R odolfo Halfftt' r i. ('11 gcrwr·al, el seu eonecpte dc la música. respon al tTitcr·i favonthlf: a la música ·rl c:p o uill ~n', a Iu música un tant crua i esqud(•tica, qut' s'ha via pn•dica t poc dcs¡w{·s dc•l'uu¡;c tic l' imp,·cs- . . SlO OISill C r s a J SOll Ol'S. ' el concert d e Nlelse n ,'1 . I així é-s c•om <'11 obres com la Tripartita per a orquest r·a que avui e ns interessa , ll alffter dt'ÍlÚ~ Ics duplicacions dc veus que col· labor·in a ft'r· més auòihlrs lt's purts melòdicament més ÍmfHH'tant i, tam h~. els a r·tificis de comhinatòr·ia timbrica que no facin s inó dens ifirar· les textures. A la pr·imera part dc la Tripartita. Halfftct·utilitza amb molta cnra la familia dr la percussió. malgt·at ser· un p assatge ritmicmnent tE'ns i amh una certa dmmatitzaeió al començament. A la segona part, lírira, lf'sfla utcs prenen el protagonisme tímbl'ic i obliguen, per a la ~;rva eft'c·tivitat, a nna dosificació intel·UgenL dels plans a Larry Passin I nterpreta La tercc•r·a JHil't, en ca ra tt u e la seva perfecta factu r·a for·mul St'n1hli que hagi sot·til d'una revoluda, " no sospitem , ¡wr·ò la gn111 dific ultat, ni l'angoixa i la lluitu amb la ma tè ria r·ehel que va signi ficar· P~'~' a Pll". Una obra, doll(·s, a sentir acrnest mes d 'abril pet· l'OCB, a m és del Concert per a cla rin et de Ka rl Nicisen que també conwnten en aquesta mateixa secció dc la revis ta. Recor·dem. però. abans dt• tancat· el comcntal'i, que amb la Tripartita per a orquestro dl'l 1959, Rodolfo Ilalfftt"r ohtingu~ el pr·imer JH·emi al Concm·s df' Compositot·s convocat per rimtitut Nacional d r Belles fhts i la Societat d' Autors i Compositors de Mèxic, i q tH' fou Pstr·enada un any més tard ( 1960) al Fes ti val de Música Panamel'ÍC'ana a Ciutat de Mèxic sota la direcció dc Cal'los Cltú vez. TEMPORADA OHQUESTRA CIUTAT DE BARCELONA T ri¡mrtitcr per et nrr¡tte.~tt·rt , de Rodolfo Hall'fter Orquestl'll Ciutut d c Htwccluuu Erwi(JUC Bntiz, dir·ce tot• Pnluu 1lc In MrÍ8 Í<'Il CutnJ!uu1 Divend res, 8 rl'uhr·il, 21 h. Dissa bte, 9 •l 'ul...il, J 9 Jr. Oiumcn~f!, I O rl'ubril, I I lr. per C.L. E n la seva Història general de la mLÍsica, rtlitada ri 19ï8. Tomas Man·o Pm• cüu: ' ·Rc·almcnt r·es ultu difícil dilucidar si el fet que la mít ... iea de riclsen sigtú menys conegudól <1nc la de Sibelius r acüca cu el fet <tm' Í's un xic més progres:;iva. No rrN· qu1• aquest signi el cas. En un temps en què s·obsen' a un constant inh•rr~ per ressnsci tar mús iq ucs acrqllubles del passat C[lte havi<•n c•stat oblidades, i que lta popttlaritzal r·erPnlmeut autors com Mahlet·, 1w us.cm que l' hora del coneixeme nt ma¡,s iu de Karl Nielsen als eunef'rt s tlc r·cper·tO!'Ï pot estat· a pt·op , .. Ara en tenim 1111 c·us: l'on¡ucs tra de Ja nostra Cintat Comtal ha ¡wogt·amat la primet·a atHli<'iÓ per· l' or·questra del Concert per a clarinPI d'aquest compos itor danès: Kar·l Nielsen (1865-1931). Si el cas de :\1ah1et· és nn ea<; par·adigmàtic d c la recuperació his tòf'iea d 'un autor. avui per· 8\'tti e nra r·a estan pet· d emostrar le:. profccit•;, de Tomas i\1nco. De totes manc r·es. 16 anys despr~s notem C[llf' l'hor·a clt• n •cupet·ar del tot Nielsco encat·a no ha arribat plena ment. Dt's d. a qui' olrm coH abol'aL pel'Ò, a acrucsta redPscoberta. Configttracla amh un llenguatge certament romàntic , l'ohru dc Nit>lsen és per a alguns Ol t ' S inLC'I'<'RSEJnt e n cet·ts aspectes que la d'altrrs antor·s m és famosos. És sobretot e n Ics seves sis simfonies cp1e es clcoola més la voluutnt u· avançar· mus icalme ut. tir pr·ogn:ssar. Malgrat CJliC el seu o¡ms s'cm·iqueix també amb abundant p t·odurció cambrística . iclscu va tt•ndir naturalment en vers el gran s imfouis- rnt•. molt pr·obablenwnl per la SC\tl tU bC'a a) capdavant dc rOrqueslra imfònit·a de Goteborg, tot succeint t>l no ml.'n}'s inter·cssant compositor 'Vilhclm te nhammat·. Pret'isame nl pet· a aque ta orquestu i el cèlebn· clarinetis ta Aage Oxeovad (188419J 1). Karl Nie! en va compond r·e ••I 'irtuo;,Í¡,tie Concert per a clariuet que podn.'m sentir· a l Palau de la l\1t'rs iea a Ban·elona. Aage Oxenvad , després d'intct·prE'l~H·-l o ¡w r· primt• t·a vegada en omt r·t•unjó pi'Ïvada , va rleclarat:: "[ iel1>1'11 havia de toear per força el cla rinet , nltnrme nt no ha[LI'Ïa tl'obat mai j ns tuuwnt uq ucllcs notes més difícils de torar·" . AtJUCSt cumcntat'i ens predisp osarà , hen segur, al ¡,rr·an ni vell tèl'nic que htmrà tle tenir el solista per podt'r· ofer·ir· amh garanties una obra com aq uesta. Ara caldrà . doncs. pe•· a UlJllt>lls que no la con eguin profundament. d edar·ar -després del conN·r·t- !oi (a part d(' l'aspecte tècnjc) r obr·a de Karl Jielsen és digna de ret·u¡wnu-sr massivament a les s ales de t'o ncerts amb repertoris més o mcnp. Chlaodarcützats o cal que continuï rt's tt·ingicla als cercles minori tal'is d' aJ¡,rr.tns coneixedors especialist t'b . L cul espemt·. també, l'opor·t uni tal d e poder sentir en cotl<'ert mrs o bres del seu catàleg, malgrat <JliC uua bona part ja existeixi en s uport rUscogràCic. TEMPORADA ORQUESTRA ClUTAT DE BAUCELONA Cottt·erl pera c/Ctrinet i orque.~l rrt op. 57 el<' Kn l'l Niclscu Lurr·y P ussin, ••larincl Eur·itll.IC Butiz, clirrctor· l,nluu de In l\hísicu Cntnlana Oivemh·es, 8 d 'abril, 21 b. DbsRbte, 9 tl'ubril, 1111. Diumenge, 10 d 'abril, 11 h. MUSICALIA SOLi STES DE L'OCB EVGUENI GRATCH, violí ''El públic sempre demana el mateix" .. ~ per DAVID PUERTAS --.J ~ ..___ N sempre demana el mateix i no s 'equivoca: l~s obres que més es toquen acostumen a ser les mh bom•s. T ot això no treu que es dcchu·i incondicional d!'ls Bea tlt•s i del blue.~: Però cada cosa en el seu moment. L'an y passat va enrt>gistrat· un disc nmh obres p er a quartet de (·o•·da d el composi t ot· català Llrús B f:'nrjam: La de Benejam és una música molt agradable d'interpretar, però la veritat és que hi hcl molta música contemporània més avilll dolenta. Quan parlem de la crítica musical no sembla massa content ::amJ> la que es fa actualment a Catalunya: Lacrítica ha de ser professional; si no. no té ualor. Hi ha molts afeccionats a la mílSica que es dediquen afer critica i la seva credibilitat és bastant relatil:a. Crec que la relació crític-músic hauria de ser molt estreta. Un mrísic asqué a Rússia en una família dc músics i començà a estudiar el violí al Conservator i de Moscou als 5 anys. Fa més de dos an ys quers r i concertino de I' Orquestnt Ciut at de Barerlona i des lJll<' va ur ribar viu al barri de Gràcia: PP. t'u'"" rus és fàcil enamorar-se del sol i del clima que tenina Barcelona; n més, el Palau de la Música Catalana és preciós i treballar cada dia en un escenari així és una sort. Abans d'arriba•· a Burcclona va ser concertino clt> difen·nls oa·questres, entre Ics quals destaca la Simfònica de Moscou. Del rcpt>rtori orquestral habitual, prefereix les obres de Txa.ikovski, Brahms, Beethoven i Rachmàninov: Aquests clàssics van fe r bonnnuísica i. si encara es continua tocant. és perquè al públic li agrad(l i sap valorar-ne la qualitat. El públic sempre farà millor cnttca p erquè comprèn millor l'intèrpret. Ct'eu que al nostre país hi ha un prohlemn mnlt concret amb el sistema d 'educació musical: Aquí tenitt molts músics que toquen molt bé, però n 'hi podria lwver més que assolissin wt primer nivell internacional, però és molt diflcil que snrtin nnísics d'alt nivell perquè els nens no tenen temps d·eswdiar mlísica. Han de fer tantes coses, que, si volen tocar un instrument. només els qtlecla mitja hora cada dia. Tothom sap qne per ser un nuísic de grcw nivell cal començar abans dels 8 anys i per això .~ón necessàries les escol~s integrades qtte potenciïn la música a aquells nens omb talent i els permetin dedicar-/ri més hores. 114 ;::¡ ::;... s- \ !!! e 1: L o E. ELS i E e o N e E R D I UMENGES AL • • o s PALAU ... • ..,. . ........ o •••••• . .. . . . li Tem porada 1994 Diumenges a les 18 h. 17 d'abril 24 d'abril Octet de Viena. Mozart, Brahms, Beethoven . Eldar Nebol~in, piano. (Gran Pn·mi l n tt•macional de Santander 1992). Schubert, Chopin, Liszt, Schumann. 22demaig 29 de maig Orfeó Català. Orquestra Ciutat de Ba rcelona. Bernad e u c Degelin , soprano. Ricar·d Bor das , con tr a tenor. Yar on Windmuller· , badton. Di r : P ier·re Cao. Simfonia núm. 85 , d e Haydn , Carmina Bttrana , d 'Orff. Cor de Cambra del PMC. (patr·ocinut PI"' Funrla<·ió Caixa de Catalunya) Solistes de l' O a·q uestra Banoca Catalana. Dir: Nigel Rogers. Monteverdi. Palau de la Música Catalana 48 228 MUSICALIA CASES MUSICALS DE BARCELO A MUSICAL EMPORIUM Entre partitures enyorades per MÒNIC.A MONTORIOL a ixa n t pet· Ja Rambla d e CanaJete , q uasi a tocar del carrer de P elai, hi ha la botiga de partit ures j d ' inst nrments Musical E mpo rium o també dita Casa Ll oh ct. La situació est ratègica en aquest llor de gran trànsit dc gen t f.s un dels avanta tges que en destara l'actual gerent i nét del fundador, LILús Castelló i Llobet: estem en un dels llocs més representatius de Barcelona. Un conedor continu de gent. una gran anuència de ruriosos, de clients as idus, o d e turis tes anònims ... La b otiga data dell900 , i quatre anys més tanl ja s'ammciava al pr·imcr número de la " Revista Musical Catalana". A la por·ta de vidre de l'entrada hi ha gravada n na figura fem enina que està torant l' arpa . És el mateix dibuj_;< que h i ha imprès a les bosses dc Musical En1porittnl. Entran t, a handa i bancla u nes prestatgeries enor mes guarden les car petes gr uix udes de pell vermella que pt·otegcixen de la pols i de la humitat les pa1·titurcs . S'ha conservat el mostrador del que abans era una sastreria. però es va tapar per tenir més espai on guat·dar les par·titures. El fundadot·. J osep Llobet, va basar t'I negoc-i únicament i exclusjvamen t en Ics edicions musicals, i sobretot d e música r eligiosa, el que en deien " música sacra". El van succeí r les seves tre filles, que van constituït· una societat. Ell955 va rntrar a treballar a l a botiga la ter·cera generació familiar: Ll ttÍs Castelló i Llohet. Per aquells an ys Musical Empol"ium estava regentada només per una dc les filles d el f un cladot·, Isabel Lloh et. Dona activa i lluitadora, va treballa t· a la botiga fins als 80 anys. Una segona societat a tres bandes s' havia B de forma r· després dc la mori d"Jsabe] Llobet. E n aquest cas la constituïren i Ja constitueixen Lluís Castelló i dos gennans més, tot i que al capdavant i com a gerent només hl ha LJuís Castelló . La contimütat de La b otiga no dC"' ixa de ser una incògnila , perq u ~ ara per ara cap dels seus nebots no hi té cap interès. Nous aires Des dels setts in icis la casa es dedicava exclusivanwnt al món editorial, tant de partitures com de mètodes d" estudi. Pet·ò, a partir dell955. Lluís Castelló i Llobct s'adona que amJ, el món de le partitures el negoci és cada vegada menys r endible . Aposten, ell i la seva tia , Isabel Llobet. per introduir-hi els in stnunents : des dc la gtútarr a espanyola fin s u l' acordió,el violí o l aflauta. Aimarge qu eden els pianos; és un ca mp on no entren. Un altre canvi evident i com a conseqüència de la incorpor ació dels instnrments és la manca d 'espai: lt's gui tarres elèctriques passen <r ocup<rr l' espai que antigament era destinat al piano. Lluís Castelló reconla q ue ''abans" la botiga era compat·ahle a q ualsevol tertúlia d e c-<rfè; les JH·ofessores venj_eu a escoll ir· les pa r tilurt's i les p rovaven al piano. Aixi, el piano venia a ser una eina d ' assaig, de p rova . Ara i des de llavors conviuen les carpetes f,>TWxudes vem1elles qne guaL"den les partitures, amJJ els saxofons, les trompetes, els violins, les flautes i tota mena d 'instruments . La botiga ha a mpliat I' ofer ta amb l a incorporació de les n oves tendències musicals, amb llibres d'importació i biogr·afi!'s dc cantants de rock , pop o jazz. La qüestió editorial h a continuat essen t un element rellevan t i pet· això Lluís Castelló va afinnat· q11e en el camp editorial nomfs l1i ha tres úniques botigues a Barcelona: Audenis, Beethoven i Musica] Empori um. Noms del món de l 'espectacle c-om la folklòr ica Lola Fl on~s, Carmcn Amaya, o bé Mar y Santpere o l'Argen tinita han passat p er Musical E mporiu m. També el canta utor Lluís Llach , J oa n Ma n uel Sen·at, i fins i tot la soprano Montscn-at Caballé. Un ventall variat de persones vinculades a Ja música. SCHERZANDO Nuestros trenes, construidos en Cataluña, no conocen otro 11 tempo 11 • Son cada vez mós rópidos, mós seguros, mós cómodos y tecnológicamente mós avanzados. Componen una auténtica obra maestra en los sistemas de transporte ferroviario. ~ GEC ALSTHOM TRANSPO RTE CONCUR S CONCURS Catalunya Música/Re vista Musical Catalana patrocinat per TOCS O TOCS 3<1 c... 1 Ul, ,!2~!! CA...~ do Aquesta !it'cció de la Rt~ ' is ta ha estat ¡wnsada amb la finalitat d e <·er·car la partiti()ució lúdica dels nostres lectot·s . Enlt·e h•s pt•rsones que hagin r espos t c:orrectamentl€ 's pregtmt€'S que tot segtl it fonnul em. serà ~orle­ jal mensualme nt un lol de tUscos compaeles . PREGUNTES: 1. 2. 3. 4. Quin eompositor cataJ ~t 'a escriun· madrigals solll'c textos d 'Ausiàs Marc? O) Joan Cerc rols C) F enan Sors B) Mate11 F'lt'lxa el Vt'll A) J oa n Brndieu Quina d ' aquestes òpet·es està ins pirada eu una obra d ' Alexa ndre Duma '? C) La Tra,"iata B) T osca A ) -'Ianon Lesca ul d' aquestes conegudes cançons compon gui· j cantà t'I rock er Chuc k B(•t-ry? C) S be lovt>s you B ) T utti frntti A) J ohnny B. Goodl' Emplene u la butlleta infe rior i envie u-la a: Cat a lunya Música/ Revista Musical Ca talana (Conc urs) . CI SanlFt·ancesc de P a ul<t, 2. 08003 B<~t"Ce l ona. Ca l fe t·-ho aba ns del dia 15 el(• cada m es . 5. 114 A qu ina I'Íutat va mot·ir, exiliat. el compositot· alf•man). col·labor·ador· de Br rtolt Brecht, Kurt Weill, rany 1950'? D) Buenos Aires C) Moscou. B) Nova York A) Los Angeles A quin Lcalre ilalià es va estr enat· l'òpera d 'Am iJeare PonchieUi La Gioconda , cl8 d'alwil de 18ï6'? B) San Cado de àpol<J A) La F enice d e Venècia D) l\Iassimo ll t~ Palerm C) La Scala d €' :\1ilà Q~tina Solucions al Concurs de marc 1 994. # Wühem Furt:wangle t· Esglfsia d e St. Mat·c de Mi1à Manuel R osenthal Rossini (fou R en ata Te b aldi i no Re nata Scolto com s Ïn<Üca a la pregunta) La Gomal Han es tal guan yador s del Conc urs dc m a rç 1994 : Lluís Batllosera Ri bas (Palafrngt->11) i Jordi Manchado Pucbol (Tan·agona). L. 2. 3. 4. 5. B) C) A) A) B) ~-- - - - -- ------ --- - - ---------- --- --------- -- - - - - ------------------------------------------------------ - BUTLLETA DE RESPOST A (abril 1994) 1- A) O 2- A) O 3- A) O 4- A) O 5- A)O 8) 0 8 )0 8) 0 B) O 8 )0 C) O C) O C) O C) O C)O D)O D) O 0) 0 Nom i cognonts: ................................................................................................................................................ . Edat: ............................................................................................................................................................................ Adreça: Telèfon: Codi postal i població: .................................. ...................................................................... ......................... 52 232 LLIBRES I ¡.>n·scnt llibr·e dr Soldf'Vi la és u na t·cvisió dc La seva tes i rloctcrral (d ir·i¡,oirla per· Joac¡uim MolaR i llegida a la UAB l'any I 991), i pret&n srr ull " balan~:" ben cloeumenlat i una )-JI"Ïnwt·u aportuC'ió glohal del fruomen de la Nova Cançó. L'autor defineix la Nova Cançó com un "frnomen que Lmnsf01·mà d panorama dt> la ra nçó modrr·n•l del país. ¡u·àC'tic·amrnl inexi~tc'nt rn c·utalà. i fJlH' ;;er'í. suhl>itUàl"ianwnt, cir plataforma prr a la lluita antifnrnquista i dc difusió de la cultura catalana m{•s en genera l'·. Tanmatei:\, el tema plantejava una sèr·ie dc' dificultats com ar·n In immrnsu quantitat de font s informatives, i tamh{o l'ampliLLttl del tt•mu, c¡tu• pudiu ac·arat·-se dc•s clt- dift•n•n ts vessa nts, eom l'I sòeio- hi ALÒric, literuri, mus ic;ul o hr estèlic; Soldc:vi lu ucunsrguci..x un equilibl"i bc•n notable en l'a tenció tlcdieada a cada un d'aquests aspc•ctcs, si bé l'anàlisi litl'n'u·iu potst>t" és Iu quP l"n sur"lrn(·s heu parada. Dc fel. c·nLt·c els molts ml-rítt. dc la 'o va Cançó figt11·a ri d'havl't" contribuït molt p ositivament a In recupt·r·at·ió dels poetes clà~.~in <·atalan¡, (Ausiàs l\1un·h, ,\. Tunncda o Rob dc' Con-'lla), i a la difusió clt> poelc·~ modc·nls. com S. Espr·i u , Pcr·r Quart, Andn~s Estellés ... , dr manct·a que mai la poesia no ha viu arribat a tanta gent alhora; ni:\(1 c·onvrrLeix la Nova Cançó ('11 un fenomc~n -en par·nulcs de Solclevila- únic, contundent i pfcclitL L 'nfnn y cl t' globalitat r[p l'uu tcw pc•t·mrt trobar tm el llihn• infor·maciú molt variuda solwe la ova Can<-Ó; dc•s cie la rlcseripeió dt·l¡¡ oi"Í~1·ns drl. frn?nwn (St•lzt• .lutgt•s, obJct~ltUh, JH' imt•r·s t·cci tals), l'evolució del públic i E LlorC'n~: dels canlauto r·s (inclou tUl cstmU detallat dt> diversos canlauton;: Raimon. E. BHbat.l\Iaria del !\lat· Bou et. J .M. Serrat. LI. Llach. J. Sisa i P. Riba). Ics influències fr ancr:.cs. lt's dis:.cnsions ideològiqut>~ i estètiques t>ntr·e els t'C[H't'senlants de la cançó catalana, la per·ioilitzudó justiiicucla del fenomen, la ri<•scr·ipeió de la situació musical anterior a l'eclosió dc la Nova Cru1çó a Espanya i Catalunya, e tc. , fins u aspeetes ben diferents, com Iu rPcepció de la Nova Cançó per· part d'intel-lccLuals (S. Espriu, J. FusLce), c ríti cs (A. Mallofr·é, A. Casas) i publicar·ions per·iòdicrues (''Oriflama ·', ·'Avtú''. "Serra d"Or" '), o l'anàlisi de quins van ser els ¡·anals de difusió dc la cançó (locals. fesli"aJs, e missot:es radiofòniques . cascs discogeàfiqut>s ) . Igualment incorpora un ampli compendi dels llibet's e ditats sobre el trrna (Por·te•·-J\Ioi..x. Anne Duis, Vazcrnez 1\fontalbcin, J.R. Mainat). Un altre objectiu primonlinl per· a Soldevi la -tampoc no lwm d'oblidar qw· la seva investigació lf'nia com a fita final una tesi rloc'toral- e ra lUl alt nivell d c r·igor científic i objectivitat; cl'aqtú deriva la publicació de molta docnmentodó. LI. Soldevila mati~a q1re les conclusions sohn Pl tema ÏtwPstigat són pr·o,':Ïsionals, ja que la bistòt·ia dc la ::\ova Cançó - si bé d mo\ imcnt com a tal i pct·la càt-rcga t·cnovadot·a que compor·tà eu el moment de la !.e,·a aparició ja no e~;o;­ tcix- encara no s "ha extingit dt>l Lot. com ho rlemostr·en no,·es propostes musicals o el ft>t que alguns cantants sor gits d"aqucll mític grup dt>ls Setze J u lges ro ntinuen ' ·fent cumf ', i només cal recordar Ics recents cdcbracions cle LI. Lla ch amb motiu dels se us 25 anys de carr·era professional, la C'elt>br·aci.ó dels 30 anys d e Ja cançó Al Vent ri c Raimon t·eecnts tic LI. Llach amll el seu darrer disr Un pont de mar blava, e etr. ~fontserrat ComeUas L a majot·ia dl•le~ hi.s- tòrir•s del jazz i clt•ls li i h n·~ IJ u l' Jll"l'lc·infonnnr· el pírhlic· ROhn· tH¡m•sl fc•nonwn nrtrsie al, s' lt un I";¡ er· i I t·onclieiunals ¡wls I!; USios pet·suuttls i t•l >~ pn ui s dy visla dc--ls snu!' autw·h. E~ un fet nonmtl i tliríc·m qm• irwvi.Lahl<'. El prnhlc•mu apar·c·i~ c¡uan l 'uulo t·, c·onsdenl dl'L f et, iul\·uta encobrir uqurs l ¡.:ntu dP ::.ubjec:Livilul inl'ludiblc amb un Pili hule· a 11 dc nwmtnwnl~, l!'or·it·~ i jul"tifieuc·iom, c¡uc•. mÍ'.., qu t• clonar ohjc·c·tidtat a l'obr·a. e l l( ut' donen rhun In pt•t•lt•n;.iÓs i, hll\'illl, Iu d l'~c¡ ualilï ­ l[Uen pt>r·Iu manc-a clP rigm· i dt> lògic·n ddh nq!llltwnh t>mpnr ts. En aq uc·:-.L ~c·ntit. p ) llilm• dc• Cl"istMol Tr·l'pa I, El Jwn jct:::.z: twa música clàs.~ica del segle X.\, C::·s tol l'i c·unLraJ"i. o·un u llHIIIl'l'll frall ("a i dt'S Jlc~ l )ll"i tllt'l" 1110 111C"n l, l'autor· ¡•.n11 rT vt'lu c-I punt de vista subjc'elin dPI seu assaig, fona mpn la I rn molts anys d 'c·xppr·ir nc:iu eom a aft·ec·ionul i <"llln u rnúsie en el eump a11wte11r. Això li pcnnl'l motll·c··s amh tola llihcr·t;ll, M'liS!' embuts i amh Iu impn•srindiblc• abrilitat¡wr la illlt"Íc·adu i c·~Lem.a umalgama dt• grnr·t·t:·~ quP a' ui s~agyu­ pen <-Oia d tt·r·me ..jazz... D" aque~l a lllèlll('l"ll. r c•,pobieió dt> C t·is tòfol Trepat t·es ttlla dirTc·ta , c·lurn i l.'ntPnt>clor·a ¡wr· a tol tipus dr púhlü·. ~t'n~t· q ur això r 0bli¡,•ui mai a ahandunar e l .-igor Cll la dt•ser·ipeiÍI i )"anàlil>Í dl'ls proees~>ns musieals i histò ri ts lratlals. ¡\ més a niÍ•s, f•l punt dt' \ÍSla cJ¡• l' autor. fonanwn lal, com dllit·m, c•n la s c•va OXJH'ril·rwiu ¡wr.sona I, I' a c:osta a lt·s v i v(• nci cs dc· nwltí;;si ma gc·nl t'li la dt'scoherla d 'nq uf s l ft>nomc·n musieal únic·. Es, ppr· Lunt , uer punt dc vista útil, en la lliPiiUt·a que• rl6 na al lector· )ps daus tH'Cl't.sà ri e;, JH•t· t'nclin~ar-SC t~n tl()ll('!>l Ulll- bit mu8iral compliral i di' c•r:;; qnl' a' ui com p t·l>n Iu par·a ulu ·'jazz ... E n t'H¡ u ema. <·n Tòfol Tr·epat. ba-<unt-Sf' en la prò pia apr·oximarió u Iu mír ...ica dc jazz. ens pro posa un itinerari a st>guir·. ,\qui'<> I itiner·ari, partint dt'l!> antecedt•nts ciri jau;. ¡:,_u 1lir·, dch blues i el:. spirituals, es desplaça fonacrwntalmrnL al Uat·g i l"umple dl' I que s 'entén corn u jazz clàssic, eomcn~anl pP I que e¡; ft•ia a pdncipis cl t' srglc fin s ul que es conti u un Jt>nl t'll l'ac tualitat. Aquest itiucnll"i r·e colza, pu s u pas, en l'es ment tl 'exeurplc·s p ct-fectum c nt trials (am b In ro r..-esponcn l r·e fprrueia di~eogt·àfica) per· a una millot· compr·pnsió dd lc•ü. El!,, altn~s grnc r·es o estil~ que han nnatsoq;int al' oltant dt'l jazz c làssic i fJUl' ;,t• n'han anal apat·Lant (be- bop, cool. free , jazz-roc/,·. rte.). són tractats am b n•!.pct·le, pt>r·ò si tua ts i qualifit·ats com a gè neres musie a I, a pa L' t de I jazz. C ris tòfol Tr·epat eonfessa honPs tamenl que n o ha gau rlit mai amb aquests Lipus d P1núsica i, del,~anl dc handa Psnohismt's i peejucl i1·is sobt·P el suposat ¡H·ugrés dC' l 'ar·t, en s convida u ga udie amb hi mÍlsic~a d Pis A nns u·ong, EUington , Bas ic, Ray Cbarles, Fats Domino, el c. Aques ta aclitud, que alguns podrien qualificcu· dt• ¡Hu·cial, f.s una t·esposla valenta i eficaç a aquesta s ituació dc clescoucerl i disgu:,t que ha p01·tat e l gnm p(thUe a apat·tar-sc dl'ljazz. Quants pos!>ihlcs af!'ecionats no han ''ÍSL han·at el st>u ca mí cap al jazz pet· r aucUció de gèn et'(' i esLi.ls incompt·ensibles i i ndigerihles t¡ue la crítica i els mitjans dc comunicnció en:. presenten com e ls millo r·;. I'Wmples de jazz actual? En aquest Llibre se'ns pmposa, sense complexos, un cmni fàeil i directe pc·r· cnclinsar·-nos en el món del jazz i guuclir-nt> al màxiru. Es tr·acla, pe r~ ta n t, d ' un llihrc oportú, clal"i v~denl, que, a més a més, fornr ix aquella núnimn infor·mueif1 imprescindible pet· a t o t aq ut· U que es vol iniciat en el coneixement d'aquesta música. e Ricard Cili DISCOS REPORTATGE Música degenerada per LLU IS MILLET E 114 54 23-J I mai~ dP 1938. un an) L'c,posirió dP- dt'~>JH"l-~ de noniÏnada .. Enturtc t c ),uns t " (a n degen..ru t) qut• \Ull organitzar a Munit· els dirigt·nts c·taltut·a l~ nazis. es va pt·escntn r , n Dlistwltlol'f, una ullt·a mostra. " l~ nt lll'tt•lt• Mw.;ik", ¡wt· n' iterar el t·t·huig dt• lutrs les modalitats de la pt·ot hlt'eié> tttnsit·ul ule111anyu td'cclad NI IH't' 111111 th·grad ació "pa tològica" pd fl't d t• no seguiJ: les no nucs t•stuhlt•t·tt·s 1wr una crílicu musical const•n udont, la tJllal no amagava utt u clut'lrina t'ut'ÍHla, amb un antisrmitism<· vis<·t•t·al (ttut· ja tt·nla precetlt•nh eu ulgttns t'M' t'its del mateix Richtll'd ~ agnt•t·) i una a c titud naeionali!>ta ugr·t•::.siva. propiciada pet· lt•a ft·u~otracious dt•rivades del dc·srnlla\' d c• la lll'imera gtlf'ITU f'UI'Opca. En d~ llll)S an tet·ior!.. s'ha\Ía proeluït una r·uplln·a de la 'ida musical alrman) n, tle¡,ruda ta mbé a un conflic·t<• ~··nt•racional: t.i el'! estaments 111¿;~ afectat!' prr Iu dc·sfpta poütica i cr·unttmica (e ntre elb els melòmans wagnt·t·ians nnstàlgics del Kaiserreich) crrcaven un bàlsam en els valors intmo•·tnls dt· Iu trndició idealista, els joves c·ompositot·s h avien perdut la ft· t•n lt•s c·s¡,èodcs romànúqucs i en la •·c·t(u·ic·a nacionalista i intcnlavrn cr<'at· Llll ar t pròxim al món t¡uotidiii. que ja no volia ser· etern. sinó ncl nal, un <·stil p rosaic i, fmsi tol, I{I'Otf·~c, <'11 el qual l'espor t i la tt>cnologia ~'a lia vrn amb el jazz i la música dr ball. n nou públic donà suport a aque;_l(•;, l(•mlt-u<'ies, com ho proven l'èxit qur ohtingut•r·(·n ]onny spielt a uf de Krcnek ( 1927) i la DreigroschenopPrllt• Br·t•chti Wcill(1928) o el I'<'SSÒ dt> Ie~:> acth itats ava ntguardistes del joH' llindcmith. u¡; conseqi.i!•ncic~ méq dPplo•·ablt>s det;varen de la polititza tió d'aques t enfrontamen t , quan l'I!> músit·s r·onservuclors. en s€•nlir-st.' mar¡,;inals. iJ1dignats per la in tl'llbiÚdr la ironia i el sar·ras me, dc la atonulitut i Pl jazz en el temple Aab'l'Ul dc la mú si t~a, In va n att·ihuir no pns a una t'Vttlució naLtu·aL de la sol'ictal, sinó a l'aliança donunaol a Be..Jín entre In so<·ialdc'mOcTàcia i la t·ul tJu·a jueva, que va donar Uoc, segonR <'lis, a un bolxevisme cultu 1·al IHnh la intenf'ió dl' minat· la Lntdició cultu ral alcman) u. Amh l'asc·ensió al poder del narionalsotiu üs me. la música més innova- dora va so frir una dnl s ti calntcrdicció, pel seu contingut l's tètic o, simplPment , pt•r la <·onclició tle jueus dels seus a u tors. <Jllf', f' n t n· 1933 i 1938. es 'an veu re abocat~ a l'exili. amb altrrs inlèl'JH'<'IS. mu,.,icòlegs o pr·ofcssor<;. \lgun!> (<·om El'ik Wolfgang horngold , Franz \\aunan, Kurt Weill o Pau l ll indc'mith) van podPr obt·ir·-¡;e pas t•n Ja no\a situació sens!' cap ntptunl r·pmarcable: altres (l'Om Amold Sthonberg. Erobt Toch, Stcphan Wolpe n Alexander von Z(•mlinsk)). qut• havien tingut uns inicis brillants, van haver de viure amh dificultats notables. A pat·tir del 1940, Iu rlrput·nrió es va estenflre als LctTilol'is ctu·opcus ocupats i els músicsjurus qut· nu havien pogut emigr a r al st•u uwn wnt van acabar la srva cnt'l't'ra , tràgit-am en t , als camps d r'l Tc•J·t':f.Ín o d'Auschwitz. Dcspr·és dc 1945, amit lt·s fc·l'idt's de la guerra enca r·a bt•n olll't'tes. rAlemanya musical va manifestur JIO<' intrrès per rf'euperllr Pis ;,t'us c·om- po~itors pt·oscrits o per aval uat· l'nbasl de la contl'ibució a Ja música del segle JL~ d'unes tendències musical& sovint malmeses abans d'assolit· la naadurrsa, amb algunes excepcions, t•om les ohres més si{,'llÍ.Íirativcs dc la Segona Escola de Viena (t·eivindic·ades pc.>r la no va avantguarda d r Dannsladt) o una pa•·t dl' la produt·ció de Paul Hi:ndemitb. D111·ant els anys següentl> . la recuper ació ha estat espar sa i d esigual, raó per la <rual l'ambiciós pt·ojcctr clisrogràCi<' dc DECCA, enraminat a re un i,. en una col·lecció (En ta rtctr Musik) ohrcs importants d<· qualsevol gènet·e que foren ohstaeulitza dcs pels eon1lictcs polítics del nos LJ·•• Sl'gle, particularment p er la C'C ns ura JpJ Tct·cet· Reich, rep r esen I a, de;¡prfs d e tants anys, una empt·csa cu ltur·al de gran tt·auscendència. E ls primers CD indoucn dttcs òperes de compositors vir nesos que vun vÍUJ'4' els anys d'exili al sud dc Califòl'llia: la hiperromàntica Der lflunder der Heliane de Korngold, prob- DISCOS REPORTATGE ~e HAAS · KRASA s.1 :n~ a,...,.., Quar~e.s E :::z: "' ---1 g ::e Streichqua ..ette i =e Hawthorne String Quartet "' ---1 ~ rr."'l a. ---1 1 ,...,.., ~~ ? e::: ~ c.r:> ; ::::%: ""--~ crita a ca u ;,u dr la ronclirió jurva d el rompos itot". i Jonn y s¡)ie lt u uf d e Krenek una ohnt jazzí:.tica, suposadauwntsuhvrr~ivu, cpw c·ls nazis ' 'an fer St't·vir· dc• paracli ~nw ¡wt· jus tificar els seus !tu rlw r s a tfu•s a la música (amhduf's gnwac iuns ju han c·s tut comentades d(•s d o l!'s p•lginc~ dc· la nosln puhlir•af'ió). A c·a c•n s ha arribat d prime r l'llregis tc·umPIII d e l 'òpera Der Cewalt.ige 1/altmrei (GI f~m·uut magnífic·) cir Bcrtlwld Colclsmidt (sobrr la "far!la salvat¡.:P" d r l mateix oum dt· ~'e nwncl Crommelynck, una elf' Jes Jll'iiiiC'l'f'l! llHJnifP HIUf'iOli S flC l'anomena t tea tre dc• I" uhsltrd), estt·etHHla umh gntn (•xit a Oat·mstadt ell932 i irnn~t•dial!lnwnt ¡H·ohihida, ahan~ dl· la JH'C'\ i!. IU pt·inwl·a bcrline~a. vam conl-ixc•t· GCIIdsmidt e n una con ferè n t· ia cie JH'I'm~a con vocada pc•t· DECC \ a .\la cll'id. c•n Iu quall·c·cordà 'elles hi~tòl'irs nmb una ¡;impatin in¡•;;i:.t i bit•, u na uwmò1·ia i una lu<·idesn inoïclt•s. ~<'llRt' c•ap tre t cl 'alll<li'!:(OI' o el<• dc•smoralitzac-i6. Considt•rat <·n la ~:wva joventut rom una de Ics {,'l'an s t•sprt·a n<·c.·s dc.· In músic· a alt'mauya, not11é·~ ;11·a , u ls nc11·anta an ys, l'I seu talent hu c·s tat rrr oncgul com PI! mtTri x la gran qua litut tlc> l<•s sev<·s obres, tant u Anglutt·tTu , on s'exilià, com a A lemanya, on va né•ixe r i es va rot·mut·. Oei xchlt· d1· Ft·anz Sc ltrckl·r. ui c•us tat dl' Kt·t•ciC'k, llaba i Karol Rathuus, t•l gt·an dit'('C t.ot· Eril'h Klr•il>t•r, quc.· li vu ¡•stt·c•ttnt·una ohra OI'(JIIl'SII'al pt·c.·miaclu pc•t· !"Es tat, ,ri COnlt·attu tOlil (I CO tT<'pl'liflot· a 1'0- pern de Berlin, on begui la pn•paració de r estrena del Wozzecl.· cl'.\lhnn B c r g . Goldsmidt evocà pJ,., t't'l'ct nl ~ d'aquell fascinant Bed.ín dc Iu bl'\11 primera joventut. antl'riot· u l'c'-¡w('a tràgica d..I naei onalsoeialis llll' , 011 c n senyavrn At·tur S<·hnalwl i Ca l'l Flt•scb, Scbonuel'gi Hincll'mith, i clidgie n Furtwi:inglet·, Bmnn Waltc.·t·, Klemperer i Kleilie.r. Co11tntc·ta t ¡wl Teatre de Oanustaclt c-.um a ¡·otllpos itor dc la casa i dire<·tcn· lllll~< ind ndjunt, amb men ys cic tn·ula unys hi estrenà De1' GewaltigP 1/nfwrei. M(•s tard. veta t pels nazis pet· la Sl'\ a 1'011 clició de jueu. 22 fnmilian. seus mm·irt>n a Ausehwitz in Bel!wn. Obli~al a maküu·e donant classel:l dc pian o. fou intet-rogat per la Gt>~ ta po el 19:35 i va tenit· la fortw1a qu e el seu intt•t·rogador fos un aferriouat a la m(t¡..i¡·a i li aconsellés dc dei_xat·t•l puít- imnwdiataruent. SïnstaJ.J à a L ondt·c•s. ui ntalt·i x apartament o n enca1·a 'iu a\ ui . o n menà nou vida difícil. Ln·buUanl p t•t· a les emissio ns cJ c> la BBC, cliri ginll'~­ l)Oràdicarueot a G lynd!'ho urtw, r ea litzant diversos trebniiH musi<'als. rom la conclusió de la Desena Silil fonia de Mahl<'r (l'estrena cle In qual dirigí ell960), amb clllllt ~iC'<I I q~ D¡·r yc k Cookc . Nu tt·obà , Jll'l'Ò, fuc·ili lats p e l' clifonrlre la seva pnlpia ntúsica. Només a partit· cic 1987 1es sev¡•¡, obres començat·en a Sf't' inh•t·prt'lndes altra vegudu a All'man ya i taml11'-. espot·àdicamcnt. u AnglatPtTa. El 1992. B erlín ,·a oYationat' (co m h o féu Damts ta dt Pl 1932) V er CPwalti- /f(lhmrei. 1'11 la H'n;ió concet·tant qtw, u C'lll'<'¡!Í~Irnr DECC..\. L'olu·a ~t·nl t'<'Jlt'I'~Pntatla al pro¡wr Fc~th al clt• Bt•rlín ... En l'~t·o ltar l'enregi¡.tt·anwnt. t'li~ ... ur¡H·l-n qut• una òpera tan impat·tant i nt·n ni'l'guicla. tl'un al l'!<hot·,·~ jO\C'IIÍ~;..im l'lllliJIIISÍt<l t'. h~t¡,..; l'l'!.IUI ublidudn chn·an t mP~ dt" sPixauta Hil)"· St·n~t· lul\ l'l' t'li ' c·llit. \os ju~ta ­ mc•nt t'C'Jll'C'M"Illali\ a dt• 1\·,;pp t·it tlc·l ~C' II lt'IIIJlS, l'll nquf'lla pat·rel·la <¡tH' t't· ~ t;'\ ni mnr¡.(P tlc·l serialisme. amit JH'cH·t·clilltc'lll:l c·rlè-e ti rs tpt c> no min' 'c·n la ~··vu c·nlwd·ne ia musintlunitut·ia 11i In sc·v a ac·onst'¡;tlidn ¡n·o¡.,•Tc>ssiú dt·nm;ltic·u: IIH'Ic'Hiiru I~X JWf'SSionis tn , tonnl i tul 11 itll't\ c•lc·mt' lllS nf'o elussie ~, pt·t•cli lc>c·c·ib Jll't' f t n'llll'l-! co ntnlpctlltís tiqtH'" uutc)nonH'Il, pussutgrs t•x c\tic·s t•,.,ponld i<·s inflctïLs pet· Iu mÍJ )>Íc·u cie bull. aut entic·itat dr les canH'I.t' t·itznc·io n:-. p sirolèi¡,ritru es. tnt això umlt un domini t·ono; umut dds mitjans tl-l·nic' i on(lt t',.,l t'<lls i am h una inl<'rprPtaeié. <h·l m•him nh cll dc cum pc t{-nl'Ía. a t·àtTt•c· d e la Orc¡uestru dl' la Hàclio dt> B e dín. didgida pet· Lothat· Zngt·o,..rk i d"un eq uip \'Oral intd·li¡.:c·nt i h omugt•n i l'll e l qua l ,;o ht·l'>~ llt'l In labor dc>ls clos p m ta ~onj >. tt'b. Roht·t·tu \l¡·xa nder i R obert Wo..Je. El clc- ~<> nlla ç positiu i exem plat' cl'aqctr;..ta c·tapa rPeent d e la LJ·ujeetòria v ital ci r B c 1·th old Golcli>ntidt c·nnlt'a"ta nmh c-1 d estí dramàtic dc· dos eumpositors tx ces, Pavel Hans i ll um; l\.r:Ísu , d ei..w bles dc· Janúeek i tic' Zc·mlinsky, rPs prrti va m cnt , d t' lii quals DECCA ha <·m·cgis lntt sengle¡.¡ Quartet.~ de corda pc> t' a la matt·i xa ht'I'Í C' d "' Entm·tc te Musik' '. D'una solid t'An mu Aif·al im¡¡eral,le, acus<'ll c.·l clu!Jle llinatgt· ge rmàni c i Lulwmi, ui M'li tot·n influït pel n Poclu¡,;.ic·is nH· dc• J' I- poPa i JH' t' la i11elusiÓ Ut' ln•l, ¡!rotesco;, lJUP pm·tanyen tant a l'hen'·nda d t> '1ahlet· rom a les afinitat-. IUihll'ltiS de J';.pOr'U d' t"ntn~gtu•n·cs . P ct·ò a ll(, que fa a qurs t cnre:,ristt·anll'nt lliÍ''- JWll)ent Í'!,, la histÒria tl'U¡,..;c•a clt·l ~ dos eompo;,itot·s: nascut!> t'I matrix any (1899). el s clos trohal't•n la murt elmatc•h dia (16 d · o e tu bri' d l' 19 14) a les ramht•t•s d e gas d'Auschwitz. tll'bJII'PS de pasloar pd :;h e u o dt• Tc•t·izín, on c>ls dirigt'nts nazis van estimula t· una vida u1usical autc'wwnu umiJ finulitat s propa gundís liq•w ~. qu r qued à c>nregislnlda, amh un eiuis mc n·pugnaut. en el fiJm de pt·opugancla titulat " Det· Ftil1rcr schcnk cl r n .I udrn eitw S tatlt, (El Fiiht·e t· n·gnlnullu l'Ïutat uls jut"us), que inclou l' c·'l.t'f'Uc ió d els Esmdis p er a orquesINI de cnrdcr dc Haas, c oregis tt·ats n om Í';; quall'!' mesos ubans que e ls tlos c·umpositot·s fossin trans ferits a \w,thwit z p e r se¡· aniquilats! o TRAPALGAR, 4, JH. B 1 e o TEL. (93) 268 35 oo 1 PAx (93) 268 48 29 o I J \' d li J DISCOS E U n prtit àlbum absolutament t·rcom anublc pet·què inclou ni més ni mrnys que quatt·e discos nmh ï5 líeder de Sch ubert a nu·a d ·aqursta excel· lcnl liederistu i especialista del virnès qur (•!; E lly \rncling. Es tt·acta d'una de les edicions d<·ls "Eu rl y Ycan;" d<• Philips, és a elit·, dels unys passats, pCt'lJU(o I'Amcling aplrga aquí in te rpr·c tu cious que s'<~s t·Pncn entre• els anys 1972 i 1984, at·a confortablcm<•n t r<·¡woc<·ssadt>s. Són interprf'l.ucions dclicadès, sobrl'tot d ' una fidl'litat estilís tira total, com escau a qui bavi a assolit el domini d1· Iu lírira schuh ntian tt. El primet· (Üsc conté un nombre r lrvat dc breus m elo di es. mentt·e que el !Wgon es cir·cumscriu a Ics ra nç-ons el!' llignon de Go!'thc i d s Elle11s Cesiinge cir Scott. Quant a l trr·cer i qunrt comprèn e l '· tot Sr hu bcrt'' més cantctt• t·ístic i habitual de lo ts els n•ritals, Sl'm1we en intct·¡H·rtacions de gr·an estil. Els acompanyanH'uts pianísti.cs .són a cut·a dt~ dos I'Spt~­ ctahstes C[l.l<' rrcordcm c·ncaru co m a fid ci R co iLahoradot·s d c Iu sopnuw , Da.lton Baldwin pet· als tres prtmcrs di sC' oll i H1ldolf Jansen pH ui duncr. Insis tim. pt•r tunt, en la seva vàlua quant a antol(I"ÏII d ' aquest fahnlós món ~11'1 lied schubntià. e Josep Cusanovns s tracta del t·c]H'Ocessament d'un veU ot·iginaJ monoanral lfiH' procedeix òe la gra vació del desembr e df' 1952. Estrm, pet· tant. en pn•sència d'una edició d'exclusiu intrrès històt"ic per al colleccionista. 1 això no solament pet• rinterès intrínsec que tot st>gui t comentarem de la versió . sinó -en un sentit natm·alment invers- pet· les caraclet·ístiques força limitades que la r eproducció actual mostra. És, doncs, unu edició apta només per a l'afeccionat de categoria, el fanàtic de l' òpet·a, que hi lwbarà pet· damtmt de tot In possiJ)ilitat de retr·obn el so d ' uns anys vienesos crne ja són lústòria. Foren uns anys d 'ocupació mililat· , de g ran penositat i amb l 'edifici de l' Òpe ra encara tancat. Es cet·cà de ff'r temporades liriques al petit i mozartià teatre An d el Wien encabint l'or·cruestt·a en el diminut fossat i les llotges immediates. Els r·esultats. però - hi havia allí Bohm. Knappet·tsbush, Krauss i Moralt-, foren espectacula•·s, menlre s'imposava el conjunt de la Simfònica de la capital. La presen t lectura de Mot·aJt és acruí certament ]ljstòrira, ja que es mostra com el c n •aclot· d e la versió m és exa ltada i angoixant que mai hàgim escoltat d 'aquesta Salom.e, sense minva dc la m és absoluta p c•·fecció tècnica . Era nebot i íntim d e S trau ss i , p e r tant, un dels con eixedor s més profunds d e la seva obra. Dissortadament va mot·it· pocs anys dcs pn~s de la no;;tt·u gnt \ tH·iú. juslumt> nt a l"t•dal de manift·~­ lar-sc rn t'I~ gnut'> <"it·enih intt•t·nurionnl.... \X ulburgn We¡,rnt•t· és uua Sulonw lít·icu. f1•nu•ninn. t''\U it alla <·n una inli'I"JII'dadÍl CJII I' podem jutjar· t'Om la e¡ ut• pn•s umiblemt'nl hmn·à c-stat la mé,. auti-ntint <l'n<•unlumh l'esJH't·it clt·l <'ompo~ it ot·. .J osef Mt• ttt•t·n it· h r~ igualment t•l hui'Íion mrll ini pressionant JH' t' a .l ol'halHHin , talmc-nl c·om 1' 11 <•rodc>s clt• Laszlo S:~,r uu·r<' i l"Hcrodi1·s d .. V. Milinlwvie. Enu·e <·ls "jmr1·~·· llnvm·s t'!'<'l'ttl cliploutats dt•l Conserva toi'Í viP nè·s. fc•n l pupcn; d<· <'Up t·imnris. hi tt·nban· m Q¡.,kat· Cznwrnk a i W a I t l ' •· H l' r r y . e J.C.P. ¡mdt'lll r<"ferir a Ja enltum fnmt•esa. discr!'lattWnl t'u\ eliana. Eficaç t'u('),. m o\ iment;, de fa nf a •·a eslllt'lllat !'. com t a mb t'· e n la mis~ a. c•n In qual té r nra dt• !"equilibri \-ocal. Dr, tnl·at"Ít•m netament les int è r prets fpmrnines. pct·quc\ e~> tr ar t a rfrrtiva m e nt dc• dnes primedssinws fi¡;un•s: la ;;;opt'ano Tt·oitskaya i la nH·zzo Randovà, pt•t'quii Jll't'lanye n a la cultunt cRiava (com tmnJJé rltcnot· Kuludo v i el baix Lcift·•·kus) i w~ rc¡uè són dos vulot·s recon eguts cu el m6n fl p l' èl pent. Efedivamenl, tuta missa rom aqursta fa i·mfasi l' fi el factor •·arial. que rn Pis m1ys de la seva c·•·earió acabava d e ven t·t· el naiÀemrnt rle la R epúhljca Txecoslovaca. e J.C.P. n e l moviment -benvingut- de populat·ització de I" oht· a simfònica d'Anton Bt·uckner. at·a a parc·ix una altt·a rdició d'aquesta Segona del composilot· , injustament prcter·irla p er la fama wagneriana assolida per la srgiien l, la TercerCI. Sembla fins i tot que Lot fon fntit d ' una impressió momentània del matrix Wagn r r , a lJ ui sembla t·en més progr essist es e ls esborran ys d'aqu esta Tercera enfront del conservadorisnw que Ü semblà veu rE" en In que m·a comentem. La pr·esenl versió és la seuceea editada el 1938 per Haas. que fa confiança al p ensament inicial clel composi- E D isc qur t·r uJwiÀ lrs dn<·s mí·o c·onl'b'l.td<·s nbn•s ch·l t·rpertot·i ronc e t·tn n t d t•l compos itm·. Oltrrs rl ' un eompositor dr >wtanta nnys que Jes vu f('t' ('U un ht·¡•u pei'Íod{' dc J 926, lo I l't'{'n n 1 forts n exes mrlúd ics i tr c-oi cs eluntmc•nt JH'ITC(lli biP-s . Així. In Sim}onietta s 'itúcia amb Iu t'<\ld>t·u funfar·a militat· qut~ domimtiOI el prüncr moviment i que cm·ut·a t'(•lruhut·t•nt 1'11 la matei'\a missa. C: hal'l es Dutoíl t'U fa unu vct·aió qur 57 2-Jï DISCOS lnr·. Bt•llu inll'qJrrtació dc Ril·t-anlo Ch ailly umh la r·pfinutla or<¡llt'~>lru del Co nt·rr· t ~t·hu u w. Rt•ecr·ra dt• Iu ~t·r·¡•nital ¡•mpt'ltuda dt• mi'itieismc· realitzada l'll un-. tc•nr¡1i t·onlin~lll'> que l'll'> rt•<·cu·clen rn gran rnarwr·n Ct·libicludw. Són r·plllur·t·uts t'I~ nsct•rHirnls pop 11 I a r s a u;, 1 d ne ii q tH' r·ept•tidumrnl hi fon•n t•mprul ~, p1·r·c'r soiJt·etol Chaill y Sl' !H'rVI'iX dPI lu:\P lÍmhrit• tlt•l Conrr·r·gtt•bouw, amlr unu cordu infinitanH•nl puslmw, junlllm!'nt amh t•l lll!'tnll menys cst•·idt·nt qllt' potln•m tr·obat· arTt'U i llllt~s fustrs tlelicade;,. Un Rr·111·ku¡•r, t'li suma, d 'un lil'i ~nH' r'í:lrem, mor·ír;;, t¡tll' acredita el dil'Pt'lor· um h una <wtiontica ohnt lllt'!.lnt. L '·• \dagio" é8. IH'r' e't'mplr. un dt>ls mÍ'> helis dc·l compositor· rea litzats t•n dh.r. així com tam hf- el "St·hrrzo .. e!> de~­ crwolupa rn st•r·enitals de cnir·c profundament clàs!'> it. eJ .C.P. 114 A 58 238 qu es t és un doelrmcnl amh un conli ngu t musica I bar·r·c¡c· i t•clt\l'tir que ri que vol és IH'Psrnhu· l'ot·grtt• Blaneafor·t dc l' esglés ia~<' Nostr·a Sen yo ra tiPis Angels, parròquia dt> la vila dc Llivia. Atès, doncs, que el gnrn protagonista d'aquest CD és l' instrument, alllihret inter·ior s' ha i11clòs un magnífic article d 'Albert Blanc:afo rt en el qual I'R justi fica el perquè del lipus de cons trucció i les ra•·acteristiC[ltes tècniques dc J'or·guc·. Tot d 'una manera absolutament plancr·a. entenedora i sense "filípiques li ter· àries·' sobrer·es. Per la seva handa. Modest Moreno. l'intèrprt't únic del CD (i segon gran protagonista) e:~.']>osa amb tota claredat la !!t'va aetitud daYant d'una partitura fent prevaler la lectura subjectiva i polemitzant amb les actituds més aviat objectivistes i acadêmilJUes. Apel·la a rauteulicilal de l'intèrpret tot deft'nsant la seva cond ició de"compositor espontani,., sense que això comporti la manca dc r especte a l'original. I aquí rau. al meu entendre. el gran mèrit del CD qut> presentem: el compromís amb una actitud podríem dir "m~oro­ màntica'' del músic davant la música. Cal notar. doncs. que el conjunt del document aporta quelcom més dt>l que s'ha dit en la discussió del " com'' en la intt>t·pretació de la música barroca. I en ser autènticament subjectiu l ben argumentat. t'I disc esdevé una eina t'l'ica~; i molL vàlida. Per acabat· us farem sab er que el disc ha estat enregistrat (en sis tema digital) pels equips tècnics dc Catalunya Música, seguint els e l'iteris de 1'emissom de col ·laborar arti vameot l'fl la difi1sió del patrinoni musical català. e Car·les Lo bo i Sastre D espr(•s dr ·.nés d'una llèf'ada d'incis iva l'xplor·ació IIJIISir·ul - la IH'n{dtima va set· umb Iu Big Ensemble TaUt•J' dn Mí1sirs-, Koniec r~11s of1•rt•ix ant el seu dat·r·t•r· invent sono1·: Silencien Hf a. Una truea dc música dc hali JH'r a st'nsihilitats extraten·<·str·cs. Diem dc "hull '", ppr·qui• la contundènria r·ítmira és ben pale!>a. cspct·ialment pel que fa a l'(ts dr la hatl'ria. I per a "extrateJ·n•,¡tr·es''. per·quê J' t'hli'IICIU1'3 de les peces és plena dc pat·an) s i sorprest·s <JU<' poden frl'ir la sen~ibi lital {'OlllUilU dels ti'ITÍCOICS. La mescla dc ritme conluncll'nt i un fot·mal qu r tt·t>nra r is paràmt'lrcs habituals Jc Iu música per buJiul' PR la idea nuclear que dinamitza totes lt'S pet'Cb d'aques t treball. Pet· errar· <~ques ta t'Structura lrt•nt·ador·u , Koniec artic·ula dif<•r·pnts r·ceursos st·nsr desft•r mai PI so compuetr , gai rrhé dc banda dc r·ock, que cohesiona tot el c·onjunt tir peces. Bous e'emplcs d'aqucstn músic·a de ball iconoclà s tica són "Cada pam teu és un món ... una pt>ça d' t>lectrobullai'Uru amb Princc com a convidat , o .. ilencio en Jo~ boJ¡,iiJos", amb breus i eni gmàti~ U l'S f1·asl'S melòdiques c¡ut• rf'co•·den els Tlw Residents. Lu JH't·sc~ncia de la batrriu anHll'a lc'S prees tl'un to pesa l i cont11nclcnt. fet original tenint en compte CJIIl! Konic•e no un grup d<' lwrd rock o dc traslr mewl. Però IHJUCS<l contunclc'!nc·iu !lov int ofpga i mulnlt>l l'originalitat musical i Iu eoruplexitat del treball dc• la ¡·e;¡ta d'instl'tllnt•nts. Lt'A peres lt'nc n una es- rs tt·uctura sorprcnl'nl, però massa reiterada i senst' desenvolupament intt•r·n. I amh "·desenvolupament intern " volem dir· provocar· la sor·vrcsa des dt' l'interior de la mateixa pe~;a i no solament amb efcetes espectacula•·s i extem s. De fet , les frases melòdiques só n esqu elètiqu es, com breus i contull(lents ràfugucs. A més, aquesta contunrlència és ampUficac:la per la bateria. Això p r·ovoca que qualsevol SO tTH'CS a fonnal hagi du ser· igualment contunclen t, si no u o seria perceptilJlc ni per la sensibilitat més cxtt·aterrestre. Segtu·umrnt aquest motiu fa que t'ls reCUJ'SOS utilitzats pet· a nmseguir la innovació t>siJ·uctural siguin semvre els matc.Lxos: talls hr·oscos perquè la p e~;a respiri, canvis sobtat de r·itmt'. polirítmia i caos io!otrumental. A més, s 'utilitzt'n elements figuratius. samplers, veus i fins i tot son~ que dibuixen lleument un argument narratiu. Tot plegat és original per·ò impossibilita la flwclcsa i la mobilitat que la majoria rJ¡• les peces reclamen. Aquesta r eiter·ació formal que comentem és causada. al nostt·e entend•·e, pel fet que Koniec, si més no en aquest tr·eball, u o s'ha desfet del paradigma genèric del jazz -o Jree jazz. Aquesta per·spectiva ljmita r estil d c Koniec cu comp tes d'allihcrar-lo. I malgrat això. Konicc ha demostrat que es pot ser un grup de música instnunental i no caw·e en el fonnulisme apol·lini i edulcorat de la new age, o que per se•· w1 grup de músic·a de baU experimental no cal recórrer als ritmes de Ja música industrial. r, e ncara , hu demostrat twa altr·a t'osa: que es pot experimentar· i alhora oferir concerts dc gran intensitat. I ens !ro tomarà a demostrat' del 5 al 8 de maig a l'E¡;pai , lot presentant aquP s l nou compacte. Allà ens ret•·obarem tothom. tcn ·íeolcs i extratenestres. e David Picó S. l'Ò se .I nt ·onai Ff/~ HEWLETT ~¡:... PACKARO e De es au- da ·o- sa •I- no e t· a- nl ·e- n- lC- :!s os 'l. e. uen n- ns .m ot Tl- la de r- u·e . és 10 oa ee va :m I 1a 1D naat e•· ili rea 18 .a: ~ i :le 10 5 ot IU o- ' l id We make it happen Ho fem possible Per fi, com el primer dia e e L'any 1910 es va acabar de construir un dels edificis més singulars de Barcelona: la casa Milà o, com se la coneix popularment, La Pedrera, obra de l'arquitecte Antoni Gaudí. Des d'aleshores han passat vuitanta anys. Ara, gràcies al patrocini de CAIXA DE CATALUNYA, en col·laboració amb altres organismes públics, se n'ha fet una fidel i acurada restauració, amb la qual cosa ha recuperat totalment el seu aspecte i bellesa inicials. I ens ha quedat, per fi, com el primer dia. Perquè la Pedrera s'ho mereixia: perquè és un dels edificis més significatius del modernisme a Catalunya i de l'arquitectura mundial; i perquè ha estat declarat recentment Patrimoni de la Humanitat per la UNESCO. Felicitats. • ... 11