Revista Musical Catalana. Núm. 116 Juny 1994
Editorial: Vida musical / PANORAMA Restaurar pianos: entre l'ofici i l'art. Mònica Montoriol / Un piano i la música que ve de dins. Miquel Porter Moix / Mikrokosmos: Gralles a ciutat. Pere Artís / Del seu affm.: Srs. Gerard Claret, Lluís Claret i Albert Giménez Attenelle. Jaume Comellas / Concert-homenatge a Alícia de Larrocha. Josep Casanovas / Un Trio que deixa un buit. Xavier Casanovas-Danés / Música religiosa a Torroella de Montgrí. Lluís Trullén / Terrassa '94. El 13è Festival i la Nova Jazz Cava. Ricard Gili / TEMA El patrimoni d'una tradició / L'escola pianística a la Renaixença. Josep Casanovas / Noms, cognoms i obra. Montserrat Comellas i Barri / La veu dels continuadors naturals. Carme Martínez / Granados, l'escola que perdura. Helena Bayo / MUSICALIA Antonio Meneses. El relleu de la gran escola violoncel·lística. Carme Martínez / Catalunya Música proposa A la manera de José de Udaeta Victòria Palma / Telediario de Zulián o la bella transgressió del quotidià. Carles Lobo / Volad ad Libitum tanca el IX Cicle al Nick Havanna. Carles Lobo / Lucia di Lammermoor, darrer esclat d'un any liceístic excepcional. Jaume Comellas / SCHERZANDO Cesc / CONCURS / DISCOS
Centre de documentació de l'Orfeó Català
Còpia permesa amb finalitat d'estudi o recerca, citant la font "Centre de Documentació de l’Orfeó Català". Per a qualsevol altre ús cal demanar autorització.
a r l . i:. .1 )\ 1\l'\ I> EI.SSO II ~ Ajuutament SUMARI revista musieal eatalana EDITORIAL PANORAMA •o •• • Vido mu.~icnl H l'stcHII'ILI' pirw os: entre l 'ofici i l 'art per Mònica Montoriol Un [lin 11n i lo mrísir.u qrre ue de dins per Miquel Porter i Moix Mil.-rolroMuo.~: Cro l/es er ciutat per Pe re Artís ()c./ se'l/ r~!Jm.: Sr.~. Gerard Clurt't, UuíR Chll'et i Albert Ciméne;; Attenelle per Jaume Comellas Coucert-lwmencllge n 1llícia tle Larrocha per Josep Casanovas l'n Trio r¡ue deixa perX.C.-0. 1111 buit llúsica religiosa a Torroella de Montgrí p e r Llu is Trullén Tc>rmssn'IJ,J. Ell3è Festival i ln Nol'Cr )n;;;; Ctwll pe r Ricard Gili m prttrimoni d'uua trndició TEMA L 'pscola pia n í.~t ica a la, Rcmoixenr¡n per Josep Casanovas Nnm s, coguo11r~ i obra per Montserrat Comellas i Barri Lu Ul'l.l dels COIIt inuodors nu tu rn ls per Carme Martínez Gra nados, /"escolu qrte perd rera per Helena Bayo A ntonio Meneses. El rel/Pu de la grwr escola MUSICALIA r·ioloucel·lística per Carme Martínez Catulunya llrísica proposa. "A In mruu'ra de José de Uelaeta., per Victòria Palma Tt·ll'dim·io de Zulian o la bella tronsgressió del quotidià per Carles Lobo Fol od Libiwm tanca el l X CidP nl Nirl.- /In rum nu perC.L. Lu f'in di Lurn mcrrnoor. da rrer esd n t d'un o uy SCHERZANDO CONCURS DISCOS •• • liri!Ístic e.l'crpc-ional perJ.C . per Cesc fu¡u/acióu ~lTABACALERA Patrocinador del cicle Palau 100 durant lo temporada 1993-94 EDITORIAL o ens hem pas d 'engan) ar: la vida cultural d ' una collectivitat sovint és me urada pels indicadors que forneixen els centres més dinànúcs en els quals es dóna aquella manifes tació , concreta i específica en cada cas. I és obvi que, per molts motius -escatir-ne les causes ens portaria lluny- els nuclis urbans importants són els qui protagonitzen habitualment el gruix des......~ tacat d 'allò que comunament anomenem vida cultural; en el cas t¡ue ens ocupa, vida musical. Amb la qual cosa és fàcil d'entrar en tma clinàmica perillosa, que pot arribar a menysvalorar o , Lot simplement, a ignorar allò que és fet fora d'un àmbit tingut per habitual. Dinàmica perillosa, perfal-laç, perquè una autèntica vida musical abraça molt més d'allò que és ofert a les sales de concert de més prestigi o als r ecintes que en són l'a1ternativa. I no pas per cap retòrica romàntica, ans p er pur afany d e justícia , cal dir ben alt el mèrit d e r ealitzacions con cr etes -sovint articulades en propostes de rigor i vehiculades amb coher ència organitzativa- que s'esdevenen amb r egularitat notòria en petites viles o en nuclis singulars. La multiplicitat d 'aquestes realitzacions -a les quals, però , podríem fer eJ retret d'una manca de divulgació- advera que, malgrat les dificultats de tot ordre, hi ha tma voluntat de fer coses i d e fer-les al més bé possible. Cal dir que, en parlar de multiplicitat, no pensem en l' inerement d'acti.v itats musicals generades (sovint artificiosament) pel fenomen concret dels festivals d 'estiu; més aviat tenim presents tants i tants cicles estructurats al llarg d'un curs, que són llevat cultural d 'tma comunitat, ferment d'inquietuds artístiques o banc de proves de joves intèrprets. Per això cal enaltir la tasca d e tots aquells nuclis (per simbolitzar els quals apuntaríem ara -simplement, p er raons conjunturals- els "Con certs de Marata", que acaben d'arribar al centenar de sessions) , perquè són autèntics centres dinanútzadors, veritables agents r ulturals, generadors d e vocacions musicals i , en suma, focus de civisme. E l teixit social del nostre país encara la dóna , la figura del promotor entusiasta; una figura sense l'existència de la qual moltes r ealitzacions meritòries no haurien pas existit. Caldria q ne tots els qui estem implicats en el fet musical Ja valoréssim, aquella dedicació entusiasta, si és eficaç. Ai del dia que l'adverbi temporal encara de la frase anterior, hagués dc ser suplert pel de negació no! Voldria dir que el patrimoni cultural del país hauria soferl una forta descapitalització. D 'aeí la necessitat de prendre consciència de la multiplicitat de camins per accedir al bé de Ja música: des dels que menen per viaranys convencionals o de prestigi fins als que transiLen per rutes aparentment hunúls. En r ealitat, és la suma de tots ells la que confïgura l'autèntica vida musical d ' un país. y •I d a mus .I ea I :iol ~ .!... • f 116 PANORAMA Restaurar pianos: entre l'ofici i l'art per MÒNICA MONTORIOL c·staut·ar pianos f.s un ofici e(IH' gir a e n torn dC' Ja l't'CII(Wr aC'iÓ d ' ullU unt iga tn·ofessió i la d ' un ho n ins u·umc•n t , cn tot·n dc·llw n gw;t i l'ur·Ltlcltn~ h all manual. I aq uesta dualita t es Lradm•ix en l' intc•nt de ressuscitat· 11 n moble· i a llw r a dc•sroh r-ir el so adormit dc l' inst rtml f'nt. El tr eball dc' t·cs lau r·ació s'initia amh un bon mate rial, w1a pec;a que ha tin¡,'ltt una certa bona conservat·ió: un piano fet malbé no va l la pr na " rrssusritar-lo · ' . P t!t·què c·n definiti va , la r estauració no és r·er. més que un posar al d ia l' ins trument quan ba estat inutili tzat d u rant un l lar·g període' de temps . La qu alitat s'amaga c nt n• la pols, l' oblit i la inactivitat. E l •·cstau t·ador és u n ésset· romplex, po liva l c~nL ; ap r <:'ncnt de lot, mestre dc molL PPrÒ e l cert {:s q ue parlem d'un ofici aml1 po<'s at·tesans. A Ba t·celo na bi ha uns 4 o 5 r c·stauradot·s, mentre q ue a la t·cs la dc Catalunya no n ' hi ha cap. Dc tola manera , en l a ··cstauració s ïndou tamhé r 0fid d ' afinador. Conct·etament. l' afinador fs un ofif·i m és nombrós: a Bat·celona aplega unes 15 personer., i a tol Catalunya Ja xifr a oscil ·la e n tre els 40 i 50. Des de fa 12 a n ys té el seu prupi taller . R 116 Els restauradors 6 306 Lluís Camps i .Jm;cp Puig són d os dels res tauradors q u e hi ha a Bat·celo na. El p l'imer va ser qui va ensenya r l' ofiri a l segon; mestre i aprenent , i <ll'a col·Jegucs de p rofessió. L luis Ca mps tn' b a lla com a res tau radm· des dc l' any 1939, i eom a rons tn 1Not· des de l' any 1960. És a p unt dc· fe t· 75 a n ys i ja tf. ganes de juhi lat·-se. Camps va La restauració E ls b aixos d '1m a casa a Va Ucarca i els t allers de Ja plaça del Sol a Gr àcia ser veixen de refugi ¡ler als pianos que han de ser restau rats . E ls pianos reposen desordenats . desmuntats o a p eces . E l t r eb all és l ent: dos mes os com a temps habitual, per ò si la dificultat ho exigeix s'allarga fins a tres me os . .Josep Puig r estaura en tre 6 o 8 pianos al cap d'un a n y. Lltús Can1ps triga entre una setmana i quinze dies pe1· restaurar un hat·mònium. Josep Puigdefineixl'oficiamh aquestes par aules : restaurar és descobrir la vida que té un piano, especialment quan fa molts anys que no ha tocat. P e r ò l a r estauf OTO: ......... Y.ow..ts aprendre l'ofici amh el seu pare, i va t r eballar a la fàlwi ca d 'ot·gucs de tubs i hru·mò niums Casa Estadelia, i va fabricar pianos pcr a la Casa Alherdi i p er a la Casa Cussó. En total. Lluís Camps comptabilitza la conslntec·ió d ' uns 2.000 harmòniums. 200 pianos i entre 5 o 6 orgues. La seva voc-ació era d e fer una can-era, pe rò la guerra va est•·oncar les seves possibilitats d 'estudiar. Josep Puig va estudiar i Lé una can ·era: és enginye•· agrícola. De forma totalmenl fm·tuïta i c;asua l es va introd uït· en c•l món dc• la resta m·ació : arran de la co m¡wa d' un vell piano thJ seguna mà, un Ribalta. E l mal estat de l' ins tr ument es va tr ad uir cn la visita constant de l'afinador, fins que va en trat· com a apt·e ne nt a l talle t· de Lluís Cam ps a la plac; a del Sol. rac ió és una feina de gr an complexitat. En aquest sen tit , tan t Ll uís Camps com J osep Puig coincideixen a afirmar qu e darr e t·a Ja concepció general del mot '" r estauració " s'amaga més d ' u n ofici, tot i que cada un Ü atribueix una tenninologia diferent. Així, Josep Puig defineix la restaurac ió com a nwltic.fici, ment1·e que Camps parla d'especialitats, com l' afinació, l 'ebenisteria , l 'envernissatge, la part mecànica, e tc. P e r a Camps aquesta "especialització" s'ajus taria a la dis tribució del treball en les fàbriques de pianos: antigament el que era ebenista a les fàbriques també era envernissador. D in s dels difer ents oficis que componen la r estaur ació destaca esp ecialm ent la part acústica fic l'instru ment: l 'afin ació. Lltús Camp s 1·econ eix que afi nar és pròpiament un art i que tol i haver après l'ofici del seu pare, eU no es pot considet·ar afi nador. r PANORAMA Quant a la periodicitat amb què cal afinar tm piano. Camvs afïrma que depèn de cada c·as: si és per a un concert, cada vegada, i si no cada any. Però si té 1111.a calefa.cció al costat, Uavors cada mes. Solwe els diferents tipu d(' t·estanració, Camps dis ting('i.X f'ntre la res tauració rle hast' - <Le clivelles . de tapa harmònica. dc moble i d e mecanisme-- i la •·estauració més superficial, en què es fa una neteja per desgast. Puig t·eeoneix que el fet de s upr.i mü·les vclJes cordes i ajtts tar el mecan isme no deixa de se1· un deteriorament sa, un canvi per higiene. La feina de res taurar s' inicia obse•·vant i estudiant l' ins trument. Lluís Camps, amh una expel"i.ència de més de cinquanta anys en el món de ]a r estau•·a ció fa un diagnòstic rapidíssim, E>n menys de deu minuts, sobre l'eslat del piano. Despr·és ve cl•·econ eixement a fons desmunl'ant tota lment el piano: traien t les ro rd es, descargolant les rli Vt'lles, inspeccionant la tapa de t·essonància ... É s el primer con tacte arnh l'interior de l'instrument. El piano El piano és un C'norrne esquelet de fu sta. L<~ S(•va par·t pr·incipal , el ventre, el confi gur·en l'arpa - on bi ha lt>s co rdes i la tapa de ressonànci<~- i t'I mt•eanisme de per cussió. La par·t mfs complexa del piano és la tapa d e ressonància o tapa harmònica . L'altre gran apartat és el mecanisme. P erò segons Josep Puig, el tr·ehall d ' ajustar el me(·a nis me no é tan complica t com la tapa d e ressonància, ja ([lH' hi ha uns patrons concrets. unes mides i unes especificacions per a cada tipus de piano. Sobre aqn<>sl aspeete. i en paraules dc Pnig. el treball amb la tapa d e ressonc'incia és més intuïtiu. p erquè dep~n d el material amh C[uè e trehaUa: la fusta sempre és d'un arbre diferent, que tindrà Lw a lr nm i tat tam bé diferent, més o menys quantitat de rei:na , un tipu s cie so diferent. .. La tapa de n 'ssonància compleix tres funcions bà iques: amplificar el so dC' la corda , dotat·-lo d ' un cet·t color i proj ectar-lo. Per aconsrgnir aquesta triple funció, l'ímic mateJ'ial que bo aconsegueix és la fu s ta d'avet d'alta muntan)a. L·a,•eL eomhina la fm·~·a i l'elas tieitat. L'c•hrsticitat JH'rnwt respondt·e als m1nims mov inwnts d e la cnnlu i prnj<'<' lar-los fins al fon s cFnna sala dc· rom·e>rts. D' altra banda, el vernís exrgt-ix un c·l<·va t nombre d ' hon·s : una r-;ola eapa suposa una s<•tmana de ft>ina. eotr·e .. catTega•·" i deixa•· as!>eea l'. En total calen quatt·c• c·apes de Yerni . L'(tltinra t't']> (') nom d!' "" polit .. i l::J Sl'va majol' difieullat és la d 'estin.11· p ed't·etuml'Jll PL vcr·nís . JoR<'P Puig treballa amb poliUJ·età , vc•r·nís al qual tí· nna especial averP.ió: Ja UIICL pudor espantosa. lis molt ingrat de treballar-hi. J osep Puig t•·eballa amh t>ls pianos anomenats ··moderns'': 1'1 pia no dt• 1850 fins ara. P t•r a Puig aqut'St any és una divisòria, ja que ries d e llavors el pia no 110 ha variat quant a la mar¡uinà.rict i a la seva concepció com o instrument. Camp s h a res tanl'at tol tipus dC' pianos. De tota manent. tots do · apos ten p et· treballa .. amb piano d ' una certa qualitat. perquè i no la inversió de temps i de nul d 'obra no s m·t rendiblt•. Els pianos d e qualitat o bons CURSOS MUSICALS D'ESTIU I TARDOR A CATALUNYA BARCELONA Formació jazzfstica vocal, Músiques llatines, Flamenc, Comborock, Aprendre In Rumba 27 juny-20 juliol (93) 329 57 04 COLERA Curs Internacional de Cant 3-10 setembre (973) 28 19 83 X Jornades de Repertori de Música Romàntica 2-1 1 desembre (93) 675 11 94 Curs d'Estiu de Guitarra 1-8 juliol (93) 301 55 29 GIRONA X1 Curs Internacional d'Interpretació Musical 11-30 juliol (972) 41 94 O1 SANT FELIU DE GUÍXOLS VI Curs Internacional d'Interpretació Musical «L'Orquestra des de Dins» 4- 19 agost (93) 218 92 64 Vrn Curs Internacional d'Estiu dc Flauta Travessem i Música de Cambra 2-1 Ojuliol (93) 203 32 88 IGUALADA Curs Musical d'Estiu d'Igualada 9-17 juliol (93) 804 56 56 SANT GREGORI IV Curs de Fom1ació Orquestral i Instrumental 6-1 I setembre (972) 50 64 30 Curs d'Esliu de l'Associació Abernstury 4-8 juliol (93) 218 92 64 XUI Curs Internacional de Música [J 6-16 juliol (972) 38 OI 81 SANT JULIÀ DE VILA TORT A X Curs de Música per a Infants i Joves Intèrprets 12-24 juliol (93) 207 58 18 X Curs Internacional d'Estiu <<Cos i Música» 4-15 juliol (93) 232 96 67 LLEIDA XXXI Curs Imemaciooal de Música de Lleida 4-27 agost (973) 26 19 83 SANT QUIRZE SAFAJA Colònies Musicals «Estiu 94» 1-9 juliol (93) 865 34 96 Juliol Intensiu 4-22juliol (93) 329 57 04 Curs de Pedagogia Musical «Zoltan Kodaly>> 1-15 juliol (973) 26 19 83 Curs dc Música Assistida per Ordinador 7-11 juliol (93) 783 79 72 MONfBLANC!fORREDEMBARRA XV Curs Internacional d'Interpretació de Música Ibèrica per a Orgue 19-29 juliol (977) 77 37 99 SANTES CREUS XVU Curs Internacional de Cant Gregorià «Michel Levron» 30 juliol-7 agost (977) 63 83 28 «Film Scoring» Música i Imatge 4-15 juliol (93) 211 lO 62 Curs de Software Educatiu Musical 7-11 juliol (93) 783 79 72 Cursos de Pedagogia Musical per a Especialistes de Música a l'Educació Infantil i Primària. Mètode Ireneu Segan·a 7-14 juliol (93) 783 79 72 «Recursos Musicals» per a Mestres no Especialistes dc Música. Mètode Ireneu Segarra 7- 14 juliol (93) 783 79 72 IntrOducció a la Gestió d'Escoles de Música 7-14 juliol (93) 783 79 72 Escoles de Música i Conservatoris Llenguatge Musical al Grau Elemental 7-14 juliol (93) 783 79 72 Primer Curs Internacional de Rítmica E. Jaques Dalcroze 19-28 juliol (93) 217 18 94 Curs d'Educació Musical Willems 29 agost-3 setembre (93) 217 18 94 XXIV Cursos Internacionals d'Interpretació Musical <<Francesc Viñas» 26 octubre-3 desembre (93) 2 15 42 27 CALONGE U Curs rnternacional de Música de Cambra 29 juliol-S agost (972) 66 04 76 CERVERA XlV Curs Internacional de Música <<Càtedra Emili Pujol» 31 juliol-12 agost (973) 53 J 1 02 i'il11t iUül LLANÇÀ MONTSERRAT Trobades d'Animadors de Cant per a la Litúrgia 18 juliol-13 agost (93) 835 02 51 PALAMÓS Estiu Musical 29 juoy-6 juliol (93) 726 08 86 RIPOLL VI Curs Internacional d'Interpretació Musical 15-24 juliol (972) 70 23 51 RIPOLLJMATAMALA lnternarional Barroc Music Course 1-11 agost (972) 50 27 81 LA ROCA DEL VALLÈS Stage Internacional de Música de Cambra 22 agost-3 setembre (93) 458 89 07 SANT BOI DE LLOBREGAT Curs d'Estiu de Guitarra 25-30 juliol (93) 301 48 26 SANT CUGAT DEL VALLÈS XXUI Curs Internacional de Guitarra «José Luis Loplitegui» 16-27 juliol (93) 207 40 22 Vlli Colònies Musicals 2-16 juliol (93) 675 11 94 Vl Seminari de Tècnica i Interpretació Pianística [Curs de Música de Cambra 15-21 agost (93) 675 li 94 Generalitat de Catalunya Departament de Cultura LA SEU D'URGELL XlV Curs de Música Antiga a Catalunya i Andorra 21-29 agost (93) 412 56 40 SITGES LV Curs de Música del segle XX 5-9 setembre (93) 217 36 93 SORT lV Jornades Musicals d'Estiu per a Nens i Joves 2-10julíol(93)4160120 TÍRVIA Cantarelles Musicals d'Estiu I juliol-15 agost (973) 27 08 35 TORROELLA DE MONTGRi Curs de Cant 10-17 juliol (972) 76 06 05 Curs de Piano 11-18 juliol (972) 76 06 05 Cursos de Tècnica i d'Interpretació Musical 14 juliol-26 agost (972) 76 06 05 Seminari de Musicologia 23-26 juliol (972) 76 06 05 VIC XIV Curs Internacional de Música 11 -24 juliol (93) 207 58 18 XIII Seminari Internacional de Jazz 26 setembre-2 octubre (93) 329 57 04 VILA-SECA XVHJ Curs Internacional de Música 27 juny-20 juliol (977) 39 23 68 PANORAMA ser C hast-.aigm• & Frères. l' an) 1962 . El preu de la qualitat són , pet· exemple', els dt> les marques Stcinway & Sons, Bosendot·fer , Bechs tein ... Però, p et· què un tcinway fs un hon piano? I un Bechstci n? Com es coneix un bon piano·? Jo!)ep Puig ho r espon aixi: bàsil'ament perquè sonen bé. El primer contacte que tens és el so; és 1w plaer tocar un bon piano. Després, l'experiència m 'ha ensen yat e¡ ne c¡uwt un piano sona bé, els acabat~; i tot el metterial amb què ha estat constnú"t són <le perfecta qualitat. Per a Lluís Ca mps, UJI piano bo ha d 'estar ben c·onslntil, tant de solidesa com de tapa harmònica i de mecanisme . Aquests tipus d e pianos acost nmcn a fe r servir ivot·i p er· a les ledes blancrues, eben pet· a les negr es, fusta d'avet d'alta muntan ya, i un Uar~ etcètera de matct·ials n obles. Es impt·escindiblc tn•ballar amb material dc primei"Íssima qualitat. ja que -segon s Josep Puig- el piano té un desgast i con vé que sigui el mínim possible. I quant a qualitat , al capdavant hi ha eJs pa"isos amb més tradició musieal: Alemanya i À nst..-ia , pt"incipalment. La seva inqüestionable qualitat, de moml'nt no té competidors. El piano oriental s'està obt·ÏJJt camí amb molta for·ça , però enca ra es consider·a un ins trunwnt de qualitat müja11a. Cada piano és una peça única i ir-repetible entre el mosa ic de marques i mode ls diferents. Fin compar·ant dos in trume nts del mate:Lx fabricant i del mat<'ix model, sempre hi ham·à cliff'rrnc·i t>~ . En aquest sentit, Ca mps rnanif<·sta que ia r estauració é!> més clifícil que la cons trucció ¡wnpu'- e11 la restauració t'has d 'a daptar a cada piano, a cada marca . P l•r a Josep Puig. la tec no lot,r:ia c•twara no supe ra, avw cüa ' Iu Sl•ns ihilitat, el bon gust j la sonot·itat d ' un tre ball manual. La Barcelona de principis de segle Els ailtecedl'nts d ' aquc•s t ofic·i s'hau de buscar a la Ban·c·lona cie principis de segle. Pc·r· a q u e· lis temps Barcelona presu mia d c tenir unes trenta fàbr·iques de pia nos que van aguanta t· fins a la di'cada t'evolucionà ria dels anys 60. Ai.xí ho exp1ica Puig: l'ofici rle restaurador s ·¡,a potenciat des que es va deixar d e fabricar. li a quedat la gent que treballam '' aquestes fàbriques, que ha11 continuat amb l 'ofici d e la restcwració. Les fàbrique s eren oriündes de la Ciutat Comta l, dc• lc•s quals destacaven ~>specia lm e nt ¡H•t· Iu seva qualitat les mantuc·s Chass aigne & Fr·èr.-s, Ürliz i Cussó, Izabal (Paul), Chariet· i Ribal ta. La firma Ortiz j Cussó c·s va romer·cialüzar amb molt d 'èx it a Amèrica. La fàbrica' a agnanlar fins a la Segona Guen a Mundial. L'última a d esapar·èixc•· va Els preus més rt-'cenls -199:~­ extt·ets de la t:,ruia 92 editada pet· la n •visla " Mítsicos · • situen els piunos dl' e na dc• primet·a mà snhn~ u e¡ 1H'Htes xifres: l' austt·íac Bèi!Wilclod"er enlre 5.672 .000 12. J68.000 pessetes segons el tumun y d•· la f'Ua , ja sigui d 'l/4 dr1 c·ua f'ins a l piano imperial. L'ult•lll tlll) St.-inway & Sons (¡;n·u clt>l geut't· de 1994·), entre 5. 137.700 i 12. 182.000 pt>sseh:s (preu s dc piallOS d'l /4 tlt• cua fins a un gn111 c ua). L'ahr·a gran marea aJemull)a. Bechstein, es mou e ntt·r· HfJIIf'sts pre us : de 4.959.000 a 1 1.000.000 tle pessetes (de 1/2 c·ua fms al ~ran cua). Aix] mateix , el japonès Yamaha oscil·la enlrc 1.220 .000 i 7.000 .000 de p essetes (clï/4 el t'cua nl b'Tan cua moclt't·n ). EJs piHnos Vl·rticals haix c•n preu. El~:~ c·ons idc ntblrmcnt Büsendorff'r se situe n e nlr·e 2.600.000 i 3.240.000; S te inway & Sons entt·e 2 .4<18.500 2.859.400 , i el Bcchs tein enlt·c· 1.874.000 i 3.199.000 Un piano n~staurat ve a costar la meitat fJll t' Ull d e nou. Així, i a tall d 'exemple, Puig compara el pn·u u · un piano dt' mitja cua S teinway nou (sobr e els 5 mjlion s) amb tm de lt's m a te ixes l'arartt't·í tiyues . pet·ò r e laurat: 2.200.000 p essetes. D'aquesta man{·r·a , en treballar amb pianos u!>a ts d públic potenciahnent com ¡H·ador s·amplia. Padf'm d·uns petits percentatge més. De totes marwr·es, i at·a pf'r at·a. el piano de 'tualitut i dc segona mà no és u I' ah as t el' un t'Studiant de C'Onser·vator·i. Pet·ò, E"ncara hj ha un ct>r·t recel a comprar un piano dc segona mà i r~sta ural. Puigl1o explica així: si compren un Steinway re- ue pa rat per mi tenen la descouque ja no estan comprant uu S teinway ... És un contrasentit , p erquè la casa Steinway els faria el mateix ... jo treballo amb materials originals de la casa teinu:ay. jian~·a PANORAMA Un piano i la música que ve de dins Un piano als antlpodes I aquesta dona, Ada (l'actriu Holly Hunter rebé l'Oscar a la millor actriu per aquest paper), són els protagonistes de El piano ~ E. .,= . • -~- llii 116 per MIQUEL PORTER I MOIX ;:¡ ~ • ;¡_ è!.. i 10 n molt poe temps, dues eintes cinematogr àfiques, caiTegades de premis i que a més han Lingut un notable acolliment públic, es hasen en fets musicals . P el que fa a EL piano, de Jane Campion, la música constitueix u n mitjà d 'cxpres ió pe1· a una dona muda. En Blau. de Krysztov Kieslow ky. és el fU d ' una compo ició allò que uneix la trama de tol el film. En tot dos casos la pr·otagonista és una dona fot·La i no pas una dona qualsevol. embla com si I" energia i la sen sibilitat d'aques ts per·sonatges anessin lligades, de manera indefectible, a la seva expt·essió per· mitjà dc la música. Portar un pia no als antípodes no devia éssel' cosa fàcil ui de cada dia quan Nova ZehUJda tot just començHva a veure un pt·océs colonitzador i quan no bj havia ports moderns ni sistemes fàcils de tracció a t•·a vés dels boscos i els pantans quasi verges. Les imatges del piano a la platja inhòspita , gait·ebé s urreals de tan E insòlites, emmarquen les inre•·t cses humanes: un marit desco •wgut, una terra .ignoLH i una limitada capacitat de comunicació -fin s i tot pet· a una ment normal-, obren un film ple dt' JH"eguntes . Un !ïlm que en respon bastants, però que, amh astúcia , en dei.~a més d"una cnlait·c, malgrat la seqüènria final qu<' més aviat afen'llga. si no d esyiJ·tua , la resta. Una obra t' O la qual la figura d"una nena crea i tt·cnca lïls, des de la seva condieió de n•la th'a inconscièn cia i. pet· acabar-ho d'adobar, amh la figura enigmàtica dels maorís, que im posen respecte en Ja seva "dife•·ència , .. Ada, la protagonista , IWt·(•ssita entendre, entendre 's i fer-St' entendt·e i per això compta. gair<•b{• només. amb l'ins lrumt•nL IIIIISieal que, amb les sev<~s con les, s ubs titueixi tm llenguatge ff't d1• " logos", de pat·aules. Per u algun4'S comunicacion s podrà romplar, fins a cert punt, amb la st•va filla F lora. p erò en aUò que pc1·tocu a les sensacions i emocions íntimes, només comptat·à a mh t>l piano i ambla r e posta del seu p•·opi cos. A la fi, despe•·tada d. un somni angmxos , eUa mateixa es desprendrà del piano: creu crue ja no el nect'ssita. Però, la força dc l'ins trument i del crue ha r epresentat és a punt d'ensorrar-la amb eU a les <úgües oceàniq1Ies. Aquesta íntima tmió entre l'ésser htrmà i la seva capacitat de t·caützació en la música és igualment existent en Blau. his tòria o cròruca poemàtica que no és pas del segle );.fX. sinó d 'ar·a mateix. La dona que ho ha perdut tot en un accident i crue, com a paradoxa . ha conservat Ja vida. intenta trobar Ja suficient llibertat p e •· constntir-se · n Lma d e nova. Contra aquesta possibilitat, hi juguen no només les fantasmes d el •·ccord , sinó les presències continuach•s clel viure que no s'ha inte•·rom¡mt. En una època en la qual l' egoisme sembla prevaler soln·e qualsevol aJtt·a força i en què .l' èxit sovint jus tifica I' tis :i l'abús dc tot , .Tulie lluita per una llibertat que la pot·ta a Ja bondat. L'ésst>r Lliure és l 'únic que pot, no ja perdona•·, siuó entendre els aJtL·es éssers i Julie aconseguirà aques ta Ujbertat escapant dels paranys de la fa cilitat, de l' autoengan y, PANORAM A del me r desig ins tintiu , de les fa Ises miset·icòl'dies, dels sentimentalismes i rlc les temptacion s d'tm món que consum St'nse crear res a canvi. P rene nt l t'S coses ta l com són i n o pas rom les voldria , antt"anl-se amh t'Ilo ma teixa , ~ssclll eapa ç d 'a¡woJ1tal' l'instint sensf' abandonat·-s ' hi , compr enen t lt'S petites mishics d els altt·es s('nse fer-nc un pla t , posa n t les capa<· ita ts em ocio na ls e n una mida q ue no ente rboh•ix i el p en same nt i t·emmcianl a 1-xits fà f·ils o a esc-à ndols eixor cs, .J ulie esdevé una clona n o va, la f ( Ut' ja era per ò no sabia q ue fos! El difu n t nu u·it de Julie e t·a composi tm· i havia esta t enca t· r·<•gat de fer una obra impm·ta u l, Concert p er Enropa . La srva m ort coinc idf'ix a mb l'inter ès de certa p r emsa pet· saber si, en •·ealitat, la m úsica er a de P atrice o dc la seva dona. Just sortid a de l primer tra uma, .Julie fa d eslntit· el que lú ha via escrit de la pa rtit.ur a, e n e l !Wit d esig de tr·enca r a mb tol, p e t·ò un deixeble d e PaLrice i e namot·ut d 'eUa en té nna còpia i la \'ol continuar, a mb la seva col·la bo rarió o sense. A la fi , ella decidirà qu e, si vol fc>t·-h o, que ho fari sol, tol i qu e, a l mateix t emps, l'estimarà . U na cosa és col ·l a bo t·u r d o minant i l 'a ltra estima r! Com es pol entendre, en films d 'aquesta na tur alesa, la part i tur a, la ''míts ic:a " és has tant mé·s que incide nta l. For·ma p a rt de la ma teixa s ubstà ncia de l 'ob •·a . És en a quest st'n til q ue entr e e l p iano dels a n típ od es i el cotwt• r·L europeu hi ha una n otable dift>rència. De Micha rl Nym a n , en sahe nt moltes coses, c•specialment e )¡:¡ l'Ínèfils, gràric·s - i n o sol -als film s obsessions d c P I'Le t· Gr een awa}, mentre qttt•. C'n can vi, b en poques notícies tenim sobre Zhigniew Preis nc•t· , autor de ia mít sica de Bla.n. Sense prejutj ar la vàlua estdctrunenL muAir al dc cad asc un , valgui la p en a de clir, pe rò . q ue la del segon sembla, per n•<-s d'una raó, més e ncerta d a c¡ue la del pr imt>t·. Cert que N y man l1a trobat l'll unes sen zilles vat·iacion s h asadt>s en el folkl ore· escocès uns nw tiu!:l que p r rme lt>n eopsar les val'iac·ion s d'à nim dt- la prot agoni:,;ta de El Pia no . p e i'Ò u o ho és me n) s que. a l'ho t·a dels r esultats, dc la seva p e r cepc·ió pe r part d t'ls espectadors, ~uru es la música pot r esult a t· cxrc•ssivam ent t·epe litiva i n o to l hom està p r eparat pe t· nota t· els m a li <;os e n tre un momen t in teq JI'elati n i tm altre, t' li cara que a qtws ta sigui la int e nció d els r espo m a bles d el film. Hi ha, df' LOLI's m a ne r es, Ull as pec:tc q ue creiC'm més e n ·oni: el ci e Iu música gene r a l del film , qna n h a de servir d 'a mbient ació gc>n e t·u l i n o pas d \•,.,pt·essió de la pt·ot agonis la. E n una c in ta ta n ae urada m en L fe t a, r n què e ls ele t alls geogr àfics, c lim a tològics, de v•·stua ri o, fins i lo t , d e m aquiUa tgt• s'h a n esC'ollit e n funció d' u n segle XIX \ e r·st·mhl anl , el sistt•m a minima list a de Nym an n o fun ciona, l'im puls t·om àntic es pnrl i la música, Pn c·omptes d 'íosst'r una ajurlu, f'S converteix t ' li u n u r èm or a. E l nwcanici m e s'op osa al s sentinwn ls i la r ep e tició d'uns mòd u ls t• n caixona les t'moc ions . Ben a] c·ontrari , en Bla u Iu partitu r a rs va compo nent a ful' i a mesura q ue p r ogr essa l' art·ió cin em a tr'rrgic·a i les r epeticions i \'ariacion s hi són lògiques, e nc·a •·nacions auditives i sensibles d 'accions fís iq u es i p s icològicrues. D es d ' 1111 Lema LocaL per Ull captaire fl a nLista a l'execuC'iÓ final de la C'omposi<·ió acabada, e l muntatge a li(Hovisual és fe t a mh u na gran sa\ iesa, seguint un sistem a alterna nt que no sols no fa nosa a la compre nsió d els conLinf,'lJ t S, sinó qu e els r eforça . La doble línia de lt·s ima tges i dt>ls son s anirà indcfN·Lihlem ent vet·" el p unt de coitwidència fina I, clon ant una m ajor coh er èn cia a l tol, a l' obra com a unita t. Molles vegades es p a rla de l'intima col·lahoració {'11 I t 't' mús ica i cine ma , per ò SO\'Ïnt la p31'titura sembl a voler -st' imposa t· m és que col· laborar amh la pt·ogr essi ó fíJmi c·a. Això és una mica el qut' passa t'n el prinJet· de ls fum s, i això, pl'ccisarneut, és d que no passa ell d segon . CURSOS DE FORMACIÓ PER A MESTRES I ESPECIALISTES DE MÚSICA 1994-1995 • Educació Infantil • Educació Primària • Educac ió Secundària • Escoles de M úsica i Conservatoris ••• • O Cursos monogràfics O Informàtica musical O Recursos musicals per a mestres no especialistes de m úsica •••• Cursos d'estiu d ' hivern de~ ~~.~_., ~:::~C81aǡya 1(5)~@ lP 0 m lU.UJ d·Enaany•ment ~~ au•\J PANORAMA - Resultats del Concurs d'Execució Musical Maria Canals MIKROKOSMOS Gralles a ciutat Aro, sí; n'es~c cert l'es~u s'acosto... Iho sé no pas per cap constatació climàtica o de vegetació urbana. Res d'això! Ho sé perquè avui, en sortir de l'estació de Joanic -la meva parada habitual de metro- m'he sentit sotraguelat per l'espinguet d'un parell de gralles. Un espinguet que se sobreposava al traüt normal del carrer -l'Escorial-, que vencia tota mena de remors i que anticipava l'estiu (perquè tothom sap -o gairebé tothom- que la gralla és un instrument prodigat en manifestacions lúdiques estivals). No he estat pas sol, a fer caro d'astorament, la qual dedueixo per la perplexitat reAectido en el rostre dels qui, amb mi, accedien a lo superfície urbana un cop desembarcats del comboi. Però el meu astorament era doblat d'un punt d'emoció; ~rquè-en relació a tots els qui enfilàvem carrer amunt-jo tenia avantatge, puix que sabia què era oguella melodia punyent, que se' ns fèia més propera o mesura que avançàvem en la ruta: era el toc de costells! Quina sorpresa! Dos-cents metres enllà, hem orri· bat a la vertical d'on Auïa aquella deu sonora: el balcó d'un pis superior d'un edifici singular. I hi hem arribat quan els grallers invisibles feien el trèmolo que pertoca en coronar el castell l'anxaneta. La gent, sorpresa, mirava enlaire. Uns brivalls han increpat els instrumentistes. Uns altres han esclatat en aplaudiments. Jo, per uns moments, m'he oblidat de les preocupacions que m'afeixuguen i m' he trobat a lo vilafranquina plaço de lo Verdura i a la placeta de la Bisbal del Penedès, on -enmig d'un sol gloriós, i amb un espetec de gralles- tantes vegades m' he fos en l'arravatament de veure carregar un costell d'envergadura, els nervis o Aor de pell i l'emoció a punt d'esclatar. Qui deurien ser aquells desconeguts grollers? Per què el toc de costells? No ho sé pas; i, pel cas, tant és! Sí sé, però, que, durant una estona, ols meus ulls, aquella vio urbana ha pres un color insòlit, que l'entorn ha estat més humà i que lo ciutat ho esdevingut vila. Camí amunt, el toc ho finit ... I ho quedat flotant en l'aire l'aura dels moments purs, de l'emoció que allibera, de la poesia inefable... Aro, sí; n'estic cert: l'estiu és a prop... PereArtís D'esquerra a dreta: Frederic Lagarde, Svlatoslav Llps, Natalia Danlllna, Atsuko Koga, Maryse Graclet, I Joko Takemura. Foto: Jaume Soler V 1 rus Sviatoslav Li ps i la r·ussu ~ Natalia Oanilina han estat els guauyadors dels primea·s pr·emis de piano i flauta , r·espectivament, dc In 40a edició del Concurs Jntc.-nncioual d ' Execució Musical Mar·ia Cunais de Bru·celona, d otals arnhclós amb 600.000 ptes. El bielm·ús Dmitry Mor·ozov hn rebut el segou ¡n·cmi de piano, dotal amb 300.000 ptes, i r i fr·fulcès Fr·ederic Lagaa·de i la nipona Joko Tnkemm·a h an r e but ex-11equo el ter·cer preuú dc piano, dotal amb 150.000 ptes. Pel que fa a la a·estu de prenús de flauta, el nip6 Ats uko Koga i la francesa Maryse Gr·acic t han rebut el segou i tercer premi, respectivament (anlh la mateix a dotació que els d e piano). El jurat de l'apartat d e t>inno, l' han format: Marcello Abbado, Carlos Ccbro, Tatsijn Hayaslú, Ge- r·assimos Kakalis, Klaus Kaufmnnn, Solomou ~1ikowsky, IU. Raquell\1illàs i Fr·mrcesca Raúz. Eu l' apartat dc flauta , XaYier Boliat·t, Josep M. Bt·otous, Yves Dinouard, Gm·assimos Kaknlis, Gleb Nikitin i Joan Pich Santasusaua. Tots han estol ¡}l'csidits per Jacqu es Peruoo. Enguan y hau con cursat un total d e 262 joves intèt·prets d e 36 paisos d ' arr·eu del món, tol destacant la pr·Psència dc 92 japonesos, 29 francesos, 22 russos, 20 alemanys i 12 dc l'Estat espanyol. Tanlhé cal destacar l'alt rúvell dels pianistes que han concursat, així com també e) nombre. D' altra banda, Maria Canals, l'àLlima d ' aquest prestigiós concurs, va re bri' el passat 3 de maig la l\tedalla d ' Or d el i\lèrit Artistic, concedida pe r l'Ajuntameut de Barceloua. • Constituït el Consorci OCB-Auditori V ~ ..• .! 1 passat 10 dc maig qu<·d à ~ constittüt el Consorci que l' A- juntament dc Bar celona i la Genen lLitat de Catahmya - per· mitj1'1 dc Ics seves àrees de cu1tm·a- lwn estahl1:rt per gestionar· conjuntament I'Or·questra Ciutat dc Barcclona (que canviarà la seva denominació) i l'Auditori enca1·a en constnacció a In plaça de les Glòries de Btu·cclona. R ecordem que, rl Consor·ri, PI formen p et· part de I'Ajw1ta nwnt: Miquel Lumbicn ·es, Francesc Vicens, Miquel Badal , Gl'rmà Vidal, J osep l\1arla Mestres i Oriol Martor·<'ll. Per pat·t de la GeneraJitat: Valenli Sallas, J esús Rodríguez-Picó , Joaquim Garr-igosa, Xa,•iet· B enguerel, Rosa P ascual i Joana Danés. Joaquim d e Nadal, actual t·egidor de Cultura de L'Ajunuuucnl, actuarà com a president del Consorci, i Jaume Serr ats, d ir·<~rto r general de Promoció Cultur·al de la Conselleria de Cultura de la Gcner·alital , actuarà de vice-p¡·esidcnt. La creació del Consorci coincideix amb la celebració del 50è ani versari dc la cr eació de la primera formació simfònica dc Barcelona. • f PANORAMA Música catalana a Moldàvia Victòria dels Àngels rep la Legió d'Honor a guarta edició de "Zilele muiL sic•i noi" (Dies de Nova Músi· ca}, Festival internacional que, organitzat P.er lo Unió de Compositors i Musicòl~s de lo República de Mol· L ;.;o¡p'llliO c·ntnlnnn Vietòr·ia Anw·ls lr n c•:-.tnl g unr·domulu uruh In L<'~IÍ el 'Honor· dC' la ftt•1níhlic ·u Fr·unt'('I'U. Ac111C!'il importau\ ~uur·tltÍ, li hn t'l'lat utm·gat e u r·t•c·onl'ixc•mc•ut pt•r· In rlifu,.ió dt> la uuÍ 'iir·n fr·nuc· c:.n rcnlitzndn dtU·ant Iu ~>t·vn c·mTc•r·n. At lllt'Sl r·(•t•orwixt•m (•ut se " llllla. frliçmt•ut, al,., 50 u u~ ,. dcl ..e u debut ¡wofc~:o,.iouul al;. e:.ec•um·i.,. • 11 c l c·l!~ Giro sud-americana de Josefina Sonmortín 716 L a int t'- q11·c•t cata lana de flauta tt·nvt·s~c·ra .l oscfïn a Sanmartínr·(•ulitzu una gira pc>r diYct·ses ciulalHdt• lk•t•nli'C't'l2 d ' of'letbr·e i ell O d1• II Ç) \'1'111 hn• dt• l' U11) passa l. .lo!.('finu Sunmnrtín (q11 e j a el 1992 ha via ac·tuu l u Amc•ric·a dc-1 o rd , t•n un c·onn•e·t u ovn York) r·ea litzà a l llot'¡! dc la giru dos programt•a difcr c llls. Amb r i guitarris ta "ili- Jorge Roja-;-Zt·w·•·s interpt·c·tà oh r es dc Telf'munn , Tul'l'ag6, Su ra!>u tc . TàrTc>ga. ll a)tln. o r . \urgas- \\"'ullis. Escn hur·. Gi uliuni i cliH· t·~··~ oh r·e~ del segle '\ \111 (mu nu ~e •·its dc .\lootser·rul rec·c•ntnH'nl cl l'~roh<'r·Ls) . Amb la piani~tu '\iiPna Eh ira a' i inll' rpl·cLà oht'l'b 1lc• Tolclr·à . Rit•ru. Oltra. Ft•l'lltÓn- Gut·hindo. FaUa. Turina i , ant-.alt·. Totn Iu JH'Ptnsa d'aq u ell paí., '-111 1-amf•ri t·u r t'rollí la pre •(·ncia dt> .loH•fïna . a nmar·tín. la qual rl'hP a lhora urw" ¡·•·ítit¡ut·¡, cxrel·len b . • CORRIGENDA En l'm:lit·lt· titulul t 'orquestra drs del record - si¡;11nl p Pt' Ml.'r·c(• Camps d r Gibpl·r t- . dt•lu pàginu 32. a la scc- 14 311 C'i6 Tema, dc•l nÍIIIll'I'O 114 (<tb ril 1991 ), UIHI cic• lt•¡, p i' I'IWIICS Cili l'l'Vistudi'!> (•., .Jo¡,f•p \1 a .-ia Br·o ton~ i n o uhutlor Brolon., C'Otn !'I'I'Òniamcnl apan•i'\. ' l'amh(• o n el iu ~:wil.'r Villar h a uri a dt· dir· :t•r·giu Cí·lihida<·he. dàvia, s'ha celebrat a la ciutat de Kis· hinev, vo programar dins del concert inaugural música dels nostres com po· si tors Edmundo Eckart i Francesc Taverna. El Festival s'inicià el P.rO¡J¡Jassotdia 3 d'abril i fina litzà el dia 11 del mateix mes; s'hi desenvolupà una inten· sa activitat, ja que en aquest lapse de temps s'hi celebraren una quinzena de sessions que acolliren l'actuació dels dos conjunts simfònics nacionals de Moldàvia (Orquestra Filharmònica i Or9uestro Nacional de la Ràdio i Televisio) així com també de conjunts combrístics com l' Ars Poetica o lo Coral Renaisance que dirigeixen, respectivament, Ghenodie Gobanu i TeOdor Zgureanu, a més d'audicions de música electroacústica i recitals de la pianista lulio Rivilis, del sensacional trombanista John Kenny i, entre d'altres, de l'organista i compositora russo Tatiana Sergeyevo. El concert inaugural vo ser proto· gonitzot per l'Orquestro Nocional de la Rodiotelevisió conjunt d'admiro· ble nivell que, dirigit pel seu titular Gheorge Mustea, va oterir unes versions veritablement emotives d'un interessant concert per a piano que por· tova el nom de Diafonia de Vosile Zagorschi, del poema Beafus file Edmundo Eckart. Al fons, l'Òpera Nacional moldava d'Eckort, en el qual els conceptes orquestrals straussions són profundament assimilats, i de les Estampes I, tres breus peces de Toverno-Bech. Tant lo música d'Eckort com lo de To· verna van tenir uno càlida acollida gràcies a l'acurada interpretació de Mustea i de lo seva orquestro. Els nos· tres compositors, convidats per l'or· ganitzoCJÓ del Festival de Moldàvio, van poder desplaçar-se fins o oquesta jove república gràcies o les gestions del Ministeri d'Afers Estrangers¡· de fet, lo seva presència constitueix e primer pas per establir una via d'intercanvi entre els músics d'ambdós països. • Convocatòria per crear una òpera de butxaca Al mb l'istes ol Festit•al d'ÒpPra de Butxaca d t> l 'any 1995, el Teatre .Ualic i l'Associació Catalana d e Compo.~itors ('(JIIvoquen els llibretistes i tllltsics a presentar un projecte JH' r tt una òpera de butxaca, r¡ne SPrit estrPnada en aquest Festival la tal'(/or d e 1995. El projecte s 'fmuriL dr• f'Pn yir a les carncLerístiques .~P¡:riit•n l.~ : Producció Jp baix rost , amb plantejaments ec:on òmir.~ molt ajustats. tant pel que fa al ¡uMsiblt> cast L'Oca{ i OCOtii(Jflll)'liUIPIIt instrumental, com li la possÜ)If' l'Sf'enografia.. L 'òpera hcwrlt d 'é.~¡¡e r de petit [ormc1L i, lògi('(lfiiPIIt , rulnptablt• a les condicions de Iu saln dt•l TeatrP Mulic . Poden presentar-sP tcm1bf. bpPrt•s inèdites qtte ja e.~tÍf.'Ltill clejinitivamenl acabades. Els projectes lwurrm eh• pre.~eu­ tar wt esquema ben detallat de l .fi argumeutal, de l'acció escènica i d e l'estructura musical. Igualment. s 'haurà d'incloure wr pla de la producció (i11tèrprets, mitjans n ecessaris, etc.) de l 'obra. Untt comissió formada p er IILPIIIbres de l 'Associació Catalana de Compositors i del Teatre Malic , Pxaminarà i estudiarà els projertes presentats i escollirà el que més convingui per rea.litzar-lo i estrenar-Lo al Festival. Quant als projectes no escollits, podran recollir-se wr cop s 'lwgi fet públic el veretlicte, entre els mesos de gt>mu· i març rle .l995. Aquests orit,ritLals podran retirar-se persotmlment pels autors o bé p er 11na p ersona degudamen t autoritztulll pt>r ells. Termi1ri cle lliurament de projectes opllmts: :~o de juny de 1994. Per a m és infornw.ció: Associació Catolnna de Compositors. Pl. Dr. f.Rtamendi , 30, pral. 2a. A. 08007 Bnrr·elono. 'f p [: 451 40 84. • {.."lliÓ -· PANORAMA Classe magistral d'Eric Ericson Veredicte del Premi Mompou V I 14 è Concurs d e Joves Com~ po11itors 1993, Premi Fr ed eric i\fompou, convocat pt'r Jo ventuts i\1usicals d e Bar·celoua, ha estat guau ya t ex-neqrw per· David Hm·tado i Alícia Codurus, r is quals conctu·sarcn amb les oh res El sueño de las mrt.~as i Noicrmignmi, r espectivaurent. El jm·at fou format per· .Jordi Casas, Xavier· BoHart, Salvador.· Pueyo, Ft·anccsc Taverna, \VuJLer Kiesbmrer· i No r·hcr·t Tornà!!. E l segon yu·cmi fou clcclarat d eser·t. • lis Bucs d'Assaig Musical aiSAT L' Ajmrttw1e11t de Barcelo11a -Di~tricte de Sa11l Andreulw cedit la gestió dels Bucs d 'Assaig Musit:rll al SAT (Swtl Andreu Teatre), i comença crixí una 11ovo elctpa er partir cl 'ar¡uesto primovera. Els Bucs compten amb si~ sales aïllades acrí sticament i tèrmicame11t per a assaigs. Els Buc.~ tamiJé tenen wt mcrgat::;em desti11at a b>lwrclttr-lri el material dels grups que els ltLi/it::;in. A més a més, els Buc.~ oj'erei:ten wt servei cl'infomwció musical i un ser·vei cl'asst>ssontmPI/t. Els preus de lloguer dels Bucs sóu assequibles. Per a.més iuj'ommció , el.~ Bucs el 'Assaig Musical són al el Neopàtria, 54, baixos, 08Q.!JO Barcelona. El telèfon és el 3 1 1 97 55. La informàtica musical catalana, reconeguda D m·ant els di rs 17, 18 i 19 d'uC[Uc>st mc;, dc juny r i Crnlt·c Cultural de la Fundació " Iu Cai'\u '\ a Barcelona. acull la Classr ;\lagi:.lt·al de Direcció Coral a càr r·cc· d<'l mestre Et"ic Erirson. Els punts priucipals en els qu:th; incidc·ix ••I rm·;.tratgc són: t•l cant o cappella.l ' c~ til , el f'itrne, el gest.]' :lCUtUcJ, eir'CJH'r'l(lri cootemp01·ani. la tècnica vocnl i l'entonació. El rrpc·r·tol'i n rsludiur comprèn obres dt• Mnnlt•vt•rdi , Schiitz, Mcnclclssohn , De)ntssy, Bavel, Elindemith , Vt-nli , Vuughau- Wilüams, Barlók, Olsson , Lidhulnt i Pau Casals. El mcst1·atgc. dirigit pr·inc·ipulment als directors dc eot·, Ltnnb(• {·s V n l'edició rl'aquf'sl any del lli~ lwc Computing inmus icology, editat pel Ccntcr for Computer Assisted Rcst>ar·r h inthc Flumanities de Califòrnia (EUA ), apar·cix el progr·ama dt> notació mm,iral pet· a ordinadors PC La mà de Cuido. amb un pr rccntatgc d ' ús a nivell intemacional del 3 % (pcr·c·t>ntatge que t·es ulta super·ior a nivl'll f'llt'OIJPll , ja que l'enqucstu s'ha ff't Ntun àmbi t majoritàriament noni-americà ). Aquest és l'únic pr·ob'TIImu eur·ow•u que s urt al llis tat dt' JWrferèncics dc mercat d'aqucsll\ puhliPudó. El progr·nrnu La mel de Cuido (cn~­ at per l't>tllitut d ' ed icions i gmvats musicals del matt'ix nom, de Sal1adciJ) fou un dels pionet·s en aquest tipus dc pr·ogr·ama softwa.rP musical i es ~omerrialitzà l' any 1986, any en que va rclwc ri P n•rni Simolog 1986 a la fira d' infor·màtica del mateix nom a Madr·id. Actualment <'I programa de notació musical es comrrcialitza en la versió 5.0. olwrt a ¡·antairl's i a afeccionats a la múkit·a c·m·al. El Cor· .\1adrigal hi ll<ll·ticipa com a ror pilot. tant en la pnn a pt·àrtic·n c·om en les classe¡, ma~i ..,trah, . La tinta límit¡H·J· inscr·iure-s' hi É'ii d dia lO elf' juny. PPr a m (·s infor·mudó : Cl•ntr·c• C:u ltur·al de la Funrlució " la Cuixa ' ' - Sct·vci dt• Mt'rsi¡·u. Pa ss ci~ de Sant Joan, 108. 080~7 Bul'(·elonu. Td: 4.58 89 07 (dt> tlituurts a rlissahte, d ' ll a 20 h) . Sl·rv.-i d'Informació d e la Ji'unrla r i() " Iu Cui xa '' : Viu .Laietana. 56. 08003 tlat'Celona. T el: 317 57 57 (dt' dilluns a divenclr·cs, dc JO a 14 hi dP 16 H 2Q h). Larrocha , guardonada amh el Premi Príncep d'Astúries L a insigne pianista catalana Alícia de Larroclra lta e,tat gutu·donada amb el Premi Príncep d'Astúries d e les Ar ts 1 99-J.. La s<'''a candidatura al prt>mi fou pr·escntada per Delfí Colomé Pujol, dir·N~ tor· gen e t·al de Rela cions C ultura ls i Científiques del 1\'li nistt'r·i ri 'Aff' r!i Estranget·s. El jurat atorgà el pr·emi a Alírin de Lart·ocb a, de 71 anys, per· m autenir al llru·g dc 50 anys dc c·nrTc r·a la tt·adició clcls pirutistes espuuyols i clifoudre la música espanyola nr·t·c u de] món. El ¡n·emi, d ot.at amb cinc nú)jons d e pessetes i una r·epr·oducció d'una escultura d e Miró, li f!<'r·à entregat pel Prútcep d' As tríl'ies, Felip de Borbó, el propc•· mf•s dc no~· embre a l t ea tre Ca m¡>oamo r· d'Oviedo. • PANORAMA Primer any de l'Associació Cawlana de l'Orgue L gue, Rresidida per l'organista Joan Casals, ha superat el seu primer ~ Associació Catalana de l'Or- 116 any de vida. Nascuda amb la Finalitat d'agrupar els nombrosos i variats elements gue formen el món de l'orgue, l' Ass~c1ació disposa ?Ctualment Cl'una se1xantena de soc1s. Els seus principals objectius es poden resumir en aquests punts: recuperar i potenciar la missio de l' organista; estimular els estudiants d'orgue a la pràctica interpretativa; elaborar un cens dels orgues del Principat, així com també establir quin és el seu estat de salut; aconseguir que es restaurin Iols els or9ues antics; promoure l'ús i el manten1ment de tots els orgues; assessorar particulars i institucions sobre restauracions, construccions, cicles de concerts i Iotes les activitats entorn de l'orgue; aconseguir que s'organitzin més cicles de concerts1 cursos i concursos d'orgue; i difondre al màxim la música d'orgue als mitjans de comunicació. També ha vist la llum ei"Fulllnformatiu" de l'Associació, eina de comunicació per als socis i públic en general en què s'informa de les activitats de la Junta de l'entitat i de les activitals, concerts i cursos d'orgue aCatalunya, així com també d'altres aspectes. En poden ser membres, professionals, estudiants i tots els simpatitzants de l' or~ue. Per obtenir intormació: Assoc1ació Catalana de l'Orgue. Oratori de Sant FeliP- Neri. Plaço de Sant Felip Neri, 5. 08002 Barcelona. • Fèlix Mill et Premi al President de l'Orfeó Català L ~ Associació Cultural Cristiana Conesti ho concedit aquest any lo Meda/lo de Plata -màxim guardó de l'Associació- o Fèlix Millet i Tuse/1, president de l'Orfeó Coto/à. Aquest honor també l'han rebut Antoni Brivo Mirovent bisbe d'Astorga; Francesc Costabeho, director genero/ de Coixa de Catalunya; Magdalena Prunera i Brescó, professora Cie música; i Carles Vollbóno Colbo, col·laborodor de lo NASA. L'acte de lliurament tingué lloc el passat 14 d'obri/ o lo parròquia de Moria Auxiliadora, dels Pares Salesians de Sarrià, a Barcelona. Gascón i Col1 , de gira pels EUA ...., Creus de Sant Jordi al món musical 16 .316 V nguan) el ConscU Executiu de ~ ln Gcncntlital de CatalUJlya atorga la Ct'rll de ant J ordi - màxim guar·dó del Govc·rn cata là- a 29 p ersonalilaiA i 7 ailsociacions, entre les qnals deslaq uem Ics atorgades a pe•·sorws i insli lucions relacionades amb el món musi(·al. AÍÀí, han esta t guardonats MantH'I Capdevila, vocal adjunt a Iu pt·esidència de J oventuts Music·all; d'Es panya, eJ violoncel·listu MiC(IH'I Pujol, el Scct·etar·iat de Corals infantils dr. Catalunya , i el radiofonista Salvador Esca milla. Si bé IH[IICSt d an·<•r ha esta t gu ardonat p er la seva tasca pionct·a en la normalitzaciél del catalií als mitjans dc comuni<-<wíó. ii ' ha dc t·cconlat· que aq uesta ta~<<'a passu tamhr pet· la ca nçó i el t·ork f•a tnlà. • V ~ 1 duo català dc flauta lt·nve¡¡sc- ra i gtútut·•·a clàssica fonuut per Monlsenat Gascóu i Xavier· Coll -1·espectivam ent- t·eulilzt>n aq uest mes de juny una g int p ols Esluts U nits, v is itan t l et~ c iutats Nova Yot·k, Chjcago, Dalins, Bultimot·c i Pittsbtll'gh , enll·c d ' altt·cs. Es dcstaquetl els con cer·ts a l F o t·Lnig lttl y Ball d e Chicago i a la seu d4' Ics Nacions U nides aNovu Yot·k. Gascón i Coll interpreten ob•·es de Montsnlvatge, Soler, Rodrigo, Piazzola, Fnlla i Tnrina. D'alt•·a banda, e l passat 26 dc m a ig el duo català es v•·esenlà a l'Auditori o N a cional de Muddd, dins el XVI Cicle de Caml11·a i Polifonia , inte t·pre tant nn programa dedicat als clàssics del segle xx p er a n auta i guilan·a, amb o lwcs d c Piazzola, lbert, Castelnuovo-T cdcsco i Rodrigo. També estnmat•cn l'olna Enigm.a del compositor Manuel Alonso, escrita per enciu·r·ec fle l mate ix Auditodo Nacional. • PANORAMA 11 CURS INTERNACIONAL DE MÚSICA DE CAMBRA A CALONGE Organitzat P,el Patronat dels Festivals de Música éle Calonge, tindrà lloc a les sales del Castell d'aquesta població emP,ordanesa entre els propers 29 de iui iol i 5 d'agost. Té P,er objecte treballar la literatura cambrístico barroca, clàssica, romàntica o moderna, aprofundint els aspectes específics d aquesta modalitat i els principis d'estil que corresponen a cada un d'aguests períodes de la història de la mús1co. Serà ¡:>rofessot pel violoncellisto Marçal Cervera (professor del Centre Internacional d'Estudis Musicals de Barcelona), la clavicembal-lista M. Lluïsa Cartada {professora al Conservatori Superior Municipal de Barcelona), el pianista Andre Mar- Rf'sultats del XV Con cun• Joan Ma sià chand (P,rofessor a la Stoatliche Hochschule Für Musik de Stuttgart) i l'oboista Omar Zoboli (professor al Conservatori de Basilea). El curs és destinat als pianistes, clavicembal·listes i instrumentistes de cordo o de vent, de nivell mitjà o superior, susceptibles d'integrar-se en un con junt de cambra. Els deixebles d'oboè modern, oboè barroc i clavicèmbal podran treballar també la tècnica de l'instrument. Hom pot demanar més informació a: Patronat dels Festivals de Música de Calonge, plaço del Castell, 1, 17251 Calonge, o als telèfons 972/ 66.04.76, 972/66.04.81 , 972/ 66.10.59 i 972/66.17.14. . . . iqucl Villalbu A uñón ha estat el ~ruanyml or del Pre mi Gcue r·ttlitat de Catahmnl, dotat amb 20 0.000 ptes., d ei XV Concur·s Joa ul\lussià d e Piano 199-t-. També h uJJ obtingui pre mis R ic arclo l\lartíll t'Z Dc'scalzo -Premi Assodu<'iÓ ci 'Amit·s i Deix~o"bl cs d c Joan Mus!'itt i Mu r· i u Ctu·honcll , dotat a mb 75.000 ¡)lt's.- i Ger·m·d Lc)pez Boudu -Pr·cmi Núria Borés pc1·lu millot· intc•r·pt·clució d e Ics obres rle Joura MnRMilr, clotut mnh 40 .000 ptes. Foa·u~tu·cu ¡nu·t del jm·ut, sorn In lH't~!litlèuc>in dc> Sal"adot· Pucyo, Monlsca·r·ur Albet, Muda Rosa Llo•·.~us, Mit]ncl Far·r·é i Joan Massm. • 1r~ Del seu af.f1n. St•s. Ge.-ar·d Clat·e~ Lluís Clat•et i Albet•t Güuénez Attenelle Com1•onents del desapa1•egut Tr•io de Bat•celona Estbuats aanies: ~ scl'ie aquesta carta amb 11Jla molt sentida tristcsa . Vaig a$sistit· al concert que van oferir el passut diu 2 1 d'ahr·il a l Pulau d c la Música Catalana i amb el qual s'aconti<ulaven com a formació, d espr és de tretze anys c.Jc vicln cambdstica -.:elativamcut densa. Tota rl (•Rapa rició d 'una t·calitat positiva mena indcl'ectihlemenl a Iu tt·isLesa i al buit i, per tant, suposa sempre un cmpobrime11t tan li'n l'àmbit individual com t'n el I'OI·kC'tiu o en d dt•la projecció social. Eu el cas de vo~ L(:s, o d c forma més precisa en l'I clel trio que han fot·mal, la cosa nll'ny efectes mussa dimensionats compct·r¡u è pugui sm· objecte d'un oblit còmode. T això per di"et·sc•s nwns, totes d'tma suhstmttivitat consider·able. En vrimcr· lloc hi ha el component de la descapitalització de patrim011i musical que suposa pet· al país - no fiO ht·at j ustanwnt dc res- d'LLU conjunt de la categoria i claSSl' del seu. M'estic t·eferint a una parceJ.Ia temàtica pr·ou coneguda i pt·ou assumida pels bons afecciona ts a la música clel país i d'arn·u, i per això no fa faJta ca p nwnu d 'insi;;tèntia. En un segon pla - i l'ordre d ·exp osició no té significat·ió 'aloa·ath a dc tipus ordinal- hi ba el fet que aque~ta cll·~capitulilzac·ió es p r·odueix just en l'àmbit -o a lmenys en un dels àmbits- més sensibles del nostre món musical. A una ''Ísccra especialment delicada i feble· - la mírsi1·a dc> cambt·a-, cit:cumstànciu que agr·euja sobrerua nera el pes i el gruix del seu adéu , per altr a part tan meditar i justificat. En dmTc·r· tc•rmo• ut lw dt> l'efe rir amb l'ànim particula nuc' lli dolgut, ala manca d e brogit ambiental ()liC lta pro"ocat la seva desaparició grup al. T ai xò vaJ p er a tot¡¡ t'ls àmbits d 'im·itlènC'ia , ja sigui l'institucional o ~ el rlrls uft•ec•icmtlls, pr·omotors, etcètera. En aques t sentit voldria rrmarcaa· com a f et d ' una significació C'S]Wdal el dima qu(• es r·es pirava al Palau aques t 2 1 d 'abl'il. Un púhlic- dPce hedorament poc nombrós, en sot.· tir "Ostès a l' hemicicle els va dedicar Ull acolliment nom{·s dc• la·àmit. En cap moment es va poder notar· 1111 mínim ~•lt~ cic Hc~m;íhilital particularitzada, d 'evidència d 'esdrvl'niancnt c•spcciaJ, de c onsciència de la magnitud dels fets quC' ¡;'csta\'Cn produint. Rt·ulitatR <·om aquestes, estimats amics, tan colpí- dores, tan ~O li'UE;.'Uej acloreh. tenen la \'Ï rtul. almenyt!, dc •·csitua a·-nos a l Ilo<· c>xa<·Lc. E l nostl·t• món musi<·al s' aswmhla mas!'a a aqw•ll noi que viu un pr·océl:> d r desenrotllament del seu cos fins a assolir d ~~ forma preripitada la dimensió ñsíca pr·iipia (h· l'udnlll'sa. P!'ri', tanmateix, dins clc la volumt·Lriu t'\ idf•nL i afalugudora hi ha unes ca r•ns i sohrcto lumt m1imitnt, u mig fer. tova. inconcretada i esseneialml•nt immudum. La vitln lliiiHil-ul burecloninu, o la rataluna, està sol'l'ini tarnl un proeés d e creLxemen 1 considerable en el piH C(11HI11illlliu. Hi hu més oferta ronrertística i m rs va r·iada <I tul mui , hi ha més alumne¡,¡ qnc estudien mús ica, mé¡; cspertudors als coucf'rts, més música n les antcnc>~ •·Hdi ofòniq uc~>, més rntt·evistcs i més atenció als mitjuns dc• c·omu.nitaciú, c•lc~èt e a·a. Per·ò tanmutcix no és C'apaç eh' valorar ({Uè t·epresenla un fet com el qtH' acaben dc protagonitzar i alhom -i això és molL important- no sc· 1-ap assahor·ir de forma tHn generalitzada com »cria c·om en icnl , Jes cssl:ncies tan l'iques d'una hona intt•rpt·rtació de música d e camhra . Eu el pla c•stdetc de la M'nsibilitat. cslem molt més del compre del que caldria en 1'1 món de l a xat·anga. de l'épater fe bourgeoi.s. de l' esgal'ip indi vidualitzat i de la imatge vcnndu a c·ops d'openteió de màrqueting. El parlador musi r-a l gt•nrl'ic no:,lre es bu~a massa en el" pre-cuinats jen elsfast-foocl; c•n el quèLxup i Ja mostassa. Vostè~., i dt' fnt·ma gt· nèl'ira la música d e cambr·a . són '"d' un altrt· món''. Són plat per a paladat·s r l'finals; c·uina distingida. elabor·acla a consciència, feta amb p•·oducl(•s frescos i s<'leceionats. Dist'ulpi 'm l'I to potl!t'L' massu set·iós ri' aquesta ClU'tu , però C'l s eom•c· pt·ou. com aarlil!Les i lamhé e n el pla p cr·soual , eom pPrquè nn pugui tenir el convencimrnl r¡uP 'ostf-s cntnpur·tc·ixt·n umb mi Pis trets mrs remareal,les tlcl rue u se ut·ime nt clt• tl'is l~>s a impotent c¡ue Üt1en lo lnwsm ct•·e. Menra·est ant e m pemtetc:da lliher·tal molt pc>rs cmal d'c•nt<•ndrC' Pl seu adéu, tun seriós i l'lf'ganl , l!lllll un ge~> I darrer 11i es \'Ol st.tbliminaJ, de djgniLlll <'Onlestati\ria l'U fro11L de f l'S tal d e coses d 'aquest món mn¡,ira l nosll·t> qnc 6s d que 6s mentre entre rots UO IH'OilSC'b"'IÍIII IJUI' sigui C'l C(lll' cal qui' sigui. 1r Del seu affm. Jaunte C01nellas e PANORAMA CONVOCATÒRIES CURS INTERNACIONAL D'ESTIU COS-ART. De l'Escola dc Treballs Corpot·nls i A1·tístics de Bru·celonn, clidgicln pet· Yiya Díaz, es realitza c ntr·c el27 d e juny i el lS de juliol. El cms el! divideLx en tres apat·tnts: Cos, dansa i teah·c (dcl27 de juny al 3 el<· juliol), Cos i música (rlcl4· al l O dc juliol); i Cos i ven(de l'll nl l 5 dc juliol). El pt·ofessol'8t, el fot·me n: Cesc Gclabct·t, Glòl'ia BeliTot·t·as, Yiya Díaz, Mul'in ztm, Montse l\i¡u·tot·ell, Cunue Bustnmante, M. Cnl'llte Valls, Cecília Gasull, Gt·acicln Cusnnova i Joan Anton Sóuchcz. Pet· u més infot·nutció: Escolu d c Treballs Cot·pot·als i Artístics de Bat·celona. C/ Casp, 79, 7è. 08013 Barcelonu. Tel 232 96 97. z. o 116 o o I CONCURS NACIONAl DE VlOÚ CIUTAT DE SORIA. Organitzat ~ri' Ajuntament de Sòria, finarà lloc durant el mes de setembre dins el more de lo segona edició de I'Otoño Musical Soriana. Hi poden participar lots els violinistes espanyols nascuts després del dia 1 de gener de 1968. El concurs consto de tres proves -eliminatòria, semifinal i final-en les quals s'haurà d'interpretar un repertori concret. S'atorgaran dos premis: 1r premi, medalla d'or i d iploma, un viol1, i tres concerts amb orquestro (Simfònica de Màlaga, Simfònica de Costella-lleó i uno deies participants o I'Otoño Musical Soriana); 2n premi, medalla de plata i diplomo, un orc de violí, i un recital durant l'any 1995. El j urat serà format per Ruggíero Ricci, Odón Alonso, Xavier Turull, Froncisco RQmo, Max Bragada Dormen i jesús Angelleón. lo doto límit d'inscripció acaba aquest 22 de juny. Per o més informació: Fun· dació Municipal de Cultura de I'Atun· toment de Sòria (Concurs de vi ol'). Ploço Major, s/n. 42071 Sòria. Tel. 975-21 38 40, extensió 36. o o o CICLE ,DE XERRADES ESPORT I MUSICA. Organitzades pel Col· legi Oficial de Psicòlegs de Catalunya. Tercera, i última, conferència del cicle el dia 15 d e jm1y, a les 20 b. El tema que es d esenvolupa és "Escenaris i persones: l'esportista, l'actOt·, el hallut·í i el músic", uc()Jnpanyat d ' una taula rodona, i hi pat·tjcipat·an Mru·c Pomero! i Montse Fen·aro. Lloc: Collegi Oficial de Psicòlegs de Catalunya. Gran Via cle les Cot·ts Catalanes, 751 A, 2n. Tel. 447 14-94. o o o 11 PREMI INTERNACIONAl DE COMPOSICIO MUSICAl CIUTAT DE TARRAGONA Organitzat per l' Ajun- toment de Tarragona, el concurs és obert o Iols els com~sitors d'arreu del món sense límit d'edat. Es consideroran optatives o aquest premi les obres -inèdites, no estrenades i mai no premiades- de composició simfònica, amb solistes o sense i amb mitjons electroacústics o sense. S'atorgaran dos ~remis: 1 .000.000 de ptes. i 500.000 ptes. lo doto límit de presentació d'obres acabo el dia 15 de novembre. Per o més Informació: Ajuntoment de Tarragona. Plaço de lo Foni, 1. 43003 Tarragona. o o o PREMI EMILI PUJOL DE ~fUSI­ COLOGIA. Convocat p er· l'Ins titut d'Estudis Der·dencs, és dotal amb 500.000 ptes. Les ohrcs c1nc s' hi presentin podran tractnr sobr·e qualsevol tema de mu¡;icologia bistòrica, relacionat amb la ¡)l'oducdó musical de la Península IbèJ'Ïc•a (incloses les illes) des del, orígcn"' fin a l'actualitat. Si es tracta d'tuta IJ•an, cripció o t·ecopilació caldt·à <fUl' c.> l treball vagi precedit ¡><'I pcr·tinE'nt estudi biogràfic o <'omcntai'Í estilístic. Els treballs han dc set· originals i inèdits i hi poden conrm·sm· <·andídats de qualsc,•ol comunitat autònoma espanyola, jn sigui individualment o en equip, i en quult>evol llengua de l'Estat. La duta límit d'entrega és el dia 29 de novembre. Per a mésinfonnació: Institut d'Estudis Ilet·dencs. Plaça cic la Catedral, s/n. 25002 Lleida. Tel. 97327 15 00. Fax: 973- 27 45 38. o o o CONCURS INTERNACIONAL DE MUSICA REINA EUSABETH DE BELG ICA L'edició de 1995 serà dedicada o lo Compqsició i ol Piano. les inserí~ cians han de formalitzar-se abans del 15 de gener de 1995. Per obtenir-ne lo informació, cal adreçar-se ol Consolat General de Bèlgica o Barcelona (Srto. Medina), de dilluns o divendres, de 9 o 13 hi de 14 o 16 h. o o o CLASSES .\IAGfSTRALS I CONCERTS A SANTIAGO DE COMPOSTEL-LA. Jmpartide:, pet· la lnternatiouale Bachakadcmic, dir·igida per Hclmutb Rilling, d<•l 23 al 30 de juliol. S' hi impat·tit•tualcii lu·c>es de direcció, veu, flauta , IJ•ompcta, fagot, oboè, violí, viola, violoncel i continu. Elrepertor·i n C"Stuclim· és: Misslt en si menor BWV 2.'J2 (del Credo al Dona nobi.~ Jmrem) i Iu Cantata BlW 12 lflie11r>11 1 f({ugell, Sorgerr , Zagen, dc J.S. Rne· h. EI c·o•· i l 'orquestra e n rcsidèndu !iÓn Giichinger Kantorf'i Stnttgat·t i Bucb Collegium Stuttgn•·t. Pet· a m f.s informació: lnte•·nationale Hnc·hukademie, Curs d'Estiu 19911. Audito- r·i dc Galícia. A,-, Burgo d as Nución, t!lu. 15705 Santiago de Compostel·la. O bé a la Fundació " la Caixa". Td. 40-1-61 31. o o o CURSOS D'ORGUE. 'IV Curs Internacional d'Interpretació "l'orgue o lo Península Ibèrica", o còrrec de j osep M. Mos i Bonet, del 19 ol 29 de juliol o Montblanc i Torredembarra. Informació: 977-77 37 99. 11 Curs d'Orgue "Mn . Bartomeu Ballester", o còrrec de Montserra t Torrent, de 1' 11 ol 18 de setembre o Campos (Mallorca). Informació: 97 1 - 65 24 54 . o o o Illl\lASTER CLASSES INTERNACIONAL DE GUITARRA. Del25 al 30 de juliol a Sant Boi, a càrrec d e Manud Gt·anados-guitan·a flanlcnca- i Ft·ancesc de Paula Soler -guitan·a clà;ssica. Durant el curs se celebraran di verses conferències i concerts al Casal de Casablanca, seu del cm·s. S· admeten guitan·istes de tots els nivells. Per a més infor·mació: Casa Beethoven. La Rambla, 97. 08002 Barcelona. Tel. fax: 301 4-8 26. o o o PREMIS NACIONALS DE MÚSICA 1994. Atorg_ots per la Generalitat de Catalunya. S'atorgaran els següents premis: Premi honorífic o lo trajectòria musical; Premi o lo composicio; Premi a l'edició de llibres sobre música¡· Premí ol disc; Premí a lo sola; Premi o promotor; Premi o l'intèrpret de música clàssica; Premi o l'intèrpret de música contemporània; Premi o l'intèrpret de jazz; Premi o l'intèrpret de pop-rock o música lleugera; Premi o l'intèrpret de conçócotofono; i Premi o l'intèrpret de música tradicional. Tols els premis -excepte l'honorífic- són dotats amb 1.000.000 de pies. les sol-licituds han d'adreçar-se abans del 30 de juny o lo Direcció General de Promoció Cultural del Departament de Cultura de lo Generolitoi o o qualsevol dels serveis territorials del Departament de Cultura. o o .l:'-1 o VIII CCRS INTERNACIONA,L O E FLAUTA TRAVESSERA I MUSICA DE CA.J\ffiRA. lmpUl'tit pet· Josefina Sanmar·tíu, segons la tècnica fr·anccsa, del 2 a] lO de juliol al Reial Monestir· dc Sta. Jsahel d e Bal'Cclona. El repertori n cstudinr eompr·èn eh; autors següents: Hind cmith, Scbubct·t, Poulenc, Prokolïev, Bm·tók, Frank, Bach, Blavet, Vivaldi, Haydn, P ergolesi, Mozm·t, Jbct·t, Debussy, Honcgg_er i Migot.. Per· u més informació: Angel Conll·erms, tel.: 203 32 88, o bé a l'apat·tat df' COI'l'eUS 14.1}3, 08080 Ban•elona. .. PANORAMA e R T e A Concert-lt o111enatg e a Alícia cie Larroclta ·1 l'radició salzburgues a desvirtuada MaxPo•••r per IOSEP CASANOVAS Alíl'in rle LatTocba. Dresdm·•· Philhurmo ui<· Orchrstra. Oit·.: Yuri Tt•mit·ka uov. Oht·es: "\Xf!'bet·. Bret hoYc·u i PI'Okofie,. Palau de la 1\Júsira Catnlauu 1.5. 9 1. R clt·~tarada. ..., esul ta inC'hulihll' fl't' av1n!'nt que aquc't c·cuu·er·L. que tenia Alícia tic L;tn·ucba com a ~>Oii~tu tíni cu i ha a cabat per ¡·oitH·icür 11 mb Ja concessió a r Pxímin pianis ta tle l Pt·emi PrÍJJCI' P rl'Astúl'ies eh- lt•s At·ts rl 'c• ng nan y . Ja er·a bora que ui:~.í I'K fes, tot •·eco t·dant qttc, la nn, tra. {·s ll·•·•·a ha donat u ll1m1 altres ar·ti ~ll·" uillvt•t·suls fm·a del camp de Iu lídcu o dc• les art~ plà~tiques. Pt·eeisament ha e:, lat d piano lïnslnnuent :.<'lcctc en qui'- U\'Ïat 1(111' n•t·i~í una genu'ina f'Sco la uacionalc·atalana amh pcn;onalitat pn)pia. J la t'l'bid tal Sltlllmamt•nt intt•t·c•s,.anl d\"woltm· Alic ia ar·a juntumt'lll nmb 111111 bona urqne~u·a amb ll's eunw t!'rÍRtiqu l's d ' aquesta dc Dn·stlc•u , Í'S u dir. un" ot'l(U t'Stt·u gennànica tl!' tnuli!'ió t·làssic·a amb una solis ta q1w. com a ta l. IÍ' uc·umu.l uda tota l'c:~.'Pet·iència i el nw~tr·at~f' clt• mig segle d'exc•t·c·il'i. L'ot·(( UI''tra clt' Dresden portada (Jl'l' Tc·mirl..uno,· a un context hril.lan t i e'lt't•m a l'Oht•t·tura del Freischiit::. i 'oht·l'tot <'ll Ulla amalgama dc les suill'' tlc•l hallt•L de R.omc.>o i Julieta de Pt·okolït'\ . 'a llHtlat· Iu Sl,vu textnt·a e u aqurst Primer Concert de Beethoven pr •· mo>o tntt·-se mnh c lares intencions mus ic· o lò¡.!;iqu cs, tal rum st>mblc n r eclamo•· avui di" scuq1wstes ohrcs a ca vaU drl c·u twi ¡:lt• \\111. Potser t·està l'nt·u •·a pt•r· ueobiar 110 darrer enfocament t·stilí~tit• :·o,u que passa gai t·cb é ..,f'lll(lt'l' quan ., rnft·ontcn du es potèncie ... ric fot·tu (H't·,oualitut- pt'rÒ la col-lahontció n•,. (lt:l'livu fou modèlica. Temit·kanm pn·- ue parà un c üma cir tuni sct·tos, teL·unt qualitat i profunda t'l> JIO~irió temàtica , per XAVIER CASANOVAS·DANiS CfllC Alícia responia quelcom més tensa que ultt·¡•¡¡ Vl'gades -fos cert que estava indis¡Hisuda- bé que. u excep ció d'uns instants dt'l dan·et· moviment, ,.a m o;;tt'ltt'-Sl' arnb aqu ell dorillill tan rar propi del ~ qtu• saben fet· un concet·L dialogant amb tob t'ls insll·wmmts L mentre de r orqu c~lnt , umh Irq n''!Jt:ClÍH'S tÍJubt·iques i fun!'iorh molh iques . Admirable expe t·iè ncia pt•r al~ <(UI' portem ja més dc tillg ~l'git• tol rbt·oltant els mill on; soli.~ tes de la nw¡;11itud d'Atícia. Tal com fot·r-n tnmscentll'llls, també, els ¡Jass atgcS Cl'llli'UJS dt•l sq,;onliiOvlJUent, quan el piano t•s devt•uiu mà!,,''Ít:, contagiant el seu sortilcò.; a r or·questra i aquesta torna' a a ill\ ita r·la solista a la r e"po::ta. O.tumb{·, fins a tJLÚn punt de justcl'a en el tempo amh què la pianista Ya atacat· el dan·e•· 1110\ imen l. exacte. precisi contr·olut. Temi1·kanov és un bon {Ünc"ctor·, un conductor que aspira a r J.>alitzar sem- pre unes vet·sion¡; ~otme~cs a notable pt·cssió. Polset· tptelr·om excessiva , ac¡uestn , pt>r a un Wt•ll!'t' I'Omàntic: per ò, al cap i a la fï.lwn t'tl ntr mporanidel mati'Ï.X Beethovc11. En canvi, en la segona s uitt.• elf'I Romeo i J u tieta. i ¡tfcgitó de la primera . féu r·l JlllJ..Il'r' c¡uc• ü l'squcia. d' rxhibició. de domini d'una orquestra cxceJ.Ient i bolt·ucla al M'LI fa,o t· i amb una obra lwn I riu du ¡wr u aquesta funció. Fou tma inlt'llWt'tució pt·epurada esp ccialuwnl (11'1' al lluïme nt d'un notaiJJe co njunt , ric t·on lu de 6'1·nn <·lasse i vent d ' Lmt><•r·abll's solistes. Sob•·ctot, trarlició dt· gn111llny adu.la que poden mo~IJ·at· Utflll '~ l s gmnb ronjunts alemanys dt· ¡.,¡•mpt'('. Ens c¡uedàt·em amb gu nc., d'al~'ltllll ;.inúoilla de l:iaydn, dt• Bel'thoH·n o fin~ i tol dc chumann per t;t l cr t•xperinwntar-ne la capa c it a t f'n (ll'of11nditat que només ' arn enlrevettr'l' t'nd Concert dc piano. n temporada PalauCent que oq;an.itza la Fundaciú Orfl•Ó Cata là-Paluu dc Iu M Ítllicn va oferir a principis d 'a.lw il un t•o n cer·t de l'Orqu estr·a rlc l Mozar·t r um dt' Salzburg s ota la di recció d'un dit·ector prestigiós com Ma x P onune r·. Pt·es tigiós, però a comodatici , com va d!"mostrat· a hnstarnrnt duntnl tot el concert, com si nwn ys tin{,'ltPS la <'apaeitat d'apr·ecioció csli'·tic·a d el públic, o es tigu és més p e nde nt d c la film ació en dir·ec le qut• es fe ia clt•l con cet· t que no pas d ' una t·eal voluntat d ' inter-venir pet· m atis ar ]u mús ica que concet·tava. En l'ohct·tura del ba llet Prometl!e us de Beethovt>n va pretendre una incandescèn c ia de caire oprrístic que no c~ca u a l'ohm , mentt·e que, a contjnual'ió . ap lic ava un es dinàmiques poc conlnlstadcs, sempt·e e n el S(•ntit de nwssn contundents, a les Sin~(o­ nies t11Íms. 7 i 2 del mateix eompos itor. La sc•va gestualitat va rcsuJtat· molt e frctis ta, però gens e fectiva, pet·què l'Orques tra del Mozar·tcum ,.a optat· ¡Jc r tirar pel dret sen se la mcnot· voluntat dïn.flexionar el diseun;, pl•ndcnl, només. d'assolir uns mínims el!' rob esió i de complh· amb les ànsii'S de vehemència que denolava la hatuta , s ubralUades Pn tol m omenttH• t· una intet·venció p t·f'p ond l•r·ant dels tres contl'ahaixos. Cet·tanwnl, aqudla n o e r a l'Orquestra del Mozarteum. una formació que sc•·veLx impecabl ement el repertori clas- sicis ta, ni aquell, tampoc, el Beetho' e u pt·emodern anterior a l'eclos ió simfò ni ca d c L'Heroica. I -;i • ... •= m w Generalitat de Catalunya Perquè tu i el teu ordinador sigueu compatibles Posa't el català en pantalla La Generalitat de Catalunya ha impulsat acords amb les primeres empreses informàtiques perquè puguis treballar amb el teu ordinador en la teva llengua. Ara, et facilita l'intercanvi gratuït dels teus disquets originals del MICROSO~ WINDOWSrn 3.1 i del SISTEMA 7.FMd'APPLE®, en qualsevol llengua, per la versió en català Per fer l'imercanvi adreça'¡ :t Direcció General de Política lingüística ~Wiorrn. n -17-t, 9e, osor BARCELO~.\ Sen·ei d'Infonnadó i Organització de Barrelona. ~ig de Grilcia, 9'1, 08008 BARCELONA Sen ei Territorial dlodóstria i Energia. gran 1ia de jaume I. -11, 5è. 1'001 G!ROXA Sen-ei Territorial d"lndústria i Energia. 11. del Segre, 7, l500i LLEIO.\ Serrei Territorial d'Indústria i Energia, Castellarnau, li, -t300-l TARRAGONA Si en tens una versió anterior en qualserol idioma o no tens MICROSOFT \n'íDO\lS'' 3.1oSISTE~L\ 7.1" d'APPLE. polS adquirir-los en qualsevol distribuïdor autoritzat Microsoft o Apple a un preu avantatjós. Per a més informació: tel. 484 36 36 ANIREM t'-i PANORAM A e R T e A Un trio que deixa un lluït El Trio do Barcelona el dia de la seva darrera actuaci6 al Palau perX. C.•D. I Tt·io dc Barcelona ha decidit posa•· pLUJt final a la seva trajectòria dc:.¡wés rle trt>tzc anrs dr presència continuada en els lwmieicles més importants i en els estudis d'curcgistranwnt. L 'intrgravcu (•I;; germans Gerat·d i Lluís Claret, violinista j 'iolon<·c.+lit.ta, respectivament. i el pianista Albert Gim¿;ncz Attenelle, cadascun ben conegut en el seu àmbit, pen) amb orientacions c·ada cop mrs di vc rgcu ts. En el cas de Gerard, com no pot set· d'altra mauera, és el tt·Pball sistemàtic en una orquest•·a de camht·a en alça com la la d'Andon·a: en l'I cas de Lluís. scnitnd d'nna ¡·an·era solistiea al E rs màxim ni vell tl'!'xigència, i, en el de Giménez Allt·nelle, una i nclinadc'> natural a la JWda¡;;ogia. El Trio qur han f01·mat va a!'!>olir p t·ogressivanwnt una altís&ima qualitat perqul- toh tt·e;, són gra ns at·tistes, amb pen;onaütats complenwntàd es, que es van entendt·e a In perfecció rl<·s del p t·imer moment. Dri..xen un r<·eoJ·d immillo rable i un a discogralïa sclc•cta (Beethoven, Mc•ndelssohn. D'oník. RaYel. Xo,takòvitx). Tothom. w nst· excepció. e:; dol que el Tdo hagi decidit la dr~apui'Í ­ ció. Pet·ò resulta comprens ible 4uc, atès el ni vell cl't>Jdgència a t·tistica t'l1 què es movia t'I grup. haguessin cl·t:Amcn;ar una quantitat d 'es for~ que, tal vegada, ('t'a excessiva en ch·tJ·iment deh. inter·(';s!>oS professional:, particular·s. En el sen ela t't'l'l' eoucert va n tnt·m· al Palau dt• ln Mús icli pet· l a Lt'rtlJHII'U da d'Eut·oc-ont•t•rt. Van esr·ullir t•l Trio Op . .50 de T:\aikovski i /"Op. 6ï d c Xos takò' i t'I.. dues obr<'" d'una gran in tensi tul c·xpressiva. La M'gona va ser motiu tl 'umt interprctat•ic'J modèlica. d'una bt•llcsa p nn ye nt i muh una qualitat Hono ra que romutult·à com un punt d t· referència <'n la mPmòr·ia dels a%istt>nts. La vetllada t'S va coronar a mb el moviment lent dc•l Trio op. ·19 el<• \h·nddssohn. una peça significat i\ a per a tots tres t'l1 c·l decurs dc• la seva col-Jabonwió, i amb Ja darrcm " dumka" d<·l Trio " Dwnlry" dt• Dvodik. Punt riunl int>spenll. dtHJC'S, d ' una fonlluc ió adnúrahll' qut• deixa. en de:laparè i'l.et·, un huit neguitós t·n el nostre pa11ot·ama cambrístic. Una veu a seguir perX. C.-D. G El destí nalund d'una veu gran. l'isl'lda Ramón és una jovt• soprano dr l Vc ndn· IJ t¡ut> multiplica t'I 11omhre d 'admit·adot·s cu caduscun11 dc les ¡,eves actuacions. Té una veu ell.cepcional de :loprano spinto, molt bt'n rond u'ida pet· un rigorós treball d'estudi, p ct·ò, toL i això, el qu o SOI'Jl l'èn 1'11 e l seu caJl t. és la professionalitut i , sobretot, Ja pcr·sonalitat qur rs Jll't'<'t'p en la seva manrra d'expressar-sl'. L'be poguda escoltar en duc~ nltr·es ocasions i put· Cl'rtificar eh, ~<'Ub J.ll'Ogr CSSOS en J' afermament clc la vr u en els aspectes tècnics i Nl e l car(u·te r dc la il1tCI'JJI'Ctació. el àstica, homogi'-nia i fortament timb r ada com la twva és, evidentml'llt , l'òpenr , pct·ò ltr !'Stii comprovar - c•n un programa íntt>gt·ament dedirat u la cançó-el gnw de maduresa pt·t· a:¡sunlit· les estètiques de compositors com SchtLbt>t·t, diferents tan Bt·ahms, Wolf. Granados (Tonrulilles), Falla (Il's Crmciones populares) i M.ompou. A mí·s d' una veu rea luH'IIt interessant. t'I que capta l 'a tc11rió l'excel-lència dl' immediatament l'artist11. És evident que una cantant en una etapa inic·ial de l a can·cra no pot donar· n~s per· conclòs. pc1·ò el ~ puc assegunu· quer Urlicht de Mahler canta Lper <'lla va ser me nto t·ahle, com ho fon·n pn rtic ulat·me nt dos lie- r8 eler cootra¡.,tunts i difícils de \V oiL lc¡, canço n~:> cspun) olc•s i una dc Ics Sem te Musicnl dc Rossini (un p eti t tus t quas i-opcdstit· ). La duncnt v••gada que G ri Ht•ltla Rnmóu ha a<'Luat a Barcelona vu ~~·t· e l dia lO d'uht·i l e n un recital d<•lieder 01·ganitzat per Joventut& '\Iu:.icals en ri ciril' Música Clàssira nis Ban·is. en a quest cas a Ja sru d<·l Districte d' fl ort<t-Guinardó. Ramóu t•s va presentat· aco mpanyuda per .l onn Carles Lóprz, t•l pianísme del qual va saber emllolcaiJa J· perfectament una \ ' CU cabalosa com la sl'va en unn -.ala oo gaire gran. Aru per ara. fonuen un tàndem que met·eix la més ~··an atenció. PANORAMA e R T I e A Una iniciativa positivame nt diferent •·I p e rX. C. -D. ota el títul dt· "Fuur·éMompou. una trobada hi&tòrica" i amb t'I ~liiHH'l or·ganitzatiu el' Euroroncl't'l. Iu' olunlaL dinamitzadont de la' iJa ntu ~it·aJ dc Petri l'alou \'a propitiar una \l' Illada rl'homenaL~t·n Fn•dt•r·ic Mompou que va consl.ituir tul un rnCt•r·t. El lloc escollit. el st•vt·r· (i romorlíssim!) Auditori tld nou Cenlt'l' dr Culturu Contt>mporunia dt> Bur·n•lonu en el rcriute de la Cal>n dl· Caritat. Mompou. l'i l'OIIlpo~> itor· d<· rcxqui'tid!'sa i de la sensibilitat.' a ~cntir c¡ue la :.e' a inquiNud •·~Li- tira qualla' u en un llenguatge pt·r:,o nulí~:o:,im quan va de,cobl"ir el Quintet en re menor op. 89 dt· Faur·é. \n ys dc:.pt·é& -rom explica la scvu vídua .ht pianista Ca r me Br avo- lW ria la impressió que li va produir la r e nwr d ' un bl'olladol' en un pati gòtir, unida a unes t·ampanades en e l silt•nc i dc mitja nil el factor· que li 'a n·stituir· la for·~ a S Frede ric Mompou inspirarional. El Quintet destiJ.Ia una l'neq;iu indr~>nHtiahle, estruclur·at en LJ·es tnO\ i ments scusc a penes desenvolupauwnt uhoc·ats a r expt·essió d'una ahí¡;sima tensió expressiva in abstracta dt•:,pt·on·ïda de r eferents i d Ïntenrio nalitat. La formac ió iust r·unll'ntal, la integraven e ls viCIIinis lCh Ft·anrisca Mendoza i Lcv J aplan. la violista J osephine Fitzpatl'it•k, el violoncel-lista Marçal Cer·vcra i el p ianista Antoni Besse~, autè ntic ftl conductor· del conce rt , pl'n¡uè no es va moure del terlat. Ue Faur·é es van interprelar, tamht-, Ics Cinq Mélodi.es de Venise. Les va cnnta r· amb veu càlida i fosca la sop r·ano j aponesa AtsukoKudo, excepciona l pr·otagonista de les Cinc melodies .~obre textos de Paul Valéry de Mompou. Abans, Antoni Besses havia ofer·t Clw rmes i Dialogues f-Il de Mompou i, en companyia de Marçal Cervera, El pont, una br·eu composició cir Mom pou escrita en houwnatge a Pau Casals a partir· d 'una pe~a pianís tica precxis len t. La vetllada va constituir un èxit. Un i'·xit qur té massa pocs precedents i 4UP hauria d'animar a la periodiC'iL<tl de la eonvocatòóa i a J'cxtrn ~ ió a la r·esta del país d'iniciatives arlÍslieam<'nl tan r·endibles com aqucbla. 116 22 322 ARGENTA BARENBOIM CELIBIDACHE FRUHBECK KARAJAN KUBELIK MAAZEL MARKEVITCH MASUR MARTINON MEHTA MRAWINSKY MUNCH ROS-MARBA TEMIRKANOV SOLTl BERGANZA CABALLE CARRERAS LORENGAR LUDWIG NORMAN SCHWARZKOPFF DE LOS ANGELES VISHNEVSKA IA KR AUS DOMI NGO BARENBOIM BRENDELVAN CLIBURN CUBILES GULDA ITURBI KEMPFF PUEYO ROSTROPOVICH RUBINSTE IN SABATER WE ISSENBERG ARRAU FRANCESCATTI GRUMIAUX LEON ARA MENUHIN HAITINK SPIVAKOV SZERYNG CASSADO COROSTOLA PUYANA SEGOVIA SAINZ DE LA MAZA YEPES RAMPA L ANTONIO CHAUVIR E MERCHE ESMERALDA FONTEYN GADES HOYOS JOSE ANTONIO PILAR LOPEZ LUISILLO MARIEMMA NUREYEV ROSARIO PLISETSKAYA CAMARON FOSFORITO LEBAIJANO MAIREMA MENESEMARIO MAYA MANOLETE CANO SANLUCAR DE LUCIA HABICHUELAS DUATO SALONEN KOOPMAN TOLDRA HALFFTER BREAM SAV ERECKI LOPEZ COBOS GOMEZ MARTINEZ SERR y este año SERIO NONO BADURA· SKODA HOGWOOD JAt\ lENBOIM CELIBIDACHE FRUHBECK KARAJAN KU ASHKENAZY BÉJART DE LARROCHA MORENTE lAWINSKY MUNCH ROS· MARBA TEMIRKANOV A LUDWIG NORMAN SCHWARZKOPFF DE LOS ULLATE RAIMONOI SAWALISCH ... y MUCHOS OTROS BRENDEL VAN CLIBURN CUBILESGULDA ITURBI lnformadón Y reservas WEISSENBERG ARRAU FRANCESCATTI GRUM lA Telefono (958) 22 18 44 ·Fax (958) 22 06 91 CASSADO COROSTOLA PUYANA SEGOVIA SAINZ lbertex.. Turistex S.A. ' 258023522# Nivel: 032. :: ESMERALDA FONTEYN GADES HOYOS JOSE A lOSARIO PLI SETSKAYA CAMARON FOSFORITO L MINISTERIO DE CULTURA JO SANLUCAR DE LUCIA HABICHUELAS DU ATO (mSJuoN~de~sAI19$Escêni:asyta!.tis~:¡¡ ILL ROZHDESTVE NSKY JUNT A DE ANDALUCIA OROZCO RILLING PIRES AYUNTAMIENTODEGRANADA ro ZABALETA VEYRON· LACRO IX CHAPELET TO DIPUTACION PROVINCIAL DE GRANADA IITZ BATE RICCIARELLI OBRAZTSOVA ARGENTA : MAAZEL MARKEVITCH MASUR MARTINON ME~ PATROCINADORES: I BERGANZA CABALLE CARRERAS LORENGAR El COR'TE INGLES VISHNEVSKAIA KRAUS DOMINGO BARENBOIM E ~~i~'i~AàENERAL DE AUTORES DE ESPAÑA PUEYO AOSTROPOVICH RUBINSTEIN SABATER \ CERVEZASALHAMBRA 1\RA MENUHIN HAITINK SPIVAKOV SZERYNG C MAZA YEPES RAMPAL 95 ANTONIO CHAUVIRE MEF SIERRA NEVADA l PILAR LOPEZ LUISILLO MARIEMMA NUREYEV RC COLABORAOORES: 1\IREMA MENESE MARIO MAYA MANOLETE CANt INTRO INFORMATICA DE GESTION S.L. :N KOOPMAN TOLDRA HALFFTER BREAM SAV KAWIBESERVICIOSCULTURALES EREC KI LOPEZ COBOS GOMEZ MARTINEZ SERR. SERIO NONO BADURA· SKODA HOGWOOD JAl\ lENBOIM CELIBIDACHE FRUHBECK KARAJAN KUBELIK MAAZEL MARKEVITCH MASUR MARTINON MEHTA MRAWINSKY MUNCH ROS· MARBA TEMIRKANOV SOL Tl BERGANZA CABALLE CARRE RAS LORENGAR LUDWIG NORMAN SCHWARZKOPFF DE LOS ANGELES VISHNEVSKAIA KRAUS DOMINGO BARENBOIM BRENDELVAN CLIBURN CUBILES GULDA ITURBI KEMPFF PUEYO ROSTROPOVICH RUBINSTEIN SABATER WEISSENBERG ARRAU FRANCESCATTI ARGENTA BARENBOIM CELIBIDACHE FRUHBECK KARAJAN KUBELIK MAAZEL MARKEVITCH MASUR MARTINON MEHTA MRAWINSKY MUNCH ROS-MARBA TEMIRKANOV SOLTI BERGANZA CABALLE CARRERAS LORENGAR LUDWIG NORMAN SCHWARZKOPFF DE LOS ANGELES VISHNEVSKAIA KRAUS PANORAMA T R e A e Música religiosa a Torroella de Montgri Cicl~ ,(~ J\ltJSÍI'U ll•·li¡,-io,a. J4i'i Fe~tin1l Intcrnac·iunnl !lc l\1 ú~ i¡·u dc ToiToeUa de i\Iontgi'Í. per LLUIS TRULLÉN A !Tibar u U!:iSOiit· una linia eslètic·n dtltnnúnad a qttc pu~ui donar pe•·sonalitat a un ric:le que, u més. té la voluntat ilc convc>•·tir-se en H•mpot·ada estable, és un propi}sil que tan sols srmhla podlll' nconspgui•·-se amb trm)JS i rsfol'(;os; saber amb certesa allò IJUI' p•·esurniblenwnt pol intt•r essar el p tl bli1· i uft•l'ir-li , ja des de la primera t'd ic·ió, unn prognmweió att·activa d e Iu mà d ' uns intèrprets pt·ou reconeguts. no sempre r esulta fàcil. El Fcsti\'al dc> Ton ·oeUa dt> Montgrí an·iba aquest Ull) a la sc,·a catOI·zrna edició; a<ruest hagutgc pt·ou important, que li va val<ll·e l'any passat formar ¡w•·t dt' la prrstigiosa Associació Europea de Festi vals, ga r·antia ja a priori la cat<'got·ia del Cicle de Música R eligiosa d!' Setmana Santa i Pasqua, c¡u«' flnguany s 'ba f•elebrat en la seva p•·imc•·a edició. L' o•·ganització , umh un trchaU meticulós, amb un esforç evid ent, amh conPLXença que la músic•a cu ta uts i tants cops té el seu temps i el sr u lloc, VIl pt·epa rar un cicle uc quatre couccrls certament mr morabl<·. L'església gòtica dc Sant Genís dr Ton·orlla va ser el marc d ' uns concerts admi•·abi<'S, ad eq uat~ en ri scu contingut a cadascuna dc les dates de SNmana Sa nta i Pasq ua. El conjunt Cantori Grego•·iani , qut• dil·igci.x Ful vio R ampi. va iniciat· el Cicle, amb un p•·ograma monogr àficanwnt drdiral a antífones. responsoris i seqüènci<'s del temps d e Setmana Santa i Pasqua. El cant g.·egol'ià plantt'ja t pet· aquest conjunt Jc Cn~mo na -els components del qual han n~ul itzat Psturlis d 'especialització a l' Insti tut P ontifici de Músira Sac•·a tiP Milu-, es basa en l'estudi d gorÓ!! dc I'Pset·iptm·a rlels neumes, di v ul gat~ umb tu• c<Jut pur i amh una monodia n :lllm·ta cle profunditat i solemnitat. La seva a !ïnadó admh·ahlep•·enia un ettirc majestuós, ujuclada JH'r h·s t·pssonàncies dc l'església gèJ ti 1~a rlr Sa nt Genís. El seu cant fa un ús mesurat drls nwlismcs, quepropit'ia uu c·àlid misticisme a les srves ve•·sions, i m<Hnenls ínú1ns com el Staba t Mater , dramàtic~ com el •·esponso•·i 1'enebrm.> fctc ta est. o ra- Cor de Cambra de Moscou diants de lluminositat com lubilat e Deo univer.~fJ,, van dcLxa1· beu c·hu· que els Cantor:i i Ful vio Rampi co•wxiena la p erfecció Ja complexa monodia del cm1l pla i el signiiÏcla t JII'Ofund del text. Meravellós. La nit de Oivf'ndrcs Sant , T ilt• Scholus Baroqut' Ensemhlr va oferir-nos la Pa ssió segons s ant .Joan dc· Bach; disset músics, enll't' o•·quc·!.tra , cor i solistes vocals, van J)I"Oposar-nos un Bac h absolut ament rcncx:iu. p erfecte quant a r igor musipa) , tenint com a fita l'emissió d'un mil>satgeemotiu i profund. La utilitZII<'iÓ d 'instruments originals - pcr·fcctcs quant a afinació- ajudu' a a •·cc·•·car aquesta atmosfem intim ista i In notòria qualitat de les ve us - dt' la qu~li e al destacar la del tcnot· Adrian Pt' acork- en tot momen t s'emmotllava {i el complementava) al supo1·t in~ tru ­ mental. La •·ea lització dïuuombruhles clarohsem·s - en els da capo d'àries o dels ü·agments eonlis-, la ralentització dels tPmpi a m<:s•n·a que s'apropaven a l'emotiu co•· fin al, atorgave11 consta nt intnès a uuu vct·sió presidida pe1· la intimitat. Ja la nil de Dissabte Sa nt r i Cfll' el el Patdarcat de Moscou -c~uc dit's abans havia actua l a B<u ·relona- vn interpreta•· pàgines represcutnlivrA de la música coral religiosa •·ussa del ~ segles X IX i x.x. Prou conegut al not-- tn· país, cal ressalta•·, d'aquest conjunt, la capacitat de prodttir unes l~a•·m ouies sòlides . elegan ts, semp•·p jugant amb les tessitu•·es grens tttn majestuoS!'S i esp ectaculars de tres dt>ls seus canton;; música de T xuikovski o Txcsnòkov, cantada admirablcmeut p er una desena dc solist('s que• possceLxen unes condicions vocals vr•·itablr nwnt p aracligmàti<ltws. Pe•· d oun· 1'1 cicle, el Diumenge dr Ht•sun·ecció .I 'O•·questt·a cir Camln·a d e Lituà•úa i el Co•· d e Cambra dc Moscou. \an a·ecr ear peces tan rlivcr!\f'S c·om d Glòria de Vivaldi -que va ll~ nir una interpt·etació brillant, obc·rla i suggestiva-, la Missa núm. 2 de Schuber t --en la q ual va pt·csiílir la !>iJJCPritat d'expressió i la tJ·anspaJ"èfl(·ia en els colors vocals i instTumentnl~-. la Simfonia la Passió de llaydn - peça representativa de l'rstètica del Stunn tmd Orang- i quatre <"nntt·npuots dc L 'Art de lo FugfL de Bach . La fluïd esa rlel diseurs, la <"apucitat de comhinar UJIS admirables a·er111·sos tècnics amb una musicalitat exquisida va n sea·nna rúbrica excepf'Íonal pe•· u aquest pt·imer Cicle de Músicu Religiosa celebrat a Tonorlla . dr l qual ju uomés q1Jeda espen1r CJlU' ~·n futurrs edieions mantingui, si més no, la categoria exlúhida enguany. PANORAMA e R T I e A TERRASSA'94 El I 3è Festival i la Nova Jazz Cava per RICARD GI LI a 13° edició <lt·l Festival de Jazz d e Ten ·assa serà r rronlacla , no tant pet· la seva progt·amació , com pel fet impor·Lant de la inauguració de la Nova Jazz Cu va. Des que, ja fa més de deu anys, la Cava d e Jazz del caner d e Sa11L Quirze va d esaparèixer , la vida jazzística a Terrassa h avia quedat reduida a la relebració del Festival, certament amb actua cions remat·cahles, però sense mruella continuïtat que donava un lo particular a la vida musical i nocturna terrassenca . A partir el' a t·a, la vida j azzístit•a d'aquesta ciutat recuper arà aquell pols constant que Ja va situar durant els anys seta nta. pel que fa al jazz, al capdavant de les poblacions ca talane . i exceptuem , natuJ·alment, Barcelona. La Nova Jazz Cava s' ha ubicat en tto espai "t·ccuJH"l·a t" realment sin~,'ular. Antigament fou la seu d ' un ateneu i, més tard, \'U ser utilitzada com a cotxeres municipals. L'Ajuntamt•nt de Terr·assa, donant resposta a la persi!>tent p etició d'un local per part dels socis de rantiga Jazz Cava, els ofel'Í aquest espai. Encara que a primera vista no era l'espai ideal , un cop valorats els avantatges i els inconvenients, decidir en acceptar l' oferiment. S'efectuaren els treballs de condicionament necessari i, finahnt'nt, el fÜssabte elia 26 de febr·et· se celebrà la festa d'inauguració, que constituí un veritable esd eveniment ciutadà: un cer·cavíla a r estil dels de N ova Odeans sortí d el davantdel'antiga Cava, recorregué els carrer s centrals dc Terrassa i arribà a la nova seu, que d 'aquesta maner a ob.-í ofi cialment les seves portes a l púhüc. La Nova J azz Cava é · un e pai realment sorprenent: es tr acta d'un paraJ.lelepípcde dc planta ortogonal d ·una alçada equiva- L 116 24 324 lent a dos pisos. Dintre d'aquest espai s ' h an efectual les divisions imprescindihlcs per distribuír-lll el vesúhll l, l'escenari, el bar i els ser veis . L 'acú tica. sense set· perfecta. é més que acceptable. Evidentment. no té el sabor de la vella Cava. la qual amb les seves dimensions molt més redtüdes i el seu sostre baix, de voltes, r esponia p erfectament a la imatge típica d ' una "jazz cava" . Però er en altres temps. Aleshores el jazz tenia un caràctt'r de música minoritària. mat·ginal. gairebé '·per·seguida" i pet· això era molt adient raire de catacumbes que tenien les ca"es de jazz. Actualment, la música dt' jazz ha estat acceptada oficialment, forma part dels programes culturals dels minister·is i pol aspirar a ser '·subvencionad a" . El caràcter "postmodern " de la Nova J azz Cava t·espon perfectament a aquesta nova situació. La seva capacitat. d'unes tres-centes localitats, permet organitzar-hi concer ts d'una certa envergadura. Això és el que han fet els o1·ganitzadors clel Festival en l'edició d 'enguany. llau presentat con junts, si no cic pt·imera fila , de prou qualita t per nodrir la p r ogramació d'un festival, sense arriscar-se, pe1·ò. amb músics d e gran anomenada la presentació d els quals re(rue¡·eix espais d ' ac- Luació de climensions molt S UIH't·iors als de la Nova Jazz Cava. Dels vint-i-dos con certs programats, una mica més de la meitat t'Sligtre¡·en protagonitzats per fot·macions catalanes, amJJ conjun Ls d'estil Dixiela nd (A f ter Ilout·s llot Jazz , Jai Jazz Band), gra ns oi'C¡uestres (John Duburl<'l J azz Orch cstra , Big Baml Bellatrna), conjunts de blues (August T harTats Trio-Txell Sust), cantants (Latu·a Simó i Ca1·me CaneJa). combos moderns (TribuLe to Lee '\!Ior·gau). etc. La r epresentació estrangera tingué com a figures destacades c·ls jovt>s Jesse Davis (saxo a lt) i Roy llargrove (trompeta), representants de l'escola " bc-hop " amb arrels autènticament ncgres, el magnífic intèrpret de blues Jimmy Johnson (guitana i veu) amb la seva Chicago Blues Ba nd. el personalissim trompeta Tom Ha rre1l i el seu Quintet. etc. Un a agradable sorpresa fou la presentació de la gran on[uestra francesa, la Tuxeclo Big Ba nd dc T ouJouse que, amb un repertori basa t en els arranjaments de fa moses ot·questres de l'èpoc·a swing (Jinunie Lunceford. Connl Basit', Duke E llington , etc .) ens o fet·i un con cert molt intet·essa nt. Aquest hrrup. format per músirs fo1·ça j oves, no es limita a llrgir· i intf•r·prctar mecànicament els arranjaments de les llegendàries for·ma cions que abans h em esmentat, sinó c¡ue ens ofereix vC'rsions plenes d'entusiasme, d 'espontaneïtat, de frescor i, per tant, d'autenticitat, que són de molt bon escoltar, sobr etot en una època com l'actual, tan pobra p<>l que fa a Ics Big Bands de j azz. En d efinitiva , h em tingut un Fes tival fet a mida de la Nova .) azz Ca va, potser una mica massa. Convindt·ia que, un cop el nou Ioc· al hagi assegru·at el seu fun cionament. el F estival t·ecuperi el car·àcter d. esdeveniment excepcional en la vida jazzística de Ten·assa . Una cosa no treu r altra. .. TEM A L a tradició musical catalana s'ha nodrit més sovintejadament del que caldria del món de les individualitats més que no pas dels col·lectius. La nostra història és plena de fites individualitzades protagonitzades per individualitats -valgtú la insistènria- molt definides i, per descomptat, dc gran relleu. Sembla que Ja nostra idios:incràsia particular -ja sigui en el pla de l'inclividu isolat o en el social- ens mena més a l 'actuació so litària que al treball d "equip, tan i tan diferent pel que fa a la naturalesa acLuacional. No ha de res ultar estrany en aquest context que un instrument de projecció tan bàsicament inclividual hagi ofert a la música catalana una de les face te s més riques del seu patrimoni musical. Instrument nascut i desenrotllat en el si del gran moment romàntic -intrínsecament i essencialment individualista- , ha trobat en una sèrie de grans noms catalans el fil conductor d'allò que ha esdevingut una tradició de considerable envergadura, tant en el pla qualitatiu com en eJ quantitatiu. En aquestes condicions no sembla que existeixi el perill de caure en la hipèrbole de parlar d'una autèntica Escola Pianística Catalana, atès que les característiques genèriques que determinen o precisen el mot "escol a" semblen presents en l'en fil all de noms que s 'in Lerrelacione11 ~n­ tre si a través tl' unes dependències sovint directes; d'unes influències t"Jl molts casos perceptibles i més que evidents. En aquest sentit, encara que en aquest Tema hom hagi privilegiat ]a dimensió interpretativa, també en el terreny de la composirió es pt·odueix aquest context relacional o interrelacionat tan productin. I de fet, en molts casos, el component interpretatiu i el compositiu han establert límits prou confusos. Tot sigui elit en e l sen tit més positiu i ric de 1'expressió. Hom ba Intent a t s i tu a ,. els trets més característics d'aquesta Escola Pianística Catalana, i en fer-ho hem hagut d ' abordar, per una part, els noms més importants que L'ha n afermat al llarg de més d'un segle i mig i, per l'altra, ols hereus més conspicus o els que més consciència tenen d'aquesta tradició. D'aquesta manera. hom estableix un marc de coneixement que considerem molt útil per facilitar la visió més exacta del tema que ens ocupa. Una introducció que obre les expectatives des d'una anàlisi dels grans trels i 1m treball fina] central en el fet històric, o en un dels fets històrics més perennes, completen la visió d'aquest Tema. El patrimoni d~una tradició ¡¡ ..• et .; ~: tal 116 .. ;::z i.· e ~- è!.. ¡_... TEM A L'escola pianistica catalana a la Renaixenca # per .IOSEP CASANOVAS o l'ampli mat·t~ del procés de la Renaixençu. 1\•scola pianística catalana havia d' a~5solir u na importància pt·eJ)OnderanL És en el camp d'aquest:instntment quc• tot NI de!lf'liVOiupa d 'm1a forma més precipitada í amb rrs ultats lwn a\'Ïat satisfactoris. El matf•ix can t eoral, induhtahh• nervi central d'aquella ReIHlixcnçn, anit· à sorgint i desenvolupant-se tot configu rant un procés propi que tanta projet·ció futura hauria dc• tenir. O la tasca de creació. al marge de la 4ue c•stigur t·clucionada amb aquest moviment co•·al, inirialnwnt minsa com a conseqüència de l'encl arreri mc· ut que procedia de la inexistc>ncia d'1m segle"-'" st•n!>t' compa•·ança possible amb el gran esclat em·opeu. l.Jna escola musical de qualsevol mena redama. en cldiniti\ a. r existència d'una tradició :inexorable- i la s nhl'e~'iien t continuïtat. Una i altra manc·avc•n JH'l' f'Omplet al país, en un grau que feia impensable aquella genet·ació. Però si h~ és c·erl true durant tot el segle romàntic van estat· l ~mwntalJicmt·nt desconnectats dc la gt·an pt·odtH•eió simfònica i insu·mnental europea, quant al piano - i tamhé ellied- no es va p erdre del tot el c urs d c Iu histò ria ; d 'una o ahra manera es va anar fent almenys mÚRÍf'a dc saló, aristocràtica o burgesa, cJ1<:ara que fos s implement de cafè. Molt abans que cap Ol'(fUestra estrangera, ja ens havien v.isilal pianistc.>s c·om Liszt o Thalherg. Abans que s· arribessin a est•·cnaJ· a Catahmya totes les simfonies beethovenianes. es pot escoltar ja quelcom del piano romàntic. I el suhbtrat primordial de 1' esperit de la Renaixença, el del poble com a element bàsic present en la inspiració dc tota creació musical. s:intonitza •·à completament amb nous valors que fins i tot t·eprc-scnlaran l'avantguarda europea. ~o es tractarà ja dc Ics inefables paràfrasis de Liszt, sinó que la idt>a df' morlernitat estat·à representada per les obres dels compositors folkloristes, com és el cas paradigmàlif· dí" G t·ieg. AmL tol ai>.Ò volem significar gue aviat s':instaut'at·an a Catalunya escoles pianístiques genuïnes i sedoses en Ics fru als ja a les darreries del segle es poden cursar estudis plens clo rigor. Sorgeix, en efec te~ el fet de l"'elwola" pianística , repr·esen tada per uns noms s ingulars que comencen a ésser cercats i respectats. L'excrric·i del piano ha deixat d'ésser un JUC'l' eslucü d 'ornament per a senyor etes i esdevé genJünament una carrera, ja sigui com una JH·ofessió de concet·tista o simpiPment com a professor. En aquest proc·rs. el piano tindrà eL privilegi d'ésser el E primt>r a creat· una tt·adició instrumental al país. abans fin:; i tot que aquella tradició coral, tan representa tiva i emblemàtica. que esmentàvem. La figura cic Pc>rc• Tintorer s 'endinsa j a completa en el st>glc passat com a autèntic cap de fila de la que seria la modf'rna escola pianística catalana. Crearà la prime•·a gc·nerac·ió de pianistes al Conservatori del Liceu, als quals revelarà una 11ova tècnica i 11 n nou repertori, apresos i exercits com a professor a Franc;a. La l'Onlimülal prosseguir·à arn]) Joan B. Pujol, <rue serà l'encarregat de dirigir tota la secció d'estucüs del piano a l'Escola Municipal de Música de Barcelona. Havia paAsat també per París i tenia la formació pedagò~rica en un grau eminent per fornuu· ja una gcn11ïna escola, que donarà un gran ventaU dc pianistes que igualment ampliaran estudis a r estranger. n· aquí sorgiran els coneguts Rodoreda. VidiPUa, Malats o PPllicer. així com també els mundialment famosos Viñes, Granados i Albéniz. En aquest punt veur em com Ja ja ge1m'ina escola pianística {'atalana es manifesta en el doble aspecte dc la pedagogia i ]a composició. L'escola instrtullental pròpianwnt dita mantindrà el seu llevat a l'Escola Muni{~Ípal, però tindrà tambéespecialcont:inu'itat dc la t•·adirió e-n l'acadc>mia que fundà Enric Granados. Un dcixt>blc eminent, Frank Marshall, set·à l'encal'l'egat cie servar la tradició de l'escola, que m és tard a rrihflt'ia u Les generacions actuals, Ics d'Alícia de Ltu'l'ocha i dc la malaguanyada Rosa Sabate•·, qnt> han segnit prodamant al món sencer les t(lJt~lituts d 'un a tradidó que ha esdevingut excmplat', modèl i<·a. Aquest ferment d'una tradició ha fe t que actualm<'nt sigui nombrós l'elenc de pianiste-s catalanb, tot assegurant-ne el r eUeu generarional amb constants noves figures d'extrema joventut. TEM A Isaac Albéniz Noms, cognoms i obres per MONTSERRAT COMELLAS I BARRI n tractar el tem a dt> l'escola pianística catalana , resulta n·lativam.ent fàcil i sob retot molL gr atificant, parlar d els intèr prets que estan d('senvolupant de forma brillant la seva carret·a en e ls nostres dies (Alícia dc Lal'l'ocha, Giménez Atlenelle, J osep Coll, Antoni Besses, Miquel Farré ... ). Ara b é, l 'intent de d cs<·m ma:.earar els fils que e11S han de conduir als orígens sense dubte, una tasd'aquesta escol a pianística ca més feixuga. R emunla t·- nos a les conquestes dt· Gr·anados, espeeialmf>nl a través de la seva acadf.mia , e ncara acaba csst·nt força transparent, pe rò ft-t· un a mirada r eLrospN•Liva a l 'ambient musical i piatústic viscut a Catalunya dm·ant les primeres dèeacJes del segle XIX, ja és s ubmct·gi r·-se en rut m ar de dubtes i llacunes hisLòl'iques . La nostra his toriografia lliUSical accepta comu na ment que fou justament Enric Granados qui , partint d ' un buit històric i d ' un pretèrit immediat mancat d'educadors , situa la música pianística a un pr·imer or dre intemaeional. E rs, El present article preté n oferir informaciom clares i concises sobre un hrl'u i parcial r eguituH d'homes que van contrihtút· ac·tivument a la intplantaeió del piano al nos tre país. C:t·onològicament , aquesta discutible selecció dl' músics, abastaria gaireb é un segle d'evolució , que anir·ia des de les becct·olcs tld segle XIX (MateuFen'f'l' , Pm·e Tintorer ) fins a la g«>~ nc raeió immediatament anterior a l'actual (Ricar·d Vi ñes,1 Frank Mat·sha ll). )~ATEU FERRER (1788-1864) fou deixehlf' dc F r ancesc Queralt i Carles Bague t·, i es convertí e n un rlels músics més prominc>nts de la p rimer a meitat d<>l segle XIX a Barcelona , en h•s se\ es mi'tltiplcs faectc::. cie compositor, directm·, organista i m estre. Va estudiat· Ol'{;,'lle, piano , c·ontnrhaix i flauta. L'any 1808 va su cceir Ca d es Ba¡,rucr· ( 1768-1808)2 com a ot·ganis ta de la catedra l d(• Bat·celona, p osició C[lH' va mantenir durant 56 an ys. L'a ny 1827 subs tituí: Ramon Carnicer en el lloc dc' dir·erlor del teatre de la San la Creu, i tres anys més t<u·d era nomenat mestre dc capella de la catedr·al tle Bar·celona . En vida fou considerat e l millot· orgu ni l'i ta d 'Espanra p er lea S('' es <m dàcies i capac•il al tlïmpr·ovisació. TEM A 116 Lu seva t'nsu c~dcv in~;ué tma espècie de conserva to,.¡ on anav<>n músirs joves rom Saldoni i Vilanova: al¡tu•st¡, hi n·hit·n 1·lasscs dc piano, orgue i composició. El H<'ll enlcnamt>nl, celebrat a San la Maria del Mat·, va s('l' magnífic pel sobri acompanyamt>n t mu¡,i('al n ('à t·r·ec d'un eor· format per 300 cantants i insLt·u nwn I is les. DcsaforLunadanll'nt nomé-s en podem estudiar una obnl per a LeelaL, la Sonata en re major, pubJil'acla JH'I' Nin. Nin no clóna detalls de la font del mannserit , soJnmenl indica que és el primet·movimenl el 'uua "grundt~ sona te" . .Ferrer compongué també molts tt·chaJls per a església, dels quals es conserva un Snlve l?egina a q1ratre veus i inslrumenls, i una l'anta Iu pt> t' u solistes, cor· i acompanyament instrunwnlal. Hi ha cspcnmccs de trobar noves composicion!< el' aquest romposi tor. PERE TINTORER (1814-1891). Nascut a Palma de \'Jallorra, va romençar els seus estudis musicals a Barl'dona amb Ramon Vilanova. 3 L'any 1832 entra a] Com.cl'\alori de Madrid. on estudia amb Ramon Carnicer' i P eclro Alhéniz5 • L'any 1834 va a París per estudiar· amb Pierrc Zimmerman. i quatre anys més tard eslahlf'ix residència a Lió. on estudia amh Franz Liszl dur·ant un any. Aquí desenvolupa una intensa acliviLal doccnl. Posteriorment retorna a Bat·ct•lona pet· esdevenir professor de piano en el Consc•·vatori d el Liccu, 6 essent des d 'aquest càrrec que TinLOl'Pr pol considerar-se un home clau en la configuració dc l'escola pianística moderna al noslre pa'Ís. Va eom ponth·e música sagrada, ~onies, música de c·amb•·a i molla música de saló per a piano com Sospirs d'un trobado1·, Conversació i vals i Flor d'Espa11ya. La seva música pianística està tenyida d ' un estil dP saJó. En el seu vessant com a pedagog, va escriure traclats didàctics com Douze Grandes Études de .llécanisme et cle Style, Curso completo de piano i Gimna- sia Diaria del Piani.sta. JOAN BAPTISTA PUJOL (1835-1898). nascut a Barcelona, fou t•studiant de Pere Tintorer. L'any 1850 va anar al Conser-vato1·i de París, on va guanyar dos pt·enús en competicions pianístiques. Després de eo mplet~r-hi els seus estudis, va fer ona gira per tol Fran~a i Alemanya. L'any 1870 torna a Barcelona i funda la seva escola de piano,i entre els seus deixe hi Ps més notables figuren Isaac Albéniz i Enric Granados, així com també ho foren Gumersind Vidiella , Màl·ius Calado, Carme Ma tas i Joaquim Malats. Va compondt·•· diverses peces de saló per a piano, entt·e Jes q·uals constaria la fantasia-masurka Rosas y perlas. Va ser especiahnent conegut per les seves fantasies sobt·e Lemes de les Òpt'res L'Africaine dc M.eyrrheer i Paust de Gounod. Destaca la seva Grand Fantasia sobre temes del Faust dedicada a TI!ATRP. PRINCIPAL bAll :& MA t. a M.An Dll 1 Oi Joaquim Malats Eduardo Compta i que mostra la seva gran facilitat J)CI' rinslrument , ja que conté difícils passatges Cl'OmàtÍ('S solapa ts o banejats en el tema principal, passatges r àpids en octaves, floritures a la dreta, tol això sense donar dl'scans a l'intèrpret. JOAQUIM .MALATS (]872-1912) va estudiar piano amh Joan B. Pujol a l'Escola ~Iuoicipal de Música de BarC'elona. la seva ciutat natal. Més tard va anar al Conscn a tori de París . on va guanyar premis per les seves superbes interpretacions al piano. com per exemple el Premi Diémer r any 1903. Aviat '"a ser C'oneguL a Lot Europa pe1·les seves actuacions, i l'any 1905 va fer una ¡;,rit·a per tot Amèrica. Va esc riu•·<• diverses obres pet· a piano, totes elles en estil dc saló, pCJ·ò va guanyar el millor r enom gràcies H Ics seves intcrpt·etacions dc música d'Isaac Albéniz -va f'Sirenar gran part d'lberia.-, cosa que no eomplava amh gait·es precedents. Per aquesta viu d 'artuació va sabc1· estimular l 'interès dels seus <·ompatrioles vrrs ni compositor camprodonenc. Compongué la suite pe1· a orquestra Irnpresiones de Espmin, un trio per a violí, piano i -violoncel, i diff'rcnts ohres per a piano: masut·ques, danses, set·enales, babillage i valls caprice. ISAACALBÉNIZ ( l860-1909). Nascut a Campt·odon, si bé dc ben petit Ja scYa família es desplaçà a TEM A '· f'ltJ~fúrJ-N- ~u 7/Í::t-úe. z.u- t ... ¿ lrs- ¿. . ;j..n..?""~nT/4- .-. ,,¡ ¿ t;f'rfpp~ D<A -/., _¿· · Programa cl'un concert ofert per Malats el 23 cie mar~ cie 1907 al Teatre Principal .. viure a Bat'eelona. L'any 1868 es mudaren novament , at·a a Madrid , ciutat on Isaac estudià piano amb Manuf'l Men dizahal. L'E>spel'it màximamentinqtúet del nen fa que aques t inicïi pel seu compte i en solhal'i viatges a r iutats espanyoles tot protagonüzant-hi concerts. E sdevingué un dels més grans pianis tes-compositors espanyols d e fama internacional. E ls seu s pt·imers concerts als quatt·e anys d'edat testimonien els seus dots de nen prodigi. L es seves primerE-s composicions, les va fer quan aproximadament tenia set an) s d' edat, amb domini de les peces breus per· u piano en estil de música de sal ó. Als dotze anys ja empt·engué una gira de concerts pel continent amer·icà. De retorn l'any 1874 estudià a AnglatmTa amb Jodassolm i a Leipzig aroh Cari Reinccke. M<~s tard pogué estudiat· a dife.t·ents con servatoris: ul de Mad rid estudià amb Ednardo Compta , tamLé roman gui\ tUl temps al conservatori de l3russcl·lcs amh GevaeJ'l, Rrassin i D11pont, j estudià am]) Franz Liszl a \Veimal' i Roma. Tot indica que Albéniz es guia va sempre amb una iutuïció i vitall tal extr·uorclinàries, que unides a la seva genialitat innata f<'icn ümeeessaris uns estudis musicals molL sis temà tics. Als 20 anys ja ft>ia gires de concerts com un virtuós madur. L'an) 1885 e~ tmlià amb Felip P edreU. que li inculca t'ls' alur:. de la música folklòrica espan yola. L 'an) 189:~ t'l>Là a París, on fat· à amistat amh Fauré, Dukas. tl'Tnd ), Dt.•l.HtSs) ... E n aquest períotlc compond rà la •wYa olwa orqnt"Stral Catatonia. La .st'' a' idu oscil·lar·à entre Londres. Pads i 1\iça, a mÍ's dt> \'iatja r contínuamt>n l a molls altres punts tld co11Li..rwnt. Pub(jcà apro,imndament unes 250 obres , entr·c les c{naJs d¡•s tacpt<'n c•ls t.¡uatr·t• llibres d e la suite lberia (pulJiieats t!Olt't• els anys 1906 i 1909), una de les prinC'ipuls <'onLrihtwiom; u la literatura pianís tica t'S panyolu. E s tracta tic I' oh ra me!!tra indi!!cutiblc d 'A ihéni:l:. Les 12 p eces que conté la suite són d escripcions d'eseenc•¡¡ i paisatges majorità,r:inml'nt cen trat s a Andalusia, i sovint prenen ritmes tle dan sf•R. Entt·c les oiJr·t•s primnenqucs con sten cinc sonates per a pi ano sol esrrites vrobablt"menl entre els an ys 188:3 i 1886. La Suite Espaiïola és una dl' les més bclll's rol·lect·ion:s que invoquen els r·itmcs de Gt·anada, Catalunya, Sevilla, Cadis, AstúJ·ies, Aragó, Cab tella i Cuba. L 'auy 1889 escriu La Vega, part dt" la inacabada suite Allwmbra. En ca nvi, hr ¡,eva pt·oducció escènica (The ~l1agic O pal, Mer/in, Tlenry Clijford) i sarsnelística (Cuanto mas uiejo, Catalanes de gr·acia, El canto de salvación i Sa,n Antonío de la Florida), r esten a un nivell (ptalitalin molt infer·ior en comparació amh la seva aportudó pianístiea. ENRIC GRANADOS ( 1867-1916), nascut a Lleida, dc pan· cuhà i mare rlc Santcmder. ALleida rep les primc t·cs cn!!t"'nya nccs elementals de música amb Josep Junr.ed a . A Bat·C'dona, a més de formar part dc l'escolania dc la .Mcn·è, va es tudiar amh J oan B. Pujol a l' acadèmia que> aquest havia fundat, i rep classes particulars dt> l<'elip Pcdrell. Entre 1887 i 1889 t·ep lliçOIIS particulars dc Charl es de Bériol a París, un dels professors de major pres tigi al Conservatori d' aquella capit al. A París conegué Ricard Viii.es. L ·any 1889 pren rt"sidè-nria a Barcelona. però continua les seve¡, gires per Espan ya i París. L'any 1900 ' a fundar la Societat de Con certs Clàssics i va diri!,rit·-ne les interpretacions. Granados no tenia l'aftmy d'avcntul'a d 'Albéni-.6: no li agradava viatjar, i mf'nys amb vaixell; tot i això l'any J916 ace<'ptà anar a Nova York per assistit: a la ¡)l'imera rcpr·t>senlaeió de Goyescas, i en el viatge d e retorn I l'oh à la mort, ja que el vaixell en què tornava va st·r tm·pcdcjat i enfonsat per un submarí alemany. Granados, u l'iguall)UCA.I:Léniz, va estudiar amh Felip P(•drt' ll i durant un temps va ampliar estudis a París. Però Albéniz s'i nspirà en t emes i paisatges andalusos, ment r·e que Granados es sentia m és fascinat p <'t' Madricl i el pii1tor Francisco de Goya; t>n aquest sentit només cal recordar la suite Goyescas 29 .129 TEM A 116 (la ~l'' u ohru lllC'I'lnt publicada en dos vohuns els an)s 1912- 1911)prrapianosolidesprfsconvertida t•n Òpt•t·n ~o la c•l matt'Ï\. nom. o hé Tonadillas al estilo cwtigrw, també inspirude~ en pintures de Go) a. i\lalgt·ut aÍ\.Il, lumhP Granados dei.xà E'ntreveure innu~nt•it·~ undulust•s en oht·es breus com algunes de leA /)(lfzses Psprmyoles. \lu·e¡:; obres del mateix rompo~ito•· most r·¡·n l't•stil dc saJó, tan de moda enl'èpo<·u, t•nm ¡w•· t•xt•m ple a Jtllegro de Concierto. Cuent os pora la juventrul o E.scenas romantÍCC,LS. A més de m(Jsica pet· a piano (Va,l sos poètics, Escenes it~fan­ tils, Sis pPrPs sobre ran ts populars espanyoL~ ... ), Crunudo11 hun)¡(~ ¡·om pongué obres vocals, corn Canciones amflloria.s basades E'n textos clàssics; música dt• cu mhnt, <'Om pN· exemple Sonata pe1· a violoncel i piano; mÍtsicu on¡uest1·aL com la Suite àrab, Suite sobre cants gallecs, Sui te Elisenda; i música ch·amàLÍ('U, un u vaL·t hasada en te~tos catalans com és el cas dl' Petrarca. Picarol, Follet, Gaciel i Liliana, que s'inspin·n totl's eiJ<'s t>n textos d"Apt>l·les Mestres. De Granado., cal fer referència obligada al seu wssanl p!'d agòbric, al qual dedicà gran part dels seus 1'-.for\'OS, i t¡uc ha tingut una brillant contimütat fins als no~ll'I'S dies amh figures dE' la talla d'una Rosa Sabutt'L' (moL·ta prematurament en accident d'aviació l'any 1983) i Alíc·ia de Larrocha. Frank ~lars­ hali , Anna Mareh, Mercè Moner, Pacruïta Madriguent, Baltasur Sa mper ... van ser uns altt·es rlc•starats dt'ixchles de Gt·ru1ados, un músil' p er a qui la pedagogia t•stlevingué una autèntica vocació. L'any J 90 I f'l lll!'AIr e fnnflà L'Acadèmia Granados, que jus t dNIJH'Í•s de la s!'va mort fou dirigida durant trf's auys }Jcl st·u fill Eduar·do. Aquest últim, però, emigra dP.spt'PS d 'u qnest breu període a Madrid seguint Iu s<•va can·cra de compositor de sarsueles, i serà Fr·ank Marshall qui prengui el relleu en la direcció dc l 'acad(·mia, que ara passarà a anomE'nar-se Acadf>mia :vlarshall. L"acadèmia és dirigida actualment per Alícia de Larrorha, que. juntament amb Rosa Sabater. J oan Tona, Maria Yilardell i CarIota GaJTiga. va SE'r alumna del1nateix Marshall. L 'acatl(omia tenia eom una de les se,·es màximes prelE'JlbÍons agsolir una gt·an puresa tècnica tol j respertant lt>s pC'culiarilats de cada alumne. Estreballa' a amh els mètod('s pianístics de Cbarles de Bériot. Gt·anarlos lamhé E'Aliguf molt sensibilitzat pel Lema de I' ús dels pedals, i per això escriví dos monogràfics, e> I Método teórico practico para el uso de los pedales, m(·tode que va ser acabat p er F. Marshall, i e] treball De/ pedal. Ot·ganitzava audicions púbüquc>A tiPis Sf'Ll!l alumnes a la mateixa acadèmia o bé a la Sala Gramulos do l 'avinguda del TilJidaho (inau6'ttrada l'any 1912). RICARD VIÑES (1875-1943) . Va néixer a Lleida. si L(· als dotze anys ja va a Pads. on residit·à gran parl dt' la seva vida. De ff't no torna a Barcelona fins l'any 1910, i hi m01·irà tres anys més tard en la més Enric Granados estricta misèria. Inicià els seus estudis musicals arnh r oq~a ni~t~-t lleidatà Joaqtún Terraza, i a Barcelona s ïnsLt·uí amb Joan B. Pujol. L'any 1887 és adJ:nès a r Eseola Munieipal de Música de Barcelona, on estudia harmonia amb Felip PedrelL tol i que durant po(' temps.ja CJUE' a finals delmateixanymarxa cap a Par·ís pet· estudiar un curs superior de piano amb Charles dE' BérioL a més dE' rebre classes particulars per part d'aquest matt'ix professor. Aquí serà condeixl'ble dc Granados, amb qui establirà una bona amista 1. a l'iguu I que passa amh Ravel. A la capital francesa estudia amb altres pL·ofessot·s: concrelamE'nl, mÍlsira de cambL·a amb Benjamin Godard (1892), i hannonia amb Gaspar Villate (1889) i Lavignac (I 894). ){icard Viñes -definit per Maria Cana1s7 com un ar·isiÒcJ·uta-intel· lec tu.al , a més d'unextraordinarii subtil p:ianistu- I"S forja un lloc entre els cenades musicals i intd·lceluals parisencs, p er la qual cosa Viñt>s s'havia ajudat de la seva sòlida cultura, fonamentalment ÜteL·ària i pictòrica. La seva dedicació pL·incipa] és la concertísti!'a TEM A ' ·. Posteriornwnt amplià e!ltuflis fonamentalment ami) Enric Granado:.. I nici à la canet·a com a 'irtuÓ;. per Europa i l\01·d-umhi<"a. pe ro acabà dedicant-Re més intcnsanwnl a la tast•a docent a l'Acadènúa Grausclos, cru<>' a dirigit· des d<> poc més tard de la mort del seu owstt·e l'any 1916. Ja anteriorment n'ha,iu estat suhdireelo1·, i acostumava a substituir Gr·anudos f'rJ ¡•Js cursos su¡wriors. quan acruest mest•·e t's t t·oba\ a dc ' i algt~. Entr·c els seus principals dci~c­ h lea figtmm Alkia de LaJToeha (que a la mm·t clc> Marshall assumirà la din·cció de l'Acadèmiu), Hosa Sabalc•r , t'ls gm·mnns Gioc:asla, Alhet·L Giménez A u cnellc, All'jund m Vilahu i Cades Coma, enl re d'alLt·cs. Componguf. nnu suite Catalonia, un Allegro di Concerto i u na Fcwtasia pet· a piano, així com també nomht·osoA liedPr. Esf·1·hi dos tractats teòrics : Mecanismo del pedal i La sonoritat del piano. NOTES .lo an Baptista Puiol (dóna conrt'rts per tot Europa exhibint un repertori extt·aordinàt·iament ampli sempre receptiu a obres de compositors contemporanis i poc coneguts, i també amb Ja idea dc racionalitzar els programes en el sentiL de buscat·-hi un lligam històric o geogràfic), si bé també té diversos deixebles. entre els quals cal esmentar f'ranris Poulenc i Marcelle Meyer. Maria Canals també fou deixebla de Viñes en el períoclt' final dc la vida del mes tre a la capital catalana. Viñes bavia establert diverses col·lahoracíons amb el Conset·vatori Antcricà de Fonteínebleau, i dirigit un Cm·s d ' Jntcrpn•tació de Música espanyola a l'École Normale flf' Musique de París. L'any 1940 rebutjà una plaça de catcdl"ittic dc piano al Conservatori de Madrifl, que, segons expJíca Maria Canals, es devia a una Ct>t·l a por a topar amb mol ta rtlctliocritat i per la l"igidesa dels p lans d'estudi. FRANK MARSllALL (1883-1959). Va néixer a Mata t·ó i mo t•it· a Bareelona, si bé tenia ascendència a11glesa. Est ud ià des de molt jove música al Conservatot·i del Liceu tlc· Barcdona amb Sanchez Cabagnach i Anton i P n yt>, tol concloent aquesta primera etapa d't~stufliant amb llll premi r any 1900. 1 Ric·ut·d \ iñt>• ja 'u n•l~r·.. un ~'"tudi monogràfic• pt·t· purlch• Iu ··Re, i~ to \lu.,it·nl Cntttlanu ... pubürat cn el níuncro 103 pct·Lany.:ntnlmc• dt• moi¡¡- dc 1993. El dossier· incorpora\'a artielc., dc \funlst•tTUI lkt·~uJ:l. Nina Guhisch-\'iñl'>. X.a,jcr Mont~ulvulgt> i Ht•lrna Bu~n/.J.C. 2 Cadt•s lla¡!tH' r vn t·urupondn• Òpl'n'<;. ot·atori¡¡. motets i mÍtbit·n IH"r u ll·dut. I.u ~··va olu·a pt-r u let·lot e~ troba en forma ÒP manuHct·it u In Bihliutt•t·a tlt• Catuluuvaj a la Bibliutt·ca de rOt·fcó Catulà. Compon~né -.ountcs d"un ¿ol moviment i en estil cliissit·. :~ Hamnn ViluntH•a i Hurn:.ru ( 1801 - 1870) rou Ull tnttsic bat-reloní dc mult hnn pt"PSI igi mt virl:t. Compongué fummwntnlnH'utmúsica religiosa, t~ntn· ht qual dostuca tUta Missa Post.DI·il (compostu l'uny 1828) qnt• s' intt•t•po•t•lu duntnl 75 nnys u In cut.edrn l dc Bur·c·dnna - tlt' Iu qua l Rumon Vilunovu !!ra mesln~ t.le ea¡wllu- fin s que uua elàu~>nlu <:onlin¡¡-ndn al Motu Pt·opio de Pius X l'obligu a si lPnriar. Compougut- uno mi ~HI dc GUu·ia, tres ri"truic•ms, molt'!!.. tlnt•H ~imfunit•K, o•ttt1t;CJnK. un t"UJII"Íc·i pc>r a onlut>atru ... Viatjll a Itàlia inH·rrssnLJwl gèm·rc opcríijlir i pa8.;à també uu Lc>mps o Vll1~ncin ocupant un c·àrrec n·lacionat amb e l rcct'ntm<•nt (-real Tc•atn• Pt·itwipul. El "<·u pn·~tigi es 'eu innemental pt'r In Sl" a tnsc·a docc•nt. c·wn hom pot rlc·clu.it· pet·lu quaülaL tll'ls sew, dciwbles, entn· el~ qual., fi¡.(nt·a \ ircnç Cuyas. ·I Ham on Cumicet·(l789-1855). c•ompo•itor català formata Bm·· celn11a amh t•l nw~tn• de c·a¡wllu dt" la c·atc>dral Frallccsc> Quc•mlt i rorgani.lo Curlc•, Ba~uer·. Dcdit'ut bàsit'nmcnt 111 mó11 opf"rí~-otic, ocu1J11.-ia di,crso~ ràn·ec•, relut·ionah amb el Teatre dt' lo Sunln Cn·u. Ci>•t'lll- nt• t•l clir·c·c·tor d'orquestrar Ull) 1818. YiuLjarà u di\Crsc·. ciutat., ~''JlUil)Oit·~ i a Lnodn·s. on t"CJl diverso~ encànec.; oprrí•ti<-s. J1:, ct·idnt o l\1uclt·id p!'r ordre reial, i ha de diri¡..)r di· Hr~t•s r'tpt·t·t•, ~e''""' a lt'utr·c., mudrilt."nys. A la capital madrilo•n)U sN·à numrnut l'tuty 1830 profc~sor fundador df"l conservatori. que ot.m1 innu¡.;ut·nt. una ny mél!lard.l\1nnté aquest càrrec fins a lo srvu mort. i t>rtln•¡oJ~ sell k UI'Ï:\rht'"" tlt-shaqueo SaiJoni i Burloit-ri. !) Pcttnt Alhí•uiz (lï9!)- 18!)5), lltlli!"Ut u Logroòo, \8 reLr(• pd· mct·s cnscnynml'nl~ m11siruls pt•t· pnrt dc.l seu pare Mateo Pért·z Ul' Alh{·n i:r., i dc·~pr¡;s n Pnt·ís vu nmplit11· ¡•stnòis umb Ht' t·z i h.ulkbr,•nrwr·. Lu so•vu tnHt"ll pedugògit:u :;ohresurt m¡;.. s tpw no p1u; Iu compositiva. i f" li uqtw~l campe· al esmentar¡-( seu Método com pleIn de pia11o (18<10), que ~ 'imposii al Conservatori de Madrid, dc I lpaul Alhí·niz l'nu proro•s,or des de lo seva inauguraei6 fan) 18:~ l. 6 El Conscrvotm·i d,·l Lit·t•u fou ercut rauy 1838, i c•l dit·igí inicinlm,·nt Maa·iu Ohiols. Vn no.'·iwr pet· la D<"cessita t de c·omplcmcntur (¡os :.u:thitnl~ qut• tluia a tt•t•mt• ,.] Lic·en Filharmònic-clramàtie Ban·doru'.s, entitat t•ttltuncl rr1•ada l'any anterior i que csdcvinch·iu nmh molt poc tt·mps l'embrió dcl Gran Teatre del Liceu. Ï \ <'gNtl•lllitwo• dt· \1urin Cu nuls. l!nu t'i du din~ la miÍ.<ÍCII. EdilU..Ïal . o•lc•c-ta, Bun•t•lonu, 19ï0. .f-• ~= ili 116 TEM A La veu dels continu adors natural s per CARME MARiiNEZ ui millor pt•r· opinar· :;obre rexistènria -o no- d ' onu t':.eola pia11Ística catalana CftlC els nostn•s pianis tes? T r es eximis r·cpresenlanls del gJ'rmi: Sofia Puche, Miqm·l Fan{~ i Albert Gim(·ncz A tll'nclle ues velen en uquesI t's p àgin~>s }es sc-ves imprt'ssions sobre el tema. Q Albert Giménez AHenelle: un nét musical de Granados L u ronversa amb Alhet·t Gimén ez s'obre amb la JH'4'gunta o bligada: ha l'l\Ísti t. es pot parlar d'una es('Ola pianíslira catalana? Saps què passa? -resp on dubita tiu-, és que escola pianística .. . ]o en el que !l s-~ -• ~= " 116 32 crec, sobretot, és en unrt trndició pianística, o en una branca molt important d'intèrprets de piano i de compositors per a piano. En això sí que crec molt. i penso que no clescobreix.o res. És absolutament cert. Ho trobo molt et•ident. i per a mi és aquí on .s 't>ntraria en si Ps parla o rw d'una escola pianística. 1 segueix: ]o parlaria d'una tradició pianística, d'una gran tradició dt> pianistes que. evidentment, perquè això és normal, han anat passant la seva manera de fer els wu al~ altres. Amb el temps, fRs coses han anat evolucionant -espero que millora/I t- i som al dia que som ... 1o parlaria més d'això que 110 cl'unn forma espt>cífica de tocar el piano. U avors. ;,no es pot dir <[Ut' a Catalunya tenim -o hem tingu t-un a certa manera de fer. 1ma "tècnica·· delenninada d'afrontar· l'instrument que E-ns prr.:;onu litza? .Jo és que pot ser en això tinc.: una altra idea, que és qne, la manera de tocm·, la condiciona bastant el compositor. La sevu mcHtera d'e-scriure condicimw o orienta cap n 111/rt rPrLa manern de tocar. Llrwors. tnem diries: !ri /r(J una certa escola francesa. oi? Bé, si vas u mirar. els compositors francesos tols tene11 una certa raracteríslica quant a la manera de fer sonar un piano. o una orquestra: això imprimeix o requereix Ulla certa manera de tocar. Com que aquests compositors han na-sc11t en un país que és França, on hilw molw gent que toca el piano i els seus compositors se 'ls estimen nwlt i els toquen molt. clones probu.blenuml això dóna una manem rh• fer. ¿Que després s'intenta que 110 tran.<~parPnti massa sobre d'altres au.Lurs. perquè si aquesta manera de cocar l'apliques et \ostakòvitx. no donarà Wl gran resultat~; prolmbl<•ment per això hi !ta maneres diferents de tocar. Suposo c¡ue si nosaltres toqué.~s im molt, molt, La nostra música, potser tin - dríem una manera 1111a mica d~ferent, o una mica específica de tocar. Ara, això és quelcom que potser fa que. Lot plegat, no cregui massa que hi hagi una certa manera que es pot explicar en un llibre de com es toca el piano a Espanya o de com es toca el piano en un altre lloc. I què podríem tÜr d ' una " mane ra clc fer '' artísl ica, inLerp1·etaLiva? Hi ha una tradició. una ¡¡èJ-ie U4' conei.xements sobre rom s ' ha d ' interpl'etar la nostra míuüca que s 'han ll'ansmi-s'? Sí. això és evident que sí. O que en tot cas hi lw lwgut la possibilitat de transmissió. Iguctl ens passa a nosaltres que els passa CI Rússia: és evident que elL~ tenen una informació de primera mà sobre com ha de ser la seva música i nos alt res sobre com ha de ser la nostra. I que tenim 1uw informació una mica més relativa sobre la, d 'un petÍI! llunyà. És clar que la lenim, perquè hi ha allò quP s 'anomena cnltura musical. i una cosa que .~e·, din sensibilitat musical. que Jan que també puguis anar agafant l-es coses que no són pròpiament tet·es. 1m. quan són músiques de caràcter més racial és més difícil: sempre es diu que un alemany és molt dijicil que pugui tocar Triana d'Albéniz amb caràcter andalús. I és normal. El que passo és qut> això ja són músiques molt més basades en ritmes i en canç·ons populurs; llavors, és normal que hi hagi ll<fltesta dificultat, perqnè no és ww música qne surti d'essències cultes. Si es tracta de compositors essencialment cultes o que practiquen mtísica sobre inspiració pròpia. el Llenguatge és més universal. Aquesta trat1ició. aquesta "escol a .. entt·e cometeR. ha estat influïda per rsc·oles estranger es? Sí, hu estat influenciada, és evident. El corrent més lluït a què podem fer rej'e1·ènciaen tot això, en el fon.~. és el que arrenca cie Liszt mitjançant Albéniz. Doncs bé, si tenim Liszl al darrera com un besa'VÍ, jo n'estic molt content . ¿,Pensa Albert Gim rm·z que, avui dia, aquest a tradició f.s ,;va i forta entre> t>ls més jO\-t>s? So tant. és cvidf'nl-l'l''ipon-. Tot això es dilueix. Perquè és evi-rlt>nt que si aprens de nwltesfonts ala vegada-~ com passo sovint en l'actualitat, obtens una cultura més nasta, però potser me nys ccu·octerit zada. Llavors, gm111 )'PS 1m a certa seguretat , Pll el sentit que si diversa gen t de diversos llocs et dóna la idea que el queJas Pst à bé. això et deixa moltt rnnquil. I és més arriscat si confies en ww o dues pc>rsones ... Però si realment }Pies bé de confiar-hi. probablement et donaran una formació més individualitzada, lltW ll/CIIlera de fer amb més caràcter. TEM A Sofia Pu~he Albert Glménez Attenelle Passo a pn'b'Untar-li per la seva experiència personal, prllJcgat que ha rebut del seu mestre, Fntllk Marshall. Pel· exemple, qoè hi ha d'aquella famosa ··escola de ¡H'daJ" dc Marshall? Pel que tinc entès, .fins allà on arribo, el primer que de fet incidia molt sobre què fer amb els peus era Granados. I iUarshall va recollir això i ho va codifirar en un mètode de pedals molt esquemàtic, que era útil perquè tota la gent que aprenia a tocar el piano tingués un guió i agafés un cert hàbit cle com fer anar Wl pedal. Tampoc no és tan complicat fer anar el peclal,}ins un cert punt, que és el punt utilitari. A part i,. d'aquest punt, les coses es compliquen de tal manera que no es poden codiftcar... l quant a explicacions o enMmyaments de transmissió, és evident que Mar.~halltenia una gran quantitat d'informació de primera mà, perquè havia conegut molt Granados. Frtlla, Albéniz, tota aquesta gent. 1, a més, tots el~ grans pia.nistes cle l'època ... Ell teni,a un cmllact.e molt estret amb Iota. la gent que toccwa bé. Això era perquè ell tenia, el seu prestigi, però també perquè el.~ rebia aquí a Barcelona i els feia COJ!Il·actar per la Sorieutt cie Conce1·ts que hi hauia uqní en aqt~c•/1 momcllt, i cie la qual va ser president rlumnt molts anys. fJfl propicia11a aquesta vinguda de pianistes: i això. en aquella època, que hi havia molt poca. ri1·rLtlació i molt. poc intercanvi d'idees o de persones, era molt important. Perquè asseguràt)(t una certa renovació, una certa posada al elia dels coneixements ... Tot ai.xò revertia en la gent que tenia al seu voltant . .To. és clar, tint.: un record d'ell de qua11 era marrec. de quan era estudiant; després, a mesura que van passant el.s anys,penses que podies haver apro.f!tat més els seus ensenyaments. En tot cas, el seu mestratge anava molt més cap a la qüestió musical i cap a la c¡iiestió de. la sonoritat. I molt menys cap a la qüestió detallista quant a digitacions. i coses CLixí . .lo 110 recordo ni una sola digilació d'ell ... Ni UllO. Potser perquè jo me les podia irwentar sol. Quant a qiiestions mésfisiques ...• tampoc. A ra, en això no es por generalitzar, em sembla. Perquè jo també tinc algun alumne a qui no li he de dir res, d'això; i en canvi n'hi ha molts que sí. En t.ot ca.s, la meua expt>riència é.ç qne tot el que ell em comu.nicaua era qiiestió interpretati'ua i de sonoritat. lm olta exigència e11 vers un mateix. Ton1c·m un inf' tant als joves pianistes ... Si no ten en gaire C1>nscièu cia d'aquesta u·adició, ¿potser{-¡¡. perquè inlt>rpreten mt>nys sovint Ja nostra múska que les gt•ncrations anteriors? Saps què passa? Hi hct hagul urza tendència a la interna(·ionalització. Lafomwció és molt més here- TEM A rodoxa que alHms. Fa anys, anar d'aquí a Perpinyà ,ja l•ratot Wl problema. 'Vo rebies gra uacions ... Era realment complicat, i snposo que per aú:ò si tenies un bon mestre, sobretot, no el deixaves. Perqu(> era la teva esperança. ArrLja hi ha molta gPIIt que en sap molt. f) 'ctquesta IIW 11era, reps u na informació més varhtdrr, però també és cert que la rep.~ menys conce11lrada. Pel quf' fa ah. grans piani!.lel'> dd passat, Granad os. Viflcs, MaJats .... ¿d"on vindria aquesta imprf'ssió ri" cscolu, malgrat la seva p oclet·osa individu u UtaL at'tlstirn'! Polst~r d 'nn ('Prl COt'porativisnlf', d 'un cert cs¡wl'Ït de h'l'up? .i..• !Z: ;;: 116 No ho s{> ben bé. No crec gens que hi hagués més esperit de grup que ara. Potser el que sí que hi havia era molta més compenetració entre compositors i intèrprets. Això crec que sí. I la veritat és que ara, excepU! lr.lg11n ca s aïllat, la gen I jo-ve que toca i la que compon no coincideixe11 gairebé nwi. Si Viiies va estrenar tota la música qiJe r:a estrenar i d'altres ho t•anfer també. i hi ha tw1tes músiques dedicades dels uns als altres ... És un joc nwlt bonic que coordina molt lufeina de compositors i intèrprets i que, en el fons, dóna un caràcter o UTUL escola, i tornem a esta r al ptincipi de la conversa. I quan no es produei.,: aquestcL coincidència. és difícil que es pugui parlar d'una identitat musical al país. Avui elia. compositors i intèrprets no van junts . Pf>r arabar , és evident que el piano ha donat mé-s figm·es a CutallU'lya-junt amh el cant-que qualsevol altra disciplina ... P er què'? Per ]a tradició de la qual pa dàvem? Sí, sí, és evident. Perquè no hi ha hagut buits. La tradició no s 'ha trencat pas. Si va~ mirant endarrera, és una constant la tradició de pianistes, l"aparició d'intèrprets de música per a piano. És molt sòlid, tot ai;rò. Que si es perdrà? En pianistes, no. En compositors, el que passa és que han diversificat molt la seva producció i ja no és tan especifica per a pú:mo. Els rwstres grans compositors sempre hllt•i.en escrit per a piano i per a veu. I poca cosa més. La composició és el que estira de ln corda ... Sofia Puche i Miquel Farré: a la recerca de les arrels oblidades Encelem la conYer sa amb Sofia Puche i :M iquel Farré amh la mateixa prCb'lUlta inicial: ha existit una escola rianíslica catalana? Això seria molt relatiu -r<•spon Farré-. perquè s'ha d'entendre què vol dir ''escola". Quan parlem d'escola russa, o d:escolafrancesa, o d'altres escoles ... ,fins a quin punt seria diferent del cas cl"m¡uí? Jo crec que si no ens posem d'acord sobre aquest punt inicial, ai..rò es prest(J molt. a equí-voc. Jo crec que una escola -explica Sofia Puchr- és allà on¡,¡ ha nnes normes determinades i Ull S coneixements fisiològics. Per exemple: nosaltres tenim unes articulacions. als dits, al canell, al colze, a les espatlles ... Tot això, aba11s, aquí no es coneixia, ni se sabia com s 7w via de.fer.funcionar. EL~ francesos sí que ho van trobar. Rlunca Sel-va potser· va ser· la p1·imer·a que va descobrir totes aquestes articulacions que podienjunciom1r clonant u.n joc diferent, una altmforma de tocar diferent de la del~~ clavecinistes; i, sobretot, més comoditat. Això per a mi és l'escola. Com s 'ha de fer per poder tocar twa Balada de Chopin ... o el que sigui. Quan es parla d 'escola russa -continua Farré-, tothom sap a què ens referim. És w1 conjunt de mètodes de treball, reflexió en profunditat sobre què és tocar el piaTW, :;obre el coneixement de la nuí s ica, de l'instrument. .. Engloba molts lemes, nwlts.factors. }o diria que é:; un conjunt d'elements. Què vol dir escola russa,? Nens de tres anys que s 'inicien ja en el món cle la m!Ísica, detecció precoç d'aquests nens per tal que, muscularment, agafin ja tots els rudiments de tècnica. Aquí veiem clurament que una escola engloba tot un cosmos. ]o cliria-cooclou P uche-que una escola tal cmn Ira de ser, amb unes conseqiiències, nmb una part teòrica, jo crec que aquí no ha existit. El que sí que ha existit és un grapat de nuísics fantiistics, de primera categoria., que s 'l!an preocupat sobretot per la interpretació. pel coneixement musical de les obres de tots els grans autors que han escrit per a piano; i que, per mi~jà d'aquestes obres, han ana t provant certes maneres de tocar que el.~ proporciona-ven el resultat musical que ells preveien i pensaven que ha via de ser. Jo penso que més que d'ulla escola pianística catalana, del que es pot parlar l>s de l'evolució del piano mitjunçant aquesta m1ísica i aquests grans intèrprets. Nosaltres hem. anat trobant solu.ciuns pròpies i, sobretot, solucions per mitjà d'altres escoles d'alt,res països. Després, això de les escoles ha canviat molt -segueix Farr é-. perquè amb els canvis sòcio-cultural~.lagent va a molts cur·sos . .. Quan es parlava de l'escola vienesa, dels alumens cle Liszt, de Leschetilzki, que van anar formant t.ambé els sens propis deixebles, era una mena de redttcte tancat. tlixò s 'ha anat obrint. la gent fw viatjat molt. L'escola americana, per exemple, 110 és més que l'escola russa trasplantada allà. per dir alguna cosa. I després, estem veient que, de fet, hi ha aquest grcw arbre, que és Franz Liszt. .. De fet, el que diem fundador de l'escola. pianí~Jtica ca.talnna , Joan Bapti.stn Pujol, va ser deixeble cle Liszt ... I el.s grans pianistes d'aquí, Malats, Vities, Vidiella, Albéniz, tots van ser cleixebl.es de Pujol. Però si mirem el pianisme que podien tenir un Malats, etc. -intervé Sofia Puc he-, era ge111 que es formava nqttÍ, musicalment. Després, anaue11 n Parí-s, i allà veien una alt.ra manera. defer ... Nosal- TEM A Miquel Farré tres. de fet, hem anat trobant coses fora i les hem anades adaptant a nosaltres. Una vegada que vam anar veient altres formes de tocar i que vam anar descobrint que, amb aquells elements, tocà·v em millor. i estàvem sobretot més còmodes, jo crec que vam anar descobrint la nostra pròpia forma de tocar. El pianista no és només un atleta; elpicmista lw de ser un músic. Taquesta música sí que ens porta a una escola, que ve de la sensibilitat qtte tenim; però que és quelcom que també es pot ensenyar. Ca.da pianista té el seu so, que ve d'allò que té dintre seu, al seu cor. Però nosaltres podem dir: si apUques el dit així i no forces el canell, et sortirà un so; si ho fas d'una altra manera, et sortirà un altre so. Amb això, espavila 't segons la teva sensibilitat. Fes el so que a ru més t'agradi. Això ja comença a ser escola. Surt en la ('Onversa, com és uatural, el nom du Granados. Jo diria -t·ccorda Puchc- que Granados va ser un dels primers quP vn impulsar el desenvolupament dP la tècnica, aquí. Perquè el seu esperit i la seua ànima li demanaven moltes sonoritats d~ferents ... Era un horne que no es podia aco11tentar amb ww sonorita I; ell, amb la seva musicalitat, ja. va començar a ensenyar que el pi01w podia sonar de moltes maneres. I per a això cal una tècnica molt refinada. ¿Pod1·íem dir·, donc·s, que un cert rcpertor·i dóna una certa manPra df' Ít>r? .lo crec que això serí.a, una simplificació excessiva del tema-re~pou Farrê-. També hi lwnn alt.re tòpic que s 'ha de de.~fe r: això que cadasctí lw de toNu· fn se¡;a mtÍ.sica ... Si hi ha mw característica de la nuísica és que és unirersal, i 110 poc/em encasellar la gent. perquè això suposariawz empobriment horTorós. Qne hi hugi unes músiques umb uns trets que se'ns adapten més, d'acord; pPrÒ tothom ha de ¡wder tocar Mozart i Beethoven i Uszt. 1 torna a l tema de l'escola caLalana: Per (l mi un mètode deductiu seria anar agafant noms, per arribar a certes collelusions. Un Vidiella . per exemple: els qui van ser mestres de dues generacions anteriors. Caldria veure qnin.~ van ser els seus orígeus. T aLtò ens a uiria donant les pistes que finalment contribuirien a acl.arir d'una certa manera el tema. Per exemple, hi ha un llibre molt interessant. el Diat·i Íntim de l 'üies. que dóna el perjil de qui era Viñes. Ell tenia ww idea molt elevoda d'ell mateix. però no per vanitat ... Deia: /.a meva manera de tocar suscita ut ut a,dmiració que no és superficutl, sinó profunda, d'a quelles que duren per sempre. Però també parla d'un concurs en el qual sembla que t•a tocar horrorosament malament; és a dir. no s 'està d'esplaiars 'hi. És un diari que il·lustra molt bé la seva re lar ió amb els grans mtísicsfrancesos, wnb Debussy, Ravel... Per ami,Ja.lta.fer nngron llibre sobre aquest tema. Donaria molt de si. Viñes va estrenarmolte.~ obres a París. Després, Malats, com a pianista, em sembla que era el de més nivell. Perr[Ltè va obtenir el Premi Diémcr, que era molt important en aquella època i que comportava un cer·t mecenatge de promoció. Aquest home havia estrenat peces de /'/be ria, era un picwista que tinc entès que era realment molt gr·anat. Com a pianista sí -intervé Sofïa Puche-, però com a transmissor de les formes de tocar, em sembla que 110 va fer gran cosa. Van fer molt mh PU;jol o Viñes o Granados. Alguns van ser netament mestres -t·espnra Farré-. Altres van ser intèrprets i altres van ser intèrprets i mestres. Hi hau.ria trPs categories. Vidiella va. ser concertista i pedagog, i va fonnar la generació següent. Viñes va tocar magníficament -continua Puc· he-, va fer moltes estrenes, però com a escola ... T_,a IW'a ria Canals en parla, d'això. ltlla havia rebut wws cl.asses d'en Vities , i, segons que explica, ell/i deia que no calia fer exercicis ni res, que la mateixa nuísicaja t'anava client... I tomem CI allò de la intuïció i clel coneixement musical que pf[ tenia. Jo també tinc notícies ~xplica Miquel Farré- que no era un mestre massa rigorós. No sé .si perquè estava una mica desencantat ... Perquè e-ll, cfpfet, va pa.ssnr de mod.a.. Més tard, els públics, que sempre són volubles, van preferir un tipus de pimúsme més "eslau''. A mim 'explicava Luis Galve que va anar a París -perquè París era el centre d'atracció-. que va anar a veure Pn Viñes, i que de seguida es vrz adonar que no era el mestre que li con venia, perqu.è li V(z dir: ''Molt hi>!"... En canvi, va rmm· a veure Philipp, i 116 TEM A aquest/i ua dir: "Vostè, dc fet, no té ni idea de tocar pf piano, però crec qtw podrlt arribar a tocar bastont bé". Llavors va com¡Jt·endre que era el mestre que necessitava ... De totes maneres, Philipp li 1Ja prohibir durant anys que cligués que era deixeble !WIL ••• .J-• ra: ~ 116 ¿Diri«>n :Mique-l Farr~ i Sofia Puch«> que un r«>rl esperit de grup e~ s tia entt·c aqudls grans pianistes del passat? lli havia un cert esperit corporatiu, sí -afirma P uchl·-. Tots aqnests pianistes estaven enuoliCLts dr>l.~ cotnpositor.s mt>s grw1s del moment: Debnssy, Hauel. Fauré,Albéniz ... Feien moltesreunions,.formaven un grup ... A. mi em sembla que ara hi /ur molt més individualisme que abans. En aquella època, Granados i tots els ultres tenien molta activitat conjunta. Ara no passa el mateix. Avui dia tothom r•a buscant el concert -conouon Farré-. I sembla que cal "aixafar,. els altres per poder tocar. )o no és que em .faci gaires il·lusions sobre la natura humafla, que sttposo quR sempre és la mateixa, no? Però potser les condicions socials d·ac¡uell temps propiciauenJnés que la gent es reunís, que es fessin més tr>rtzílies. Ens hem deixat noms, eh? Nin . Quin tàs .... que t'a excel·lir molt en les transcripcions d'obres de Bach i Wagner ... •1lbéni;; també va ser deixeble de Pujol. un alumne bastant difícil, per cert. Pass«>m a pad:u· (lel present. ¿Representen ell-; pianistes d'avui aquesta tradició catalana? )o no em considero representant de res -respon Sofia Puche, somrient-. .lo el que sé és que hem anat aprenent. .. Jo havia tingut classes amb Marslwll. Però ell encara no era tan modern com es podia ser en aquell moment. Caminals era més modern. coneixia millor l'escola que dóna més possibilitats de tocar. A París. vaig treballar amb SCL1ltiago Riera. al Conservatori, que tenia rescola de Liszt i anava nwlt per la cosa transcendental, més que per la sonoritat. Jo crec qne tols plegats vam anar aWi a agafar ies no11e~> normes per tenir aquesta bona di.~­ posició per tocar, aquesta comoditat, i a partir d'aquíja tots~ Miquel Farré, Ramon Coll, Escribano, Colom ... Coneixem tot el que cal per tenir una bona escola. Perquè l'hern anat agafant de tot arreu. és clar, si no seríem ximples. I jo crec que ara,francament, diLLS: me'n vaig a França, a Hongria. a Rríssia .. . , i què aprens? Aprens que si no ens fem uns tips d'estudiar i no tenim una disciplina de treball, nofarernres. Ara: els mecanismes. els tenim. I què es pot dir dt'ls més joves? Què en sabt'n, òe tot això? En realitat, crec que és un dels grans inconvenients que tenen -assenyala Farré-, que desconeixen/a tradició. que desconeixen les grans línies cron ve aquesta tradició. Qui coneix les grans interpretacions del Trio Casals? Qui coneix les gravacions de Cortot? Qui té la curiositat d'escoltar els seus Schumann, per exemple? No cal oblidar el pas.sca. )o diria qu.e estan ubsolutarnent despista.t.s, en aquest tema. Parlem ara de l'exp~riència personal de Farré, gran intèrpret ue Gt·anados. Pel c¡ne fa a mi, aquesta influència va venir de lluny. Hi havia w1 escultor que es deia Cèsar Cabanes, amic de l\·1arshall, que deia que ell ercL el pare espiritual de les Goyes<·as, perquè hauia parlat molt de Goya a Granados. No sé fins a quin prt111 això era una pretensió o no ... Ell ua ser un dels que va barxa r més perquè Jo anés un cert t.emps a l'Acadèmia Marshall. Hi va haver grans polèmi-ques, perquè deien qu.ejo no estava ben orientat .. Jo penso que és el mateix Granados qui dóna la clau del que ha de fer el seu intèrpret. Jo diria que s'ha anat fent una mena de tradició ... En realitat, què és, la tradició d'una interpretació? És la suma de les experiències que s 'ha.n rebut i que després un mira. d'actualitzar i d'adaptar a la seva sensibilil.at. Jo recordo haver treballat amb Sofia w1es Danses de Granados plenes d'indica.cions que tenia. ella cle Marshall ... Qui té la patent de l'estil d'1111 músic? Què vol dir conÈixer l'estil d'un compositor? Impregnar-se de tot LIIL missatge estètic, fer una immersió que no deixa de ser una gran reflexió pròpia i única: serà única perquè el transmissor és únic. És anar-se imbuint de tot ctquest món, i això suposa una sedimentació que donarà els fruits que clonarà segons lafusta. de cacla intèrpret. El que interessa -conobora Pnche- t>s uettre l'esperit de l'obra, imbuir-se'n i tenir els mitjans tècnics per poder-ho expressar. Perquè Ta música de Granados, pianí.Hicament és molt difícil, demana una tècnica molt transcendental. Si només tinguéssim La sensibilitat. no podríem tocar els Rc-quiebros. Arribant a la ñ dl' Ja convet·sa, Sofia PuchE' puntualitza: M LLSÏcalment., s 'han cwa.t trobant els camins pianístics. Després, s'hn mwt trobant la ciència de la musculatura, les articulacions, etc., tant per mitj(t de la música com d'algunes teories estrangeres. Hi ha hagut una generació que s'ha preocupat molt, d ·això, i qu-e ho té assumit. Penso que en aquest moment, aquí a Catalunya estem preparats per donar una bona tècnica, per conti111wr i perpetuar la nostra tradició. I Farré posLil·la: Si no s'obtenen més resultats és perquè els esquemes actuals de l'ensenyament no són els adequa.t.s. Encant hi ha ma.ssa bnrreja entre dileumcs, mig professionals i professionals. El material humà hi és; s'hi han d'adequar els plantejaments, modificant els horaris escolars, etc. I d'aquesta manera no ens haurem de meravellar que s 'obtinguin més resultats a altres llocs e¡ u e aquí. Perquè el nostre potencial humà i artí-stic és rt l'altttra de la res teL del món. TEM A Granados, l'escola que perdura ''L per HELENA BAYO a tècnica dc Granados, pot dir-se que és avui de.1 tot perfecta, i és un goig veure com domina obres de mecanisme difícil i cntt·e])ancat" (''Revista Mtu;ical Catalana". Febrer 1904; any I, núm. 2, tom 1, pàg. 57). Amb aquest èxit fmalitzavcn sempre els concerts del mestt·e Enric Granados. J és que, no nom~s era posseïdor d'una tècnica proiligiosa, sinó tam hr d'un temps molt personal que seria l'origen de la seva escola piatústica, que es perpetuaria físicament a través de l'Acadèmia Granados, fundada l'any 1900, i que després de la seva mot·t va c·sdevenir l'Acadèmia Marsl1all, en continuar-la d seu deixeble, Frank ~farsball. Granados es desenvolupa en una triple faceta: Ja interpt·ctatÍ\-a, la compositiva i la pedagògica. Acruesta amplitud de mira, la deixaria com a herència als continuadors de la seva tasca. Als setze anys, Granados és ja 1m mestre consumat en l'at·t intet'pretatiu i cle la improvisació. És coneguda Iu seva admiració per Apel·les Mestres, i també les seves pat·tirulars t1·anscripcions al llenguatge musical (per miljà d'improvisacions pianístiques) dels dibuixos d'aquell artista. Granados f'ra una persona oberta a tot tipus de manifestació artistica, co1n ho demostren els seus ~shossos goyesc!-1, c>ncat·a que indubtablement era en el món dels :;ons on ntillor s'expressava. Una anècdota explica que el mestre estava en Jllena horta valenciana i improvisava al piano i una nena li va preguntat·: ''-Què toc·a, mestrt>'? -Toco 1:\qucstcs flors, aquest jardí. aquest aire, aqut>sla bellesa natural que em subjuga ... " (1\úmero cxtt·aordinari dedicat a Granados ''Publicació St'manal Gràfico-Informativa··, Labor, núm. 168. pàg. 9) Eüdentmenl i deixant de banda les anècdotes, la base pianística rl 'Enrir Granados i la seva escolano és fruit dc l~o~ inspiració clivina, sinó d'tma tècnica guanyada amb l't>sludi i l'esforç personal. Aquest coneixc•mt•nt i la SC'Va marcada personalitat deixen pt.!tjadcs jndeleblcs a l'Acad.ènl.ia. Pepita Cerve1·a (obra citada pàg. 8) explica: "En els meus anys d'estucli a l'Acadèmia, el record viu i perenne de G1·auarlos s'imposava ... Des de l'anècdota ai1·osa, S('lllpre uplic:ada o port una ment i didàcticament en favor dC' l'alumne, fins a l 'imponent ret1·at del mateix Granudns prPsidint l'aristocràtic saló, tot passant per Ics mai pt·ou valorades lliçons, aixi com també- l'estudi rle les seves obres a base de la seva pr·òpia <'seola, tol, ab~olutumcnt, 'a g1·avar en mi la figunt vi' t>nl de Granados, dt> tal manera quP Pm sernhla quasi impossible qut> sig:ui cert que no l1utgi conegu t". Aq uesta penwnalitat S('Va (definida pet· alguns com a J'OTHàntit'a) no csl~na exempta d 'una certa dosi d'humot· i i nm iu. Hom diu cp1e, als seus nlnmncs, u o els permetia mai ri 'executar la seva músic· a i li'n van df'ntanar la raó. Va contestar: -'·És que•, u Beethoven, no li fan mal. A mi, sí. .. " (ídem, pàg. 9) Això, hc•n set,rur, no li ho diria mai al seu deixeble prcdilct·tc, :Frank Mat·:;hall, continuador diret·te de la tasca rlel st>u mc•stre quant a llegat interpretatiu i pcdagÒé,riC. En aquest sentit l'ús del pedal és una de les coses que t·oman com a marca de la casa. ja que Gt·anaclos li c·onferia molta importància. Tant és així que a r .\cadèmia es conser·va un documt>nt t>n què Gt·anados acredita Marshallcom a bon concixcdm· d'C'II. I és tan fonamentat aquest concix.t>ment que, tcmp11 dt>spr·és, la mà dreta del mestre publicà un Estudio prúctico sobre los peclales del piano (Unión Musical Española). Com és tUl alvrefaci d'afptrat tt·artat, C'l major secret dc> l'art del viu no és " l'art dl' la pulsació i l'ús dels p edals''. Natut·a lnwnl, Gnwados n'és a l'm·igen de l'estudi sistemàtic. IÍ:s Lam1é iutcrcssant, en aquest sentit, l'obt·a de Consuelo Colomer (alumna de F. Marshall), Sobre técnicct pianística, Editorial AJpuct·to. És estimulant de veure que Ja promoció de pianistes catalans de principis de segle manca d'educadors (sah ant excepcions), i. en canvi, a partir dC' Ja creuc·ió dP l'Acaclètuia Granados tot es canalitza més fàciLuent. Abans d'aquest fet, Albéniz. Malats, Viñes. Vidic>lla i el mateix Gt·anados h avien sorgit cic~ nHm<•ra una mica espontània, si bé són deixE"hles més o menys assidus del pianista Joan Baptista Pujol. que havia estuiliat a París fins c¡ue la gm•n·a franco-prussiana dc 1870 el va fer tot·nat· a Barcdona. La prcocupat·ió dc C runados qua ot a divu1gar la tècnica pianíst if:a fs ]a que fa que es ct·eï "escola" i que permet a parèixct· figut·es com la desapareguda Rosa Suhatcr o la mateixa Alícia de Larrocha. Donada la C'arac·tt>rització sovin tejada de Granados co111 a mÚ!:!ic romàntic, jJodria semblar que la seva escola inLcrpt·etativa no fos enterament pròpia. L'amLientromàntic que es respira en aquPll moment inlluc>ix, evidenlment, en la música espanyola, qtw tot just com<'nça a pujar de niveU, però, aLnt'n)'S Pn ('I t'aS de Granados, és un romanticisme TEM A Frank Marshall i Alida de Larrocha al plano. Hereu• de Granados h~n tlifcn•nt. El biògraf Hern·i Collet diu que "'el r·onuwticisme citi Granados és ben seu; c•·io]J per J'ubancló melòdic, i català pel contrast rítnuc". Com es veu, ben purtkular i ben nostre, com ho són tamhé , i nmh at·r~>ls IH'll profundes. les seves composic·iont-. Manul'l dl" Falla cn la "Revue Musicale'", de Pads. l'a ny 1923 cornc•nta que: •· ... les obres teatrals de Budúcri ... •·<'fl ecteixen els caràcters rítrnicomelòclics de la can ç:ó i dansa espanyola a finals del sl·glc \.\111 i pt·incipis del 'GX. I aquestes obres exercei:xt>n una inOuè neia indubtable en els compositon, cspanyob ... i també rn Enric Granados··. Xom~& ea I vrtn·c )<--; s<•vc:; belles c•·eacions vocals, corn les Tonarlillu.'i, t¡uf' tan h.S intt>rpretava la ~ · rrsala­ clu intÚqJr(:'IC Conchita Badia'· (dedica tòria de El t ra la la y el punt ea do feta pel mestre per a la insigne cantant). Conxita Badia, també h ereva, per una altra hranca, dc> la múr;ica de Granados, va esct·inu al setmanari '·Lab01·" (núm. 168) en Evocando al Ma.estro, la ewgiiettl. anècdota ífUe r eflecteix el gran Uiu t'ament u la músiea del pianista català: "Con las canr.iones OCUl't·ió un cur·ioso incidente. Cantaba ) o en t>l t'studio dd maestro una de las Majas Dolorosa s, para un st>üot· al que no conocía. cuando Eduat·do , el hijo mayor de Granados. entreahrió la puer·ta para t•ntrar·. A la mirada fulrninante de su La preocupació de Granados crea escola i apareixen figures com Rosa Sabater i Alícia de Larrocha padrc, \-Oh ió a ccn·ada. Intentó de nucvo ahrida pat'a rntrat· rn el t'Stuòio dicit>ndo: Perdona. papa. pero es t¡ne pr<'gtmtan por el señor Quesada. ¿El st•ñor Qut•sada'? Y a mí que me importa el señor Quesada. ¡Qur lo maten! Entonces d señor a qtúrn dedidíhamos la sesión se l evantó y excusandose tímidament•· dijo: • Perdone Maestro, es que virnen por mí, soy el señot' Quesa da·. El asomhro d e Granados l'ne extraordin~u·io y sólo repuso: '¡Planc·ha!' llu hía olviflado que s u huésped era el señor Quesadn y qu e és Lc c1·a nat! a mc_nos que el prestigioso Direelot· de la (•rnpresa de conciertos 'Danier ... " Brolli eS a pat·t, el Uiurament total i generós a la músic-a f. s elq u e ba f~t que. tant ell com els sens succcs~:~o •·~:~, habri n elevat la música espanyola a altes e!:lferf's i tamhéo ({ltt" hagin creat un què molt important: r escola pianística catalana. MUSICALIA R E T R A T 116 ANTONIO MENESES El relleu de la gran escola violoncel.lístic a p er CARME MARTINEZ E 1 j ovE' violonceHista bt·asilca· Antonio Meneses va p assar per Barc·dona per tal d'interpretar, llins del cü·le de l'OCB , l'obt·a Tout un monde lointain, del compositor francès Hcm·i Dutilleux. En una pausa durant els assaigs va conversar umb nosaltt·es. -Vos tè va n éixer a R ecife (Brasil) i va fer una bona part dels seus estud is en aq uest país. La pres tigiosa escola pianística brasilera és bf' n coneguda a rreu del món ... Quina men a d 'escola violoncel· listica hi ha al Bt·as il? - Bé, jo va ig estudiar amb una professora que no ensenyaua al Conservatori. Em feia classes particulars, i ... ]o no puc dir exactament com, és l'escola violoncel·lística al Brasil, p erquè 110 existei.:l;, en general, twa escola brasilera de violoncel·listes . N'hi ha molts, de uioloncel·Listes; però tots els que han volg ut f er quelcom. més especial ha11 hag ut d'anar a Europct o als EUA per estudiarallà. Hompotdirque les escoles europees són les que ha11 exercit una més gran influència al Brasil. En el temps en què j o estudiava, eren principalment els violoncel·listesfr a ncesos i ita- lians, com Tortelíer, Fournier, Nava rra, ]anigro ... , els més coneguts i més valorats al Brasil. Llavors els estudiants sempre volien anar a treballar amb ells. - Una p ersona m ol t importan t a la eva vida h a estat justament Antoni o Janigr o ... Com va ser el seu contacle amh ell? - .Io vaig trobar } anigro a Rio, qtwn ell estava de gira pel Brasil. }o tocav a ja en una orquestra bastant importarLt·; tenia quinze anys, més o menys. Els meus col· legues de l'orquestra, que coneixien ]anigro d 'altres vegades, me'l van presentar. Em · ua escoltar, Li ua agradar molt i ..~El ~­ ¡;¡ z f MUSI CALI A R 116 40 3t0 E T R A T molt bé la peça, és clar. Ha estat i'Hutter. La relació amb Karajan em va convida r a estudiar amb per a mi llll col·lega, n o el direcvo començn r tan a viat qne aquesell , a Diisseld orfprime r i després tor o el gran violo11ce l·listo que tes coses ja eren normals per a 11 Stuttgar t. Vaig treballa r amb mira des de dalt el jove violoncelella. iYo dic que Karajan li va doc•ll durant gairebé vuit unys. Ja lista .. . No, no, hct, estat realmen t llar lliçons; però sí que li va mosser una experièn cia m olt espeu 11 <'Ol·legn fantàstic . trar el camí que havia de seguir. cial. .. -Crec que vosl(o toca u n vioPer a mi no va ser tampoc tem di-Un ultre p rrsonatgt> clau en loncel que va per tà nyer a Pau fícil, pen¡uè teníem idees més o la seva c·un er a va ser r-lerb c>rl Casa ls . Com va a rrib ar l ' instTumenys iguals sobre la interpre ta\O n Ka r ujan, tflll' el va triar pc•t· t a les bcves mans? Voblè va mcn vaig jo Però obres. ció d'aquelle s gravar , amb Anne-So phie MutJlCt·son almen t Casal s? conèixer molt era sen tir això, tambt>, que tt•r, el Doble concert tle Br abms i, vaig arribar a conèino -No, rígid en aquestes qiiestion s. més tard. el Don Qui.xotte tle violonce l pertany Aquest xer-lo. -Co m sí vostè h agués estat Strauss. Qui ns rec•ord s conserva lstomin, la ·vísenyora la a ara 11 11 mentlwe més tle l 'orquest r a, d 'ell"? l"lw prestat, que Casals, dua de u na mica més importa n t. però ... -En primer lloc. haig de dir pocs solisw1s a de tant en tant, poc més . r¡rw, qunn em va escollir , Karates. Sabent això, amics ja 11 només m 'ha via escolmeus del Japó, d'una sala LCit per mitjà de cintes, t'Íde concerts d'allà r¡ue es deos ... , coses cúxí. .lo Potser ningú no ho diria en veure'l, amb diu. Casals Hall, on jo toco la seva cara de nen aplicat, mig amagahavia guanyat el Concurs sovint i on faig molta músida al darrera d 'unes ulleres rodones, i Txailwv ski /lliS mesos ca de cambra, van tenir la amb l'aire, entre ingenu i absent, de qui abans. En la 11 ost ra ¡JI·iidea de pregunta r-li si era no ha trencat mai un plat en la seva vida; mera trobada jo ja estava prestar- me l'inspossible lperò el cert és que aquest jove violonce tocant amb ell, perquè ja li a mi. No va se1· trument lista de trenta-cinc anys camina, amb dic que. fins aleshore s, en realitat. meva, idea pas discret però ferm, darrera les passes només em coneixia per JoniElla ua dir que sí, per què dels més grans. Alumne d' Antonio gra'tlacions . La nostra del d'Or no?; que ha-víem defe r una gro, Primer Premi i Medalla primera trobado va ser selecciobona assegura nça, perquè Concurs Txaikovski de Moscou, directam ent per assajar nat per Herbert von Ka ra jan per a l'enviatjo molt... Però no el jo les obres. Doble concert de del ent registram per sempre, només per tinc -Les •·elacion s deKa t·ai del Don Quixoffe de Strauss, Brahms anys, perquè ella alguns jan amb els joves soli tes debutan t a Washington sota la direcció d'altres violonque pensa q ue van col·la b01·ar amb de Rostropòvitx i feliç posseïdo r -tot i de tenir haurien cel·listes l'li n o er en emp re precisaque només tempora lment- del Matteo .1 tocar-lo de nitat l'oportu ment idil·liq ues ... ::'\omés Goffriller que va pertànye r a Pau Casals, oixò. bé, molt sembla em, cal veu re el caR d 'Ivo PoMeneses és convidat habitual de les més -És un Mateo Goffrigorelich . que el va "planprestigioses orquestr es i partenaire dels ller. oi? la r· ' tot queixan t-se del millors d irectors del nostre temps. Cal es-Sí... , hi ha una diverpoc respect e demostra t perar que els anys facin de Meneses , uquí. Perquè l'insgència per Karaj an envet·s les se-com ho fan amb els millors vins- un dels estel signat Bertrument ves iders intt"rpret ali\'E'S. intèrprets cabdals de la història del viotots els grans però gonzi; J arajan no era twa })Cl"SOloncel. que tw t'a diuen luthiet·s na massa oberta en aque ·t el va fer. qui i Bergonz ser sen tit, oi? va a.l treballa: que r, sinó Co.ffrille -Sí, sí. era twa mica això. -No, no h o era. Tenia, una seu taller. - Vos t~ va fer d seu debu t a idea molt exacta d'allò que volia - QuinE'S són les car aclcrísti bala sola 1992, el , ton Washing o fer. Si la seva idea era correcta CfU<'S de l'instr umen t? t uta d'un altre dels grans: Mstisno, és un altre problem a. Però ell -Bé, és un violonce l que ha amb reJaeió La vitx. Rostropò Ja, tenia un pla molt exacte. i rw voestat "retalla t" per fer-lo més ell ha esta t potset· més fàril, més lia, sortir d'aquest pla. Tot ha via petit. Va ser fabricat molt, molt còmoda? d'ésser exactam ent com ell deia, i i no era còmode de tocar. gran dir ua Em - Sí. molt més fàcil. és per això que hi va haver propenso jo r¡ue abans que Llavors, que jo podict fer el qu~ volgués, blemes am b algw1.s clel:s solistes comprés , el segle pasel Casals que ell era allà només per acomque eren una mica més ''estrereduir cle mida . Té un vun el sat, panyar. Bé. jèiem les Vat·iacio n lles", per dir-ho ai.xí, que no voso molt d irecte i u na gran gamma Rococó, que demanen de l'orlien ésser ... , que no estaven discie possibili tats. Pot produir w1 questra poc més que un treba ll posats a rebaixar -se a acceptar so molt fo rt, molt intens, però d'ocomp anyamen t; però en tot aquestes imposici ons. En canvi, també dolç quan cal. És u n gran cas ell ho va fe r molt bé ... Cal esuna persona per a la qual això lw instrume nt per a un solista. perar que Rostrop òvitx coneguí estat formicla ble és Anne-So plrie MUSICALIA R E T R A T jot~es d·ara com dels grans déus. i dels jot·es de llavors hom dirà '·tth!. promet, però ... ja veu- rem!'' - Pen¡;a que e ncara anli dia Ps p ol clas~oifica r· els YiolonreJ.listes e n e cole molt concretes: la franrrsa , I a r ussa? ... - ) o crec que ara mateix coc està més barrejat. L'intercanvi és tan fort a vui dia que és difícil dir que existeixi aquí, a Europa, twa tècnica completament diferent d e la deL~ EUA. A més, sempre esras intentant , allà Oil vas, aprendre dels altres .. . Jo no veig grans, grans diferències. -És p e r· això po lset· qtte hmta gen t té la sensació (rue hi ha una cer·tn uniformitat. impleme nl pt•r·qltè la man era dc fe t· s 'ha intc macionaliLzat a nivell tècnic'? O pe nsa q ue hi ha a r a mateix una me na de clixés interpreta tius que tot hom scgueLx? Comprenc p er què Casals el va tocar durant quasi setanta anys. El v a comprar l 'a ny 1903 , i el va tenir fins al final de la seua uida. -S uposo que Ja vida d ' aquests instnunents és linútada .. . -És difícil de di r. No ho sé pas; com que sempre els estan fent reparacions ... - En tol <:as, q u ~ passarà si algun tlia aq ues ts instrume11ts esdevenen inulilitzables? - Caldrèt tocar amb els que s'hanfabricat un segle més wrd. Ja s ·està dient que els instruments fets p er Bernadel, Gand .. . , seran els instruments del pròxim segle. Algunes persones tenen aquesta idea. És a dir, els violoncels fets el segle passat. ellBOO, 18.50 ... -A molta gen t, li agrada creure que ja no hi ha violoncel·listes com ds d 'a bans, ' "dinosaur es" com Casals, Tortelier ... ¿És vedtat que ja no hi ha a u tèntiqncs "'per sonalitat!'!" lli iiAieals, o simplement és q ue cal mori r-se per· ascendir a la ca tegori a de mite? - Jo penso que és exactament això. Tinc wt llibre sobre la vida de Karl Popper, que era "eC' gran uiolonceHista abans de Cctsals. Una vegada, Popper uc1 escoltar Casals, jot•e encara, a " Pau Casals també va ser només una 1ove promesa, un temps" . "Cal coratge per voler ser únic, un músic especial" començaments de segle: ell era ja mé,~ o menys. Em recordo que al llibre diu -això ho explica un alumne de Popper que estava amb ell durant el concert- que eltJa sentir, que li va ngradar molt, tècnicament i tot això ... , però "nom 'ha tocar el cor", va comentar. Era u.na altra generació. Lla uors, jo penso que sempre hi ha aquest p roblema. La novn generació semp re ha de substituir la vella, però només ho pot aconseguir amb temps. No potfer-lw al començament de la seva carrera. Ha d 'ésser quelcorn que vingui amb els anys. v·aqui a trenta o quaranta anys hom parlarà dels un senyor de setanta anys, - Hi fta això, sí. També hi ha una mica de por, per part dels .solistes joves, de no estar tocant com cal: llavors , sempre fan més o me11ys el que fan el,s altres. Cal 1111a mica de coratge per ser únic, per ser twa p ersona especial, no? N'hi ha pocs, que tinguin prou corntge per a això . 116 - Qnins són el s col-legues d e la seva geneeació que més admira? - Ah! Això és dlfteil. M 'agraden molt Yo-Yo -Ma i fleinrich chiff, que, cada un a la seva manera, tenen quelcom especial a dir. N'hi ha d 'altres, també, naturalment. -Vostè \'a guanyar el 197ï el Con cut·s de Munic . i. com ja h em comentat. el Txaikovski de Moscou l'an) 1982. Pensa que, sense això, li haur·ia estat més diñcil fer ca r rera? -Si, lwuria estat més difícil. No sé si impossible. p erò molt més difícil. fli lla dues grans possibilitats de fer una carrera, avui dia: unaésf ent concursosimportclnts, qtte atreuen l'atenció, i l'altra és amb contactes, oi? S ·han de tenir molc bons cont actes ... Pot ser una barreja de les du es coses, també. Si hom té la possibilitat de tenir contactes ja des de petit. és més fàcil , perquè 41 3 11 MUSICALI A R 116 no et cal fer f'OTlCLtrsos. Però els concursos són importants per als joves que no tenen possibilitat de most rar el seu talent d'una altra manera. - 1 [i hu concm·sants q ue s ' han queixa l tlt• procedimen ts poc democt·à tit·s de certs j u rats d ' a lguns conc·lfl·sos internacionals, com ara t>l T xaikovski ... És vct·it atque hom podria dir que els q ui es q ut•ixen són els que no guanyen, és clar. Vostè va teni r cap problema d' at¡ues t tip us, u Rússia? -No, no , perquè vaig guanyar (riu). Primer per això ... No, seriosament, quan vaig arribctr al concurs tots els col·legues d eien: '·Ah , ja és decidit, el rus g uanyarà , el jove rus que ha guanyar ja, la darrera vegada, el segon premi: aquesta vegada està preparat p er g uan yar el primer premi"... Jo 110 vaig dir res; només vaig tocar. l al final vaig guanyar jo ... No sé si un altre jurcLt hauria fet esforços per fer guanJar el ru s. o si ja estava una mica més democratitzada La cosa en aquella època. No sé què va passar . Però jo no he sentit això qtte h o·via de guanyar per .força tal persona o tal altra. - Quin és, des del seu punt de vista , el repertori rei per al violoncel? El romàntic, el del segle XX? -Bé, encara és el romàntic, perquè és el repertori en què el violoncel té més possibilitats de demostrar Les seves qualitats, de "cantar"... Els grans concerts, des de chumann fins a Duo- E T R A T rak ... Però hi ha també coses molt interessants escrites en el nostre segle, com aquest concert de Dutilleux que haig de tocar aquí, que és una obra molt especial. - 'font un monde loinrain, d ' H enl'Í Du tilleux .. . Què em pot dir a y t·opòsit d'aquesta obr a? - Es una peça molt lírica , i per això és molt bona per cd violoncel. A la part del violoncel, Dutilleux ntilitza tots els recursos qne ofereix l 'instrument, des de les 1wtes més greus a les més ag udes, molt Tíricament. Les qüestions rítmiques, també. els colors de l'orquestra. És una obra molt interessa I LI. - Vostè seguei..x, està al dia del que s'escriu ar a mateix per a violoncel? -Més o menys, sí. -I què en pensa? - En els últims anys jo crec que s 'estan tornant a utilitzar tots els recursos natttrals d el violoncel; això és cert. -lntel·pt·eta sovint música contempor·ània? -~o massa. He tocat el con cert de Schnittke, el primer, que va escriure només fa alguns anys .. . Algunes coses brasileres, també ... Ara haig de preparar un concert nou per a aquest any, d'un compositor brasiler, que escriu d'una manera molt tradicional, una mica folklòrica.. .. , realment ara es torna a això. - I in terpreta el r eper tori bar roc? - í. sí que l'interpreto ... -I n o té la sensació d'estar trepitjan t el terreny d 'An ncr Bylsma i companyia? -No. no. Respecto moltíssim això im 'interessa molt, i vull ferne més, ara. Tinc alg uns plans de fer quelcom. .. Aquest any haig de gra var sis sonates d'un compositor completament desconegut, Cario Graziani. No són rea lment barroques, estan entre el barroc i el classicis me, 176070. Gra:;iani va ser el professor d 'aquell rei de Prússia per al qual Beethoven va escriure les dues primeres son ates ... Té LLnes obres molt tnaques per a violon- "El romàntic, és el repertori en què el violoncel té més possibilitats de demostrar les seves qualitats" cel i bai.x continu. L 'a ny passat vaig fer les Sis suites cle Bach , que sortiran ara, aquest any; i tinc intenció de treballar, potser, amb el violoncel barroc. -Pensa que r ealment hi ha arguments de pes a favor de l ïnstrume nt barroc? Li sem bla crue l ' instnunentmodern p ol fet· també un bon servei a 3lfliCSt re pertori? - Jo penso que si un músic treballa amb molta conscièru:ia pot utilitzar també l'instrument modern. Però l 'instrument barroc té un color especial, 1111 so molt especial que no es pot imita r. És quelcom personal: hom pot tocar amb el violoncel barroc, amb l'arc barroc, també. i accedir així a alg unes possibilitats que 110 oferei~·l'instrument modem. 1 el mateix en el cas contrari. -Li agrada gravar discos o bé ho conside ra com una de les st>rvitu d d' acr1esta professió? -No m 'agrada, no, perquè no és música, és ... És gairebé més import.ant la persona. que .fa el mixa ge i tot això que 110 la p ersona que toca. N o és quelcom uatural, normal. -Qu è és pet· a vostè el disc? Un docu rnl'n t , una ob ra er art, un objecti' de consu m? - Obra cl'a rt? D~fic il de clir. .. l 1 MUSIC ALIA R E T R A T pals et fer un sol so que oblirlin una mica la mlÍsica, l'espolltaneïtat , que és quelcom que a mi em preocupa molt. -Vostè és p r()l't•Asor de violemcel al Conserva lot·i de Bas ilea. Com pot compatibilitzar ambdues coses, una t'Ut"l't'ra tan activa comi n seva i la pl•dagogia , q nc tamh~ t>xigei..x molLes horPs, ntoJta r espons abilitat , molt st'guiment i tlisponihilit at? Em sembla que és Wt document. Potser sí. Penso, per P:xemple, que si no tinguéssim els discos cle Casals, de Cortot, de tants artistes del passa,t ... , seria, terrible, una g ran pèrdua per a nosaltres. És clar que llavors era diferent. Perquè el principal, en aquella època, quan es f eia tm disc, 110 era la p etfecció. Aquest és el gran problema, crec jo. Aquesta petfecció obsessivam ent buscada: totes les notes han cl'ésse1· toca.des exactament , l 'afinació, el so ... Aquest és un problema major que té el disc en si. El millor seria poder fer discos de concerts, no? Això seria millor, molt millor. Amb tots els problemes, amb tots els errors . 1lixò és el nat.ural. Però és quelcom que només serà possible amb el temps. Perquè hilw rmagran resi.stència contra això. Dels solistes també, que no volen qne s'escoltin les notes que no han estat tan ben tocades, o això o allò que es pugui prodnir en el concert, que és molt natura,{, rw? -Es eeconeix a si mateix, quan escolLa els seus d i cos? D e fe t , li agrada escol ta r -los? -No. No m 'ag rada. Ara. haig d'escoltar aquestes Suites de Bach que he g ravat . .. M 'han env ictt els mas ter tapes. T estic .. . (comen ça a t·üu·e). - ... R e tardant el moment d 'escoltar-los? -Sí, no sé ... , no puc posar-les i escoltar-les am b ctte11ció, p erquè ... No m 'agrada, francament. -Vostè tt: un due t amb la seva esposa , la pia nista Cécile Licad. Practica ul¡,r un altre asp ecte de la música de cambra? -Sí ... El que faig ara de més significatiu en a.quest terreny és tocar en w1 quartet de corda, al Japó . És per això que tinc aquest instrument, perquè al Casals f/ all hem format un quartet de solistes, i els altres volien que j o tingués un gran instrument, tCLmbé. -Deu ser molt difícil fe1·, de quatre solis tes, tm instrum ent La n esp ecial com el quartet de corda . .. - És molt dificil, sí. És 'veritat. -Cal tenir tècniques s imilars per tal que el res ultat sigui vertudf'rament. .. convince nt? - Bé, no es pot començar això ja pensant de ser un quartet com l'Amadeus o el Guarneri .. . , no sé. És una altra manera de veure les coses. L'espontane ïtat és el més important per a nosaltres. Perqnè pot succeir que els quartets de corda estiguin tan ocu- -El conservator i em dó11o, moltes llibertats p er planificar les meves classes ... : més o menys, és clar·. Jo no puc quedar-me Jora dos o tres mesos, això 110 és possibiP. Però puc ferles coses de manera que tot s els camps estiguin ben atesos, no? Jo puc treballar com a solista, com a cambrista , p erò puc també ocupar-me dels alumnes molt , molt freqüentme nt; mai no el$ deixo més dP. dues , tre.s set.manes . - Tn~ balla amb n en s molt dotats, o només amh adults? -Jo tinc clos cursos: Ull de wt altre de perfecciomune nt ... Bé, són els alumnes que tenen entre divuit i vint-idos anys, més o menys, i els que tenen més edat, qne ja es f,roben en un niveU més olt. Puc /,enir alumnes d 'aquests dos g rups. Però no nens. No més faig cursos superiors . mas tcrdasses i - En tot cas, pen sa q ue d ' un nen dotat , cal fer-nc tm nen JH"O digi? O cal deixa t·-lo tranq u il? -Jo pe11so que lumria de tenir una mica de trn11quil·litot , sí. Perquè fer d 'un nen, que hauria d 'estar essent un uen , un professiona.l, ja des del començament ... No penso que sigui twa bona cosa. - Com trac ta vostè els seus alumnes? Stern d eia que u u mesh·e ba ur·ia de ser m~ s aviat un accoucheur artístic, tma m e na de llevad ora que ajuda L' alumne a tr·eur c fo r a tot a ll ò que porta clins seu ... -Sí, és possible que sigui una bona ide a. fer-ho així. Perquè, moltes vegades, t~ls crlt,mnes cuTiben a estudiar amb un gra11 professor p ensant que podran accedir a Lots els seus " secrets''... MUSICALIA R E T R A T Pensen: vaig a estudiar amb ell i iu meva t•ida estarà resolta. Això ILO és veritat! El professor només ha d'indicar a l'alumne la direcció que lw desPguir , donar-li idees. però no ferla feina per ell. Això, moltes vegades els alumnes ho pretenen. - Un estudiant r ealment brillan t nt'(·N;si ta molt avia t u n gran inst r u mc·n t? Em sembla qu e ar a e ls j oves esta n massa ]-H:eocupats rw•· l(•ni r u n ins trumen t de priIIH'I" U ••• - Jo penso que un alumne ha de cr·éixer amb el seu instrument. Cal tur instrument per a cada edat. Bé. si es tracta d'un. grandíssim solista, com ara AnneSophie Muller. que ja ho era amb disset. divuit anys .... llavors, d'acord. Però en general no n'hi ha cap necessitat. - \ ' ostè va com<>nçar a estudiar ,·iolonccl potsn gail·cbé una mica tar·d, als deu any . Alguna vegada va pcnsru· <'11 nna altra professió qm' no fos la de violon- -Hi ha una p t·egunta que sempre he vol gut fer ... De 'egades, qnan escolto discos dc Cortot. dc Casals mateix. t'U cruè, a l costal d'tma fra se genial o d'un passa tge mo1t ben t·esolt, h.i ha una enada ganafal o un a ltre passa tge pl e de potineries, em ()I"Cgu n to si realment no hi ha gent que es passa tma mica en la seva valoració mitificadora d'aques ts músics del passat. .. - Jo penso que en totes les èpoques hi ha hagut g rans tècnics i grans músics. o la barreja de totes dues coses. També avui dia lli ha grans rmísics que no tenen <'<'l·lis ta"! - Fins als dett anys ILO pensava en res. 1 a partir dels deu anys no uoig pensar· en res més que en la m úsica. Jo no podria imaginar una vida <JLLe no fos amb mú..sica. Potser qttnn era més jove podria haver-me decantat per quelcom relacionat amb altres arts ... Però udvocat, metge . .. , no, no. una gran tècnica, o que no són tècnicament tan fantàstics com uns altres. Potser Casals , comparat amb alguns violoncel·listes d'avui dia. no tocava tan ràpidament, IW tocava tan fort. .. Però tampoc no hi havia la necessitat . En el seu món musical això no era una necessüat, penso jo. Amb el temps, els músics descobreixen coses que volenfer: l'un vol tocar més ràyicla~nen t, l'altre amb rnés so .. . Es difícil de dir en el cas de Casals, perquè les grans gra-v acions que ens queden d'ell. les va fer després dels seixanta, setanta anys. No és el mateix que un jove de vint o trenta anys. No podem saber exactament conL tocava quan estava al màxim de les se ves possibilitats tècniques; físicament parlant, és dar. no pas mentalment. El que diuen és que tocava realment de manera increïble. I que això va fer un gran impacte en comparació amb el.s violoncel·listes anteriors a ell; que era tan increïble, el seu domini tècnic de l'instrument, que compctrat amb els altres d 'abans, ha. estat quelcom de molt especiaL Amb Rostropòvitx va passar el mateix: hom va clir qne era increïble el que feia wnb el violoncel, comparat amb allò que els altres havien fet aban..s, 110? Avui elia passa el mateix. potser. .. no ho sé pas. mllli~-~·-ülmiD CAT..\Lu";\'YA )fUSICA I REVl TA m .:SICAL C \TAL.\ X\ CI Sant Franci"·C "de Paula. 2- 08003 Bar·rclona BuLileta de domiciliació buucirrin . '"">'"'• o•l• n~rniÑ-<¡uc amb cà rr.ocnl mcucompteJJljhrctn arenguin el• rtl•nl• o¡u~cl8pn·-.·nrnrii CONSORC I DEL P ·\LAU DE LA MÚSICA CATA· 1~\N,\, ¡wlluognnwnt oie In uJ(·vu mh•cripció a ··CATALlJN'r \ \I ÚSIC VB F.\ 1ST \ 'IUSICAL C. \'1' \I. \i\ •\ •·. i\{am. Entitnl Núm. Agi'nda Dí¡;ito·onlrul Níom. Compl!" DDDD DDDD DO DDDDDDDDDD Titn lur - - - - - - - - - ---HandCaixa - - - - - - -- - - - '' #'nc·in - - - - - - - - - - - Arlre~u u~i·•wia Signuturo Poblat:ió - - - -- - - - - - - Col omplir·/('.~ doc/e _;¡ corrcclfHn(•nt Butlleta de subscr•i pt"ió Num ie·u;;tu>m~ - - - - - - - -- -Currt·o· PnJ.Iurió - - - - - - - - -Ut••itjo ,..uh•wr-iurf·'tn u portir· del oÚmt'ro cunh In <JUOin anual dc 3.975 ptcs. ~f'tnf'iitrul fit• 2.225 - - - - - -- - - - - - - l'•·of(•s¡;¡i{l - - - - - - - - - - T~IHon - - - - - - - - - - - - - - -Ou•. - -- - - - - Pr.. •inriu - - - - - - - - - -- - - faré efN·tiu lïmport mitjun¡¡unt laiÍ> hnowuri urljunl. O O O O O elomirilim·ió horu•ilriu. Pt•r u Jotul~:,f'ripeion~ooo o l"e"trang_{'r. con .. ulleu t.~l pn·u. MUSI CALIA PRE-CRÍTICA CATALUNYA MÚSICA PROPOSA A la 111anera de José de Udaefa'' 11 per VICTÒRIA PALMA a presència dc J osé de Udacta en un drls t'Sludis de Catahm yu Música interpretant, amb lt:s castan yoles, l'acompanya ment dc les 82 IJCtriacions per et piano de Ludwig va n Beethoven, me•·ei.x que aquest mes us p•·oposem que esroltl·u, amh nH·nrió, els dies 3 i 6 rlc juny. el p•·ognuna "A la Manera de ... J os{· dc UclaNa"'. UJJ espai que dirigeix i pt·e~;cn ta Joan Vives. El clijous de 20:00 a 22:00 i el diumenge de 15:00 a 17:00 . .JosP de Udacta par)a¡·à, e ntre ultt·c·s c·oscs, de les castanyoles, i les fa1·à parlat·. El baUad i intèrpr·c t evoca rà els seus inicis en el món del hali t~spa­ nyol. Udaeta rec01·da que r •·a l'any 1932 quan va assisti t·, aJ Gran Tcat•·e del Liceu de Barcclona, a la repr!'srntarió dc Les Sílfides . dc Chopin. Va quedar-ne fascinat i des el" nlc.>shores va deciilir de dedicar una purt de In seva vida artística a la dansa. Durant Lrcnta anys va dedicar -s(: cJc ple ui bull esp a nyol. En tm mome nt· dt~ la seva carrera va canviat· la s1•va n•all<'l"a artística d'expressar-se: abandonà la dansa i agafà unes castan yolt•s. Udaeta explica que no volia apartar·-se del món del tcatr·c i dumnt un temps va treballar· com a profrqsor de ball espanyol i com a cor·còb'n•f. Un dia de any 1972 va as¡, i s tir al Conservatot·i de .Música dc Ban·elnna a UJ1 concert de la halhu·ina dc 11amc nc, dansa espanyola i intè•·p t·f't de castanyoles Emma Maler·us. A pa rtir· d'alesl10r es Udaeta, igual rom havia fel anys ab ans amb el ball, va voler t·ntt·ar· de manet·a pt·ofessionaJ en aquest món. Aqu ellmatrix dia va adr·eçar-se a Emma Malcr·as. que ja conl•ixia de feia anys i va dir· li: ( ... ) Vull que m'ensenyis a tocar com tu. pen¡uè si ho fa unn domt, per què 110 pot }i>r-ho u.n home? Al ra p d r tres anys, e11976, Udae ta es pr·cscntavn a la sala de con certs Liede r·llallt!r, dc ~ Stullga rt, com a concertis la dc c·uslanyoles. Emma Malet·as va cnsenyn ra Udnt·ta q ue allà on 1'expr·essió no pot en oc·asions an·ibar amb les panJUics, sí pot aLTibar·-hi anili les castanyoles. \mb motiu de la p repar ació d'aquest article vaig teni r ocasió cic co- L r José de Udaeta nèi."ltet· i de con' c r~ar una llarga estona amh Emma Mall•t·as. La impressió en acabar el diillcg nt ser que Maler es és una dona profundament enamorada d'aUò l)llf' hu fet i que fa , i amh una gt·an visió dc futur en el terreny de la pedagogia musical. Està convençuda que d 'aqu í a uus anys Ja seva tasca docrnt srt·à plename nt r·econeguda. El meu dl?stí ara. diu .Maler as, no és fer concerts. sinó acabar tota la fei na coml?nçada abans cle morir. L'únic mètode SC'riós df' castanyoles que hi ha avui diu í·s el d 'ella. El Mètode Emma Malc ras c>stà format p er· sis cursos: els quatre pr·imers, j a eclitats, són de música jJvpuJar espanyola. Això és f'l mínim que s'ha d'estudiar per assolit· un c<• r·t ni vell i tocar amh digni taLle!' <·:t~ta n ) olt>s. Malcr·as no es cansa d ïnsistir. serenament dolgudu, qrw Iu tasca que ba fet dur ant molts un ys mai no bagi esta tt"CI"OIIC~Uda per)" administ:raciÓ aulonòmiea <'Ut<tlaJ1a. Jo. per· da munt de tot. sóc catalana. però cu¡uí, a Catalunya, i Lw11béjora de caso, les Ctt.~ tau yales són un instru111e11t que estn cle.sacreditca, si no recordi aquella .fi·ase que diu: és més alegre que unes castclll yoles. Això 110 es cert, pPrquè> jo he fet plorar molts oients. P t• r eon tra, el mó n cort'ogrirfir ha accC'pta t molt hé l a sc' a o bt·a en el camp de la dansa: e n can vi. ent•l trneny dc la interpretació molts mtlsics ronsidr rrn q rH• Ics castan yolPs són u u instrument d e poca cons idrraeió. .Emma Muleros, però, estò r!ontenta dP sahPrqucelseu públic l'estima i ella sr senlmolt afalagada i en pr·rsumeix qunn diu que els seus conce rt s :-1Ón :-1cguits um h gran inte r·ès per aqliE· IIr~ ppr·soncs que. super·ant ¡H·ej udiei~> scnt.c cap fonament. 'alm·r n la f o r·ça r\.p t·rs~ iva de les castanyoles. MUSICALIA PRE-CRÍTICA Telediario de Zulian o la IJella transgressió del quotidià per CARLES LOBO e laudio Zulian ~s ronvrt·6rà al ic-k llavannu N I un conductor· d'un Tl'lenotícies .-igor·ós rn t'L qltal el pú blir· sc situa rií -en la lïc·cióen u_n plató dc TV. Es trictament això: a J'es(·{'IHtri es veurà Ull plató amh dos monitor·s i l'autor anir·à presen tant cadu una tir ]es notícies i reportatges amh un lf'xt que ell mateb' haurà csr.-it. L 'estruct1rra segtu•ix lïJ p er runda la d ' un telenotícies habitual, pPrquè PERCUSSIÓ: del 9 al 17 de Juliol Professors MARK LUTZ PILAR SUBIRÀ MARC CABERO m'interessa l'a molt torar un moment essencial de la nostra r·u1tura, amb MúsiCA MoDERNA 1jAZZ: del 9 al 17 de juliol Professors ENRIC ALBERICH JOAN MARCET JOAN MONNÉ FRANCESC PUIG JORDI RUiZ MANEL TORT AJADA 116 VEU I PERCUSSIÓ PER A MESTRES: del 13 al 17 de Juliol Professors ELISENDA CABERO FEDE GI BERGA EsTRATÈGIES PsiCOLÒGIQUES PER A M úSICS: del 13 al 17 de juliol Professor MARC POMEROL Direaor del curs MARCCABERO , ·-- Organitzen: -...-.. --- ,. Amb la coHaboració: 111111 Genoralt18t do Cal81unya IUUI Departament de Cultura ... COHihl ~ COMA.tCA.t • o ...: 0( l 0 A,.OIIo CAIXA DE "ANRESA INFORMACIÓ: Escola de Música d'Igualada Milà i Fontanals, 12 08700 Igualada Telf. (93) 804 56 56 de 4 a 8 de la tarda música -elcctroacústi ra uquí- i 1111 parell d'inter·medil'ï, CJlH' c-orTt·~pon ­ dr;en a la publiótal. Al ~ick Ha vanna hi haur à un 'iolí en viu en comptes d' anuncis. Claudio Zulian confc!'sa que cada vegada lïnt~r·essa mé5la r·t>lac·i6 dc Iu música contemporània amb la idea d'espectacle integral pcr·sc:,'llint ~P m ­ pre la transgressió profunda i scmtidaper tal de posar pedres ales sabates del públic com a punt innexihle th• reflexió. L 'autor· ha vo.l gut situar l'cspN'Laclepoètico-musical per al públic amb una introducció dc pai.~a tges sonor.5 que donaran pas al telc>rlolít'ic•s JH·òpiamentdit(d'uns40 minuts aproximadament. per· pt·cservar la dur·atlu d'tm d 'aquests programes que diàriament podem seguir per· televisió). Un dels objectius cprr vol a<·onc;cguir Claudio Zulian amb Telecliario és mostrar al públic que la societat c.>n general accepta com a bo el que rns diuen per televisió. i posar· el punt d'anàlisi en el fet que sense ser un joc falsejat, cal tenir en compte que és una realitat subjectiva, fruit d'un joc expressiLL del moment, i. ~Jotscr per això mateix, no neecssàriamrnt autèntic: per exemple, i ja silllats dins de l'espectacle zuliannià, el fet de "di~··· tma notícia "hanal" rn to "èpic" ens mostra ni corn n 'és, dc diferen t i manipulable, una informació qualsevol. Es juga amb l 'cx pn~ss ivi ­ tal del conduetor a la pantulla JH~ r· donar un sentit conercLa la notíeia. El q·ue també suggt'rcix Claudio Zulian a Telecliario és el fet clnunàlic d'un moment lústòric concr·et: jo 110 sóc com els joves "progres" d'abans que creien en urw sorietat utòpica, Claudio Zulian diferent i més conciliadora, sinó qrte m'he sitrtat en un moment més acwal: aquesta és la nostra societat i aquests els nostres problemes i els 1wstres conflictes: cal qrte en preguem consciència. simplement. P el que fa estrictament a r espretacle poè6co-musical. Telecfiario és la segona part de la trilogia ¿Quién hahla?. integrada per tres especta- cles musicals que a partir de diferents punts de vi.sta cadascun pretén formular lïnterrogant del títol. La trilogia s 'emplaça sota el signe de Shakespeare i la seva gran capacitat de mostrar amb tràgi-ca bellesa ln condició de l'home modern. L'altre pol estètic de la trilogia consisteix en la idea que els mass-m edia, amb diferents mitjans acítStics i visuals defineixen avui les condicions de tota com wlicació. Potser la idea bàsica del Telediario és de presentar poèticamen t i n ' una forma bella un espectacle oral modern. pseudo-objectiu, en què l'ancllisi i crítica, que. evidentment seran presents, han de trobar la bellesa, i seguir així ·la gran lliçó de Shakespeare. I per fi. el gran interrogant: ilis reportatges de Telediario es petrla del qtte es parla cctda dia: batalles, poder, esports, el temps. Però al.~ reportatges, també la mzísica, el text, els sons ambientals, les imatges, es combinen d'una manera ittSòlita: !ri ho flor per a la poesia, l'art i la música dins del món que vivim cada, dia? IX CICLE DE MÚSICA DEL SEGLE XX Telediario, espectacle poètico-musicul Text, música i interpretació: Cluudio ZuJjú_n Violi: Geerl Krosenbrink Bur NICK RAVA lNA Dilluns 6 de juny 1994,21 hores MUSICALIA PRE-CRÍTICA Vol ad Libitum tanca el IX Cicle al Niclc Havanna El grup inmumental Vol ad Ubitum interpre ta, en el darrer concert clellX Cicle de Música clel segle XX, obres cie Rossinyol, Davies, Grèbol, Nuix, Padrós I Schnitke (Foto: Carme Roca) pe r C.L. ol ad Lihit11 111, 1111 gr up in~o~t r11 mcnta l ratalà que ja porta do tze anys lr ebHilnnt , sct·u l'cncarn:gul ilc tancat· la novena ed ició de l Cicle de Música del St•gle XX al Nick Havannu, de Ba•·cclona, que organitza la Fundadó Música Contemporània. És un cicle plc uarn<mt a r relat com a ciiTuït altct·natiu als grans ciclco el e l "gran I"!'JH'r·tor·i''. Vol ml Libilllm, a han!> J<· la qlte serà la seva H•rf·t·t·a parlicipuc ifl al Nick Ha,·anna. hm11·à ofe rt dos coocet·ts ( I Oi 11 dt• maig) a la . ala Beckctt dt• G t·àda (u Bat·c·(•lnna). 11n al Saló dc G t·an b de Ccogr·afia i H istòria dc la F::H·ultut de Filosofia dr la niVI't'bital dc· Bat·celona (2 dc jw1y) i una auclició-<·nncrt·l al centre ch;c de Can Df.u al bal'l·i d1• k s Corts. també dc Bur·c·Pioua ( lO df• juny). J per fi, la seva udnal'ió al r·ir lc q ue ara coment<·m , e l 13tkj ll ny. Amb a lgunes ohres <·onll tnrs, a ls lt'I'S c:oncm·ts el grup Vol ad Libitum està pl'cparant tres pro¡;ntmes diferents i tt·eballa nt cJr valent. [ c·n els " te mps que corren" no pode m sinó fclicitat·los pet· aqut•st<t ho na opot·t unitat ck ll'I'Uallar. El gr·up anl aposta per l' ofet·ta d'espectacle irtterel(l(:-ional amb al- V tres disciplines escèniques, com ara la dansa, v e r exemple, als concerts a la Sala Beckc tt. OIJset·vcm quP acruesta és una tendè nc ia endu t•op més genemlitzada en l'àmltil dc la mús ica coutcmporània. Pntser calch·ia analitzar aqul'st fet com una voluntat de trobar alternatives a l típie COUCerl IUUSÍCal e n eJ qual !! 1 0f('l'('i Xell un seguit d'obt·('s amb l'apt·ovació del pí'ililic amb e ls seus aplaudiments i amb un clt>scuus d'tuls quin ze minuts aproximadament. Qui sap si d'aquesta manera la mÚSÍl'U (·un temp orània podrà adquir·ir aquella dim e nsió més popular. tan prrst'gu:ida i volguda pell' qui sl·guim la producció musieal del;; nostres clir!!. De toles maneres, e l concert que Vol ad Libitlml e ns ofel'irà al har N ick ll a\ unna de Barcelona serà dels típic·s: a~ò ¡,Í, amb un progl'ama no gt•n s nwnt·at el 'inter ès. Enfron t. de cinc oht·cs dc c:ompositors catalans, pocl•·cm sentit· com u pun t de referència fm·anu la Se renade (1968), per a clarinet, violí, <:o nlrabah':, piano i p e n :ussió, del compositor· de l'avantguarda moscovita Alfred Schnitke (1934), qut' juntament anili Ed:isson De nisov o Soliu GuhaichLlina, entre d 'altres, fot·mrn un grup de cr·ead ors SO\irties dels nost t·es elies poc conegut en cat· a a Occident. D'e nLt·e Ics altn·s cinc obn·~ catulunes, dcs tayucn l es dc t·c·c·pnt nrarió (ai.xò €-s, del 1994). malgrat que, cap s iguj u na estrenu : Before, behi11cl, betwee11, c1.bo ue, below dc l'angllos fi ncat a Catalunya Benjamin Du vies ( 1960), quo malgrat él tít ul tan llat·g Pstà t•sct·ü a per· a un cur iós t t·io dc clal'inc t, g1útarra i con trah uix; 'fonightingnle pe r a fla uta , clarinet. vio lí i violoncel del català (ma lb'l'll l e l títol, és dar·) J e p Nuix (1955) i XuclCL el silenci nocturn del pianista de l grup Da,id Padrós (1942) amb el ma teix planter· quer o bra de N u ix . [ p('t' (tltim. les ducs obt·es catalanes a nt e rior~ al 1994: A lla brava. del 199 1 pe t· a flauta, clarinet, pPrcus¡,iÓ. piano, violí i violoncel, del dineIo r muJ>ical i guitanis ta de Vol ad Lihi tom , J ordi Rossinyol, i Clap.~ d 'A r mand Grèbol, c>scrita el 1989 amb la mateixa fo r mac ió instru ml'ntal que l'anterior . Tot fa pensar en un bon punt final de la novena edició cJ¡• Mús iea a l Ni ck Havanna , ja que t nnl els compos ito rs p rogramats com e l b"''UP Vol ad Lihitum que ens e ls far·à sentir, així ho a ub'lH'e o. LX CICLE DE ~fÚSTCA D EL SEGLE XX Ohres d e Rossinyol, Duvie11, Grèbol, Nuix, Pud r ós i Sclmitke Hnr Nick Ha\tuma. Barcelo na. Oillun• 13 de juny 1994. 21 hores 11 6 47 3.J7 LINEA HULTI SERVI CIO Hablar tres personas a la vez, avisarnos de que hay otra llamada cuando conversació n, una rnantenerno s descolgar el teléfono y hablar directamen te sin rnarcar, desviar las llamadas a otro teléfono ... Telefónica Je ofrece ahora Ja Llnea Multiservicio para disfrutar hablando. Nuevas posibllidades para su teléfono con sólo tocar unas teclas. Por sólo I 00 ó I SO pts. al rnes, la telefonra digital ya estA a su alcance. Para facilitarle la vida. lnf"órrn ese en el 900 10 10 10 Telef6nica MUSICALIA PRE-CRÍTICA Lucia di La111111er111oor, clarrer esclat el'un any liceisfic excepcional per.I.C. fn difícil SOSlt'Cll l't''S a la idea qu e aques t comc nle~J·i no tingui un (:aràcter espedal. La r epresentació el28 de juny de l'òpera Lucia di Lamrnermoor -en versió de concert- programada pel G1·an T eatre d('] Liceu al PaJau San t J onli 1é, incv:i tablement, un ea t·àetet· especial , va lgui la r edundànria. ~o podia ser d 'altra manet·a. Hi ha una munió de matisos d ' índole molt variada q ue confereixen a aquesta vet·s ió d e la més coneguda de les òpet·es "seri oses" donizettianes u na mís lica i una poèliea molt peculia1·. Mística i poètica, si es vol, de na tu ra lesa sobretot sòcioeconònúea i també, en part, aJectiva. En Lot cas, l'uspecte més s ubstanl i h·a usccndcut dc tol és codia del connèixer l'endemà cert. Un demà que qui sap si pot venir condicionat p(•r com es produeixin les <'OSC'S aquest mateix dia. Un demà que, per altra part, ba dc tenir tota l'activa i vital intel·ügèn cia i efi càcia t¡uc J'equereix Ja situació tan esp ecial que viu el Teatre del Liceu en aquesta època d ' inlt'J·initat obligada. P el que fa a l'obra en i, poca cosa es pot dir de massa ot·iginal. Es tracta d ' un d 'aqu ells títols tan i tan analitzats, tan i lan escoltats també, que no ofc1·eixf'n gaü·e marge u l'aportació substancial. En el pla ct·ono l ògit~ és precedida per ilna Bolena ( J830), L 'elisir d 'amore (1832), /...ncrezia. Borgia. (1833) i an1cced eix Lajèworita. i Don Pasqrwle . Estrenada al TeaLJ·o San Cario de àpols el 26 de setembre dc 1835, s uporta molt bé els quasi 165 anys d 'exis tència. E l llihret de alvatore Cammarano es basa en una nat-ració d el E S d•'' Edita Gruberova novel·lis ta romàntic escocès Walt er Scott que conta els amors impossibles entre Ja protagonista i Edgard, en u11 con text dc noblt>sa de l'època medieval. La dimensió lúpet'l'omàntica elf' l' argument, la truculència a què arriba , umb la mort violenta del lriunglc amorós que formeu els dos amanls i el marit d'ella i , en definitiva , tol nu clima d'extremal dramatisme, no impedeixen un s ubsl'rat d c r ealisme que té força a veu J'C amb l ' acceptació que ha mcn•scut sempt·e aquesta obra. Hi ha un àmbit dc credibilitat a rgumental molt concret. molt definitiu en aquest c onLinuw11 d l11CODSeqüències vitals a C[U è t'S veuen sotmesos els protagonis tes de l'obra , víctimes d'un món opressiu marca t per· la impossibilitat d' allibeeament individua1. Heus ací tm món molt idealment romàntic. Lucia di Lammennoor ha estai considerada com el prime1· moment transcendent de I' è'1pen1 romàntica italiana. Malgrat la seva irregularitat qualitativa, amb alternança de pàgines importants i d ' altt·es relativament vulga rs, Ja partitura de Donizelti s ap set·vit· amb una força molt exacta el net·vi de la na JTació original. E ls momen ts àlgids, sohectol, IL·oben una J'CSpos ta idònia , d ' una gran potència f'B la partitm·a donizetLiana. La música de Donizetti és moll: més , aquí , que una música ('OIIVCIIClOUalmeut " boJÚCa "; Va molt més enllà dc l' en filall, més o menys tòpic, fl ' àries i conj unts fa re its de belles melodies . Hi ha , més que umlJ moltes altres obt·es d el ma tei.x compositor, una profunda implicació nmsical en el cüma i en l'essència literària i at·b'tunental. Obra sobretot de soprano, Ltna de Jes g1·ans h ct·o'ines donizettianes juntament amb altres que dont'n títol a altres tantes obres, a la fï el moment de lluïment m és importe~nl és l 'àt-ia final de tenor, d'una força emotiva corpr en edora. Tanmateix, abans la famosa Escena de la.follia haurà posa t a prova l es capacitats vocals i express.ives d e Ja soprano en ellimü ttuasi d e l 'jmpossihle . Aquesta és una dc Ics escenes més tràgic[UeSi imposa nts de la història d e l 'òv era. Un altt·e moment d 'una considerable importància és el sextet t¡ue clo u el primer acte, un dels més coneguts de tota la his tòria operís tica. Obra de cantants, la JH·oposta liceística resultà poc menys que idealment ' ·equipada , .. Edita Gruberova, Alfredo Kt·aus i Stefano Palatchi configur en un r t'partiment d 'excep ció que pot oferit· una versió his tòri<·a . O més si hom compta amb una batuta tan exactament idònia p er a aques t tipus d'obres com la de J'uus tt·alià Richard Bonynge. E o d efinitiva , LUla proposta molt snbs tanl en el pla musical i un final de temporada especial per a un any dissortadament excepcional i , com a tal, inoblidable. I que els garantits excel·lents n•su.ltats a1·tís tics engresquin una contimütat com a interregne d'una etapa definitiva amb glòries renovades . 116 ;:z ~ .... I. é!. ~ MUSICALIA SOLISTES DE L' OCB SILVIA CORICELLI, fagot ''El fagot no és el pallasso de l'orquestra'' per DAVID PUERTAS N ascp té> a Bue nos AirPs, Argentina. Oeupa la plac;u dc fagot soljts ta ell' I'OCB rlc·s de fa més de sis anys. Diu q m• se s.:nl molt a gus t tocant al P11 luu rlc·lu Múbicu Cata lana , pc·rò qut• ju lÍ> ga nPs CJUC S ' inauguri Ja IlO Va SNI <I<• r Orquestl·a, és a dit·, I'Auditol"i '\arional, perquè fa poc qtH' s'ha comprat un pis pmp d"aqueiJ inclt·et: erà perfecte tenir el lloc de treball a tres passes de casa. però sembla que Les obres van molt lentes. Quan parla dc>J fagot cliu qm• é:; el millor instrument que existei:x. E:.ltl con ve nçuda que la gent, en gcne1·al, IÍ' una iclc>a equivocada d'aquest in s l nunenl : 116 Sempre es relaciona el so del fagot amb un tipw¡ de mLÍsica més atoiat còmicu o humorística . però el fagot no és el pallasso de l'orquestra. Blfagot és capaç de ser tan líric com La t·eu d"un tenor. Mentre sentiu un fagot. imagineu-t'OS Plúcido Domingo cantant i veureu qne s ·assemblen molt. Conwnc;à eJ¡., st•u¡, c·studis de música tocan t la gui tan-a i es va pas::¡ar al fa got quan va fc•r e ls 15 anys: És molt difícil qne un nen de 1Oo 12 anys vul- gui estudiar el fa got, perqu.è és un instrument por conegut, molt gran i fa una mira de por. Crec que cal fer concerts diclr'ictirs per tal que els nens coneguin tots els instruments i puguin triar el que més els agradi. Moltes t:egcules els nens trien l'instrument que tPnen més a prop o que coneixen més, no aquell que més els agrada. Arluahurnt toea amb u n fago t constJ·úit u Alemanya, p erò confessa que encara ut·u no l1a trobat l'instmmcnl drfinitiu: Estic conten- ta amb aquPst fagot alemany, però no és lïnstrument que vull. Com que els bons fagots els fan a mà, no n 'hi ha dos d'igullls i lws de bW5car molt per trobar-ne un que et complagui al cent per cent. Al Llarg de la seva carrenl pr ofessional ha actua t com a solista amh ot·qucstr·es dels Estats U nits, Argentina. ,\lcman)a i Espanya, i ha d es tar at en el terreny dc la m ú ~ i ca de eambru amb actuacions als festivals mrs irnpot·tants del món. A més, és pt·ofcssora convidada de la J ove Orqucst•·a Nacional d 'Esp anya. Es dcrl tu·a enamorada de les pel·líl'ltiPs de Hitchçok i , des de fa uns mesos, sempre va amb bicicleta: Poso en pràcti- ca la no-contaminació i intento rebaixar algun quikt, però pateixo una mica per si caic a terrll i se m ·abonyegu el fagot! 111 TEMPORADA DE CONCERTS 1993/94 Palau de la Música Catalan a 16 J U1\"Y'94 dijous, 2] h. R UGGERO RAIJ10NDI, baríton. EDELMIRO ARNALTES, piano. Liszt, Duparr . Fauré, .Mussorgsló, Concert de cloenda de la Temporada 1 993-1 994 de la Fundació Orfeó Català-Palau de la Música Catalana 21 JUJ.\rv'94 dimarts, 21 h . ORFEÓ CATALÀ. JAUME ARAGALL, tenor. Dir: JORDI CASAS . Tosti, P uccini, Rossini, Vives . MUSI CALIA CASES MUSICALS DE BARCELO A IBERMUSICAL Gran exposició i especialització per HELENA BAYO n en dins~u·- no s a la botiga, a la Gran Via, apareix una gran extensió dedicada a l'exposició de Lola mena d ' ins tmmenls t¡uc f~mles delícies tàctils i audilives d e qualsevol afecciona t o professional d e la música. Infinitat d 'fssers sonors que semblen tenir vida pròpia es mostren p er si mateixos al visitant amh UJ1a espècie de provocació: " Pt·ova ' m i t ' agr adaré tant que te m 'cnclm·às a rasa'· . 1omés dc pensar de provar la {,'l·an varietat de teclats q ue es veuen arreu. s i això fos possible, produeix una espècie d c borratxera mental. El gr an estoc que posseei..x acrucsla botiga especialitzada en ins truments musicals és una d e les seves cu•·acterístiques primordials. Mónica Benctlul, empleada de la casa , considera que la cllferència de la botiga amh d ' altres és precisament la seva capacitat física d 'exposició i la varietat de productes a ofel"i r: instruments nous, d e segona mà , o sigui , disposar una miea dc tol. -Dc quins tipus d'instnunents disposeu ? E - De tots. Pianos, violins, guitarres i pianos elèctrics. instrtLments de vetLI ... - Quines man{ues? - Bé, tenim ww àmplia mostra , però n 'hi ha alg unes que no est.an en exposició i que es poden aconseguir. T enim els ccttàlegs, els preus i si d 'alg una no en dÜ;posem en aquest moment , la podem demanctr. -La elicnlcla generalment sap el q11e vol o Lot snvint s'ha d'aronselhu·? -Segons la. secció. ffi ha gent, per exemple, que vénen et comprar el primer piano per al seu fill o filla. Potser a aquests els hem d'aco;tsellar una micet, perquè volen una cosa senzilleta que no costi massa diners i que estigui bé. En canv i, al departament d'instruments electrònics el client ja demana més concretament el que v ol, perquè normalmentsóng ntps ija són professionals o quasi. -Llogueu també in s tm rncn ls als qui ho soi·Üciten? -Abans ho havíem jèt. A ra fem lloguers de píww.ç de cua per a concerts. -Penses que heu vist un canvi de vendes d'un tipu s d ' instrument més tradicional a modern¡¡? - Hi ha èpoques. És imprevisible el que es veu al llarg de l 'any . Fa temps va haver-hi ru1 boom en vencla.depianos. Ara és més relaxat, excepte a començaments de curs, quan vénen els estudiants de mú.sica que comencen i s 'han de proveir del seu elemen I de t re- ball. La gent va comprant w1a mica de toc. El p ictno T-lyundai. per exemple, és una marca qne està bé de preu i que està força bé p er començar, i d 'aquests en tenim molts. lbe t·Musi e: al és potser la hotiga amb més alt gr a u d'especialitzaeió t>n ins truments musicals. U na ¡,r¡·au expos ició pt>r visita r· en q ualsevol moment. Des del 190-1 al sen ,ei del món musical, actualit~aut dia a dia el seu catàleg ,_~\10RIAl DE: t "'~ ' '{/ . -r-'>'~- BO I LEA U \1'/('t '-~ Pmvt~J, 2M7· Fu 1 Te: I 21SSJJ4 080)1. UARCE~ONA (Espanyo) Ediciò ibèrica Edicions originals (Urtext) Obres cabdals de la musica Nous compositors Obres pedagogiques Musica escènica 51 - MUSICALIA GREC'94 NaiJucco i Ute Lemper dos pols destacat s de l'oferta musical perRRMC L 116 52 352 a presència d e l'alcaid. e P asqua l Maraga ll presidint la presentac-ió de La T empo1·adu Gt·rc 1994 va refot·çar el context d 'exc·epcion alitat que hom vol a torga t· C"nguany a aquest cicle d 'espeetacles que ompit• les primerPs setmanes canicula r·s barcelonines. Un d els trets méb assenyalats que aj uden a justificat· aquesta tondició d 'excepcionaütul és l'iniei d e col·labot·ació amh c•ns t•cprcsentatius d e coJ.1cetius empr esarials de l'espeNncle, conct·etament d e la música i d el teatn·, nls quals se'ls ofereix, bàsicament. el s uport qne re pt·esenta el pes i la capacitat c.Lc convocatòria d'una manifestació de tanta proj ecció rom és el Cr ec. D'aquesta ma net·u el habituals e pais gestionats directament pel Grec vénen incr ementats per l a majoria d els tea tt·es ban·clonins -peàcticamen t tots, me nys Victòria , Romea i Poliot·anut- i auditor is i sales com el P alau d e la Música Catalana o CJúc Sntdio. Això ha possibilitat un salt quantitatiu considerable traduït en una ofet·ta de 101 sessions q ue cobriran del 27 de juny al 31 de juliol i que duplicaran la capacitat dc convocatòria respecte d e l'edició de l'any anterior elevant-Ja a 245.000 espectadors. E l pressupost és de p r op d e 670 milions de pessetes amb una aportació municipaJ crue no sofreix vat·iació respecte de Ja de l'any 1993 i que és de 224núlions d e pessetes, 124 en metàl·Jic i 100 en eslmctura. Hom ba a con eguit un volum d 'esponsorització c•n metàllic de 72 milions i s'espet·a •·ecaptar en tac¡:uilla 315 milions d c pessetes, 80 corresponents a taquillatge d e les propostes de responsabilitat municipal i la r esta al d e propostes d els altres promotors. P el que fa al pla at·tístic d estaquen dos fets cabdaJs. P er una part, la recuperació rvid enl d e la parceJ.la teatr·al au piciad a per la commemoracw del centt•nari del naü:ement de Josep Madu de Paata Burchulache Saga1·ra i, pC't· l'altr a, la considerable varit'tal de roferta musical. P E>l que fa a l pr·imer· aspecte les representacions d'Othello, en w1a traducció inèdita en escena de l'esmental Sagarra i direcció de Mario Gas i la de Les alegres comares cle Windsor, en t t·ad ucció del poeta e. mentat i dir·ecció de Carme Portacelli, constiturixen propostes especialrnen L destacades. Pel que fa a la música, la ver sió en concert dc Nab ucco al T eatre Grec, amb les masses artístiques del Gt·an Teatre del Liceu i el g•·an baix rus Paatu Burcbuladze en el paper de Z<~ccharia. constitueix un dels al·licicnts més importants. En el mar·c d e la mú~ica clàssica cal assenyalar també el cicle de vuit concerts que s' ofcrit·an en el privilegiat muc de rantiga Casa de la Caritat. Tn•s conrer·ts seran protaamb direcció gonitzats pet• d'Edmon Colomer, Anclré Bet·naed i J osep Pons, tres més seran a cura de la Banda Mmúcipal i dos a cura d els Solistes dc l ' OCB. La incot·poració al Gt·ec dc la versió coneerlanl d e Lucia di Lammermoor. que al mateix temps clon la tempor·ada del Teatt·e del Liceu. a caba dc s ituar la par·cel·la d edicada a la músiea d àssica. rocs Al Sí'U costat s 'ofereix un vast i vat·ia t ventall d 'oferta musical , en què hi ha força de tot; tanmatPix, am b escassa atenció al món rocl.·er i al de la sa lsa, aquest, esptwia lmcut, molt protagonis ta en edic-io ns anted oes . Costa distingir noms que destaquin espN·ia lmcnt t'n tm conjtmt d 'oferta d 'una nolable l'llVt't·gadura qualitaliva. Afinant al màxim, hom podria esmentar la figura senyer·a d' Utt• Le mpcr, que actuarà al Paht u el t' la MúsH:a Catala na; d c Maria Dolores Pntder a, que també ar,tuarà cn a<¡li('Sl mateL-.: maec; d c Cesn 1·f'a Evont (dc Cap Verd); del bntsiler Milton Nascimento; i dt•l g•·anadí Ca r! os Ca no.tols ells en actuacions a l Palau. El Poble Espanyol aeollit·à fi::,rttres tan destacades com Joaq uín ahina . BB King. Van Mon·ison. el conjUJ1l UB 40 i s' hi cckbntrà també una nit afr·icana. Pet· la seva part, ]a Plaça de l Rei sct·à un mat·c ocupat en gran pat·t pPI n amcne, esp ecialment protagonista al G•·ec, amb un cicle que ueollirà noms com Juan Manuel Cañizan·s, Miguel Povcda. Mayte Mat·tín i La Tolea; mentre que Maria del Mar Bonet seeà I ' única pn•sència catalana al món musical no dàssic del Grec. amb la seva incombustible i sempre ben acollida prf'si'·nda en aquest mat·c esmc·ntat suat·a. I~a Batsheva Dance Company tornarà a donat· eelleu a l'ofet·ta Uf' b a llet que té en el flamenc un ultt·e pr-otagonista important amb nomH com J oaquín Cortés i Los Gabrieles. entt·e el" altre . El Parc CiieU tomar·à a acollir aquesta maniff'slació tan agraïda que es titula '·Dansa al Pat·c·' , una autèntica gra n ft•stu del ballet amb la participació cic bona pu rt d e les forces vives d ansau ls d t'l pais . Dos cicles de cinema , un a ccleb,.ar ai Mercat d e les Flors ~o­ ht·c el tema " IdentiLat ntltUJ·al i mestissa tge" i un altre a la Pisdna Bcm al Picornell. amb dret a banyada fi nal inclosa, completen el conjunt més dest acat de r àmplia i. cal insistir-hi, variada. oferta d ' aquPsl Gt·ec 94 ta n intensiu. I I I .I PAlAU ~ ~100 IV TEMPORAD A 1994-95 PatrOCina í Organítza J,>reus abonaments a 16 concerts: de 23.800 a 117.600 ptes. Ve nda d'abonaments: Memb1·es de la Fundació Orfeó Català Palau de la Música Catalana. i socis de l'Orfeó Català: del 3 a 1'11 de juny Nous abonats: del13 al 30 de juny Venda de Localitats: Abonats, Membres de la Fundació Orfeó Català Palau de la Música Catalana i socis de l'Orfeó Català: del 5 al13 de jtúiol Públic en general: a partir dei 14 de juliol Palau de la Música Catalana. Sant Francesc de Paula, 2 • Tel. 26810 00 ~DA~ ~;;Óc~~~~ PALi\ U " '7 Amb el suport de CONSORCI DEL PALAU DE LA MÚSICA CATALANA CONCURS CONCURS Catalunya Música/ Revista Musical Catalana patrocinat per TOCS O T OC_A c:o...• c.ot.l41 ~~~~!~ Aq ueslu sec·ció dE' la R evista h a esta t pensada a mb la fina li tat dt' cl'r ea rla participació lúdica del s nostr·cs l.·c·to rs . l~ nlr<· l c·s persones q ue h agin respost con ec; ta mcn Llt•s pn ·gun Ies qw> tol segu it formulem, serà sm· te- ja t nwnsnalnwnt un lo t de discos compactes . PREGUNTES: Qu in 2. Qu in violinista estrenà el Concert per a violí; orquestra d ' Aie'-andet· Glazunov? C) L<'opold Auer B) Jascb a Heifetz A) Ca .-! Flcsch O) Ft·itz Kreislet· Quin d ' aqu<'sls eompositors no b a escrit cap obra rt'lacionada amh el drama de :\Iam·ice Maeterlinck Pélleas et Jlélisande? O) Cla ude Debussy C) Gabriel Fa m·~ B) Alban Bet·g A) Amold Schober g 3. 11 6 l'Orfeó Català el poem a coral d'A nt oni icolau La mort de l 'escolà? D) 1921 C) 1917 B) 1900 A) 1897 I. U ll ) t'S lnmà <J.. Quin any va debuta r el tenor Francese Viñas. al Tt'a ll·c dt'l Lireu? C) 1891 B) 1888 A) 1887 5. Dc>q ui11 nútic grup fou bater ia , i més tard veu, Ph il CoWns'? C) The Polit'e B) Gen es is A) Simple Minds E mph•neu La b utlleta inferior i e nvieu-la a: Cata lunya Mús ir·afRevista Musical Catalana (Concur s) . CI S an t F t·anccsc d c Paula. 2. 08003 Barcelona. Cal fet·-ho a bans del dia 15 de cada mes . Solucions al Concurs de maig 1 994. ]. 2. B) J oh ann Chr islian . C) JIoft he a lt'r de Mwúc. 3. A) 1886. C) lJ harbiere di Siviglia. A) Boss . Ha n <'Sl a l guanyadors d el Concur d'ahrill994: Cloti Mi ró Ri lwllrs (Montead a i Reixac) i Ann a Ferret 4. 5. Mu ñoz (Ban·clona). ~---------------- ---- - ------ - - ---- --- ----- -- - ------------------------------- - - ------------ ~- ---- - - - - --- BUTLLETA DE RESPOSTA (iuny 1994) 1 - A) O 2 - A) D 3 - A) O 4 - A) O 5 - A)D B) O B) D B) D B) O B) D q q q q q O O O O O 0 )0 D)D D) D Norn i cognoms : ······-······································.. ································································································· Edat: ............................................................................................................................................................................ Adreça: T elè fo n: Codi pos tal i població : ................................................................................................................................. 54 SCHERZANDO l1 6 ss 335 DISCOS A 56 .1.56 ques t c·nn·gistrament e n ce ta una nèd c dcdic·ada a la Rar·su<·la , ru·ipntada a un lla n\'amcnt a ¡._'l·a o escala. Con.,id<'r·acla ¡wt· aquesta p r·im<'r·a entr·«'¡;a. el nÍ\ eU d 'cxig(·n<'ia qualitath•a proml'l M' l' alt (tant pel que fa a la inter·pretació com a l' arur·ada JU'elientació rlelo; àlbum~>), j11;,tumcnt allò que neccssit a un gl·net·e tan postrr·gat co m aquest pet· n·cuperar l'I llustn.' que ha P<'l'flnt i assolit· e>l r·eclam internacional qLH' semp re Li ha marH·ut. L'in t<' r rs d ' tiiJIIPst àlbum és, d oiH~ti, evident, en oferir· unu vc• r·si6 molt digna d'aquc•st rosa ri nwlòclic que PS la simputiquíssima D01in Ji'rrttt(•isquita d 'Amadeu Vi vet., un compendi molt cqu ilillra t d '<•sccnes lír·icJirl's. dt• r·oncJallf'S. de bol<·r·os i fandan gos, tot un paradigma del gènere (sobr·e un llibret de Fcdpt·ico Romero i CuiUermo Fer·niindez Shaw) que pale;;a la perfecta assimilació <[l•e el composi to r feia ]' Ull} 1923 delllegat deBm·hieri. Chapí i Bretón. Els autènti cs protagonistes són el director, Antoni Ros-Marbà, que e ncer:ta en el to general i c11 el colo•· propi de cada eseeua, i l'Orcruesu·a Simfònica dc T enel'ife, que interprt•ta els seus designis de forma senyo rívola amb bones iulet·ven cions dels cm·s i els cornprimari.s. També Mada Bayo, musiealíssima en la p ersonificació d ' una palpitant Francisqu ita. Les notes picadc, dc la .. Romanza del ruiseñor·' !'Ón com hagatel·les per a una línia de cant plena de precisió a partir d'uns reC'ut·sos certament notables. El Fe rn ando d'Aifredo K.raus resulta sobreactuat i dramàticament massa pesant a partir d'una \CU crue aferma el seu tirnh•·e en un cert engolam eni . P erò. quina lliçó d e cant! Raquel Pier otti compon una BcltraJJa d e r eferèneia i Santiago Sa n chez J e r·icó defensa l'ingrat papct· cJc Cardona amb enorme proÍPssionalitat. La rccomanabilitat és. doncs. pa r·alIC'Ia a la fruïf·ió d'esrohar· el devessall d'ins pi ració del comp ositor de Collbató. e X. Casanovas-D. ' L l'nn·git.tt·amcnt, amb la 'er&ió ot·iginal, dc tt·<'s dels conccr·ts de 'ioloncd més di vul gat~ d<• Boccher·ini (d'una f'ollecció de dotze qu<' no ht:nt po!.'lll H'Lu·e en edició moderna finli a temps relatÍ\ ament recen ts) •·n~ mostnJ la dirnf' nsió galunt dd r·om positor, vdtiru larla en un' irtuosismt• ebdatant i sempre mLLsical, qur a la seva ~poC'a apor·tu significalives novetats a l'esc...iptur·a violon<:el· l ístiea. El seu car·àctcr ornamc·ntul i deromtiu no <'ls ¡>r·i vu d ' una qualitat connrnicutiva supt>I'Í()I', de fnt¡;<•s !Wduclor·es i fragnwnls antol ò~:.ric·s. c·om t'I mcravcUós "'_\ clagio , . del Conre ri en sol major. D'altra banda, és inter es,;a nt la c·ompaml'ió d t• Ja \'t'r.,ió or·iginal del Concert Pn si bemoll amb la 'cr·:,ió apòcr·ifa r·omàntic·a, deguda u F. Cr·iitzmacher. amb CfU f. aqlH~!> ta ohr a t'l'U tracont•guda. dicionu(menl Aqm•st CD aportu també u nu ugnr duhlt~ nO\ elat , Ja primrr<l gruvac-ió d ' una lwiiÍ¡¡~ima ul'ia dr l'OllCcrt, amh umt pur·t importunt i molt suggcr·ent de violoncel eonecwtanl. La intPt')l l'f'tac·ió d ' aquestes uhrPs ús dominada )Jrr·la jH·es(.n('ia del violcm<'cl· liRIU fr·arwès Chri.stophc Coin, la gran fi¡,'lll'a de la seva gt>rwr·ació (va néixc•r· !'1 1958) pt·r· al rcp<·rtori vio l o rwt·l·lí~tic· i <·am- brístic bal'l·oc i pre-c·làssic. En les interpretacions del¡, concerts de Boct•bct·ini , la seva musicalitat natural i rspo ntània prc\'al sohr·c qualsevol dogmatisme: ÍntÍIDHlllent integrat en el conjtmt instrumental (l'Ensemble Baroquc dc Limoges. el seu propi gru p) la identificació és remarcable, i el conj unt instntmf'ntal aporta una corTecció impecable, pf'rÒ no una dimensió absohttament excepcional. R emal'qucm amh plact· l'excel·lent participació, en l'Aria Accademica, de la jove sopr·ano saragossana Marta Almajano , m1 valor ascf'ndent for·mat, en part. a Barcelona, amb Josep Benet i J or·di Albared a . ~tolt s'ha par·lat de le:. vicissituds pC!'ilonals de Boccher·ini en la se,·a maduresa durant la seva estada a la Península i bèr ica: ('n tot cas. la :.C\'a 'ena creadora no en r·està afet·tada. tant pet· la quantitut com p er la q ualitat dP la seva producció d ·aquest temps, que inclou aspt'rtPs fms itotinnovadors . Entn• les distintes fonnaeiom; que adoptà per· aJs seus originals Quintets (pa r·ticulanuent amh dos violollcels o du~s violes) eal ('onsiderat· també la formada pet· quartet cie r·orda amb fortepiano. Els dc la sèrie a què per·tan yrn l'ls inclosos en aquest CD foren dedirats als editm·s pari enes i alguns d 'cUs e:. roneixen tamhé en altre, distribucions instrumrntals (com la cie quintt't amb guitarra o an1 b dues ,;o.. les). La seva qualitat i inspiració és sovint al nivdl de les millot·s produccions camlH·ístiques del XVIII. del La participació Quat·tet Mosaïqn r¡¡ (del qual Coin f01·ma par·t rom a violoncel·lista) és r·ealm ent ins upcr·uhlc; i d timbre deJfortepiano (amh un Patrick Col1cn intcl·ligentíssim) es fu siona de manrra admirable en el con text sonot·, tan p le de fanta sia com d ' autenticitat estiüstica, del qu artet dc corda. e Lluís MiUet. DISCOS S om davant d ' una nova propos ta disro g t·;Hit·u dt• la ja llarga i i 11 tet'PSSUlll " jJ 1'0du crió" dc .Jonli Sa vall , a qw Lt·obem en aquesta ocasió al davant d ' llt•sp r ri o n XX ... , que, entre t o ts e ls seus gntps, Í's (') qu r rs pr·r senta c om a es p ecia litzut en el rcpc t·to l'i m{·s a ntir i amb especia l intc r·ès pe r la música ibè ríea. En aquest all·ac tiu l'nregistram r nt. titulat genèricame nt Folia s & Cana rio s, e n s pr o po s a , mrs e nllà d'un es s on o r·itat s evocadores d ' ai1·cs popnlar·s, w1a p<H'Lirular· es peculació sobt·c l' art riP Iu improvis ac-ió. A part d c set· uu fenomen inhe rent al fet interpre tatiu rn Iu lf·adic·ió mus ical d ' Oc cidrnt , l'm·t d c l'o l'llame ntac ió d c Ics rusminucions i, en gpncr·al , d e la impro v is a c ió , só n també uns trets irnpot·tantíssims quan es parla d'inte rpr·et u r rnír s ica a ntig a , es p eci a lm e nt d (•( Aeg l c XVIII c nre r·a .. . , tc r'l'r n y on Savall es mo u amb una gran comoditat. A<ru cst r tu·cgis ll·a me n t, fet al Castell de Card o nu 1•l genN· d e 1993 , ens p r·oposa tUl atrar tiu i poc us ual n~­ con cgut, amb c uràPtr r· c·xclusivanwnt ins trume nt al , J1Cr (¡• lli . la música d el sc-... 1:1 f ms al s eglP X VLI. Ai x í , doncs, pochmr tr·obar· peccs t{IIC van des d'unu melodia del trobado1· !>on\: d'Or·tufà (e·. 1250) fi n¡¡ u .Iàcctras i Cnna,.ios dc Gas pat· Sanz , passant pe t· cançons tt·adic ionuls , danses d ' uuto1·s div e r soK (Kup s brq;cr. Gorzanis , Hiburlayz , Pircinini) fantas irs d c Mudar- t·a i Caban illes . i ultres peces a nò nimes. Una s elecció on es fa palesa l'afició p r 1· la música mc t·idional que forma part d el s "princ-ipis" d'Hesp è rio n XX i on. una vegada més. Jonli Sa vall demos tra que el seu punt fort, com a gambis ta , com a al'l'anja dorifins i tot (e ns atrcvil'Ícm a dit· ... ) com a di r·f' ctor és, virtuosís tic a o no, la música sens ual , iJltiu¡jsta ... , terreny on esd e v é un veritabh· bmix ot d el s sons i d el magnetis me c:Kpressiu. En r es um , pode m dir que es tracta d ' un disc d e taU poètic i alboru d'una bona mostra d e r art dc la impr ovi s ació amanida a mb concessions virtuosístiques. p e1·ò que no umaga una línia gruera I d'esperit intimis ta, reforçat p e ls tipu s d'in s trum e nts e mJH' ats : di ver ses violes dn g amba, arpa doble, g uitarra barroca. tio r·ba i violone e Joun V. Bellultu S o m davant d e Ja pdm e r· a òp e ra qu e Handel va escriure p r r a Iu R oyal Academy of Mu s ic ... , c r e ada el 1719 pPt' un grup d e nobles anglesos amb la finalitat elf' promoure l'òpe ra italiana a Londres . A par6r d'aquesta pt·e missa , els me mbt·es dc l'Academy van voh~ r· portar· a la capilal 1111gles a els millors cunta n ts, iJltèt·rH·cts i compos ito r·¡; disponibles. La primera òpera que van promout·e va ser· Numitore de Giovanni Porta , el !Ha2 d ' abrildc 1720, i la s e gona ... Radamisto , e l dia 27 del mate ix mes . L'è xit d e l'est•·c na , e n presèm·ia d t> l n •i J or·di I i d e l pt·ín<·ep d c Cu l · lt·~. \ U ser inum·n~o, i no é:. t''>tt·nn ). P r r· a aquella ot·a ~ i ó ll iindcl baüu t'Sct·it unn tl pt• r·a bl'ÍIIunl. dïmpaet1• j a d c•s de l'oht·r·tut·u. Un del.., pdme rs al ia ts que semblu have r tin gut ios el llihr·etis tn Nif'olò llaym, qut·li ' a pr·uporcionur Ull amb peripi'-ci¡·s i rops tt•utnd R qui' alhora (i \U 11 JH'rlllCII' l' d't•!;eriu r·t• unu míH,it:u dr les nurlf'l>.C8 Ctii'II Clt•rÍStiqtws ... , é¡.¡ u dir, cir ~· ·un c:nntr·trst. Cada pt' r Honatg<' eanta urics d ' espt•t·it plt•mrrnt~nt dift·t·<·rwiul. i <·lr·f•s ultal és una Òp!'ra variada i que , p e t· tant, se sc·gu(•i x amb fnt'rci ó. so bn·t ot s i els r cct·pto t'h co mptrm r ntr't' les nostres preft• r·(·nc irs a l S('gcll. pOtSl'l' dt• l'l'f~ll ~t italià , pe r·ò malgrat tot pe r·son a l i intt·ans ft•r·ihlt> 1lt• Iu mús ica m éb gr nuïnamc nt lüindcliana. Àrirs he ro ic¡ urs. dt•sc;lr·regurs d c mdi¡,;mcs e n passutges vit·tuosís ti<·s, nwlodies d e gran hrllt•su, dut•ts vocals amh 1lissonò n('Í('S d e gn111 I:'XJII'I:'Ssivitat , nlgun passatge amb ús d c cr·omntis mes, lt'R in c x c u s uhi1~S progressions d ' t~s til itulià i un cor final dc l' òpe ra més llat•g dl'( t¡Ul' UI'OStUIIIH U ser habitual , són algunes de les cm·acte i'Ístiqucs d ' al] ue!ltu mÚ sÍ!'u t•n què I I¡¡ n d el e ns mostr·n , potser com mai , una d ura h<tbilital cscènicu. La ve r sió dist·ogdfi ca. pr·escntadn en a CD i t·m·t•gistrada el juny d c I993 a C o ttinge n , hu sa but r·cm a r car· e ls contt·us tos d e c aràc tt· t· ja es me ntats dr la partitu1·a , )Jf'r oft•r·ir una inte rpre taci ó v i va i amb força. És e vide nt qur tant la din· c eió de icho la s Mc Gegan com el fet d ' intcrpt·c tar- la unrb c l'it<·ris his tòt·ics contribueix notablement 1\11 aques t u dinwns i6 àgil i etè l'iu. J a és s ah uL que· ll andrl nonnulmc n t udoptnva Ics sevrs àrif'S a lrs cnt·a cterístiques vocnls clelll c antan ts que le~:~ bavi{'ll d ' i ntcrpn~­ tor. Per· aques ta vc t·sió tenim la im¡u·es¡,;ió d ' ha vt'r s entit un grup d c s olis tes l!''' homogrni. quf' e n la pràc tito ta lita t dr lc;, oca sio u ~ t•s mostrl'n plPna mPnt còmod t•s t'n les seves re~ pt'c li ­ ' es à ri e;, . Hi in s i ~ tim . R odam i.sto un d r l;, títo l, opci'Ístirs in te t·cssa11ts d e Ja producció de H iindd. itwxcusnhle a In vostra discotr l'a si Hou mi nimanwnt h iincldians e J. V. B. l'U rs HIUPS ~ E ntt·e le s s hies de vàlua històric a a ctualme nt o bj ec te d e r e proerssament rÜ¡,,''Ítal p e r mitjà del eo mpu c te . tr·o be m aqu estes impo r tants vct·sion s mozartianes d c 1\.ad Bohm. inicialment g ra vades e n un ins tant es p ecialment c rític dl' la hiog¡·afi a del director. Esc a s!>ament r e habilit a t a I'Òpc t·a d e Viena , d espr·és dc les d e puracions d e l final de la gne na , es Lt·oba ¡¡olmès p er mol tes in lt'ii:,'11CS que prenen com a pretext e l gran a s cens de la seva ean·cr·a intern a cional. :La dimissió és obligada. A ixí naixeran les vers ions d ' aquestes cinc s imfonies antològiques amb l ' Ontuestnt tlel Con ce l'tge bouw d'Ams tf'r·dam, d el s on ys 1956-57 . o el Rèquiem , dl· 1956. amh la Simfònic a d e Viena. ¿Cal. p e1· tant, retre 51 DISCOS uH'n<·ió a aquestt·~ vc· r·sinuo; eltHlllii"Uir·is¡• cl ' lrll V4'r 1lc suporhu·lt>R nwrH·unc·e·s d ' un ~ n1·egis tr·ar~u·rrl qne comença a tenir· uns qwu•ts an ys? SL•ns clubtt· C(ll t' Iu rn<·r·cix. Deixant u pn ri el !Wntit antològir lllOZIII'I iii tl1·l \ olum (do;, di M'O'> urnb t• l R èquiem, l e~ tr· t•:, •·gruo~>' . simfonies dar·n•r·es i dues joies miuiatur·u gai rel.1é dcsronc•gudt•s elt•l per·íode s ulzburgui"s) t'li S tr·obarem clavu111 d ' u11 Bohm drsconcgut.. ple• de vitalitat i d 'espcl'it combaLi u. M olt allunyat, per· tanl. de Ics ver&ions mozarlia nes rlàssi<(UC,.,, p!'r bé q11e distants d1•l C(Uf' ¡;rrwralment ens ha dch.at. 'enfrontà a una OI"'IIH'b lra com la rlf'l ConcPrtgcbouw, dc tt·adició tun cli!llinta d e la cir Vi4'1Hl o Bedl.n, amb una SOIIOI'Ïlat pn~c ios a i amh gtrrH·s d e pi us mar u n e s vc r·s io n s •·clefinitiv t's· ', qu l' mostn·ssin un segell d 'a utur . Intl' t·pt·ctacion s rà licl¡>s, emotives. exprcssioni..,Lc¡,, d'tuta t·aJ:a perfecrió en l'I¡, tempi i la presència instnrmt•utal. P od r·íem clir· qtu• rs tem en pt·csèn cia d'un Kle mpet·et· . .P cl'Ò Iu sorpresa es rcafi1·ma amh el Rèquiem , d 'una intensitat inaudita, amb tlra mutism<• teaLr·al. quf' uns magnífics :,olis les s'encarreguen d<· d estacar. com els mítics lich-Randall, ~ aldc•mar Kmentt i Ktu·t Bolrme jllntam e nt amb la c·ontndt russa h·aMalaniuk. En t"f's um , un Mozat·t upu ~s io­ nant, distint, irre¡wtibll·, p e t· a gran s cspcl' iuli slrs. e J. Casanovas UULb 116 D os yuartets del s tres qtw i11t1•p·rn l'opus 4-4 dc M<·ndelssohn, a cura d el conjunt que forma el Q1HU"tN Ysayc. Potset· n o són JH'Ou nombt·oses les gt·a\ al'ion~ dc música de ramlu·a del compositor alcnHtliY c·o111 t• Ci XC J"i 1' 11 , pe>r' alt l 'li hnnda en atenció o la st•vu qualitat Ütlrímwl'a, que els a 111 a nts de 1a 111 t'1 !\ i e ;1 cie eamiH·a situen ui da\ unt eh· qual sevo l altra. Cn·ie m qu r l' ls músies del eonj unt Ysayc fan unn IPdu ra ¡·n¡•ertad ament r·omii n t i e· a i ga irr bé imprcs!.ionis tu dc lrs partitures. El rii'L, dl' gntrt refinament sono•· CJUI' assoleixen aquí ens fH't'ttH'I de fer el judir i anll•rior sense caure en cnlltt·usentit. Mende lssoh11 apan•ix en la música dc earnbt·a l' lll'at·a més al"is tocl·àtic i tímbl'icament ereati11. JWI" tal que un conjunt fr·anch t'I pugui •·ealitzar· c• n l'I seu e la ssicis me 110 cxt·m pl d e se n s ualitat SOllO ra. eJ.C.P. lli l' dC'l compositor , i fou pluusiblement conelt'ls Jll'l" Kahalcvs ki i el mateix RHs tt·npòvilX. En lot cas, PS tr·ac-tu de dues obt·es d ' indulltablc e ncís or'<fiiPSirtd i un sentü vit·ttrosíslie del solistu , que e:\'])lota lt•s possibilitats m és pregonr'l' d c· l'ins h·umrnt. El \ iolmwt>llis ta LynuHar-rell , ja <'011 !'gul del públic dc Ca tulun ya, es mo s tra rom nu f'Xf'cu tanl dc sonoritat exquisida , adirnt a la f6nnula d e rli.recció d'As hkcnuzy. <rue en fa una l<•ctura r·efïnacla i n o gens agn·¡;siva . si tenim f'n eumptt• les possibilitats col o l'i ~ tcs cir les dues partitures. L'or·qut'stra esdevé srmpn', no obs tant això, la pr·otagonista essencial del r onjunt, to l matisa nt el vc•·itahlt• sf'ntil genuí dt• "simfonia r·oncertant" d l' la primcr·a ohn1 i projectant-la st·n~>i ­ blement sohn· el sq.!;Üt>nl COilCI.!rLÏ il O . CO ilYC rlit 1'11 una altr·a partitunt tamb ~ si mfòn ic o-con rl' r·lant. e J.C.P. T ant la Simfo nia concertant com ('[ Concertino só n dues obres dc Prokofi ev que foren c.les tinacl e;, a l violoncel solista . ins lnl mcnt. aques t. que(-;, ja un ve U amic del composi tot·. Amb ell ÏJ1icià una llaq;a his tòria. cll934. per a un Con cert qne e~ donu t>l 1938 i que constituí un notabl e fra càs . L 'a mi s lut umb un jove Ros tr·opòvitx (el 1947 t e nia vint - i- un unys) el va portat· a una r·eescriptura total d t' la p a rtitura. en forma d ' aquesta S imfonia con certcml. IguaJnten t. t'I Concertino sorgí més tard , ja durant la dat·r·e•·u malaltia 1 principi -o potser una mit·a m é~ ta1·d. q11i se'n I"PeOt·da?- fou t' I blues. Amb ell el poble negre PXJII'f'¡,;sava la seva r c·signada deM·spet·al1ça . La fórmulu musical (AAB) ct·a st·n?.illa: compàs dc dos o t¡uulm temps, de vclor ilat nd<·ntida. cu què els intc••·vals dt' let·ccra menor· i St'l!·na apurei.xeu molt sovint i <;(J n r·econegnts com )ps blue Il Oles. CfUe Ueter·minrn 4'1 mode melòdic del bines. Aquesta base ¡Jf't'llll'l mol- A tes possibilitats d1• va riudó i imprimeix al blues un c·ar·àett!r Oex.il1lc anllll'lll d't•moció continguda. Més tanl van apa i·Pixt•r diverses fontws mtu;ic·als c¡ue tenien com a hast• original el blues: el dixielr111d Uazz + ragtime), el boogiewoogie. el cowrtry blrtes, 1·l blues m·bà. el rh yt h m wul blues, etc. Des dc pi"Ïrwipis de segle, el blues Ira a11at var·iant dc 110m i f(II•Jlla l, i ha ampliat el seu vPnlull d1• ¡·olors . El nou c~ompaettl d' Errol 'Woiski (•s 11na n•ostnt d ' aquest ventall , 1111 l'rcu ll dr Tots els colors del blues. Un t·ecoJTegut totalment central en cu talii pela n oms del blues. acom panya t en aqtws ta Ot'asiód'exccl·lents músirs. Ara cal pr·rsellhll' Woiski, tot iq ue a ras n IHIAI n ~ u ja és un Vf'tP r:'l. La SI'V<I !'arrcga p•·ofc·ssional Í's àmplia i intPnsu: ha formal part de grups llegf'nduris com Latin Combo. ) t•rba .\la te. o Z-66: ha pa rtidpat. com a cantant o hai;U ta , en nomlu·os!'s o•·questres de swing, ju?-7.. saJsa. etc.; ha fet dt• m(•s ie rl 'estud.i j ha COni(HII'I it 4'SCCUari amb rliver sc•s lï¡;ur·es del jazz. Woiski (•s 1111 piròmanmusieal, S!' llljll'l'll punt d'inflamat· el!, co1·s amh els ritmrs m~s <·al<·nl~ i pas&ionals . El nou compaf'tr c·s ¡·ompon de dotze pcc·es. De~ tu ­ ca la poder·osa i \ cr·¡.,iltil interpt·ctació voc·u l de l" Erro!, espef'ialmc·nl qtwn moclet·a la seva sis tc·miiti<·a tendència a UITos¡,;ega r la veu. Les lletres. en <'ll ll vi, són disct·etes. Pel que fu a les prr·t·s. hi tt"Obem des <lel blut>s d :lssical blues urbà mí·s tn·pidanl. Sohrcaut·tcu. p<•r la aeva romposieió i i 11 lt' l'pretució, l'assolellada , ja zzí~­ tica i plena <11• swi11g primavct·al Rei sol, lo sinuo8a i f'legant Trist g ris, i Roig, tLn fogot sensible i amorós. gairebé d 'estil p opi. Al <·ostal d'aques tes pet·es. n' bi ha el" altn:~s polse•· menys inspirades i més tòpiq urs. com Blues uerd. Croc com elfoc o QuaranUL-tres . e David Picó S. VIII ó DIMARTS , 9 D 'AGOST ,_ r ~ I ---- s d F t fi a 22.30 h. Aud01oro dels jordons del Caftell KATIA I M AR IELLE l ABtQUE, ÜRCHESTRE OE C H AMIIRI: DF (piano. du<t l Poulenc. lAUSANNE Sonatot. C~pr11,.:no. JESÚS lÓPEZ COBOS, dorector f.enh~rqucm~:nc MARIA llAVO, sopr•no rour C.:)"lhèn Milhaud Scoromouche Bemstei11/Kostal Son&• lruon :- :I Wt:~t S1dc Stury Camilo journcy. In luvr Mc/augb/in Giri wooh Rrd ~ho><s d s Haydn Simfonia n"73 "I..• Chassr• Haendel 2 iiries de "Giu~o Ce<ar< " Mozart "Voi ov«c un cor fedelc" , K 217 J'vfoUJrt r..---~" DIJOUS, 11 D'AGOST 22.3 0 h. Auditoro dels j ord i ns del Castel l e e I MUS IC! ;- Rcspigbí Doners l Àrocs Anoogucs DIVENDRES, 19 D'AGOST 19.30 h. l'laça Gron Concert g.rrttu'it. 0RFI!ÓN DONOS'riARRA j OS~ ANTON IO SA INZ ALFARO, (Suilc n• 3) director Concert a Cilpella. Rota Concer1 pern curdes Viva/di I es quatre c'Jodnns Ils Àri• d'llia, d' " ldnmenen"K. Ib6 MO<arl Simfonia n"40, K. SSO ~ Jt ~l 22.30 h. DIJOUS, 18 D ' AGOST Audoton del• Jordon• del Ca<~cll ,.,.----' DIVENDRES, 12 D'AGOST 1- 20.00 h. Audnori dels Jardins dd Ca•tell Esglésio del Carme ·- DIVENDRES, 19 D'AGOST 22.30 h. E NSEMOLI! ORQUESTRA DE ÜRCHBTREDE CHAMBR EDE CAOAQU~S l AUSANNE a JOSEP FERRI::R, barhon JESÚS LÓPEZ COBOS, dorca or a :s JOAN AN'rON SÀNCIIFZ ANTONIO MENESES, ••toloncel dirtctor d'tsctn:l Bolada Simlom• n"4 "l•us•nnc" Saint-Saiills Concen per o violonctl ;- CARME PLA, urradon ll a 1- 1- i orquurra n• I. op. 33 Al llA VF.NTURA I DAI'•IIfl IS DIVENDRES, 29 DE JULIOL 22.30 h . DIVENDRES, S D'AGOST LIGORIO, poo nos Schubert Simlnnio n"6 (D. 589) Cima rosa El Me1trc dc capella Samt·Sai!ns Cnrnavol dels onirnals DISSABTE, 20 D'AGOST ....--...- 22.3D h. Auditori dels Jardins del Costell COMPA~IA NAC IONAL DE 0ANZA U. TURCO IN lTALIA, dc Rossi11i NACHO OUA TO, direct or ortfstic S IM ONE ALAIMO DUENDE Debt~ssy SUMI JO Esglé<io del Co rone ie 3- l- Corcogr:~ria. 11 a -s 31 N. Oua to STAM PI NG CROUND Cbóve;: Corcogrnlin J. Kylian ARENAL M. dc/ Mar Bo11et EDUARD GIMENEZ "CORAl" ORQ UESTA SJNFÓ NICA DE TF.NEI\Jioll Borod/11 Allegro. ModeratO 18 Brafmts Scx1cr n" I, Schouberg Nh Transfi(looradn jOS!l ANTONIO SA INZ AI. I'A RO, (Vcrkl3rrc Nocht) 11'1A KI FRESAN OIIFEÓN DONOSTJARR1\ d irt(.tor INMACULADA ECIDO LOLA CASARIECO ITXARO MENCIIACA D IUMENGE, 14 D'AGOST 22.30 h. FRANCESC GARRIGOSA I'ETER ROSE Corrogr>fin N. Du>1o ANTONI COM AS Compoliín p3trocmadn por Tclcl6nico ORQUESTRA DEL FESTIVAL Auditori dels Jardins del Castell 1- dc España S.A. e INAF..M·Mini.. erio DE PERALADA (ORQUESTRA DE B ABEL 46 , l- dc Cultura. CADAQUtS) bPI JtA (estrena) COR UEO ER CAMEllA DE SABADELL JOSEP RUIZ, ROSA MA'rFU il B EETHOVEN SIMFONIA N"9 SF.XTI!T Dl! CORDES DE VIENA "l'· C AR LOS CHAUSSON Xavier Motttsalvatge VICTOR PARLO PffiEZ, dorector Mestres Quadre11y La realirao lliure (esrrrna) Beethoven Simfonia n"9 "Coral", op. IU lc DISSABTE, 30 DE JULIOL 22.30 h. (PEP VILA, director) jOSEP ~hRRFR. FRANCISCO VAS Jl Audnon dels jardons dtl C•srell CIULIANO CAR ElL\, director musical CORI CASANOVAS, NÚRIA CANALS ·a COMPAÑIA NACIONAL DE DANZA MARJO GAS, dir<c:tor d'es«na MERCt OBJOLS, XAVIER MENDOZA MARCELO GRANDE, dccor•tS i vostuari XAVIER COMORERA JOSt ANTONI O CllllERREZ, •1udant ORQUESTRA DEL FI:STIVAL DE PERALADA dc direcció IORQUF.STRA DE CADAQUt$) "VLRSKI" Producció executiva FAGOT ERNF.ST MARTINEZ IZQUIEROO, AmiStat, Pon.unct'\ Producció dol FESTIVAL dc PERALADA d1recror muSi(al Juvcrnur. Bcrc¡níank.1 . JOAN i\NTON SÀNC'I IEZ, Els Car-pau, director d'esccm\ El• macins, la NACHO DUATO, dirtctor artístoc J. Mar<ox prognma que el doa 29 de JUliol. :lÍ DIJOUS, 4 D'AGOST 22.30 h. ie Esglé.,a del Carme l- ORQUESTRA DE CAMBRA DE DIVENDRES, 7 D'AGOST L'EMPORDÀ '\uditori dels J•rdins del Castell La es- JOSEP QUER, cuntr3ba ix '1- Serra /Vila Impressions Ca mperoles CARLES COU., director ;a ~. s, s- . bj ~s s. ....--...- IL TURCO IN lTALIA, 22.30 h . Audotori dels Jordi ns del Costel l DISSABTE, 13 D'AGOST 22.30 h. Auditori d els Jardins del Costell ../ r 22.30 h. DIUMENGE , 21 D' AGOST 22.30 h. Auditori dels j>rdons del Costell BALLET NACIONAL D'UCRAlNA (d;~nu Zaporo~;es, burlesca,. Les brodadcn~t. Gopt~k. JEAN· PIFRRE VFRGIER, dcco'"u o vrsru;ori de Rossini Mareix repartimem del dia 5 d'agost. Amb el pmocini honorori de 1..' ASSOCIACIO EUROPEA DE l'ESTIVA LS (e<Jrcnn) VENDA ANTIC I PADA Cervera Barcnro la. Elegia. Roma nça Bartok Brittcu Dnnses Ro maneses DEl 20 DE JUNY Al 31 DE JULIOl Varaacions solut un tema 93- 268 10 00 de Fronz llrid¡¡e, op. IO AMI H PATROCINI DE ,,,, Calalunya P A~AU DE LA MúSICA CATA LAN A ~ .. ..._,_ m Ajuntament de Per a - A PARTIR DEL 20 DE JUNY 972- 53 81 25 AMI LA COL.LAIORACIÓ DE 11\jHijiJBilll CASTELL DE PERA LADA Per fi, com el primer dia . t: L'any 191Oes va acabar de construir un dels edificis més singulars de Barcelona: la casa MUà o, com se la coneix popularment, La Pedrera, obra de l'arquitecte Antoni Gaudí. Des d'aleshores han passat vuitanta anys. Ara, gràcies al patrocini de CAIXA DE CATALUNYA, en col·laboració amb altres organismes públics, se n'ha fet una fidel i acurada restauració, amb la qual cosa ha recuperat totalment el seu aspecte i bellesa inicials. I ens ha quedat, per fi, com el primer dia. Perquè la Pedrera s'ho mereixia: perquè és un dels edificis més significatius del modernisme a Catalunya i de l'arquitectura mundial; i perquè ha estat declarat recentment Patrimoni de la Humanitat per la UNESCO. Felicitats. t I I