Revista Musical Catalana. Núm. 117 - 118 Juliol - Agost 1994
Editorial: La música, no té res a veure amb l'avanguarda? / PANORAMA Morera, paradigma del músic català a reivindicar. Albert Julià / Maria Canals. Hereva d'altres temps. Mònica Pàges Santacana / Mikrokosmos: Feina ben feta. Pere Artís / Del seu affm.: Sr. Sergiu Celibidache. Jaume Comellas / Apoteosi Victòria dels Àngels. Xavier Casanovas-Danés / Frans Brüggen broda Haydn i Mozart. Lluís Trullén / Roméo et Juliette, de Gounod. Pau Nadal / Temps i mites, un important espectacle de l'Esbart Dansaire de Rubí. Jaume Comellas / L'Orfeó Català a Evian amb el Rèquiem de Verdi. RRMC / TEMA La música, retratada / La fotografia de música. Eduard Olivella / Entre la devoció i la professionalitat. RRMC / Pau Barceló / Antoni Bofill / Antoni Bassó / Eduard Olivella / MUSICALIA Vicenç Sardinero. La maduresa professional d'un baríton. Teresa Martínez i Mònica Montoriol / Babel 46: l'assignatura pendent de Montsalvatge... a escena! Carles Lobo / CONCURS / SCHERZANDO Cesc / DISCOS
Centre de documentació de l'Orfeó Català
Còpia permesa amb finalitat d'estudi o recerca, citant la font "Centre de Documentació de l’Orfeó Català". Per a qualsevol altre ús cal demanar autorització.
MARIA CANALS Pianista i pedagoga SUMARI t•evista musieal catalana EDITORIAL PANORAMA •o •• •• •• • La mrísica, ¿no té rP$ a peurP amb l"al'nlltgttartlll":' r'l'f Ot·¡•r·o, parudignw del mrísic cn t a lii u rPir•iuclit•or per Albert Julià /lla ria Co na/,s. T/ prPIJlt cl'altrt1.~ /emp.~ per Mònica Pagès Santacana Milrrol.-osmos: Feina benfetu per Pere Artls /)p/ st•u aj]in.: Sr. Sergiu Celibirlache per Jaume Comellas lpotc•o.~i I i<'tòria df'ls Àngels per X. C.-D. Frau.~ Briiggl'n ··&rodo·· Tlaydu i J/o;;nrt per Lluí s Trullén Rom<·n t·t J ulít•ttc, de Gounod per Pau Nadal Tr•mp~ i mil<'~, un important ('.~pectnc/1' de l'Esbart Dansa in? de RLLbf perJ.C.C. L'Orfeó Català a Euicw amb el Ll{'t[UÍI'm de Verdi perRRMC TEMA /-er 1111Í.~icu, retra tada La .fot ografia de música per Eduard Olivella Entre la det'orió i la professionrrlit crt perRRMC Pau IJnrceló IOTO tiOF1U ,\lltoni Bofill Ed11ord Olit•ella MUSICALIA l'icenç nrclinero. La muduresLL professimwl d'tw baríton per T. Martínez: iM. Montoriol Bolwl 46: l'o.Ysignatura peuderrL de Moutsn /vutw• ... , SCHERZANDO DISCOS •• • (I I'SCI'IIllf per Carles Lobo r.oncurs per Cesc IV TEMPORADA 1994-95 Venda de Localitats: Abonats, Menzbres de la Fundació Orfeó Català Palau de la Música Catalana i socis de l'Orfeó Català: del5 a/13 de juliol Públic en ge neral: a partir del 14 de juliol Palau de la Música Catalana. Sant Francesc de Paula, 2 • Tel. 268 10 00 Patrocina i Organitza ~llA~ ~~~Óc~~.~~ Amb el suport de ~"7 PALAU DE LA MÚSICA CATAlANA PALAU CONSORCI DEL - ·.· ... - .. -;· .. ~ EDITORIAL I na de les institucions cultural mé pr estigioses de Barcelona , vinculada al món de la plàstica, acaba de promoure un col·loqui amb el títol "Les avantguardes en compleixen 100" . Un títol b en obert , fet que s ' h a traduït en una diver sitat concr eta de branques artís tiques r epresentades. Els ponents van ser set: tres d 'ells, escriptors, tres més, vincula ts al món de la plàstica; i un arquitecte . N o és la primera vegada que el tema que en s ocupa tot seguit és objecte d ' aten ció en aquestes p àgines. E l lector atent haurà pogur adona r -se que la música ha estat , novament, la gran absent d ' una iniciativa dedicada a abordar en profunditat i extensió un tema dc naturalesa artística, p erò no esp ecífica . I no vament , també, h em de lamentar que aques t art , a ca sa nos tra, no mer eixi, p er part de cervells i institucion s senyer es, la consideració de p oder -hi " dir la seva", en una ma nifes tac ió d 'aques ta naturales a . I hom p ot establir el sil ·Jogisme elemental que, p er a eUs i per a elles, la música no p ertany al món de l a cultura o de l' art. El tema és r ealment seriós i preocu p ant i afecta una r ealita t tan profunda com és el fet que la nostra societat en general i la nostra ' 'inte] ·ligèn cia'' de forma particular no aprecia l' art d ' Orfeo en la seva grandesa absoluta. Obser vem que en el terren y dels mites, els més sagra ts, a quells que integr en r ealmentla categoria més privilegiada , a casa nostra no p ertanyen a] món de la música . La mitologia musical catalana és una mitologia de segon ordre; lú 13 ha un clímax molt inserit en el moll de l'os de E -~ la consciència intel·lectual nostra que veu el •~fet musical com una praxi molt més gastr o¡nómica - i n o és la primera vegada que ho 117-11 diem- que no intrínsecament cu1tur al. Això sovint es tradueix en una mena de tracte paternalista, en unes concessions afectives més aparatoses i cridaner es que n o autènti<:rues. Determinades proclamacion s de fe musical fetes p er " noms" vis tents sovin t no poden dissimular una autèntica manca d 'assumpció i d' auten ticitat. Allò real , allò que compta i que r esulta r epresentatiu són fets com els que ens ocupen. Oblits tan evidents com el que denunciem són perpetra ts per instàn cies que, amb tota segur et at , més d ' una vegada presumiran i exhibiran el seu amor p er un a obra concr eta de Mahler, que segtu·ament s'han omplert la b oca p arlant de la seva estima per tal o qual intèrpret , o que, fins i t ot , faran disquisicions, amb tota prob abilitat de manual, sobre un moviment concr et d ' una sona ta de Beethoven. P erò , a la fi, r es no af ecta la r ealitat més autèntica. La societat catalana i els seu s r epresentants més conspicu s viuen la música a distància , l'estimen com a un parent llunyà i , per tant, no forma part del nivell més intim de la seva asswnpció. Segurament que als organitzadors del simposi que ens ocupa no els ha passat pel cap que ia música pot tenir molt a dir en un t ema com el proposa t. F a tot l 'efect e que la consider en com un company de viatge, no incòmode sinó, simplement , inútil i sen se cap mena de capacitat d ' aportar res . D ' aquesta man era , ells mateixos s'han confegit un autoretra t ben poc falaguer, tot sigui dit de p assada. La música, ¿no té resa veure amb l'avantguar da? PANORAMA Morera, paradigma del músic català a reivindicar per ALBERT JULIA nfruvalorcm els compositon; rnotll'l·nis tes pet·què t' li sitllat·-los al cos tat dels a utot·s t•ontreuropeus els trobem " f't•bles "? Seríem molt injus los si els exigíem una perfecció i un niv<•U t·om als alemanys i aus tríacs, sense te nir en compte l'en torn t' li q uè es movirn, q ur no era - ni dt' lluny- comparable. La Lt·adició elf' sl'glrs drls uns i el zero absolut d<·l qual pat·tien els altres fa que la compa r ació sigui tend e n <•i osu. Pet· a ltra pa t·t , ¿ ha pt·oclamat ulg(t S(•riosament a Catalu nya t¡U(' Ent·it· '1on•ra (per limitat·-nos a la figura més polèmic a ) t> s t' l · • Wu gn e t' e a 1 a Ià"? Sincerament , jo no he sentit mai. [ el primer q ue ho sabia era Mor er a matt>ix. Com s'ex plica , si no . la St>WI ferma admiJ·ació p el geni de B ayn~nth '? Aix1 doncs, no potl !'lli cond emnar els r esulta ls del s composito t·s modernistes, an alitzant-Jos des d ' unes coordenades Ct' ntr cn t· opees id eals i - pretesa ment- t'm i ques vàlides, tal com han fet op inions divergents dc la nos tnl. Les desqualificacions són possibles. rn aquest cas, n omt-s ¡; j t'S ¡u·escindei.x dc la his tòria real i es pl't'n com a punt de referència un con cepte ideal d' aquc~>ta dis<·iplina . amb la qual ('OSa -cv id c ntm t' nt- n o es t em d 'ac·ord. La històJ·ia d e Catalunya del darrct· mig miJ.lenni , compar ada a mb la his tò l'ia d 'E urop a va a r emolc p e r ciremns tàncies b en conegud es d f' tothom. La història , perb - t' n eonlnt tl ' un determinat co n ce pt e-, n o cons ta d ' un {i I in i a pt·in cipa l và1ida i d ' uns altt·es d esen volup aments que "aprovem" o "su spen em " c·n relació amb aquesta lí nja . És un fet que els diferents p e ríodes hjs tòrics n o es donen simultàniam e nt a tol at-rru. ÉR, però. I Enric Morera aquesta dissociació en el temps la que fa que -a fortunadamentaquest esd evenir s igui viu i no programable (o almenys ho era - si ens posem pessimistf's- fins al descobriment de la telcv i sió i dc la computadora). \plica t a la Catalunya del darre t· segle vol tÜt·: R enaixença. Modet·nisnw . oucentisme. gu erra <'ivil. r~gim franquista. segona t·e8tau t·ació borbònica (o tercera. si complt·m J'intermezzo n apol eònic) i una més o menys desitjable intt>grarió a Europa; ba estat un procé!' mo1t accelerat ha' er de recuperat· més de 500 anys en només un segle. Aquesta r ecu peració acct•lcrada ba estat molt més caraeleritzuda - possiblement no p odi a set· d'una altra :manera- p er sotrugudcs abruptes que no per evolucions harmòniques . Aquest aspc<·l<', no l'hem d'oblidar s i vo le m comprendre en els seus justos tt•rnws el fenomen del nos tt·r mod{'t·nisme musical sense sor tir- no~> dt• contex t. Al e~horc~ . t' I mètod <• adequat per amilitzar aquest fenomen n ostre-que en l'arqnitectura, per exemple, ha deixat d c ser· ¡ll'ohlemàtic i està univet·saJme nt reconegut- és prendre com a r·eferèn cia l'època en què es va dt>senvolupar. A Granados, Pahissa i Mot·era -sobretot a Pa hissa i Mot·et·a- els teníem fin s ara a l '' purgatori'' esp erant pacientment el dia del "veredicte final''. Ara sembla que la sentència ha cai gut: ' ·A l'I n fern". Com que el ''j ud ici" ha tingut , p erò, defect es formals, <Tec que 1a ·'condemna" és r evisa ble en segona ins tància : ve•· t a nt , intenta t·em treure' ls d 'aquesta mena d e "foc etern musical català" -enc ara que ens cremem els dits una mica en l 'intentp er r e tornar-l os, si m és no , al " purga tori" un al tt·e cop, ja qu e sembla que, el "cel' ' , en ca ra no st'' l mereixen. En un judici qu e mereixi aques ta dassificació hi h a sempt·e un fiscal , un defen sor i un PANORAMA jutgt>. En el cas que en s ocupa, per·ò, el fiscal i <'1 jutge eoincideiXI'n en la matc.-ixa persona: no n ec qui' s ' hagi de ser jm·ista per veut·e que el mè tode no és massa recomanable. Qui és el jutge? El jutge, o - millor dit- f'l jm·at, ha de ser el ¡>Íiblic. J el púhlic -quan passen molts anys se'n diu '"la his tòda "-, per pode r jutjar ha de tc,nir l'oporlunital de conèixer les obres. Meni re 110 es conegu in, i aquest és el cas que en s ocupa , no es podrà ~1 rgumentar ni a favor ni en c·on tt·a. Si algú t{~ la sort de conèi.xet· aquestes purtitut·es modernistes , és a flir·. tractant-s<' dc Ca t alunya, s i algú t é voc a ció d""'arqueòleg mu iea!" , localitza els indr!'LS on es troben els manuscrit s i els pot es tud ia r ; si aques ta p e r so na opina q u e aquestes o bn~s són imp r·<'sentable , és molt lüurt> de ma nifes tar el que p ensa. Nosa ltt·es, amb tot el respertc> qu e -com a m{J sicl 'autor d 'a quests juclieis en s mer e ix, també so m molt lliures d 'estar·-hi d ' uconl o no es tar-hi. Si aqncs lcs opinions avui afecten Morera , Pa hi ssa i Granados, ahü· afet·taven Mahlet· i Si belius i aban s-tl' uhir Bnwlme t· i Liszl. Actituds exdoents, n'hi ha hagut sempre : ni tan sols els "'inclisc:utiblet~" s'hun lliurat algun cop d'aquet~l " tic "' . El malt' ÍX Johanncs Brahms, p e r· cxemp1<', signà tm manifest conll·a la "Nova escola akmanya" (Liszt, \Vagner· i seguidot·s). Un altre cop s· endormí d'avonimt>nt (possiblement per fa lta de CO lll}JI't'll Sió) cruan Franz Lisztlingu~ la d c ft>t·èn cia d 'inter¡wetar la seva Sonata en si menor en tma audi<·ió exrlus iva p e r a ell sol. Aqll(~!ites crítiques i aquests malt>nlesos nn s{m d pt·ohlema rle fon s. El pt·oblema és que la majot·ia d ' acpu·s ((•s ohn•s o bé estan ex ltaut·ide s (si nlgun eop h an estat disponibles) o hé - la majoria- n o han c~s tat. mai editades: aquesta és la t¡iiestió. Avtú n o es coneix t·es, no ja d ' Em·ic Mot·e t·a , SinÓ nns i lot de lOtH aquells contempot·anis st·ns amb els quals eU es bat·allava di à r·iamt'nt. Estem, doncs, polemitzant sobre obt·es fantasma . Qnicom·iÀ aYuiel!. poemes simfònics d'Antoni Nieolau? I Els Pirineus (k Fdip Pt'drell? Ha escoltat algú Picarol dt• Granados? O les òpet't'l' Mer/in d ' Isaac AJlléniz, Arthús i Eudn d 'Uriach d 'A madeu Vh es'? Sap algú on es pot troba1· una partitura o tma reducció Ol' piano tnn sols de Ca.nigó de Jaum!:' Pahissa? La llista podria continnar . Potser sí que és veritat qttt• algunes d 'aquestes composirions no Amadeu VIves Morera és el compositor que hem de defensar més r esis tirien Ja prova del temps; també seria possible, p erò, CfU I' en s emportéssim sm·preses molt agradables . En tol C'as, hauri<·n d' edita1·-se, enregis trar-se - ja queuo es troben mai a les progn:Jmacions habituals d e eonc·tn-1- i ser a l 'abast. I això només p el fN que ningú no és clipositBI'i dü vc•ritats e t e r·nes . L es va lor acions tècniques i estf. Liques c anvit•n amb el temps i el que avui no inter essa pol set· que demà a¡,'t:adi. Si Granados és rau tot· d c..· l qu al dis pOSl'lll d e més bibliografia i Pahissa l>s t'I que h em de rccupt•nu·uq!;entment, More ra{> el qm• mÍ's hem dc defensat·. No es trac·ta -com desafortw1adameut s' ha dit- d e !'''afe r Mor e ra "~ n osnitres lwm d t> pat·lar d el '· fcno meu Mol't•ra " i - p otser fins i totdd " miracle Morer a". Vejam: twi-x a Barc·elona , t'n una c uriosa "eoincidèneia astt·ològica", cl 22 dt• maig d e 1865. Aquest ma lt•ix dia, a Munir, relcbra també Ric hard Wagner el seu aniversut·i. \Vugtwr es Lwba preparant l't·!'tn•Jta de Trista11 twd lsolde i IP forts enfrontaments a mb Franz Stra nss , tt·ompa solis ta de l' Ort[ uestt·a R eial de l'Ò pera d e Ba' icnt i pat·e del futur compositor Richat·d S tt·auss, nascut ft>ia poc· mt' n ys d ' un any. Així doncs, E n •·ic Moret·a i Richard Stra u ¡,s són conte mporanis exa c tes. Morera \'Íatja tot St>(:,r uil amb els seus paI'Ch a Ja llunya na Amèrica del Sud i v iu tota la seva infància i joventut -a mb u na c urta interrupció n omí•s- a l'Argentina. Mt~ntre Ri c hard Strau ss, a Munic, é-s (•duea t i creix en un ambient acad èmic i musical selectíssim, trobem Ent·ic· More t·a muntant a cnvHll , armat amb pis tola , portant mut vida de músic d ' església ambulant , c avalcant p e t· l es nnmtan yes dc la serralada d e la ciu tat argentina d c Córdoha. L'escàs sontrue rebia p e r la seva feina era atTodonit a mb tota mena d'apostes rm·als. El sobresou (:,'H anya t així, l'havia de defensat· en si 1uarions molt semblants a e ·cenes de western d e Hollywood que, ni d e lluny. no te nien r es a vt•m·c amb el que un s'imagina que hauria d e ser un aprt>nentatg{· dc compositor. Pl'imer· " m.it·acle" : com pol alg (¡ que ha c t·escul i s'ha criat cluranL els vint a nys decisius per· a la fot·mació dc la pe1·sona arribar a ser d músic més representatiu e n <'I emnp d e la música coral i de les sardanes, amh peces com L'Empordà i La S(lnta Espina ? Qualsevol a ltre s 'hagués adaptat a aqllest context aus tral i h am·ia esct·it milongas, g atos, chaca reras. trí~tes i altres danses i can- PANORAMA çons típiques d 'aquell país: això q uedava reservat, ~w rò, ui gran composi tor argentí, casualmen t també d 'ascendència catalana per part de par·e, Albct·to Cinastera , que les elevà a ca tegoria de co ncert. És curiós: a Alb<'rlo Cinastera li és co nsidct·a t aquest •• fo lklorisme" co m una virtut, mentre que Enric Mo1·cra és atacat p•·ecisament pe r " folkl ol"ista ". Quan Morera tó vint anys tot·na a Europa , va a Br ussel· les, tUl dels cen tres musieals més impol·tan ts del seu temps i hi resta cinc anys . D 'aquesta època data la seva Sonata en do menor, obr a significativa a la qual ens limitarem a ci (entre altres r·aons , d'espai també). Aquesta Sonata neix el segon any d'estada a B<-lgi ca . I aLx:ò és significatiu , fin s i tot decisi u per poder valot·ar· amh una eer ta equanimitat l'obra del nostr<' compositor: ací t1·obcm el egon "miracle" . Aquesta Sonata -c om la Sonata de Ces a r Franck- està dedicada al cèlebr e violinista Eugène Ysaye . En el pitjot· de.ls casos pod ríem pensar q ue Endc Moret·a s'ba inspu·at en Ccsat· Franck i, és evident, que l'estètica musical postwagneriana de moda a E uropa en aquella època l' ha influït - fenomen , per altra part, que afectà tots els contemp01·anjs i que representava l'avan tguarda musical. El més sor pt·enen t, però, és que la Sonata en la major de Cesar Franck i la Sonata en do m enor d'En ric Morera són del mateix any! Si tenim en compte que Ysaye estrenà la Sonata de Franck el 16 de desembre, o sigui, pràcticament a finals d'any, és més que probable que Morera no conegués l'obra de l' il·lustre o1·ganista quan ell escr·igué la seva . Si sospitem que una altt"a Sonata srrví de model, veiem que l'únka obra que podem fer servi•· com a comparació és la Sonata op. 18 per a piano i violí de Richan.l Strauss, que ja anticipa clarament el Don ]uan. La comparació, pe rò , ens p r esenta un problema: a Str·auss li fa lta va encara 1m any per· ese•·i ut·c-la i dos anys per estrenar-la. Els estalvio ací una bt"eu compar·ació formal i harmònica dc Ics tres ob1·es. Constatem només que el més audaç, contrap untístiramen t i harmònicament, fo u E nric Mor er·a. I constatem també que E nric Morera als 21 anys d 'còa t sa bia molt bé el que era una forma sonata. Pel que pertoca a la difir ultat tècnjca de r ealització , l'obn del català manté com amínim el mateix nivell vu·tuosístic que qualsevol de les altres ducs, de •·econeguda complexi tat pianística. Quant al resultat final. una qüestió queda clara: el jove Moret·a demostra tenir un talent musica l a nivell europeu. El que s' ha denominat pt·oblema ••simfòni c" -si és que r ealment c.xjstcix-l ' hem de limitar, doncs , a la rt'lativament secundària qüestió de la instrumentació (" ·pecat' ' qut>, en canvi. perdonem a Ro- 14è Festival Internacional de Música Pau Casals El Vendrell (Sant Salvador) Del 16 de juliol al 27 d'agost de 1994 Juliol Diuobte, 16 Barcelona Simfonietto Jan Slovick, violoncel J. U. Moroledo, diredor Obres de Pou Casals i j Hoydn '-,.. __ _ _ _ _ _ _ _ _ _______.;.__;,:.:.::.... ( .......;~ ~obero, soprano ~rt~ Monlsemrt Cabera, piano Obres de Schumann, Serro i Montsolvotge Di¡ous, 28 Obres de Musser, Sloul, Ramon Alsino, percussió DiS50bte, 23 Coral Còrmino Josep Vila, director Glòria Peig, piano Donoloni i Molansko Obres de Brotons, Purcel!, Casals, Tallobull i Sodermo11 Dissabte, 30 Phillippe Muller, vi<;~loncel . Obres de Bach i Kodoly ¡- Dijous, 4 lgor Ardosev, piano Obres de Bach, Beelhoven, Fronck i Frescobaldi Dissabte, 6 Orquestro de Cambra de Praga Michol Konko, violoncel Dissoble, 20 Quatuor + 4 de SaxaphOlle$ Obres de Honòel, Dubois, Ellington i Gershwin Dijous, 11 Cobla la Principal del Llobregat Josep Vilà, direclor Obres de Gorrelo, Vilà, Serro, Ohrà i Moroledo Dijous, 25 Adolf Plo, piano Obres de Bach, Mozart, Chopin i Schumann ~ Dissabte, 13 Orquestro de Cambra Fronz liszt de Budapest Anna Chumochenko, violí Obres de Grieg, Txaikovski i Simfonia concertant, K. 364 de Mozart Dissabte, 27 Quorlet de Cordes del Teotre Uiure Obres de Beethoven, Prokofiev i Schubert Oscorlysy, violo Jonos Rolla, direclor Horari concert: 22,30 hores • Entrades: de 1.000 o 2.500 pies. • Informació i reserves: Tel. 977/683468 Organitzo Col·loboren - PANORAMA - bert SdlUmann i a algun a ltr·e compositot· consagrat). Harmonia, contt·apull l, estr uctura (forma musical), j a ho d ominava Morer·a en la seva j oven tut. Un altr<> p u nt s' ha d"aclarir , també: no existeix -com sembla que es vulgui donar a en tendreona " j crarq ui a " ("'sim fònic", nivell snpel"ior ; a ltr r s gè-ner es, nivell mitj à o infc r·io r ) . lJi ha obres mes tr es q ue són simfònicrues i h i h u obt·es si mfòniques que no són obt·cs mestr es . Hi ha també lieder, sonates, fugues, ctcètc t·a, qu e són obres mes tr es sense ser simfòniqu es . L la musicologia ens ensen ya ta mbé q ue hi ha obt·cs "si mfòniqu es" per· a quar tet d e ("Ot·d a o pn a piano sol, pr r exemple . E n con trapar tida , trobem també obt·es per a or questra q ue ben poc en tenen , de "simfòniques'' . El 1886, l' any d e composició de Ja Sono f et en do menor , és un a data molt llu nyana: rs l' any d c la mort de Fra nz Liszt. Cronològicam ent Mor era es troba va més lluny dc nosaJtt·es (106 an ys) que de la mor t dc Mozart (95 anys), per exemple. I si a lgú esper a trobar en aquesta obra q uelcom dc sembla nt a una sardana o algu n altre component " folklòt·ic", es trobarà , evidentmen t, molt sorp rès. Enri e Mot·cr·a no t'ra ni un " folklòric" , ni u n " d iletant", ni un epígon . Enric Mor era. ens el mirem amb una òptica en-ada: la seva llarga vida i el seu temperamen t eruptiu d onen a la seva personalitat una p r·csènc ia q ue fa qu e el su posem co n temp orani nostre i que el j u tgem com si ho fos. Però no ho rs : ell era un compositor de la gcncm ció dc Mahler , Sibelius i Stranss que es mantingué fidel a ls prin ci p is i als ideals q ue l'havien inspira t en la seva joventu t. Qui sap si aquesta fo u la cansa per 1n Cfl.tal Ca talun ya convct·tí el " ruin1ele More1'11 la " trugèrlia Morera" ! Es molt p t·ohable tltte el dissentimen t en totes aquestes valoracions tingui quelcom a veur.·e amh les afinitats electives dt•ls observadors: se sent un més inclinat cap a l Modernis me , d efensarà ra'; aquests ct·eadors; té l' a ltre Unt" tend ències més n ouc(•ntistcs, es d ecantarà evidentmen t pt>t" la crítica. I pot er això té tambf. una expli ca ció: r epresenta la •• n cnaixença", com el seu nom su¡;gereix, la infantesa ; tindríem e n el Modem isme, amb la st>va exaltació romàntica , la joven tut , la rauxa , mentre que el Noucentisme representa ria la maduresa , el sen y. Si ens eentrem eu aquests dos darrers moments, polset· podem troba r ací unes claus d ' in lc t·p r e ta ció d 'aques t fe nomen p er i nten tar com p t·cndrc com Catalunya recuperà aecelcr adament la seva història per·dudu. És coneguda la r·auxa wagnt'riana al nostr e pa1s: el wagner isme, aml) tota la seva viscentli tat, arrelà amb tal for ça - fot·ça c-ent:rifugaL podem dit·- que amt>na- El Modernisme, imatge de la recuperació cultural de Catalunya çava de desccruili brar el món artístic i social, com el cas al<>man y en els anys 30 i 40 d r·amàticament demostra. Possiblement pet· alguna providencial llei del p(~ ndol his tòrica - i d esfa sada temporalment r esp ecte d els ror·r <>nts europe us que seguir a n a lt t·es tend ències, com l'art déco i I' exp ressionisme-s 'esd evingué la reacció : on la trobem, en el camp m usical? E n el conrf'u per pa el dc l 'Orfeó Català d e l'a r t d e J .S. Bach , q ue contrarestà en Cf•r ta maner a les tempes tes wagneri anes : era , per dit·-ho en d au catalana, el " sen y" crue comptmsuva la " rauxa". P e r ce r t, A lbc l"l Schweitzer, q ue ta nta influència exer cí en aq uest aspecte al nostre país, afirmava que Bach no ct·a ban-oc, sinó "'gòtic" . Si tenim en comp te aquesta inter essant hipòtesi , ens tt·obem que Catal un ya connectà pet· una Yia molt ·•esothica " i subconscien tment nostàlgica a mb els moments àlgid s del seu passat. En l'arquitectura tt·obcm aquesta · ·no tàlgia gòtica " cla ra ment r eflectida. P er altr a banda, si la nostra acceler-ada Renaixença conespon a l'in ici dc l' edat moderna a Europa - al Rc·naixl' mt' nt- i Bach no és ba rroc , s in ó " gò ti c", o n rec u pe r e m aquest han ·oc d el qu al la nostn1 històri a també és d eficitària ? Qui sap ! No e] •·ecupet·cm en cer ta mnneru e n el c a tTcgame nt exagera t d ' a lgu na arq uitec tura modf'rnista com pot ser el P alau dc la M 6sira Ca Lalana? No és aquesta pt·ccisamcntla cdtica que dut·ant tants anys s' ha fet d 'aquest a uditot·i? (Qui no ha escoltat a lb'1.111 cop la refe rència despectiva d<•l P a lau com u na " mona d e Pasqua"?... o és ruxo un exemple clar de q uelcom q ue ahir bandejà vem i a vui Uoem?) Si obst>r vem el d esenvol upamt>nl d c les arts en aquest daner segle, cr ec qu e n o és exa gerat ronsidt'ntr el cas ca tal à com un fe t molt especial. No tenim excedl'n t u i de músics, ni de piu tot·s , ni d 'escultor s , n.i d'escriptot·s, ni d 'at·quitectes . Tenim , però, gairebé tol l' cspectt·e representa t. Èpica , lírica i d r amàtica , en trobt'm respectivament Uegint Ver daguet·, Maraga U i Guimerà . En trobem con templan t Picasso. Miró i Da lL P odem trob ar-ne obser vant Puig i Cadafalch , Domèn e rh i Mon t an e r i Gau dí ? P oss ibl eme nt sí , en c at·a que menys diferenciat. En descobrim ta mbé escoltant J aum e P ahissa , E nric Gt·a nados i Enric Morera , així com també en obres de Rober·t Ger ha rd , Ed uard Toldrà i Rjca rd La mote de Gr ignon. Si aques t proj ecte exposa t fms ací no és massa errat , és evident la difi cultat dc Mozart pet· imposat·-se a Ca talunya . ElllengLtatge més directe de Beethoven s ' im p osà d ' an tuvi. Mozart és a quest p un t d 'equilibri irrepetible en la hi s t ò l"i a i a q u al s evol país . Moza rt és un clàssic que transcendeix els clàssics i -no s'escanda litzin, si us plau !- un r omàntic R.Jrx lnutU.J llrsclfiouplrnltc•r drtrna Pulnw~rnliJ SinÏJttr Ct~rv>rum·a Dtxltr 0Jiilim tlrltn"a CircllltfC~JrJiJ &caulio. Cnst• lltntllft Duttr Stpltun Cnràiacum Toquem el cor millor que el Dr. Barnard. Comn temps molt estranys. Temps cic cri.'ti. dc frul(lnent.atió. de zappi~ .. Temps en qut~ eaJ n..-cupcrar la il·lusió per cn.·urc ('11 alguna 1:osa. 1\>riSt'm que la iHusiú (-s el pr i rner pas per enamorM. I volem que cll~msumidor :s'enamori cc· ganwnL del producte que anunciem. Fh què. si no. prl'fl·rlrla cl rtoslre a un aJt.n>. si cls 1lllJduc:tes <·ada vegad a s·a.'>SCmhit!n rnés eni re si rnatcixrk~? A Bas:;at. Ogilvy I:J Malher fa més de I7 arJj-S que fu~uem i csc:·artxllcm b raons que rnobili17.(.'11 l'actitud del st·r mers bcncf~eís mdonals d'un prodtK.1e. humà. k~vi~ió l hem estat t·••pac;.'C>S cl"ctlll'lldrc·kos i conèi.w-·les a fons perquè. e-n.-gurus. ds nost.n:s c..oquips crcatilL~ l'ls cmnpon<.•n només sers humans. Els mi llor~ Sl'rs G!."nt que entén cada armoci dc rct'Om una oponunitru únk:a c.le con· v{•tK·cr. (k•nt. en rkfinitiva. que sap molt mús fk•l mr humà que el Dr. 13."trnard. hmnans que oollt'iXI.·tn. Gent que apunta amb d t·ap i dis· para amb el cor. Cent qu1.· s·l'namom dd qoc anuncia i sap ~·uR' rn(os en11J1 dds Bassat Ogilvy & Nlathcr - PANORAMA avant la lettre sense dei..xar tampOC' dc ser un compositor del rococó capaçiguahnent e-L' assimilar aques t art "gòtic" dc> J. S. Bat'h. No és casualitat que ens arribés tat·d malgrat Martí i Soler i Ferran Sors. Et·a necessa ri un relatiu equilibri entr e l es divet·scs tendències presents al país pl'r perrnt>tre col·locat· aqu('Sla "pot·cellana" sense risc que es trenqués; i, és que, com tothom sap, és el compositot· més fn1gil a l'hora de realitzar-lo. Antoni Nicolau ho veié clar: Wagne1· ac:ct'ptava m és o men ys -en aqu ella època- una r ealització mitjanament regular; Mozart, en ca nvi, exigia una tècnica molt més deput·ada ... (per això no el progt·amava!) ... i aquesta tècnica no la tenít>m ... ; potser no la tenim, encat·a! Si un músic d'una gt•ne•·ació posterior, molt més mes ural que lVIorera en els seu s judicis -ens estem referint a Cristòfor Taltahull- no va saber apnciar Mozart fins l 'any 1908. en la seva època d'estudiant a Muni<·, en unes funcion s modèliques en el Cuvilliés-Theater, no podem cspentr que la Barcelona modernis ta - amb el desequilibri imp e rant a favor de Wagnet·dt•scobrís la vàlua intrinseca deJ compositor austríac . Moza•·t ct·a - i encara ho és- la teràpia adequada contra els excessos d ' uns i altt·es: era la medicina que d país necessitava. És, però , una medicina homeopàtica: els efectes no só n espectaculars, e l "guariment" és a llarg termi n i, però es table ; no hi ha contraintli(·acions i la sobredosi no és perniciosa. És l ' aire fresc que entra quan obrim la finestra. Con tt·àriament al Modl'misme , que neix gairebé simultàniament ací i a Europa -sota altres definicions (Art Nouuea u a Fhmça, lttgendstil a AJcmanyu , Sezession a Àustria , etc.)- el NouC'Cntisme va "a la rccl'l'C~a del classicisme perdut" - desfasat en el temps respecte d'Europa. El Classicisme europeu - no només "vienès"-, l'època de Schillcr i Goethe, de Mozat·t i Beethoven , s'inicià amb l es excavacion s a Pompeia - dcscdLt·s pe•· Winckelmann- i això es n·Jlectí en obres amb títols s uggct·ents de l 'an tiguitat, com Les nú'nes d'Atenes. Les criatures de Prometeu, ldomeneo, re di Creta, La clemeTlZCL di Tito a l'escena a Arcàdia en el segon Faust de Goethe. A Catalunya tinguérem t'I nostre r·etorn als clàssics amb Ics ex<·avacions d ' Empúries per p art de Puig i Cadalalch un cop iniciut ja el segle xx. L'any passat, en el que havia de ser el con cert d ' homenatge del 50è aniver sari cie la mort d'Enric Morera , va se r s ub s tituïda la seva "Escena populat·" per Em- Cristófor Taltabull púries d e l " noucenti s ta " Eduard Toldrà: va se•· només cas ualitat? Dei xe m l a re spos ta oberta. En tot cas s'ha de dit· en honot· a la veritat qu e Eduard Toldrà en el seu cicle "Història de Ja Sonata per a violí i piano " celebrat l ' any 1913 conjuntament amb el pia ni ta Tomàs Buxò, va considerar la Sonata en do menor d'Em·ic Mon~ t·a digna per cloure aquesta sf-l'ie d e quatre con certs quE> inelo'ia obres de Mozart, Beethoven (KreutzerSonate), Bra luns i Ccsar Franci<, entre d'altres. Filant pdm - i seguint en el tema de r etroba ment dc la nostra his tòria- podem vcure-h.i fins i tot metafòricam!'nt la recuperació de la tradkional vocaci ó marítima catalana ~tnu l ·lada durant gairebé quatrc-('cnts anys. Amb l 'exposició ct·onològif'll el ' aquest simbolisme duran I el !it'· glc compr(:s entre ~1 naixement d'Enri c Mot·cra i l a mori d f' Eduard Toldrà clouré aqucsl a ex-posieió. L866 - E nric Morera travl'ssa l'Atlàntic· , 'a a l'Argentina i pn•n residència a Ja ciutat de Cói'Cloba. 1874-76 - J acint Verdagu er s'embarca cap a Cn.ba i J espr·és d'un intent no t·ccixit amb d seu poe ma Colom, crea L 'Atlà,n ticln ( prf'miacla als Jocs Florals d c 1877). 1885 - Em·ic Moret·a torna a trav<•ssar l'Atlàntic de retorn a Em·opa. 1892 - En ric Morera compon la seva Introducció a l'Atlànticln. J902- Mor Jacint Verdaguer . 19J 6 - Enric Granados va u Nova York pet· l 'estrena mundial de l' òpc·t·a Goyescas i mo•· tnlgicnmcnl u l ' Atlàntic en el viatge dc• r etorn. 1937 - Jaume Pahissa mat·xa o l'At·gentina i tr·oba Manu e l dc Falla a l'exili instal·lat precisam<'nt u la riutat d e Córdoba. Entt·e .Jaume Pahissa -compositor de C"nigó- i Manuel de Fa ll a - eom positor d ' Atlà,ntida (potser conduïts p er mossèn Cinto " drs d e les altut·es"?)- oeix una profunda amis tat. El resultat és la biogt·afia dc Palússa sobre Falla. 1946 - Mor Falla i deixa inacabada ;ltlàntida, tr·ebaiJ h t'r etat pet· E. llulfftet·. J 962- Estrena mundial en ve•·sió de con ce t'L d ' Atlàntida al Gra n Teutr e clelLiceu. Director: Edual'CI rroldrà. Segona au d ició a Cadis, eiutat nadiua de Manuel de Fa lla i porta de l' Atlàntic. Així don cs . podem dir que, imbòli cament , d e la mà ci ' Edual'CI Toldrà. en la seva úJtima actuació pública s' un eixe n el tempestuós, llegendari, "motlet·nis ta " atlàntic i el p làcid, clàssic, "noucentis ta " mediterruni. Tornant de Cadis, Eduard Toldt·à i - no L'oblidem- tamhé Ricard Lamote de Grignon moren a Barcelona en espai de poc temps. Així clou en el camp musical a Catalunya aqu es t "segle liels procü¡,ris ·' in-epetible. _¡. ... • ~: ~ 117-11 PANORAMA MARIA CANALS Hereva d'altres temps per MÒNICA PAGÈS SANTACANA Maria Canals, pianista de professió i pedagoga de vocació, hereva de l'esperit cultura l del principi de segle català, repassa el temps amb l'empremta de mestres com Viñes, Blancafort, Millet o Toldrà. Celebrar els quaranta anys del concurs d' execució musical que duu el seu nom, un dels concur- E n primer lloc. ens agradaria que ens expliqués quan va com<-nçar la seva carret'a mu ical. -A mi em sembla que jet vaig néixer amb la il·lusió de la música. Quan només tenia 4 o 5 anys ja mircwa fa manera com podia tocar el piano. El meu pare era ccaedrlitic del Conservatori Superior Municipal, que llavors es deia Escola Mtmicipal de Música, i la meva mare era una de les seves ajudants. Bé, ella ·va ser la primera que em va iniciar en el món de la música. El meu pare no em veL deixar aprendre músi- sos internacionals amb més ressò del país, ha estat la seva ofrena a la història musical catalana, de la qual val a dir que ha estat una observadora privilegiada. La Creu de Sant Jordi i el Premi al Mèrit Artístic han estat l'últim reconeixement a aquesta vida abocada a la música. ca seriosament fins als set anys. De fet, no em va deixar estudiar fins a aquesta edat perquè, com que era filla única, patia per La meva salut, deia que esta va massa prima, no volia que em cansés. Els meus pares es portaven 25 anys de diferència i. és clar, el meu pare era gairebé més un avi que un pare. Això sí, em va fer treballar moltissitn. En això no em tractava com a filla {mica, com en la resta de coses . -El compositor Manuel Blancafort ha e tat una dc les lïgures clau en la seva vida. Vostè li va estrenar els Concerts 1 i 2 per CL piano al Palau de la M(u,ica amb r Orquestra Municipal de Barcelona sota la direcció d'Eduard Toldrà. Com es van conèixet·? -Vaser un estiu, a la Garriga. Amb la família vam anar a passar-hi les vacances, però a l'hotel on estàvem era impossible estudiar el piano perquè l 'únic qrte tenien estava en una de les sales; a més a més, tampoc no m 'ho haguessin permès, per no destorbar els clients. Llavors un diet va venir un wnic del meLL pare qtte coneixia. en Blancafort -que lla·vors també es trobava a la Garriga- i, com que el meu pare li va explicar que li sabia greu no tenir cap piano perqLLè jo pogués estudiar, li va PANORAMA ,... dir que ens el presentaria i que potser li podríem demanar que ens deixés el seu una estona, caria elia per estudiar. Recordo que a la sala on ens va rebre tenia un piano de cua i una pianola. Era un home molt educat i nwlt amable i de seguida va dir que estaria encantat que hi anés a estudiar i que podia estar-m'hitot el dia, si volia. Jo no hi anava tot el dia, és clur, però 111 'hi passava moltes hores. Allà tenict música d 'ell i un dia li -vaig demanar si la podia mirar i ell hi va acf·edir de seguicla. A mi em va interessar mol-t la seva música i n poc a poc ens vam anar tractant cada vegada més jillS a fer-se una amistat que duraria tota. la vida . - Quin record li ha qu eda t del mestre Blancafort? - Un home el 'una g 1·cut rectitud moral i molt inspirat per a la música. També amb un gran sentit religiós; molt exigent en tots els aspectes. Fora de la música, era un home molt lligat a la seva familia. -De fet, Manuel Blancafort i el mestre Eduard Toldr à van ser qtú l a van aj udar més en la seva carrer a artística ... -Sí, és cert. El mestre Toldrà, el vaig conèixer arran de l'estrena del Concet·t núm. 1 de Blancafort. En un p1·incipi, però, en Toldrà es va nwstrar una mi.c a reticent que jo estrenés aquest concert, perquè em -v eia massa jove, sense experiència de tocar amb orquestra. Però , en 8lnncafort. amb aquella fe que tenict en mi, va insistir i llavors en Toldrà va accedir perquè jo estrenés el concert, l '1 de desembre de 1944, ara fa exactantent cinquanta anys. I des de llavors no va deixar d'aju,dar-me. Però tot ho dec a en Blancafort. - J també a mes tres dc la ca tegoria de Lluís Millet. .. -Evidentment. El mestre Millet va ser tota la vida el meu ídol de professor. Primer va ser el meu professor de solfeig al conservatori i després em donava classes particulars, vaig fer tota l'harmonia ifo rmes musicals amb ell. Anava a casa seva els divendres a les set de la tr1 rda i sortia a les nou. Primer jèiem la classe i després enraonàvem de música. Estar en contacte d'una manera gairebé familiar amb un home de la vàlua d'en Lluí.~ Mil/et em va suposar una gran influència, un dels més gra ns privilegis que he tingut a la vida. Recordo que va ser l'únic que va proposar qlte marxés a estudiar a París, però el meu pare no va voler i finalment van coincidir els dos que era mi- Parlar del passat, de vegades sembla dolorós. Maria Canals el reviu amb naturalitat i fins i tot amb entusiasme, potser pel fet de tractar-se de records i de persones que depassen el mateix temps. Enraonar amb ella de la seva vida, sobretot de la gent que ha anat coneixent,. transporta l'interlocutor a un moment de la història que es torna proper gràcies a la seva personalitat. llavors, aquesta dona d'empenta s'erigeix com la nota viva d'un esperit que malauradament ja s'ha perdut. llor que em quedés; La meva mare m'hagués hagut d'acompanyar i els meus pares no volien estar separats tant de temps, Eren altres temps. Però, realment, no puc agrair prou el fet d'haver-lo tingut com a mestre. Una de les coses més terribles que va fer l.c1 guerra, bé, la cliotadnra, va ser marginar com es va fer LUL home de la categoria del mestre Miller, a qui devem tantes coses. - Precisamt>nt ' 'olia p~regun­ tar-li sobre els efectes òe la guerra en el cet·cle musical de Barcelona, com recorda aqut'lls temps de postgm•tTa? - Un desastre, és clar. Barcelona es va COll ver tir en wt desert cultural. Sort de l'empenta de perso11es rom el mestre Toldrà, que van reanimar el màxim possible l'activitat musical d'aquí. Però. bé, com li he dit abans. el mesi re Uillet t•a ser obertament marginat, molts van marxar i. d'altra banda, totlwm patia la mort d'una o altra persona Pstima.da. Realment, van ser moment s molt dolent s. -A m{•s d el mcslt·e MillN, qu<' com ha dit la va formar e 11 el vessant tcòl'ic dc la música, vos tt~ va tcnü· el privilegi de viurf' r] ,, JH'OP <·ls (dtims anys del b'"'r an pianista Ricard ViJïes. - Sí, va ser un cop més gdrcies a Blancafort. Ell vo ser qui me 'l va presentar l'any 40 o 41, no ho recordo exactament. E11 Vi ñes es ta va UI mbé molt desfet per la guerra. El cert és que en un principi 110 volia donar-me classes. No tenia vocació de pedagog, 110 li agradava. Però, finalment, em va sentir a casa d'en Blanca:fort, on vcúg tocar la seva Sonatina antigtl i u.na pila de coses del mateix Blancafort -jo llavors tocava tora la seua música. els collcerts encara s'havien d'escriure-, també recordo que vaig tocar el primer temps del Concert de Chopin. I en Vilï.es va dir: "Aquesta noieta, .sí", amb el .seu accent lleidat:ò.. També parla.v a moltfrnncès, per això el.s primers temps la meva feina era entendre'l, després ja m 'hi va.ig acostumar. Llavors vaig quedar amb ell que vindria et casa meva una vegada a La setmana, eL~ dimecres al matí, d 'll CL 12, que em sembla que no vam fer mai perqu-è el primer dia ja vam acabar a quarts cle dues. Enraonàvem nwlt, m'explicava coses que li havict dit Ravel o Satie -c¡ue ell els anomenava "lo Ravel", "lo Satie"- sobre algun passatge concret. Era molt interessant. Em va dir: ··JJ'agrada molt veuir a casa de vostè perquè fem molta mú~ica. vostè i jo''. I em va proposar de .fer un concert per a dos PANORAMA - CURSOS DE FORMACIÓ PER A MESTRES I ESPECIALISTES DE MÚSICA 1994-1995 • Educació Infantil • Educació Primària • Educació Secundària • Escoles de Música i Conservatoris •••• O Cursos monogràfics O Informàtica musical O Recursos musicals per a mestres no especialistes de música •••• Cursos d 'estiu d ' hivern mm Genera!ital de C.laJunya Departamenl d'Ensenyament Maria Canals, 1 979 pianos; em va presentar en Pich Santasusana, que llavors OT-ganitzava els concerts al Palau, i vam tocar a dos pianos. Així, els dimecres es van convertir en tres dies a la setmana i en poc temps venia a ca.sa cada dia. 1 això va durar fins qtU! va morir. Quim 'ho havia de dir, que tota aquella gent de l'ambient musical parisenc de la qual Viñes em parlava, molts d'ells acabarien essent grans amics meus! En realitat, haig de dir que. més que ensenyar-me moltes coses, vaig aprendre molt, d"en Ricard Viñes. -El seu matrimoni amhl'intellectual Rossend Llates també ha estat w1 factor decisiu en la seva vida a1·tísLica, no és cert? -1 tant! ... Per començar, el concurs no existiria si jo no hagués tingut per marit en Rossend. Perquè jo sola no m'hagués atrevit mai a començar una cosa així. La idea del concurs va sortir un diumenge al Saló Rosa mentre preníem l'aperitiu, tal com li e.'\:plico! Jo ja donava concerts a l'estranger, ja havíem sortit a fora -de fet, jo uaig tenir llibertat quan em vaig casar, com passava a tothom Uauors- i, és clar, allí ja se'n feien. Però el problema era organitzar-lo aquí. en un moment en què no es podia fer res que fes fl~ire d'internacional. Així, el meu marit i jo vam començw· posant només "Concurso de pia nistas" i a clins del fulletó vam posar que si hi havia algú de fora que volgués participar-hi també hi fóra admès. El primer any s 'hi van presentar 13. Vam parlar amb en Fèlix Milleti Maristany i ell ens va deixar el Palau de franc per ferhi les proves; és a dir, des de l'organització del primer concurs s 'ha fet al Palau cle la Música. També vam parlctr amb el col·leccionista i molt amic d'en Rossend, Marià Espinal, que ens va encoratjar molt, i amb en Blancafort. D'aquesta manera ja érem cinc en comptes de dos . El meu marit era molt obert, molt simpàtic, coneixia mig Barcelona, i això uct fer que aquest projecte s 'anés fent gran. El que més m'impressiona d'aquests 40 anys de concurs és La qtwntitat d'amics que s 'han abocat afer-lo possible. Tothom hi Ira col·laborat sempre molt generosament. Però repeteixo que el meu marit va ser fonamental, 110 solament en la meva uida., sinó en L 'e~:istència del concw·s. -Quin es creu que han estat les claus per poder mantenir el conc·urs dur·ant tant de temps? - Per a mi són tres coses molt simples: ser molt exigents, ser molt estrictes en l'organització i escollir un bon jurat. PANORAMA - - MIKROKOSMOS feina IJen feta Sovint m'ho escaigut de participar en aniversaris signiNcots d'entitats musicals, viscuts en grau divers segons les característiques peculiars de coda grup i del seu entorn sociològic. Obvioment, lo vitalitat de qui celebro l'efemèride morco la pauta de lo commemoració. Perquè no és pas lo consecució d'uno fita temporal-simplement, per l'ineluctable pas del temps- allò que li a torgo dimensió trdnscendent, sinó que lo validesa li és reconeguda per lo disposició amb què s'ho assolit, per lo puixança del moment present i per les expectatives de futur. Quan es donen aquestes condicions, uno commemoració musical pot esdevenir exemplar. Uno d'oquestes, l'he viscuda fo poc: el 25è aniversari de lo coral Els Rossinyols, de llorenç del Penedès. Iamb uns trets ton objectius que superen allò que pogués tenir d'esbiaixat lo visió personal d'uno trajectòria amb lo qual he tingut i tinc vinculació. Certament, res no és donat graciosament, ans és conseqüència de l'esforç de molts; un esforç tangible en lo commemoració o què faig referència, de resultats modèlics. Musicalment, per lo dignitat de les versions de cadascun dels grups actius (fins o un total de 120 veus, entre 3 i 15 anys) i de les de qui en foren components en un pretèrit; i per la feliç estreno d'unes composicions escrites expressament per a l'ocasió famb textos suggestius de Miquel Miquel, i música del jove pianista Jordi Camell, un nom progessivament present en els circuits musicals catalans i cridat o esdevenir uno figuro notable entre els intèrprets de lo seva generació). Funcionalment, per lo perfecció del desenvolupament d'una vetllada en la qual es féu potent la preparació que hi esmerçà un nombrós grup de joves (per simbolitzar el qual col esmentor el nom de Roso Rofecos, coordinadora general del Secretariat de Corals Infantils de Catalunya). I, tot plegat, en demostració -natural i planera- de feina ben feta. Aixà que ton succintament he exposatés el testimoniatge d'una trajectòria concreta. Però sé, també, que uns testimoniatges semblants es donen o molts llocs del país. I un pensa que, mentre hi hagi nuclis que vulguin, no ton sols fer coses, sinó fer-les bé, les aspiracions de superació col·lectivo podran ser assolides i que el futur serà millor, humanament i musicalment. Pere Artís Stage 94, curs d'alta docència en música de cambra a Fundació " la Cai'l.a --rom oc·a L una nova edició del Cun:, E11r·opeu de Música de Cam.lwa Stag<• 94. que tindrà Uoc del 22 d'agost a13 fi<' setembre vinents. Es tr·ac·ta rl ' una manifestació adrl'çada a músif'S c¡u<· integren conjltnts de t'ambnr mínimament consolidats i als qual!, s'ofl't·eix tm curs intensiu d'un nivell i rigor qualitatius privilc,giuts. Amb direcció ar tístira d'Erir] Lollis, dir ecto1· at'tístic de fa C nildhull School of Music and D r·amu, hom compta amb tLO molt solven t quac h·e de pt·ofessors que uLustcn 11 n f'om p.letcamp de matèr·ies. Des rle les més específicament ü1str·umentafs i cu mbristiques a altres com anàlisi, tècniques d'enregistrament, expressió corporal i tècnica AJexunrfc't'. Els professors són Timoth y BouLton, membt·e del Domus Quar·tet, Robin Bowmau de la Guil(lhall School, alvador Brotons, Thomas Gulliu, Barbara Hamilton , Pawcl Rouba dc> l'Institut Nacional d'Educ·ac·ió Física de Catalunya i Charll's Tunnt•l de rEnglisb Chamber Orq1Jebl1'3. Amb ells, hi juguen un paper moll destacat tres conjtLOts dc cumbnt n•sidents, tots ells el'un prestigi c·onsiderable i que ~basten d ifHrntl' tip uR de formació. Es el cas del Tr-io d ' Oslo , del Bartók Quartet i del Quintet de Vent de l'Acadèmia dc Praga. La coordinació del curs és a cura dc Ca d es Riera, i Delfí Colomer n ·~s el tutor. El programa de Stage of('r('ix u11a síntesi d'elements pensats per· ajuda,. l'intèrpt·et i pr opor cionar-li els instnrments necessaris pt•r al complet desenvolupament de la st>vu eapac·itat interpretativa i Pxpressivu mitjançant uoa combinació d'ac·tivitats pcdagògil{lres i ar·tístiques. La creació eL" un autèntic f'lima de relació musical és un altre del!l ingredients importants d'aquesta iniciati- 'a. dc caraC'ler-ístiques ñniques en t'I món dels cur-sets musicals dcl puis. La realització d~ concerts diaris per· par·t dels pt·of~ssors i dels alumnes constitueix un altre al·licient afegi t a Ut) IU'Sl tot que és I" tage. Dc for·ma pm·al·lela, encara cp1e amh una durada ir:Üct·ior. es desem·otlla r·à un curs clrcücat a professors de música i un altr·e a joves intèrprets de cor·cJa U<' ] O a 16 anys d'~dat. El pl"imc•r s'adreça tan t a mestres especiafjhLc•s com a pt·ofessot·s d'escoles de mr'•sir:u i conservatoris j se centra en f'upt·enentatge instnunen t.aJ, entcllt'll l aqut'SI: treball des d'tmu pet·spt•ctivn glohuLitzador·a, inlC\,«rant-hi tots e·ls asperles que intervenen en el proers: des de com identificar nois amb rspecial prcilisposicióper· a La músit'ai com or·icotnr·-]os. fins a qüestions t·clacionudes amb f'andició, a.rub ri l"itmc i el moviment. amb cl cooeixt>ment del pr·opi cos amb Ics més especificament vinruladcs amb la didàctica de l'apr·cnentatge dels instruments de eonla i dc la música de cantbra. Pel que fa al curs per a joves intèr'pr·cts. el sen objectiu és fomentar l'estudi d 'instruments corn el violí, la dola i el violoncel, posant un èmfasi especial en el tt·eball d 'eq1.úp i en lu música dc cambra. La direcció d 'aq ut' s l s clos cursos és a cànec de Cal'll's Riera i o· és la coordinadora Glòda Valls. En són professot·s, Mal'ia nnc Kewling, Lorna Gloh er. Toni Pen·amon , Marí Ronda Tominaga i Annu Al egn'. Tots els cursos es desen rotllar an a IH Residència Escolar B eiJ-lJoc, a Iu Roc·a òel Vallès, cn 1.m marc idoni p el que f a a tranquil·li tat i també pel que r·(·Spf'rta a equipament lúdic, espor-tiu, etrètcnt. Tot plegat acaba de configur-ar la imatge d-una iniciativa que és fidel u un ideari sintetitzat en In promoció de la més e senciada de Ics músitJUe . • PANORA MA Montserr at Torrent actuarà al Festival d'Avinyó El Duo Reinccke guanya el V Concurs de Capellades E I Duo Reinecke, de clarinet i piano, format per Antonio Soria i José lozano, ha estat el guanyador de la cinquena edició del Concurs per a la Promoció de Joves Intèrprets que organitza Paper de Música de Capellades. En la P.rova final, a més d'aquest duo d'Albacete, hi particip<,~ren AlbertGiménez \piano), Damelliaorio (piano), Marie a Constantínova 1 Georgina Baird Smith (violoncel i piano), el Trio Manuel Valls (flauta, violoncel i piano) i el quartet Flautes d'Adri. El jurat fou presidit per Antoni RosMarbò i el tormaren: Claudi Arimany, Albert G. Atenelle, Xavier Joaquin, Enriqueta Tarrés i Xavier Turull. • BeDt,ouerel estrenà m1 concert a Cuba "V I compositor cnwlà Xavier ~ Benguerel obtingué un g mn èxit el passat 20 de maig a res trena del Concert de gLLi tan·a que tingué lloc dins el VII Festival Internacional de Guitarrct de l'Havana. obra que fon encarregada per aquest Festival i subvencionada per la Societat General d'Autors d 'Espanya. L 'Orqttestra Simfònica de Cnba, sota In direccié del mestre Leo BrouwPr·, i Gabriel E:starellas com eL solista, van ser els encarregats d 'interpretar meravellosament el Concert per a guitarra al Teatro Nacional de Cuba. Aprojit.ant la seva estada a Cuba, Benguerel va ser convidat a don(tr una conferència titnlada: "A la búsCJLLeda de un lenguaje nHÍs comunicativo ··,en la qual tingué l'oportunitat d'entraren contacte amb intèrprets i compositors cubans, i així int.ercanviar els seus punts de vista. • L -' organista bat·celonina Montserrat ToiTt>nl ofet·irà un concert el pròxim dia 17 dc juliol a ~1alaucénc, en el mar·c del F estival d<' T catt·<' cl 'Avinyó, el qual , rom és ben sabut, aru ll també una important apot·tació d e músic·a. L 'rsmentada a r tista actuarà en el cicle titulat "Els orgues històrics de la r egió··. amb Joseph luys. que actuarà a Valréas. Michel Chapuis que ho farà a Roqucmam·e i Daniel R oth qtu' nctuarà a la catedral dc Nimes. La p rogramació musical del Festival d'A,inyó. a la Pron~nça. és encapçalada pel cicle d<' quatre òperes de Robert Ashley titulat Now Eleanor·s idea . Es tracta d'un aplec que mostra sucrPssivament quatre punts de \'ista d'esdeveniments idèntics explicats prr quatre p en,onatges diferents. El personatge central de cada òpera é!l vist des de sengles punts dc vista dc creences religioses predominants aJs Estats Units nascudes del Vell Món. L'estrena d 'aquesta obra tindrà Uoc el dia 23 de juliol al T eatre .\lunicipa l i la seva durada completa és de sis hores. Un altre capítol des tarat de la parcel·la musical de l'esrlPvrniment que Fundación Granada para la Música Orquesta Ciudad de Granada - ens ocupa són els habituals cursos i tallers crue tenen lloc a Ja t•ar·toixa de Villeneuve Ics Avi.,"Don , que enguany se centren en L'estudi dc l'obra d 'aquests compositors: Ge01·ges Aperghis , Nguyen-Thicn Duo i P aseaJ Dusapin . Aquestes tr·oba fles es desenrolllaran entre el 8 i c120 de juliol i es clouran amb un concert a cura dels alumnes en el qual pt·esentru·an el treball t·ealitzat e n f• I rurs de l'estada. P •u·aJ.lelament s'oferiran concerts monogr·àfics dedic-ats a l' obra d'aquests tres compositot·s, excepte en el <"US de Dusapin. flll t' compartirà pr·ogt·ama amb El'ik Satie. Un allt·a aportació inter·cssant és el cicle d e t¡uaiTe misses que tindrà lloc els dies JO, 17, 24i3l d c· juliol al Metropole Notre Dame eles Doms i en el qual s 'interpretarà la llissa Breu de César Geo ffray, la 1\li.ssu Quatzwr Vocnm-Missa de Madrid de Domenico Scarlaui. la Missa Super-ll me .s ulfit d ' O..tando de Lassus i (inalment la Missa A.ssumpta est de Palestrina. El F t>stival d'Adnyó una vegada més es configura com una rnagtla manifestació, ct•ntmda en el teatre, p et'Òa ]a fi multirlisciplinàr ia, amb 1m a pt·ogramadó intensíssima i d ' una gran categoria, que constitueix sens dubte un dels esdeveniments culturals més importants del continent. Pel que fa a l' oferta teatral , que continua essrnt el cen tn• d 'atracció del festival , cal destacat· Ics representacions dc dues obt·es d 'Edward Bond: Piéces de guerre i Bingo. els muntatges d'Aiceste d 'Eurípides, ;\mphytrion de Heinrich von Kleist i la r epresentació de Le retable des Damnées dc· l'espanyol Francisco Nieva. Apart cal fer esment d'una important representació d'espectacles teatrals, musirals i de dansa del Japó que configuren una parcel·la diferenciada de la pmgramació d 'Avinyó. • Fundación Granada ~ara la Música o --- ~ o· ~ l.t¡o-{, -·- Convocatori a Pública para cubrir plazas de Profesores-Músicos Violines 16 1 Concertino 1 Ayuda de Concertino 2 Tutti Ld Orqucsta esta forrnadn por 49 miembros (lnclu!das las plazas convoc,ld,>s). L.ls solícitudes debernn rec:lbirse antes del 26 de agosto de 1994 en la secretaria de la OCG: Orque51a Cioc:lad de Granada Centro Cultural Manuel de Falla P~seo de los Martires vn • 16009 GRANADA Violas 2 Tutti Violoncelo 2 Tutti Oboe 1 Oboe-Corno lnglés Las prueb35 se celebrar4n entre los dfas 26 de septicmbre y 2 de octubre. Flauta 1 Piccolo-Fi auta Para solicilar las bases de esta convocatoria deber~n dirigirse, hasta el 29 dc julio, a la Srta. Nines Cas.1sbuenas (958·22 35 20) o al Sr. fesús Hcrnandez (958-22 70 43) • Fax: 958-22 23 22/12 08 66. Documenlación basi ca: Currtculum Vilae completo y documenlado, y puesto al que se opta. - PANORAMA f Publicada una obra coral d'Isaac Albéniz E - l musicòleg Jacinta Tarres acabo de publicar una obra fins ara inèdita d'Isaac Albéniz. Es tracta de Salma VI del oficio de difvntos, que té la peculiaritat de ser l'única composició coral del músic català. Va ser el mateix Jacinta Torres qui descobrí el manuscrit fa un cert temps i ara l'ha publicat. Aquesta obra va ser escrita per Isaac Albéniz a finals de l'any 1885 amb motiu del traspàs del rei Alfons Xl/, de qui anys enrera havia obtingut una pensió per estudiar al Conservatori Reial de Brussel-les. Amb d'altres forma un àlbum a la memòria de l'esmentat rei, que roman entre els fons de la biblioteca del Real Conservatoria Superior de Música de Madrid. Fins ara no forma part de cap catàleg d'obres d'Albéniz ni és esmentada per cap dels seus biògrafs. • Ingrid Caven actuà al Festival de Teatre de Sitges a L grid cantant i actriu alemanya LlCaven , considerada per Ja crítica l' hereva del cahat·ct tradicional cmropeu d ' Edith Piafi Marlene Dietrich , fou la nota destacada en el tetTeny musical del passat X,XV Sitges Tcntt·e l ntemacional. Caven , que va estar casada amb el dit·cctor dc cinema uh•man y Hainer W em cr Fassbindet·, continua oferint en la seva actuació un rcpct·tot·i eclèctic cruc inclou peces escrites pc•r a eUa pels seus admit·ador·s. L'acompanyà en la seva a ctuació el pia nista J ay Gouth• b. L ' ofet·ta musical d ' aqu est Festival , la compl<'tà la presència de la Compagnie Claudt• Confot·tés, que presentà l'espectacle Soir de Fête, basa t en les obres del Gru p dels Sis; L'opereta de l'amor , de la cmnpanyia Versus T etat·c, amb les cantants Eles Alavedt·u i Maria Gla usó (acompan yades ui piano pet· Martín Fct·uandez), eRpcclac:le Jlllllltal a pat·tir de ca nçons dc 'Mal'iu del Mar Bonet, R.aimon , Lluís Llach , Sisa i SctTat, en Lt·c d'ah t·eR; El .final d 'una era, d'AIJ'onso Vilallonga , nn dels compositors i intèt·pt·ets dc ra nçó babitual de les sales noc tu mes bat·celonincs; i finalment la fo t·maci6 Vox Populi, <ruc presentu Iu seva arlllar ió oferint un t·epertori var iat r n què d estaquen les m úsiques d ' ar rel ètnica i cie cair·e populat·. • Concert de Mireia Pintó al Japó L a mezzo-soprano Mireia Pintó oferí el passat mes de maig dos concerts a la ciutat japonesa de Kyoto dins del marc del Kyoto Internacional Music Festival94 (22-26de maig). En aquest Festival, organitzat per la Rohm Music Foundation, es reuniren joves valors procedents dels centres més destacats del món, entre els quals, representant Espanya, el Conservatori Superior de Música del liceu de Barcelona. La resto de músics participants provenien dels Estats Units (The Juilliard School), la Xina (Conservatori de Música de Xangai), Regne Unit (Royal Academy of Music}, Finlàndia (Sibelius Academy), França (Conservatoire National Supérieur de Musique et Danse de Paris), Alemanya (Hochschule der Künste Berlin) i Rússia (Conservatori Txaikovski de Moscou). Mireia Pintó cantà, acompanyada pel g uitarrista Fabión Conesa (que al mateix temps interpretà en solitari un extens repe rtori de Tàrrega), obres de Falla, així com també diverses àries d'òpera , acompanyada per una orquestra japonesa. • Deu a nys del Grupo Círculo Al m b m otiu del desè aniversari d el Grupo Cír culo (vinculat ui Cít•cttlo d e Bell as At·tes d e Mudl"id}, U([IICSta formació h a e ncart·egul ohres u qua tre com posils>I"S espanyols: CI'istó balHaltTter , Angd Muñoz-Al on so (més con egut com "el Rcvt•t·cndo" }, Ricurdo :Miralles i Mam·irio Sotelo. Concr etruuent, l'o bra d '..\_ngel Muñoz-Alo nso j a fou esh·cnada e l p assa t 17 d c maig, i Ics de Ricurdo Miralles i ~1auricio Sotelo f•l passat 7 de j lllly, en els d os cou cct·ts co mme mo r atius d el desè an iversari, a Mad rid. • .fi En el record de grans amics i col·laboradors e al donar pe r ben intli~;c uti­ ble l'axiom a que la f01·ça d'aquesta força - valgui Iu rr dwtdància- lan importau! a casa nostra que és la l:lOCietal civil , la constilncL~en les persoJw!!. I C' n afirmar això m 'apt·csso a ¡n·ccisar que em re fe 1·eixo explícitam ent a aquelles prr~:~ont'S que' per motius di ver sos exccH eixcn positivam ent p e1· una sè1·ie d e Virtuts molt (IOC COITlllllC'!I, 11111h excepcionals. Posailt l 'axioma a la invet·sa, també Ja desaparieió d 1• d ett•rmin ades persones suposa un afe blim ent de la tuateixa societat civil, la qual d ' aquesta m ant>r a es YC'll pr ivada d ' Wla font d 'energia ~c­ u erosa i lúcid a. ln teJ.ligent, oberta, sensible i dispo;~ad a. Com a president de la Fundndó Orfeó Català-Palau de la }fú,.i<'a Catalana, em tro bo t>n l'indc:siljahle i d olorós tràngol de recordar sentidament pe rson es m olt e'ltim adcs en el¡Jla pe rson al i ¡x·r extensió moll e.stimadto's per Iu nostra societat. P ersones que ens acaben de d eixar t•n tUt la¡Jsc molt concentrat d e tem pi!, Iu dt•saparició de les quals obre un esboranc qne st>' m fa difícil valot·nr en la seva cuormt~ iJ.nporltutciu. Darrera l'adéu de finitiu de Josep 1\faria Figuera~, de Pahlo Duran Tbornhe rg, d ' Ant(miu Guano i de Joan Antoni l\lat·agall, bi h a tol un món de valo r!! d'Wta gran autc ulil'ilul. Eu dl11 es c ongriaYen Wla àm¡Jliu ~u c­ cessió d c valors d e gr all noblc!!a, d ' alta llei. Toles elles van ser per ..o ues amh Wtes fid elitnts ir r enunciables. Totes e lles vun saber transcendir e n el serve i a Iu t~odctnL, per tant u.ls altre!!, unes proclivitats d e gran valor. D f'slucndcs figures eu llurs res(!cctivcs d edicacions profest!ionnls bàsiq·u es, vun saber en tol moment estar alerta i amatents ullJ batec!! d e la societat del seu temps, a les exigències d'm•a comunital que els re c1amava les scV ('I!! r espectives capacitat~!! per ajudar-la u ser m és 1nadura, rn é~:~ culta i més civilitzada. D eM d ' Wlu sensibilitat espe cial per la cultura en vessants ''ariad es, van r espondre sempre arnb una gener ositat ubsolutu i umb tma inteJ.ligèn cia i amplitud d ' h oritzons esplèndids; Yirtuls to tes elles qne be tingut el goig d e constatar al llarg d ' aquesta eucara curta per ò intensa història d e la F nndació Orfeó Català-Puluu d e la Música Cata1anu. Ab an¡s h e parlat d el bnit que han d ei.~ u t a<¡uests p e rsones, aquests exccl·lcnls amics meus i ciutad ans exemplnrs. Un buit que ser à m olt difícil de cobrir, com també he apruttat abans. Aquesta serà una tasca e n la qual,, en tot cas, ens hi ajudarà sobre manera el r·ecordutori del seu testim o niatge tan profund , <JUe em t~ omplau homenatjar ara, no ¡¡olumeut com un deure de cortesia, ¡;¡inó, molt per damunt d e tol, <'Om un ~e tc d ' estricta justíeia. e FELIX JllLLET _;~ ..• ;: PANORA MA La música de la Sala BeclceH D Volem oferir, a mé$ del concert, una propostrt escènica. Hi ha molts elements que injltteixen en la percepció de lu mtísica. A més. lCL mÚ$ica. acompanyada d"un a ltre element, és una cosa menys cerebral, més v iva . El n•sul ta t fin al. pct·ò, mulgt·atl'ol"i¡:,rinulitat de la idea, va sn discr et. P el t¡uc fa a la mí•sic·a, el conce•·t p r esentava obres dc J ep l'Iuix, Doénado el Ur , J esús R och·íguez Picó, Toru T akemitsu , David P adrós i J oreU Rossinyol. Cal dc•st nca.r que de les 8 olwes interpretad t>s, cinc eren estren es . Van sobres<H·tir T onighthingale (flauta . clarinet , vioü i violoncel). una peça pt>r fl'clamen t ar ticulada de Nuix , X urla el silenci nocturn (la mateixa fo.-mació), de PadTós, Nocturn , una prça imaginativa i ÍJltcnsa p er a violí dc Rodríguez Picó, The nigh t (fla uta en ¡;ol i guitarr a), una obr a que mescla sub tilment el llenguatge orienta l i occidental, dl' T akcmitsu , p opular 1w 1: Ics seves bandes sonores, i Goodnight moon , del compositor. guitan ·ista i ànima d e Vol ad Libitum. Jordi Rossinyol. Tot p legat, com ens deia Ramon Simó, no més es tractava d ' un primer p as. L'r speclacle visual-conceptual va ser un pas -de ballarina- més a via t insegm·. E l concert. en ra uvi, va esdevenir un pas en ferm. I la iniciativa de recon vertit· la Sala Berkrtt en un espai de concerts, és un pas de gegant per dotar la nostr a riutat d 'espais ob erts i assequ ibles on poder escoltat· la músira del nostre temps. Ara només cal que aquest primer pas hagi agafat prou embranzida per fet· el segon. I el ter cer. I tot un passeig pels camins, molts cops inexplor ats, de la música contempot·ània. e David Picó S. es del passut IO.i 11 rle maig, a In Sala Bl't"kctl sona músi1·u, mút>i<•a contemporunia. La t·aó és qu t', a més del teall·c, la sulu \ Ol ohrit·-se a tOll! els tcnenys at·tístie¡; dc la nostra cont r mpot·aneïtat. Podr·lll clir, doncs, qun la ciutat ba r;uunyut un nou audito•·i pet· a cont·e rts dc música contemporània . Aru faltu qut• ho digui el pÍlhlic. Ra mon Simó, membre d e l'equip Òl' ~rstió dc la Sala Bcckett, dcclanlva H lo " Revista Musiral Catnlan u": El que intentem amb aqu~sts dos co11cet·ts és sospesar el p4Jllic de la rruísir" contemp orà nia. Es un p rimer pas. osaltres tenim un p úblic fidel, entre el qual hi ha ama.nts cle la mtí.~ica contemporèmia , p erò el que pretenem és fer coincidir diferents ti[JUS de públic que compurteixen l 'a rt contemporani com a interès comú. L'ofet·ta d 'aquesta pr imera obcrtur·H a la música contemporània f• t·a for~ ul\tractiva. E s tntetava d ' un petit espectacle d ' inlct·acció entt·c el món cle la dansa i la música, amb la nit com a marc escènic i fil conductor . La formació convidada va set· Vol ad Lihitun1 -<ru c acostumen a assaja•·ulH Sala Becket t. Van interpretm·, amh vixtuosismc, 8 p eces breus d ' au tors contempor anis, totes vinculades conceptualment a la nil. Mentre ells toca ve n , una balla rin a. Beckey Siegel, dansava tot escenificant una confrontarió entre l'esfet·a plàstica de l'art - •·epresentada per ella com a ballarina- i l'esfera noplàstica, és a dir. la música -reprf'sentada p els músics, q ue també feien d 'actors . La confrontació, finalment, va tenir un desenllaç feliç i pacuïc. Ramon Simó ens comenta va : Veredic te del IX Concur s de Piano de Berga E /.s EJllflftyadors dcllX Concurs de Piano Ciulcll d e B erga , orgcmit;;at p el Centre d 'EstiUlis Musicals d el B erguedà "L 'E spill", cele brat lu passada primcwera , han estat eL~ sPgiif'lrts: Categoria. A -fins a 28 anys-: prime r premi, desert; segon fJremi, Elvira Guaras (Fitero , Na varra), tercer premi, desert; men ció d 'honor, Oliver Díaz (Gijón); Premi Associació Cataúma de Compositors, Elviru Guarfrs. Categoril1 B -fin.s et 19 anys-: primer premi,] osep Menor (Sabad eU); segon premi, d esert; tercer premi, Escarlata Blanco (Sant Cugat del Vallès); Premi Associació Catalana cie Compositors, Escurla ta Bla,co. Categoria C -fins a 1 4 anys-: prime r premi, desert; segon (Jremi, ltl. B eatriu Roca (Girona) i Gerrmw Salsas (Girona); tercer premi, Lauru Estrada (Barcelonn); me nció cl 'honor,Anna Canadell (La Canonju), Alba Duch (Burcelomr ), Clura Ferre r (SllbadeU) i ]ord~Christian Mora Flemming (l'tfunic); Premi Associació Catalana de Compositors , M. Beatriu Roca. A aquesta edició del Con curs, s'hi inscri1:iren un total de 76 concursants proced ents d e Catnlunya, Andalusia, Astúries, lUes Balears, Madrid, Nav(lrra, Paí.5 Valencià, Andorra, Fran ça i A lema ny a. • ~lli~-/rnroft1ID!JlH]dBJIID Ct\ TALL:\'YA \I LS IC.\ I RE\ 1ST\ \I LSICAL CAT \L:\ N.\ CI Sant Franceoc de Paula, 2 - 08003 Barcelona Butlleta de domiciliació bancària Senyors, els n¡;rnirí·q ue umb eàrrec ui nwu comptellliLrNu oh·n¡¡uín d s rebut• quo• d • (H"CJlcnl aru CONSORC I DEL PAL.AU DE [.A MÚS ICA CAT¡\. LAXA, pel pngun,.nt de ia mevu suiJM·rir•eió a ' ·CKfALUNYA MÚSICAJRE\ ISTA ~fUSlCAL CATA!.ANA'". ' úm. Entitat l\úm. Agència Dí¡òt o·uncrol l\úm . Compte DDDD DDDD DO DDDDDDDDDD Titula r - -- - - -- - - -- --Banc/Caï.o ----------~-\~i·n.-i" - - - - - - - - - - - Aclreçn a¡;rncin Poblut·iú - - -- - - - - - - - Si~nu tu rn Cfll orn¡11ir les (/(1(/<•• correcto me nt Bolllela de , ubscripció l\om i cognoms---- - -- -- - - -- - - - - - - - - - - - - Prof•·--ió - - - - - - - - - - - Carrer 1'1·1Hon - - - - - - - - - - - l'oblació - - - - -- - -- -- - - -- Olt·. - - - - - - - Provin!'iu - - - -- -- - - -- -- - l)e.Bitjo s ubscrinr<··m n Ji Hrtir del n i'111H'I'O omlo lo <runlil nnuul dc 3.975 f'h·s. 18 •~mestral d~ 2.225 O O O Far(• t•ft·c~liu l' import rnitjo n\'n nl O O taló buno•uo·i tulju nc. domicilincit>ltUno•ària. p,,,. u • uh«·riprions ul'~,;trurtAt·r, consullt·u d l"'""· • PANORAMA Convocatòries li CURS MUSICAL D'ESTIU D'IGUALADA. Organitzat ~r l'Escolo de Música d'Igualada i el Conservatori Muni· ci¡:>al de Música d'Igualada. Del9 ol 17 de juliol, amb les matèries següents: Percussió (del9 ol17). impartit per Mork Lutz, Pilar Subirà i More Cabera; Música moderna ij'ozz (del9 ol 17). ~r Francesc Puig, oon Marcet, Enric Alberich. Joan Monné, Jordi Ruiz i Monel Torto'¡odo; Veu i percussió per o mestres (de 13 ol 17). per Elisenda Cabera i Fede G i ber~o; Estratègies P.Sicolàgiques Rer o musics (del 13 ol 17). per More Pomerol. Per o més informació: Escolo de Música d'Igualodo. CI Milà i Fontanals, 12. 08700 Igualada. Tel. : 804 56 56. Interpretació vocal, MonlSl'rrat Figttcras; Corneta, Jl'rul Pict·rc Canihac; F lauta dolça, Romà Escai ns; Sacabutx, Daniel Lassallt•; Fagot barroc i baixó, Josep Borrns; Lluiit i viola dc mà, Rolf LisleYrutd; Violí barroc, Mnnf•·edo Kracmet·; Viola de gamba, J01·di Savall; CluYicèmhnl, Guido 1\l01·ini; Conjm1t vocal i instntmental, dú·igil pet· jol'(li SnvaLL El tct·núni d'inscl'ipció ucnbn el dia 15 de juliol. Pet· u nu~s infot·mació cal adreçm·-sc a Con sol Vtmdrell- Curs de Música Autign. Dcpat·tameut dc Cu.ltum. P01·tnl rl<l Santa Madrona, 6-8. 0800 l Bm·cclona. Tel.: 4·12 56 4·0. Fux: XIV CURS DE MÚSICA ANTIGA A CATALUNYA I ANDORRA. Del 21 nl29 d'agost n In Seu d'Urgell i Andorra. Els cursos i els professors són: T ècnicn YOcnl, Jordi Alhareda; IV CURS DE MÚSICA DEL SEGLE XX. A Sitges, del 5 ol9 de setembre i organitzat per Joventuts Musicals de Sitges, lo Fundació Música Contemporània i l'Ajuntament de Sitges. lm- 41219 58. portetxen: Anna Ricci, cant; Xavier Joaquín, percussió; Albert Sardò, composició; i Ludovico Mosca, piano. Per o més informació: Curs de Música del Segle XX: C/ Càrs~o. 230, 2n 2o. A. 08036 Barcelona. Tel. i fax: 217 3693. I CURS DE GUlTARRA CLÀSSICA "ESTIU 94". Ot·ganitzllt v er l'Escola d'Arts Musicals Luthicr, dcl28 d ' ugost nl 4 de sete mbt·e u la residència Casa Nosll·a cle BanyoIcs. Les classes set·an impat·tides pet· ~rnaldur At·nat·son, Xavier Coll, Alex Gm·r·ohé, Manuel Gonzíuez i Fcnumdo Rodríguez. Els nlmunes actius que vulguin participat• ui cut·s hmu·an d'estar cursant grau mig o superior. La data límit d'inscripció araba el dia9 de juliol. Per· a m és iufo•·mació: Escola d ' Arts Musicals Luthier. CI Balmes, 53 , principal. 08007 Barcelona. Telèfon: 323 22 46. Fax: 215 39 84. Sr. Sergiu í:ellbidaehe _J.. D•Iustre director i mestre de dlreetorfii musleals IOl Del seu aiñn. • ~= 117-11 F.stlmat amle: es ck la distància .l'una rt•laeió personal inexisD tent però l'aclmirnd6 absoluta c.le la !teva categoria dc gran m'adreço a vostè pet· comendt~!l cic~ mú~;ic, tar unes paraules sevc¡¡ pronundades fa poc en un colloqui qm• va tt•nir lloc a ln nútic·a Residencia de Estudjantes de Maddd. Curiosamrnt.la primera vegada que vaig tenir ocasió eh• gaudir dc· la sc•va proximitat fisica tamhé va ser en el turs d'un col· loqui. fa una quinzena d'an)S al desaparegut Centre d'E~tudis Musicals de Vallvidrera. I tot sigui dit dc• pa!i!iada, guardo un rl'cord no mas~;a fala¡,.ruet·. no pa ~ del ·'qu~'' va dir. sinó del "com ... Si per· una part l'apassionament amb què ''al'luava,. t1·aïa un auti'-nti<~ aimant dc la música. capaç d" ahcH'ar energic11 a dojo per amor a ella .fins i tot en un fel tan distant del propi professional com l'U aquc•st ras era un rol·loqui. per altra part a<pJPSt apa!lhionamc·nt -més propi d'un autèntic dilt'tant que uo d'una figura encimheUada com vostè- fregava els limits dc· la incmTccció, per exemple a l'hora d'ahassq;ar diul!-c·tic~unwot algun bPointendonat icorrt•ctíssim iolerloi'Ulor. Però deixem-ho córrer. que Ja cosa no va pas per aCJHt•st c·n!ltat. Ara m'inter<•ssa més rcfc~rir-me, tal c•om he avunc;at ui principi, a un coneepte que recullo de la ressenya pct•iodística del corresponsal d'un pedòdie harc:c•lnní. "RI!! miÍRics dc debò caminen cap a u nu derrotu tu tal t'li el món aetual, perquè s 'està perdent la ,;qursa del so, que rau en el tempo lent i no en la rapidc·~a ''. Ohvio la co11a subjectiva, l'autoeonsiderac·i{, senK duhte l<•gítimu dc "músic de veritat"', per aprofundir en aquesta estima tan essencial dds tempo.~ lents. I torno u Iu meva memòria. l .. a darrera actuat·i{¡ sc•vu a Burc·c•luna amb ucruest instrument privi- lc~briat que• fs la Filhartm'ini<·u dc Munie, va servir perttuè gaudís d 'una Qu.urta de Brurkner literalment memor·allle. Una d'aquelles versions defmitives. que un hom t~Rtà segur qno no podrà veure superada mai m/-~ r•·r ningír. Rc•c·nrdu que en Kortir pt>ls passadissos del Pnluu, eu Sulvador· Mas va comentar que havia durat uns <rninzc o vint minuts més del nonnal, fet qul~ va <·ulpir tots f• I;; eruc ért'm allà. A tots no. L 'enyorat mt'ttlrc> Raft>ll<'et·rer va aprofitar les paraules de Mas pet· rt>hlar el clan ai.d: "Es qucpermoltque hom rorri, ri dia sc•mprc dura nom~s 24 hores": paraulc!! que t'O la !>t'Va nmhigilitut sem'han fet avinents molte!l Ycgades i dnant de situacions molt peculiars. Cc•lc·hro cruc vost!-, C!itimat amic, mestre de g.enera<·ionM de dire<·torll -HÚn una immensitat entre el'; que realuumt han etotudiat amb vostè i els que ho diuen per t'nwcixar d seu t'Sllanguit currículum- confinni en lc:- twve¡; paraules allò tJUC c·ertifit·a constantment en la praxi quotidiana. I at·a pcrmt>ti quo per acabar posi en dubte aquesta "dt•t'l'nta final" que· Yust!- anuncia. La veritat és que ho dic sense <JUt' em senti capaç d'oposar-lú ar¡,rumcnts mas¡;a set·ioRos. Potser només que em resisteixo a a<·rc·ptar qnc• s 't•nsorri tot un concepte del fet musit'al tan estimut i tan intrínsecament valuós. Em resisteixo a ct·em·e en el fmciis d'un mestratge com el seu i com el d'ultrc·s c•n nna línia st•mblant. No vull admetre la eonsoliclui'ÏÍI clc~ c·nnc~t~pteH interpretatius hat~uts en la crispació sonot·a, el sobreequipament de decibels i l'cxultac·ió rridancra totalment huida dc contingut; c•ritt·riH sovint uvalatH en t!Ofisti<·ades operat·jons de màrqueting entabanadores de noves generacions de conversos a la hiÍI~<ica clàssica; criteris que cada dia tlt> forma mí•s !ICJVÍJJh~jada turmenten ]u meva sensibilitat. Dc·l s<·u affm. Jaume Comellas e ;:z ~ l f PANORAMA e R T e A FaiJio Biondi triomfa amiJ ScarlaHi pe r X. CASANOVAS DAN is I Ft•Ativnl dl' \1ú~ira Antiga oq;nnitza Iu Fundació " Iu Cuixa,. - dissetena edic·ió, la d'c•11guan y!- és un dl'ls I'Ít·les més consinlcnls que se <'clt•hn•n u Bnrcrlnna. Per cohcrènc~in, p<'r u s~c t¡uihililat , 1wr inter ès. Nu <:ul dir lfW' (J<'I' qunlilal.l el d 'enguany 110 hn rsllll 111111 excepció, amb algunes sesl!ions r·cnlmrnt mcmomblc·H. Per· r·ao111. d\•spni resulta impm!Hibl<' c·omcntur·-lcs una per una , però n'hi ha pr·ou arnh me nc iona~: l'esplendorosa cloenda de Franz Briiggen umh rOr<¡U('Str·a <](' l"Age of Enlightenwnl o Iu impor·tància de reriluls c·om t'I el' \mfr·ea Staier i concr r·l¡, com t>h, dd Quur·tet Festetics. P('t' tt·uctar-sc· d 'una pl'inúcia desLaca l'c>stt·c>na <le l'or·alori d'Alessand r·o cn.-latti La Maddalena o il Triomfo dell(t Gra:.ia presentat p er un gn rp de solvl·n('in màxima , l'Europa Calunlc. qur està ressuscitant (o una velocitat que ast om) un r·epertori d ' alta significació musicològica. El que inlcr·<·ssa no és, només, descobrir· i gaudir· IPs bcUeses d'una obra determinada, a ns considcr·ar una E ¡,¡ E:. -~ u • z~: 17-118 lfUC ~ tasca. j a no dc recerca, sinó Òt' recomposició, de tornar· aiR oi'Ígens. a par·tit· de fragments o versions estroncades o sotmeses a una aulènlicu desfigtu·ació. El violinista F'abio Bioncü aglutina aquE'St gnrp i fs, p er· tant. cr editor del mèt·iL. Que no és tant d 'execució com d ' autf'nticitut. I ho remarco pensant en Ja pretesa a uteuticitat: cada cop són més Ics versions colpidor·es per una pt'r-fceció impensable en les cit·cwustànd rs dc l'època que volen rt'pi'Oduir. El gl'llp de Biondi restitueLx obres com aquest oratori d'Aiessandro Scarlattiambuna ueritas unamic:r ingènua. que determina una aullirió molt confoTtable. Un altre concet·L que r m sembla si{;nificatiu pel sru poder dc conYocatÒria va ~er el dc l'Enscmblc Clémcnt Jannequin , qui' va aph•gar· un públic nombrm,í:ssim a anta Maria del Pi p er escoltar sc>ngles :\1iss<'s de L'Homme ,trm.é compostes p er Josquin Desprcz i Picrrc dc la Ruc. Música quasi abstr·acta, que implica una audició asèptica que satisfii uns afeccionats que no freqüenten les sales de concert. El teatre s'imposà ala música perX.C.-D. n una dc les tr·iples convora t<'ir-it-s de l'Orquestra Ciutat de Bar·celona es va ofel'ir· la versió íntegra de la musrca irwidental composta per Fèlix Mcndelssohn per· Lai de ser inter·calada al Somni d 'una nit d'estiu d e Shak4'speur·e. El director va ser Salvado1· Mas, qu r no va defr·audar les exp e<'lalivcs pel que fa u l'or·ganicitut del pro¡;rnmu esrollit i una ferrenya l'Onstt·uclivilat de raire germanitzan t en Iu roncertació. Va fer p r·ecedir· ul Somni la ver·sió or·quesLral de l'Octet p er a cordes, op. 20, anterior· ('11 un uny a la composició de l' Obertr1.nt dt• hr música escènica , dc la qual constitucLx un pr·ecedent clat·í:ssim i que, en '-Crsió amp liada a les secc-ions t•omplclcs cic r01·da, ronstitucix un r eguitzell de paranys per la independèncin dc• línies r·cc¡uerida. E Apoteosi Victòria L ·orquestra va tenir· una actuació franca ment correcta . com lt·.., veus. cl'Isahel ~1onar i ~'lar·ina Rodt·í{,ruez (ambdues del País Valencià) en la comesa de sofutes. i lrs femenines de la Coral Càrmina (que dil'igeix J osep Vila): unes intervencions plenes de gràcia i justesa. Amb tot, la gràcia de la versió va r·aut·e en el fet que tn·s actors -excel·lents Mlll'ta Angclnl , P ep Anton Muñoz i P er·e Anglas- van donar vida escènica a cüversos per·sonatges de la comèdia en una intcra!'ció entre música i paruula que Mas va ajustar al mil·límett·e. Els versos, en selecció i dramatúrgia de GuillemJordi Graella. van sonar supll'mcntats p er la màgia de J osep M. de Sagarra. de qui. enguan y, es compleix el centenar-i del naixement, ef<"mt'-r·ide a la quall'OCB es va voler· sumar· amb aquest concert de {,rt·alí:ssima audició. dels Angels pe r X .C.•D. ctòr-ia dels Àngels ha coronat la seva carrera celebrant les noces d 'or· ' amb" els escenaris pt·ccisament al lloc on va debuta~: professionalment (en una vetllada organitzada per Iher càmera). Cinquanta anys de recitals, de concerts, d ·òperes, d'enregistrameu ts, de pt·opostes, dc crítiques elogioses. Cinquanta anys d'una exigència mat·cada. només . per intet·essos artístics: ara és més apreciada -i imitada- que mai. D'una comrmicabilitat sense )Jrecedents. única enmig de col-lcgues iniliuïdes de divisme. amb una assec¡uiliilitat reiterada da vant de públics de tota condició. De lluita. també, p er uns ideals no r egits p er una determinada imatge personal o les quotes de mercat. D ' rma incompren sió ciutadana, cal dir-bo, final ment aclarida . Què es pot dir en una circumstància com aquesta? Què cal dir, en definitiva, que no sigui una banalització de mig segle de presència artística al més alt nivell? Només considerar com un privilegi haver pogut acompanyar Victòria en una nit com aquella. El recital va ser tan magnetitzant com qualsevol dels que li hem escoltat darrerament. una quinta essèn cia de moltes maneres de cantar que ja fa molts anys que es considera una autèntica referència. P erquè Victòria, com deien les notes al programa. és una ' ·especialista en tot" . Apoteosi d'una artista. d'una conciutadana. Uns barrocs italians plens de meridionalitat, un Schuher·t encara increïble, el seu Fauré únic al món , l'entitat senyoL"Ívola , arquetipificador·a, de les seves cançons Lt·adicionals (siguin d' on siguin: catalanes, andaluses, angleses ... ), la sensualitat de la seguidilla d' una Carmen que ella va resca tat· dels barris bnLxos molt ab ans que Berganza (a qui s'atdbneix equivocadament el mèrit), la gràcia d'un fado, d'una milonga ... Cap cantant la guanya en vet·satilitat. Tampoc en senyoriu. Artista suprema! V e Més tècnica que expressió PANORAMA R T e A Koniec -o l'altra músicaa l'Espai perX.C.•D. nu dc Ics sessions més es¡wnrdcs rlel cicle Diumengt•s al Pnl a u er·a la de ri ica el a monogn'r fi cament 11 la música p olifònica do Montt·vt·rcü en l'ls scnH vessants profà i reli¡:,riós. Els intèr'pr·c•ts <'ren de garantia: el tenor anglès Nigel Rogers posat al eupdu v~rnt del Cor d c Cumbra del Palau que pn·para Jordi Casas i rle la ConfrHria dc Músics que dirigeix St>rgi CasHdemunt, amb una setmana dc tasca conjunta. A la primera par·t rs van interpretar madr·igals, entn.' els quals els de Jl Lamento cl 'tlricmncl. A la segona. motr ts. umr alue Regina p er a contr·atenor·. tenor· i baix i un Gloria a set U \ 'C US . E ls t•esultuts s ' ha n de jutjat· desdoblant els aspre tes tècnics i estilistics. L'execució va ser· bona i amb passatges fr·anca mcrrl ben aronseguils per un Cor dc Canrhra que es troba en un moment òptim pel crue fa a la ctualitlll, la tcxtut·a i l' empastament de les veus. La Confraria , per la seva banclu , va aportar uu suport instrumental auicnt amb el refol'Ç de tl·es trombons i l'estupenda plll1tuació de la tiorba tocada ¡Jer· De MuJder. La rr tirè ncia a punta a l'estovament que Nigels introd ueix en aquesta mú ica c·i¡,eJlad a pet· r artifici. maniel'ista com ra p a ltt·a. S'ha d 'interpr·etat· d ' una rnancr·a molt més intencionada, més d 'acor d amb un stile rap presentatiuo. La intenció dels madrigals no és únicament distreure pel text p oètic· o convè ncer· i a¡,r radar per· la bf•Uesa d ' unes melodies, sinó -diria que principalment- torbar l'oient p et· ]u via drls sentiments, commoure'! íntimament per aqueUs affetti que tan pr·eocupuven els Leòl'ics de l'època com a rener ió a les artificioses cstnrctur·es poliJòuiqucs que prolifcl'Ovcn al R enaixement. I es pot he n dit· que, si Ni gels va encet·tar en la prirncr·a premissa, es va C(lledat· curt en la segona. E l major formulisme de Ics r omposicions r eligioses va convt' nit· ui seu estil tan poc extrovertit. per DAVID PICÓ S. ~ oniec. un dels grups mrs r epresentatius dt• la música exp cdmental de c·nsa n ostr·a , va actuar u l' Espai (del S alS de maig) JWt' ft•t· ln posada en escena de Silenci en bla , el seu nou treball c(jscogràfic. Sile nci en bla és rtn c·ompact<• que, p er les seves característiques. udquireix tota la seva dimensió e n dirN:te. Per dos motius. E l primer és que el compacte està concebut eom Llllll constt·ucció musical en què cada instrument té elmaleixgrau d(• prolngonisme. Joan Suura, teclista del gr·up , ens comentava: La idea és que no hi hagi un solista, sinó que tots quatre, a partir de l'element rítmic, construïm una mateixa cosa. com w1 engranatge. Acruesta constr·ucció a qua tre bandes va qu<'dar molt p alesa durant el conrer·t. amb r ajut inestimable de la iJ.luminació . que asst•n yalava qtún instrum t>nt, r n dt•tr r·minats moments, agafava la batuta. I també vam podct· comprovar· que· <'I teLxit d ' aquest en¡,.,·anatge musicnl s'articula va a partit· d 'cl<·nwnls ht•n difer ents, des dPls tcrnològicR ( pt•r· exemple, el sam pler del fumós r([f de Kiss, de Prince) als més casolans (el so d'un globus o d ' una galleda unrb aigua). Et segon motiu que fu que~ Silenci en bla adqtú.t·eix:i més persorra litat en dit·ecte, és el ritme. Malgntt la voluntat de fer UJ ra música umb tots els elements cohesionats. el ritme é11 l'clc·ment que sobr·esurl, i és normal, tenint en compte <ruc 8 dPis 14 lt>mcs del compacte estan compostos pt'l bateria. Això fa que Silenci eu bla tingui unc¡¡ possil1ilüats rítmiques que es mat<·t·ialitzr n amb tota Ja seva força i potèneia en direete. Estic f et papi/la. •·eroneLxia Quicu Samsó, bater·ia de Koniec, en twabat· el concert. I no és eRtt·an y. Koniec acostuma a clina milar· les peccs amb explosions sonores cabtiques, i és la bateria qui apot·ta més explosius . A vegades podem semblar una banda de roclr -deia Quicu Samsó- p el que fa a la potèn- cia del so i el ritme, però a la n.ost,ra tn IÍ..~ica passen coses qtte no passen et./ rock ; hi ha frases dissonants , suggeriments ambientals ... Pet· tot aLxò, Koniec va convèncer el pÍllJlic que omplia més de La mt'itut dc l'Espai. La interpretació \'a ser impccaJlle, pr·òpia d ·lm grup que ja por·ta 12 anys de carrera (tot i que el so er a una mica massa potent p er· a r Espai). A més de peces d e Silenci en bla. Konicc va tocar Lo pide elllanto de su amada. Lctflauta de Bartolo i ta mala memòria d 'Antonio Ganapia. P el que fa a la qualitat de les pectos -enllaçad es moltes p er aconseguit· més ri tme-, continuem p ensant el que vam escriur·e a la r·evisla dd mes d ' abril , amJ} motiu de l'edició del nou compacte: Ics peces tenen una cstt·uctura forma] massareitet·ada. La idea de dinamitar sonorament els t<•mes, p er· després r etornar a la distensió, és una idea q ue, a parer noslJ·e, es r:epeteix excessivame11t i impossibilita un desenvolupament intet·n amJ1 més fltüdesa. El concert , el rodarem aquest estiu , i hi introduirem v ariants. ens comenta va Joan Saura. P et· tant, encanr no està dita l' úJLima pm·auJa, malgrat que koniec, en eslau, signifiqui •' fi' '. PANORAM A Espectac ular Carmina Bura na perX.C.-D. t'A oh res simfònico-contls dc Caa-1 Odf (1895-1982) constitueixen un tnunpolí ideal per l'accf:s ui món cle les uwnofon11es musicals. Tenen una pulsió t·ítmiea i u nn elementalitat que les fa immediatament compt·cnsibles i que. pet· aL\.Ò mateix. determina el menyspt'<'ll aulomàti(' del sf'ctor intcl·lf.>ctunl (empelt<tl dc t't•huig pel seu filonazisme) que no d considera ni a cf!'ctes antològics. D 'Orff es va interpretar la M'va obra més fn:· qiicntada, els Carmína Burana , en el cicle Diumenges a] Palau q11e organitza la Funtlac·ió Orfeó Català-Palau de la Música. L'èxit de públic va ser fulminant; tant. que l'olu·a ha tornat u ser pmgt·amacla per a ]a pt·opera temporada. E ls Cannina Burana -,ïnt~rrren (amb el Catulli Carmina i ll Triomfo d'Afrodita) en un ll'Íptie anomenat Trion~fi que cclebt·a l'exaltació d e l'amor segons l 'ot·ientació d c divet·sos textos poètics (un poemari medieval trobat al monestir d e Buer·en i els versos de Càtul i Safo, t·especti vament) . La versió escoltada, precedida per una ins ulsa lectunt clc la Simfonia " La Reina'' de Haydn , va estar conrrt·tada p el director f•·ancès Pierre Cao a rOrquestra Ciutat d e Bat·cclona . a I" O r feó Català, al Cor Infantil d 'aquesta entitat i a tres solistf'S, dos d els quals eren dc mèrit, Ja soprano Bernadettc> Dcgelin i el contratenor Ricard Bordas, un català que està menant un carrera <·ada cop més imp01·tanl. El baríton va ser Yaron Windmuller. Cao va fet· una versió r ealment aclapar·adora; va tmifol'lnat· l'orientació rle tots els números i va reclamar Ja màxima potènria en qüestió de veus, metalls i percussió. La seva versió va estar més orientada cap a l'espectaculat·ital i la força quc no pas a les correspondències en l'establiment dc tensions. L Frans Brügge n 11 broda' ' Haydn i Mozart per LLUIS TRULLÉN E l din•rtot· d'orqm•stra holnndt'·s Frans Bl'iiggc·n i 1'0•-rhcst:ra of the Age of Enlightt>mnent van clou•·<' la divuih•ml edició del FPstivul dt> Música Antigu de la Fundació '·Ja Cai.xa". Lu seva faceta com u llau tiRta, dit·Pctot· dc l'Orquestra del Segle XVIII - la fonuarió que t-U nwteix va fundar l'tlll} 1981- o clin·ctot· de l"Orqupstra clel Segle de lrs Llums, han sihtat Brü¡rgen en un Uot• pn~<'­ millent tlins la interpretació dc la música del període clàssic sota rt·iteris històrks. El majc·stu6s i solemne mm·c clel Reial Monestir de P etlralbrs va ser escenat·i d1· la nova presèncio de Brüggen a la nostra ciutat. El clirertor d" orquesll·a holandès va presentar un ¡wognuua monogràficament dedicat al¡wt·íode clàssic, rcp•·csentat pels s¡·us dos màxims exponents: Mozart i Haydn. Brüggc•n és un director de lntç delicat. meticulós en tot el que significa expressivitat i t'efinament, pet·ò al mateix temps sempre atent u obtenir el màxim partit dels passatges que oferei.xen mÍ's rontrastos ell" colors. La Simfonia núm. 39 de Huydn i Simfonia 25 de Mozart obrirn i tancaven r·ps¡wctivamcnt el prognuna; amhrlue~ posseeixen com a punt comú que són e~ct·ites sota la línia (•stètica del Sturm lmd Drang; si bé seguei..xen e• ls criteris de const mec ió formal lògic•a pròpia del classicisme -amb la seva forma sonata, amb el sempr·e deliciós moviment lent, seguit d'un curismàtic minuet i finalitzades per un 1\llegro vital-, pel que respecta a la rítmica i melodia, inclou un::. cops d'efecte, uns rlat·ohscurs sobtats, que escapen dc l'orri re estl'l!Ctural drl classicisme. I pt·ec:isament aquesta alternança d'idees musicals. la t·iqucsa de color de la paJt-ta orquestral va ser el punt c·onstant d'atem·ió cir la direcció de Brliggen. Les fra~es delicades del llenh'llatge clàssic dc i\Jozat·t i Haydn tcnic•n com a idoni contrapunt uns atacs sobtats, sot·prPtWniR i precisos en la r·ítmic·a, que mai no escapaven del context musical pel qual foren pensats; la seva vivaC'itat d'execució ajudava a produir· l'efc•c•tc desitjat a. priori en les pat·tit~tn•s qne han de sef,''lút·la línia estètica efrctista del Sturm und Orang. LluhtinHI cruc l'excés de t'CSSOnància dt>l Mmwstir manqués de cct·ta rotunditat els atacs pel'fedament realitzats per un u orqucstc·a crtw, t·e- cordem-Ito. va ser funrluda pels !WUS propis ml!sics -encara ara haLituals col ·labontdors de Hogwood, R~cttlt' o Ganlinec·-, l'any 1986. L'Orchestra of the Age of Enlightcnmt·nt, amb els seus insh·tmwnls històri<'s V<l respondre com ja cr·a d'esperar; IH pet·fecta afinació en les co1·dcs, Iu t·c'alització mil·JimrLI'ica dels distints pluns sonorH requel'its per BrUggcn vénen complementades per tmu (•om unió mu!sicaJ que l't'pt'rcuteix en rl fet que les idees musicals surtin d'un sol conjw1t unitur·i. Els músics concLxen amb p t·ofunditat i tenen absolut respecte per lf•S ¡Hu·titures que portell a Ics mans i, aquc•st detall, el considerem cl'impot·tància cabdal per entendre corn es pol fruir· en tant alt grau interpretant mú~ica. La versió simfònica d" ambdut'il simfonies 'a ser de t·eferència: lúc·ida, brillant, delicada. expressiva, amb els contrastos precedents que.> manen els c:ànons dc l'estètic:a del Stu•·m und Drang. Pcl'Òrn r i programa tamhé figut·aven el Concert per ajla.uta K. 314 i rttdagio per a violí i orquestra K. 261. ambcluf's de Mozru·t, tPnint com a soliste:; t·cspectivament Liza Bcznosiuk i Elizabcth Wallfisch. La Oautista Liza Bl'znosiuk, sobradament coneguda pds seus enl'egistt·amcnts discogràfics d'obres de Bach, Vivalcli i del matcix Mozart -en espt>eialla seva ven.ió del Concert per a flauta K. 313 acom panyada per· IIo¡;woodva realitzar· una versió cuidada en el frasPig, nwticulosa en la col·locn<'iÓ de les respiracions -per així e· vi la t' el treucamcnt de la línia mf'lòclira-, i per sobre dc lot molt musical; elegant, amb ttns tempi tendents a la lentitud. dUt·ant els quals B•·liggen. Orquestt·a i ,olista disfrutaven i feien disfrutar dc l'exquisi t dis<·m·s mozartià. Per Ja seva banda, Elizalwth WaUfisèh -violinista coneguda ¡H·t·lcs SPves gt·a vacions el' obres dc· Cot·rlli, Rossini, Vivaldi i Bach-, va submCt·gir-se en el deliciós Adagio K. 261. Esplèndida dicció i sensibilitat van sobresot·tir· dm·ant una inteq)l'etadó en yuèJ'Ot·qu est•·a va exhibit· una infinitat de t·cgistres en sonoritat del piano mai pM· Iids de color, ans al contrut'Ï , plrns d ' intenció musical. Barc·clona ha tingut la so•·t d'acolli¡· durant aquest 1994 l(llllll'C dels directot·s especialistes en la m(csica antiga: llal'lloncourt, Savall, Gar·diner i ara Bf'iiggcn, que va demostTar· que es trohn en un moment dolç d ' interpt'l\lació. PANORAMA Roméo et JulieHe, cie Gounod per PAU NADAL L' Associació Anúcs dc l'Òpera dc Sabadell , qu<· presideix Mil·na Lacambra , ha an·iJ¡atja al seu Xll Festival. Una tasca ben important ha dut i duu a terme aq~ucsta Associació en favor de la clcseentralització de l'òpera a Catalunya, tasca que escampà el seu radi d ' acció d'ençà que les representacions sabadellenques, anl ja fa sis anys, poguer en ser vistes en altres ciutats del nostre país, en el cicle "Òpct·a a Catalunya" (aquesta vcguda les r epresentacions de l'òpct·a dc Gounod fot·cn donades al Teatre el J anlí d e Fi:,'Ueres, el Teatre La Faràndula dc SabadeU. el Tt•atr·<• Fortuny de Reus, el Teatt·e Monumental dc Mataró. el Centre Cultural cic Sant Cugat del Vallès i el TealJ·t' La Passió d'Olesa dc Montserrat). Roméo et Juliette no havia estat mai representada en aquc>st festival i Pn aquest cicle. ~:s ben sabut que es tracta d'una oun'l que té tot el perfum i totes les convencions de l'escola francesa dc l'època en la qual fou escrita. AJ costal rl ' una munió de personatges, alguJlS fins i Lot inútils, hi ha , però, quelcom que destaca i és el tnlctarnent vocaJ i escènic dc .la parclla protagonista. Presentar escènicamcnt aquesta obra scnsr gaires mitjans imposava una solució imaginativa i Uuny del rt'alisme o el luxt'. Això, exactament, és el que va fc¡·, amb bon gust i intd·ligència. Pau Montcr·dt', elinúnant qualst'vol decorat , dcLxanl veure un escenari molt despullat i omplint-lo amb l'acció. el vestua1; . la Uum i algu n petit clement escenogràfic. Haig cir confessar, p erò. que m ' intet·c>ssà molt més allò que hom va poder veurr que no pas una idea pdmera qur no sempre e1·a ben palesa a l'rsceoari (Hem imagina.t una companyia d'òpera en un teatre d'rma ciutat assetjada i arrasada per les bombes que es disposa. a representar Romeo i Julieta, com una. proclama contra lct intoler?wcia.). Amh tants pet·sonatgcs i escenes de conjunt, aquesta olwa no és fàrJl de dirigir. Ho vu fm· molt bé .Tavi et· Pérez Butista, q1tr és UJl home que, a més dc bon músie, coneix el teatt·e i les veus. Aconseguí també w1a cosa qui' darrerament semblava impossible al Teatre La Faràndula dc SabadeU: que l'on ¡uestJ·a ¡¡onés amb el volum ailient i no ofegués els cantants. Sung Eun Klm Eu un constant pro<·(os du millora , l'Orquestn Simfònica del Vallè~; i el Cor dels Amics dc l'Òpt't·a dr Sabadell tinguert'n una bona i t'ntusinstn actuació. En l" extens t·epartimc.'nt d~>atac·à la Ju]iette de la coreana Sung Eun J(jm, guanyadora de Concun¡ de Canl Viñas fa pocs anys i que ja va tcnit· un gran èxit en aquest cid e com a ol"ina de Don Pasquale. La ven , no molt gran, és bonica , té una bona tèt·nica i una gran sensibilita l. A més. escènicament, pel seu físic j pet· ser u nu hona actriu, fou una J uliellt' idc·al. Roméo fou el tenor <'atulà Jonli Galofré, en la scvu pt·in!rru ¡;t·an oportuJJitat a casa nostra. Es un t•n utant jove i encara per fc•t-, però vu estat· més que digne en un pcrsonalgt• molt difícil i sc li veuen moltes possibilitat.s. La veu és d'tm timbt·e molt atenorada, tÍ' facultats. projecta b(~ la Vf'U i t{o una línia acceptable. que probablement t• ncat·a hll{,rués lluït més c>n algun paper italià. que no demané;, el refinament i la composidó t•scènira que demana Roméo. Molt bé. en general, la resta drl n •partinwnt, destacant, potser·, Stefano Palatchi (un luxe com a Frl-t·c• Lam·ent) i Rosa Mateu (un magnífic Stefano), així rom el T ybalt d'Antoni Comas i el Mercutio dc Lluís Sililes. Al seu costat 1ambé feren un bon papet· Mercè Ohiol, Francesc Va¡¡, Angcl Òdena, Xaviet· Comorera. J osep Pit•n's i Joan Tomàs. él ee. ..• -~ ~- 13. 117-11 ;;I i • 1:13 ¡- El Liceu a Ferrassa perP.N. a Fundació Cultt11·al de la Caixa de Tenas¡¡a donà !i Uport, el dia 12 de maig, a la r·cconstrucció del Gran Teatre del Liceu, amb un impot·tanl concert al magnífic audüot·i del seu Centt·e Cultural. Eu nqu<•st eon<·<•rt actuà com a solista nna grun figut·a com és Elt>ua Obraztsova, aJ costal de l'OrqlJestra i el Cor d<·l Lkru , amb la direcció de Javiet· Pét·cz Batista. La primera part deljJJ·ogt·ant<t fon dedjcada a Wagner en primer llne amb l'obertura cie Tannhaii,~er i el cor dels convidats de la mat Pixa ohnt i , fu1alment, wub <'ls lieder de Mathilde Wesendock, en els qmds l!:h·na Ohraztsova, eu un tcncny que no és ben llé el sen, va tenir uou aetuació corTecta. ben acompanyada J><>t·l'or·questra, que abans havia fet unes bones interpt·etacions ddb dos ft·agments esmentats del 1'auullfliiser, L amh un co1· ben bt·Want en Ja mat·xa. L 'òpc1·a fnmcesa ompli tota la segona pat·t, amb dues bonesintcrvt'ncions del cor·. en fngments dP Faust i Roméo et }uliette. En aquesta segona part, Elena Obntztsova va estar realment magtúfira en àt·ies de Sapho (Gounod). IVerther. i dues de Samson el Da fila. Veu, temper·ameut. dominiderestil. teall·alitat (en el millor del sentits), i l'aplom , la p er sonalitat i el trepitjar fort d 'una diva dels escenaris. Una at·tista, a més, que és tan flexible com pce poder set· igualment convincen t rn personatges tan diferents com Charlotte o Dalila , per parlat· tan ¡¡ols d 'aquells dels quals va interpretar alguna ària a<ruesla vegada. Acompanyament al nivell que demanaven les cit.· cmnstàncies í tLOa bona i atrnta direcció de Javic>r Pét·ez Batista, un clement que està resultant pn•ciós pet· al Liceu en aquests morurnts de t1·ansició. e PANORAM A T R e A Temps i mites, un importa nt especta cle de l'Esbar t Dansair e de Rubí perJ.C.C. T .J... I= ""' 17-118 Pmps i mites és el títol dc l'l'spcctacle de dam.a tjllt' ueaha d 'estrenar·l' E;'lhar·t Oan ~ aire de Rullí. Es un LÍtol, aJJwru ohert i dcllnilod , que agombola t1uatre coreografies dc característiques dissemblants, tanmateix unides pel fil conductor seguint els <'om·eptes del LÍtol en qiiestió. D<· forma successiva s'ofe•rtix In coneguda e·or·c·ogr·aua d 'Albert Sans, ''E l canwstoltcs" -tma dc lm, gran fites dP Iu història del conjunt vaUe•sà- . que ~t· r·v¡•ix de pòrtic a tt·rs apor·tacions totalmcnt noves . que ~ón - per· onlrr d ' interpretació-, ·· ca~­ tellter·çol' ' , " L'estona de fil a r·" i '·Tir·ant lo Blanc" . P er a l'Esbart dc Rubí aquesta p r·oposta coustitueix un autèntic repte, perqu{· l'n la seva estructur·a s' cmmi ralla la realitat actual del :,r rup. Una r·ealitat que dc fet és de transició C>ntre ducs etapes hi¡,tÒriques moll marcades . " El ca rnrf\loltes" és una dc Ics :,• rans apo rtacions de qui ba estat l' au tènti(' c:r·cador de l'Esbar·t i qui l'ha portat al nivell màxim de proj('('ció. Em refereixo a l'esmentat \lbert Sans, la cor·cogt·afia del CJUal. en la seva esplendidesa , r ecolzada Pn una no menys esplèndida par·titur·a de Joaquim Sen·a i uns impagablcs fi gur·ins clissenya ts per Fabià Puigscr·vcr, resisteix el pas del temps amb una autodtat sense fissures . Aquest treball importa nt ha tt·obat en un r enovat conjunt de ball una traducd ó impecable. " Ca stellt ct·~·ol'· , basat en música de Joaquim i J osep Serra , Fnrnecsc P erir b i Manuel León, és una corcografia dc qui ha estat una de• les colurrmes d<'l cos dc ball, J oan Fo&as . aquí com a cor<'Ògraf. sobn• la base de pressupòsits estètics molt rrcognoscibles. L 'pvocació del món dansant tan representatiu dP la vila vallesana que dóna el títol a l'obt·a constitueix un factor d ' rulltl\'i cngrescadot·. bastit aquí amb una cor eografia ma ncada d'una supcrior consistència i for·ça. A pm·tinl 'ar¡uí entrem a la realit at artística ar tual per· mitjà rle ducs cor eografies el ' Eduard Ventlu·n sohr·e partitur<>s de dos músics j oves, adscri ts a plantej amen ts formal s a('tuals i que exigien , de forma i ne' ital>lc. una manera d'entendre el concepte cor eogràfi c·. com a mí.nim , ·'difer ent". D'antuvi e: al destacar la composició de Manuel Camp , e•ncòrrcc de l'E sbart. Es tracta d ' una ultra d ' una reconfortant madtu·csa , crue mostr a u n domini poe habitual de la cobla en un músic que fins an1 pràcticament no havia escr·it n •s per· a aquesta fonnació. Hi ha un sentit molt exacte de la tensió interna , dc la capacitat rlc cr·eació d e cl ím ax~ rituals i de ritmes dansants noblt·s i 1'0tunds. Eduard Ventura. actual director de I' Et.bart. ha servit aquesta música amh una cor eografia r·calment rt>l'ixicfa . ffi ba una a bsoluta identificació aJnb la partitunr i lot r espira plenitud i transcendència. Al belltnig un p a~ a dos magn1fit· dt• concep ció i inter·pt·etació centra la imatge d'un tn•hall considerable. J oan Lluís Moraled a va c·onfrgi r en el seu dia una molt hr·illant evoeació del món de " Tirant lo Blunc" . Dominador· com q1]asi ningú avui dia del llen guatge cie la cobla , la seva m(r- sica descl"iptiva i colodstn ser veix a Ventur·a per· confegir· un quadre coreogràfic· d ·una gran e pt>clacularitat i for·ça . E ns trob em al bell mig del fet concepte· .. rspectacle" dansant en tota la seva més apunt da rlinwnsió definitòl'in; hi ha un tot f el dc r·ot:unclitat i t'x ubt•t·ància colot·ista , rítmica i ex--pre siva que engr esca int·vitablement l't•spectador. Eduard Vcntut·a confir·ma en aquest b.·eball complex i arriscat la ca tegoria del seu ofi <·i no sols de e·onductor del cos dc ball , sinó també dc eoreògr·afmaélu r , afenuant d ' aquesLN rnancl'a la confiançn en el futur dt' l' Esbart Dansaire de Hubí a les seves mans . Un s figurim. molt imagina tius de Mer cè P aloma arrodonPix<'n en darrer·a instà ncia els valors d'aquest esclatllnal. Cal fe~ r esment a part de la intt-r pretació . L'E sbart Dansair'l' dc Rubí, n o i\s la pr·imera vegada que ho manifesto, és un dels p ah·imonis ar tístics m é~ importants a mb què compta el pais. L'espectacle que comentem ho confit·ma. É s molt difícil assolir - ni cn conjllllts professionals ni amatcttt·s- la perfecció t¡u r aconsegueix la quasi cinquant ena d ' e·xcel·len ts ball a t·iJ~s que inlcgrrn l' Esbart ruhinc•n('. E s un conjunt d'un rigor· tècnic i d 'tma classe pt·ivil<•giats que a tor·b'llt'n a la seva tasra una enorme a lçària arústica. La Coblu la Principal del Llobregat, especialista en Ja tasra d ' ae(Jmpanyament, va ser dirigida JH·r· P er·c Btu·és, dircC'lor· musical de l'Esbar t i autot· de l'arranjament de la c·ot·eografia ''Castellterçol" . En definitiva . lLil CSJW<·tacle globalment. impMtant c¡uc ohr·e les portes a la nova etapa d'un conjunt únic a easa nostr·a. PANORA MA L'O rfe6 Cata là a Evia n amb el Rèq uiem de Ver di perRRMC L al e. -• -~ 12l: 3 117-118 ' Orfeó Català, tplc d idg<>ix el mestt·c J ordi Casas, ha d'ano tar-se un altre i':xit. Aquestu vegada es tntcta d e la seva p at·ticipació al festival int<• rmu~ional dc música R encontt'('S Musicales d'Evian (Evian és un rentt·e de llt>m·e i I'Sliueig a la riba fran cesa del llac Leman) a mb la interpr etaeió de la Missa de rèquiem, per a solistes, cor i orquestra de Vet·di. Aquest és un festival de reconegu i prestigi, el q ual ba reunit enguany (del 12 a l 22 de maig) músics i fOL·macio ns de la taU a dc Maurice André, Vladimir Ashkenazy, Armin Jordan al capdava nt dc l' Orquestra de la Snissc Romande, l'Orq uestra de Camb t·a de La usana, Ithzak P erlman i Mstislav Rostropòvitx com a solista i com a dit·ectot· de l'Orquestnt Simfònica d e l' Institut Curi is de Filadèlfia (l'Institut Cru·tis és una escola de música d'alt niveU de la qual el violoncel·lista ms és professot·). Precisament va ser amb aquesta orquestra de Filadèlfia -com a orquestra del festiva l- i sota la batuta de Rostropòvitx que actuà 1'0.-feó Català en el seu con cert. La parti.cipació de l' Orfeó a l festival respon bàsicament a dues raons. Una ha estat l'interès de Marta Istomin, vídua de P a u Casals, directora del festivaljuntamen t. amb el nHI I'<•ix RostTop òvitx; i l'altra el bon record que deixà la massa coral a la zona quan fa 4 anys actuà a Ginebt·a amb l'Orquestra de la Suissc Romande, dit·igida per J or dan, amL el War R equiem de Benjamin Britten. L'a('oUiment que ha tingut l'Orfeó Català, tant per part rlel públic com per par·t dc la crítica, ha estat excel·lent. Part d 'aquest èxit, ra l situar-lo en l'obra de Verdi , peça que compta amb gr an s udeptes . Feia 30 any.5 que L'Orfeó Català no cantava aquesta obra de Verdi, en s explica Jo rd i Ca as. La darrera vegada que el cantà fou el J 964 amb motiu del concert número mil. Això vol dir que la peça ha estat un twu repte per aL'1 cantaires actuals. L'obra de Verdi és molt interessant de treballar i està fantàsticamen t escrit.a per a les veus. També Rostropòuitx corn a director fou excel·lent. La seva manera de treballarfott exhaustiva, detallada, molt exigent , i alhora molt cordial. Tot plegat, la relació artística i humana entre l'Orfeó i el violoncel· lis ta rus, ha donat corn a resultat un bon concert. Ha estat una gran sort per a nosa.ltres estar a les ordres de Rostropòvitx. -Aquest resultat implicarà que l'Orfeó Català afrontarà aquesta obt·a amb més ft·eqüèn cia en el futur? -No necessàriamen t, perquè el Rèquiem de Verdi requereix una gran orquestra, quatre molt bons solistes i un g ran director, i no sempre resulta. fàcil reunir totes les condicions que es necessiten. Malgrat tot, no se sap mai: uam parlar amb Rostropòvitx de repetir l'experiència, amb una altrct orquestra, a. Bnrcelona. Els quatre solistes, d els quals Jordi Casas destaca la gran qualitat pr·ofessional i artística, for en la soprano nord-a mericana Wilhclmeuia F ernúmlcz (crue fa dos anys actuà a Barcelona amh Porgy cmd Bess sota les ordr es de Lorin Maazel), la m ezzo-soprano n eedandesa Jard van Nes, el ten or nipó Ta·ro l chibar·a, i el baix rus Paata Bm·chuladz<'. Sens dubte, podem apunta r aquest concet·t com una de les fites més destacades d e la r ecent trajectòria de l'Orfeó Català . Però no tan sols cal destacat· els r esultats at·tístics, sin ó que també cal destacar l'esfo t·ç dels eañ taires . Voldria destacar l 'excel·lent conviuèncict, lliurament a la feina i ambient cent per cent positiu que hi lw hagut entre els cantaires, reflexiona .Jordi Casas. Fou un uicttge molt dens i atapeït de feina . Foren tres dies, dos d'assaigs Ílltensos i el tercer amb assaig general i el concert. Malgrat tot . tots ens hem sentits satisfets i g ra.tificats perquè el component uwsical ha valgut la pena. I també ha estat gratificant per a mi, a nivell personal, veure la resposta seriosa i responsable dels cantaires de l'Orfeó davant dels compromisos de gran responsabílita t. Prova d'això ha estat t>l també cxcel·lent •·csltltat de la inter·preLació d e Carmina BLLrana de Carl Orff al Palau només set dies després del con cert d'Evian (al t'icle Diumenges al Palau, amb l' OCB) , incloent-hi els assaigs pr·evis aml> Pierre Ca o, que d irigí l'obra. Jo em preguntava fins et quin punt els cantaires podriPn resi.stir aquest ritme, explica d mestre Casas . El seu comportament ha estat d'autèntics professionals, i el resulwt de Carmina Burana fou també molt destacabl.e. Crec que tots podem estar contents d'aquest bon moment de l 'Orfeó Català . TEM A a consideració del fet musical com de naturalesa estrictament sonora, pot ser objecte de discussió o, almenys, de matisació de la seva veritat absoluta . I en aquest sentit la paraula clau, aquí, . eI ma. t ament '' o, eI que sena ' '' es t nc es teix, "excloentment", sense possibilitat de cap mena de pertorbació conceptual. .És evident que el component més essencial, més definitori i, per descomptat, més irrenunciable és de naturalesa sonoca, rerò, tanmateix, negar la capacitat enriquidora que pot oferir el vessant visual, fóra limitar massa, o gratuïtament, el fet musical. Signi com sigui. el tema és obert a moltes consideracions i per això mateix no es pol caure en plantejaments massa simplificats ni apriorístics. Pensem, per exemple i ara anant en una direcció divergent de la s'acaba que d'exposar, que la indústria discogràfica, o les emissions radiofòniques estarien mancades de sentit si hom atorgués a la dimensió visual una transcendència desmesurada. I en aquest món de giragonses argumentals, de posicionaments contraposats, ens pertoca ara, en aquest tema, de posar-nos al costat de la imatge, no per atorgar-li un protagonisme exagerat o irreal, sinó per fer avinent la dimensió no pertorbadora, sinó fins i tot enriquidora, del contingut comunicatiu del fet musical. Heus ací una realitat ben suggestiva, ben digna de ser tinguda en compte i que, per una part, ens mena a la consideració integral del fet viu de la música, de la que es p1·odueix en un espai concr<'l i sobretot en un moment històr·ic irrepetible. I, per l'altra, ens situa en eJ pla d'una nova poètica plàstica específica, exclusivament pròpia d'una activitat i d'uns components físics molt determinats. ¿Qni no ha sentit profundament diferent una versió d'una obra determinada gràcies al gaudi vital en directP de la gesticulació amarada de capacitat comunicativa d'un director d'orquestra? ¿Qui no ha descobert valors inconeguts en un lied escoltat desenes de vegades anteriorment i que, ara, l'expressió vital d'un cantant ha enriquit sobremanera? En 1' altre ordre de coses apuntat, és evident que el fet musical comporta un context plàstic molt específic, molt particularitzat, que feliçm<'nt ha trobat tma important traducció de la mà d'artistes, de la càmera o plàstics, d'una gran categona. De tot això prelenem tractar en el lema proposat. Un tema que, per una vegada, deixa que el protagonista més destacat no sigui la paraula sinó la imatge, de la mà d'alguns dels grans noms que ha tingut i té a casa nostra la fotografia musical. l ..• s= .;! 27 .'187 TEM A La foto graf ia de músi ca per EDUARD OLIVELLA Htt•m acostumats a n•ure fotografies dc <·cmcerts, dï.nthprets, de solistes, de dives i divos del bel canto que ens iJ·Instr·en cròniques o r·esttms, biografies i estudi!~ dc• tota mena. Tamh{• sc 'ns faria difíril d'acceptar gravacions discogràfiques sense alguna imatge fo togràñ<'a a la coberta. Tot això és tan c·orrent que potser la seva real dimensió ens passa desapercebuda, potser els matiso!! dc la seva forma e• ns semblen irrellevants. Potser el que succeeix és que és difíd l dt~ rasar una a<~tivitat at·tística que es basa en quelcom tan fugisser com la matèria sonora i una altra ac•th itat crcativa . la fotografia. que té la s~ va principal raó d'ésser en l'aturament del temps en u n instant JJrt•cís, el que decideix el fotògraf, tot p erpetu ant una imatge sobre una superficie sòlida i que servirà per sempr·e com un vestigi d'allò que s'esdevingué. L'altra gran contradicció és que la fotografia és muda . Tot i q ue semblen realmen t mons molt divcr!'oos, la fo tografia i la música tenen momc>nts commts e~>­ pecialmcnt b rillants. A<ruests moments fan que els amants dt' la música puguin <·unservar i remit·ar les imatges dels seu s més estimats intèrprets mentre els escolten. i fms i tot d'algun¡, compositors a partir de mitjan segle XIX. Caldria aquí recordar els magnífics retrats de Rossini, Berlioz. Hoffenhach i d'altres deguts a la incisiva eàmcr·a de Nadar en el Par·ís d e la bohèmia. Aquests retrats fets en estudi tenen un valor documental i una capacitat d'aproximació al personatge qu e els fan for·ça intert>ssants. Però és innc>gable que les fotografies fetes mentre es produei:\ el fet musi<:al poden arribar a tenir unes qualitats emocionals i estètiques que els confereixen una vàlua espec:ial per· als amants dc la música i albrunc•s vegades per al públic en general. La part estètica. en aque!:'t c·as purament viMu.tL s'integra d'imatges en què predomina una llum que dóna un contrast elevat ~ sobretot en les a<·tua('ions dins de recintes tancats o en llocs oberts però d e ni t. Això fa llums i ombres més t'xagerades de les q tw rull humà pot copsar i fa que aquestes fotobrrafl es siguin un n•flex molt dramatitzat del fet de referència. Sota la llum dels projectors de la sala, les cares, els vestits o t•ls elements dt> l't~s<·t>nari i del dt'<'orat prenen un a n ova dimensió vistos en fotografia. Durant molts anys la fotografia que es feia als E eoncc1·ts <'l'a, per imperatiu tecnològic, en b lanc i negre. particularitat aqut>sta que en<'ara dóna, amb la seva abstracció cr-omàtica, un afegi t c•spccial a Ja tensió estètica d'aquestes imatges. Amb la mülot·a d c· les qualitats i Ja quantitat dc la llum dels escenaris i r arribada al met·cat de pel·licules vrofessionals d'alta sen sibilitat en rolor s'ha propiciat la fotografia acolorida. que reflecteix amb més aproximació lcspartic·ulari1ats d'un espeC'ta<·lc però que, per conlra. perd una part de la tensió dramàtica que ahans apuntàvem. l,na segona faceta que cal considerar en parlar de fotoh'l·afia de música fs l'aspecte emocional. Si en un concert l'emoció ens ve transportada per la succ:esHi<Í tlc· sons i silencis, cir. cromatisme!!, d'intensitats, de barreges d'instruments i de veus, en la fotografia la tt·ansmissió dc• l'cmodó vindrà clonada pel gest. Una ¡wsició del cos o d'una mà. o l'expressió d'una cara ens re~ultf'n entenetlot·s ¡wr interpretar que la fotografia va ser presa en un mornent•~spc•<·ialment emotiu tle l'obra i t¡ u e t>n <·onserva el rastre. Cal apuntar que el grau d'expressivitat corporal que es dóna en un esceoal'i d'òpera és molt més gran que el que es pugui produir en una interpretació sinú'ònica i que. per tant. les fotogt·afie!> preses en un i altre lloc també vindran afectades per aquesta diferència d'intensitat, per hé que hi h a di rec· tors d 'orquestra que poden rivalitzar en gestualilat amb la més agosarada de les divf>S. També> cal parlar dc les fotografies fctc" durant els assaigs i ens els recessos que es fan entn• Jes parts d'un programa o cnt1·c moments dc les rcpeticioru. At.juests aspectes que sempre queden més ocults a la majoria dels amants dc la música poden proporcionar situacions d'una qnalitat humana que potsc1· es perd en el moment de la intt'r pr·c•tac·ió pública. En aquesta sih1adó s 'han aconseguit fotografies molt atractives tant d'intèt-prets com de directors i tenen un especial interès per als més erudüs dels afc·ccionats. En les fotografies seleccionades en aquest especial soht·c• ds professionals c¡ue s'han dediralt o es dediquen a l'especial tasca de fer "fotogr·afia de música··, hi ha imatges en CJUf. preval l'aspectt• estètic. o d'altres que duen una càrrega emocional important. Les més reeixidt•RHeran les que podt·n presentar la reunió equilib1·ada d'ambdu es facotcs. Ara, que! el lector jutt:,ri. TEM A Bo Diclclley al Palau cie la Música. Foto d'Eduard Olivella Entre la clevoci6 i la professionalita t perRRMC r Pf>I· tal cie podt>J' copsar les in<Jlúetuds professionals dels fotògt·afs que han dedicat part de la seva rarrf'ra a plasmar el món de la música. algun dels quals f'ncara s'hi de1Üca, ht>m organitzat una reunió amb Antoni Bassó, Antoni Bofill i Eduard Olivella. Tots tres han passat pel Palau de Ja :Música. on han retratat infmitat de concerts.l3ofill, a més a més. ~s des de fa un grapat d'anys el fotògraf '"oficial'' dd Lif'l'll, ou. malgrat que ja no existei.x com a sala, hi rontinua fotogr afiant el procés de reconstt·ucció i ds clifert>nts ro]l(•erts i òperes que es continuen oferint a ahrcs indrets. Seguidamen t, off'rim el contingut, del tol t'nriquidOl·, del truc es va disrutir· a la taula rodona. No volem, però, olJiidat· l 'entr·auyahle fotògraf Pau Bal'Cf•ló, st•mprf' al pen del l'.anó arn]) la seva màquina al Palau <111 h1 Mllsiea, que nova poder assistir a la ren11ió pt>r causf's alif'nt's a la seva voluntat. RRMC. Per començar, tractarem l'entorn tècnic que nji>ct a el fet de fer fotografies en un concert. D'aquí es desprèn una problemàticafuncional que potser a hores d'ara encara no s 'ha solucionat. Ens referim al soroll, o el que ês el ma- teix.ferfotogn~fies en silenci. sense mo/.estar elptíblic. 1 també e1u referim a la problemàtica de la il·luminació. ANTONI BASSÓ. Sempre, en un concert, he patit pel so•·oU. L'any 1963 no hi havia màquines silencioses. Per exemple, quan treballava amb una màquina Hassdblad et·a molt horrorós. Amb una Leir.a, enrara ... Pt>rò crec CJllf' la cosa bona d'aquests casos é>s saber-se una mica la peça que s'interprt'la i saher quins són t'ls moments forts o tr·anqtúls, i com toc·arà el músir, o cap a quin cantó sïndinar·à. i alt•:;llOri'S dispat·ar. Un altre prohlf'ma són t>Js Uums, les ombres a les can·s a e• u usa dels focus. La sort, en aquest problema, ~s quf' df• vt>ga d es en els primerR plans hi havia un rt>llex a la c~l:ll'a del músic produït p er la llum <Jlte Lopava a mb la pat·litura , que il-luminava així una mif'íl la foto. Quan hi havia poca llum havies fl'usar un f'BITCL dl' 1f.OO AS.\, cosa que aleshores era desconeguda; h avies de r evelar dues vegades i tot era més compücat. Per fer tot un reportatge hi havia les folos tJUC t'lllt't'gavt>s rom a document: el grup senCf'r. 1'1 din•t·tor que saluda. els rams de flors .... pe- 29 .189 TEM A l s:• .! ... tll7-118 i• 1: I rò tu també feies acpwlla tintda dc• fotos C{Ue, un C'OJI fc>tel'l, miraves i dcic!-i: at[IH'Sla no ês documental pt~rò a mi m'ttgrada c•om u artística. RRMC. És cert que al Palau la il·luminació ve de dalt ifa ombres a les cares, cosa que fins i tot.fa que des de les butaquc~; el pzíblic no vegi amb claredat la cara dels intèrprets? ANTONI BOFILL. Suposo que és un problt-ma general de totes Ics sale~> i auditoris de música. És la Hum zenital. EDUARD OLIVELLA. Efectivament, jo reeot·clo aquests prohl<•mca d'il·luminació dd Palau i d'altres sales ... BASSÓ. Sí, però ara hi ha mitjans, papers cspcda}¡;, revelats ... RR!\IC. Bé, però tol.~ esteu d'acord en la qüestió del soroll, oi? BASSÓ. Sí. Recordo un cert fotògraf qne Yenia al Palau i feia tm soroll important sense cap respecte ... BOFILL. Aquests són els <JUe ens ban fet mal professionalment. Ant ja no, però. OLIVELLA. Pc1·ò no voleu dir que aquí s'inLI·oducix un altre com·epte clt' fotògraf? Una cosa {>s el 1wriodista que nt'Ct'ssita una notícia fresca d'un dirt>ctor que no sap qui f¡; o no en té massa informació, i que li tanquen l'edició a les onze de la nit, i fa uns anys els com•erls començaven més tard de lE's eleu de la nit. .. És clar que aleshores tenien po<' temps per fer la feina i que t-1soroll no els importava . I a qui és on es relac:iona t'I que deia Bassó: el fotò¡,tt·af dc música, el fotògraf regular de música que és un especialista i que ha de tenir una certa cultura musical ... BASSÓ. I espera el moment adequat per disparar... OLIVELLA. Una certa cultura musical. Saber què passarà després ... Esperar que treguil1 el piano perquè el posaran així i aleshores el pianista mirarà cap aquí i _jo el veuré millor ... D'alt1·abanda, pel que fa a la Ü·luminació, això té dos vessants. La llum zenital es posa a les salea de concerts per ur1a roó principal i és perquf. els músics puguin llegit· la partitura. Per exemple. he estat en concerts on hi havia la televisió i hi havia muntat els llums per a les seves ex.igènciec;;. Aleshores arribava el director i deia que allò no podia ser. Per què? Perquè quan aixecava la vista quedava enlluernat i no veia els seus músics. Allò eliminava de l'esfet·a que envolta un concert pràcticament la meitat de l'espai poasible per posar llums, i automàticament tota la llum venia de darrera o de dalt. Això era un problema important, per al fotògraf. De totes maneres, al Palau de la Música hi ha la possibilitat de fet· fotos des dels forats que té l'esct•nari, és a dir, des de les portes d'accés o des de les obertures dels elèctriC's, a la banda contt·ària del públic ... BASSÓ. Sí. Ili ha uns forats molts Lons que no molesten en la qüestió del sot·oll. OLIVELLA. Bé... Recordo un dia que Daniel Barenhoim es va molestar moltíssim amb mi pel soroll. Ell és un home que gesticula molt ... , i era !'~poca en què el Palau tenia una iJ.luminació molt primària. Havia d'esperar els piani.ssimos per poder-lo retratar, i ho feia des del vidre situat a la porta d'accés de l'escenari. Jo anava disparant pensant que no molestava. Entremig de dues peccs, sense descans, sor·tí disparat i per poc no ern mata! Quan disparava en els pianíssimos, el desconcc•ntrava! Ens vam qut-dar tots garratibats. Au la tecnologia ha eamiat i es pot disposar· de càmeres que no fan soroll. BOFILL. Jo no hi e:. tiC' gaire d ·acord. El problema s ·ha anat solucionant i hi ha màquines CJUf' no fan soroll. Bé. això diuen. Però si que en fan. El mateix sistema que sc suposa antisot·oll, fa sor·oll. Se sent, i la gent git·a ¡•] cap per molt petit que si¡,ttü el soroll. Hi ha gent que lïns i tot et busca ... i no s'adonen que deseml>oliC'ar un caramel fa moltíssim més soroll. Des que ''aigcomen~ar a fer fotos de música l'any 1976, el soroll ha estat per a mi una lluita continua. Casa meYa és pràcticament un magatzem dE' matE'rials de blindat· càm(•res. Fins avui hi continuo lluitant. Molta gent al Palau em ve a preguntar què porto ... He inventat un sistema que aquí no s' usn, però a l'estranger sí. És una bossa de blindatge preparada que atenua ¡•} soroll en un 80%, encara que . és molt incòmode i molt calorosa. És una espècif' de maneguí que protegei..x la càmera i l'objectiu. rc>cobert per uns materials que blindin. perquè les bosses estanques que es "enen no fan res si no les farceixes de nou. He estat estudiant una sèrie de materials des del vi<lr·e fins als metacrilats. OLIVELLA. Parlant del públic, recordo que, quan vaig estar· al Palau, hi havia gent més pendent del que passava fora dl' I' escenari CJUe del que passava dins. Quan veuen algú que es mou, miren ... i jo considero que quan em movia no feia sorol1, ('aminant molt a poc a poc ... És incòmode per al mateix fotògraf. BOFILL. Hi ha fotÒf,rrafs que no han tingut cap mirament pel que fa al soroll. Recordo un cèlebre fotògraf que entrava al mig d'un recital al Li1·eu i amb la càmera Ha!!aclblnd i feia w1 soroll honible disparant en un t"(•eitul de MontselTat Caballé. I a més se'm posà la carn de gallina de veure la quantitat de porqueria i pols t¡Uf' tenia aquella màquina. OLIVELLA. De totes maneres, ara la gent que va als concerts ja està m~s acostumada a veure el fotògraf i ja no li fa tant de cas ... BOFILL. Alguns van i et diuen que no és permc;s TEM A r"' Luclano Pavarotti. Foto d'Antoni Bofill de fer-hi fotos ... 1 sempre et trobes un japonès que et diu tot rient que la teva màquina fa soroll! Una mica de soroll sempt·e es nota perquè tot està en silenci. OLIVELLA. També voldria fer nota1· que d'uns anys ençà la necessitat de la fotografia ha canviat. Abans ]a fotografia de concerts era una cosa suplementària que es l'eia perquè algú ho volia o per publicat· algun u foto. Recot·do que al principi em sobtava la ur·gència arnh què em demanaven les còpies, d'un dia per l'altt·c, i després no les veies pul>licadf's enlloe. RRMC. Aquesta rapidesa era en molts casos per donar-les al rnrísic que havia tocat la ni-t abans, simplement. BASSÓ. Jo tenia la urgència personal de saber com havien <[ltf'datles fotos. Per això quan acabava el concert anaya corrents al Jaboratorii revelava Ja pel·lícula. De vegades només sen·aprofitaven unes deu ... El disgust l'hauria tingut igual si bo hagués fpt més tard ... Jo procurava, als concerts, fer les fotos obligades, les de recordatori. I després gaudia buscant lt•s posicions del músic ... , esperava el moment i ... nyac!, disparava. La foto era per a mi. OLIVELLA. En aquests anys ha canviat tot. Ara el món té necessitat d'imatges: fotografies, vícleos ... Tot això ha modificat també les necessitats dels fotògt·al's. BOFILL. Sí, ha canviaL. Ara cada mitjà de comunicació té t•l seu propi fotògr·af i l'envia als concerts. RRMC. Abans el.~ diferents organitzadors de concerts, com les mateixes sales, no tenien la consciència de tenir un arxiu fotogràfic. BOFILL. \t{Ut'st f. s tm problema. Les fotos no es feit>n dc· c·ant a un an.in. No ~'hi donava importància. \l Lict•u ha passat elmatt'i'c OLIVELLA. \ixò ha pa:.sut també amb t'ls ¡u·-.:ius dc Tdevi!<iÓ pel que fa als em·egistranwnts en suport pd·lknla. Recordo que fotografia, a t'ls conct•rts dt> jaz.-; dl' Tele,·i:-ió Espanyola d'uu progr·ama qu<> rs ch•ia Estudio en negro. D'aquest ¡n-ogramn, no hi ha dutes. De tota rèpoca de Franco, la Tclt•visió Espanyola no té arxius d'imalgt>. I aqtH~Hta ha r~tat unu nwntalital comuna a totes lc•s inRLilu('ions, qtu•¡wr· ~ort hu <'<mviat. Tota aquesta situm·ió Jdu c¡no Iu folot-,'1·a1ïa fos un element enLt•t• dues aigiies: t•nt útil pet' a mt cas l'onct·et, però dt>s' S ' IIITUCOIHlVU. pres Tamb(> ús impor·tant l'actitud del mateix fotògnlf pel qur fa a H•nir·nn arxiu ¡n-o pi i de documentació. Tenir el material sense donuuentar és com no tenir t•t•:;. RRMC. Parlant d'una altra cosa. ens agradaria tractar un altre aspecte. Artísticament, el fet musical és agraït, per u/fotògraf? BASSÓ. Jo gaudia molt fent fotos musicals. Pt•rò si fes Òpt>ra, ct·cr que m'ho miraria d'una altra manera. Crec que no sentiria la música i que t•staria més atent als gestos o u les ganyotes. Fins i tol al Palau no sentia la música, espet·ava el gest, r expressió. BOFII..L. C t·N~ qut~ la músiea t'ha d'agradar i, dt' fet, aqtwHta va molt conjuntada amh el gest. Reeortlo que uns col·lcgncs, quan vau arribar al Liceu, cm va n preguntat· com ho fei.a. Jo :m'escolto les òp eres en tlisc um~s 20 o 30 vegades. Quan acabo dc fotobrrafiar l'òpera, a easa la torno a escoltar ... perCJllfo seguint la mí1sica fas les fotos gair·ebé al moment. T'ha cl'agr·adar. RRMC. Potser jugues amb avantatge perquè podies anar als assaigs. BOFILL. Al pt·ineipi no hi anava. Si d'una òpera h.i. havia sis funcion~. hi anava a totes sis. Més tard em \·an demanar d'anat· també als assaigs per poder donar ràpidament les fotos a la premsa. Documentalmt~nt, els assaigs operístics són molt bonics, perquè es produeixen situacions que a la ftmció no es donen. Però tenen el problema que els cantants no van vestits C'Om a lt•s funcions. RRMC. Com es.fotografia la música? OLIVEU,A. Cree que fet· fotografies de rnúsiC'a és un contr·aKfmtit prrquè t'I que interessa rlel fet musical no és ~:om van vestits els músics o qui du·igcix, sinó el qtw sc sen t. El que sc sent no f[Ueda a les fotos. Aleflhot·cs el fotògraf de música està en tm a situaeió molt t'Sirunya, perquè ha de captar els gestos en n:lució amb t•l desenvolupament musical, però St>nSt' poder llliJitzar r uq~ument bàsic que és el SO. Dt's del punt <lf' vista conceptual, és un problema perquè c·stàs fent el reportatge d'una cosa on allò principal, que és la música, no espot retratar. Ales- • 1: I 31 TEM A hures t'has dt~ qnc~dnr umh 4'1il indicis. e)s r·cilidw;, amh l'aparença ... on t•sjuga amb d sobreentès qu<' qui minu·à la foto suhrà (JUt' allò vol dir c¡ue f'Rtà sonnnt ltt músictt. RRiUC. La dimensió pli'tstica de la músicn. és agraïda? Et permet gaudir? Quin són els elements més agraïts i quin.~ tlO tant? Quins casos recordeu especialment? BASSÓ. Personnluwnt c·r·ec t}Ue }>Ot set· abrt'aïda pt·r· al fotògraf qual-.t•\ol foto no dirigida, és a dir, c¡ue CfUÏ lc l'en<'Ul'l'l.'gll JlO et diu eom ha de ser. OLrvELLA. Si aguft•m el jazz, en el sentit estètiC' nqtwsts <.·oncerts 4>s tr·uusfm·mt"n en Ull cerL ruomf'nl t>nun t>spectaclc, sohrclot si es tracta d'un festival. Tun important és la mÚbiC'a com l'intèrpret. Els c·onc·erts tlt' música elàssic·a. si no f.s la cara de Karajau , per C.Xt'mpl<•, O la el" aquell que Ye expressament. resulta que t•ls VC?stits tots són iguals. idè-nticR, tots es situt'n dt' la mateixa manera ... I l'ls solint!'s no es mouen. Alt~shores, quin rendiment estètic li pots treure? l<~ n canvi, m'<>ncaularia fer fotos d'òpera, d'es<·«mogl'llfies . L'òpera té una part visual amplíssima. Pel que fa a nn t>xcmplt• dt> poc agraïment, rerordo <JUt> un dels pr·imer·s concerts musicals que vaig fotografiar fou un c·onccrt de dave d'Eva Virt>m; a la <'apella de l'antic Hospital dc> la Santa Creu, amb llum zenital. tma ebc«:>nografia tota negra i tln fons dc pedres. Fou tenihle. RRl\1C. Té raó Olivella quan ha dit que ww òper·n pennet més varieteLl estètica? BOFILL. Ho permet1·iu sempt·e que no hi hagnrs la sèrie d'inconvt>nicnts qui' provoca la llum. Encara que amh aquesta dificulta t. hi gaudeixes. perquè al tïnal aquella foto <rur 'olit>s c>t surt. .. Perquè tr'E"hallar en l'òpera ... una l'Osa és el que veu el pÍihli<:. tot il·luminat i bonic·. Per· treure un rendiment a la qualitat no pots treballar a méc; de 400 ASA, i moltes vegades has de disparar u un quart de segon o un vuitè de segon. I a pols, twnse t1·ípode, per tenir més mobilitat. Amés a rn6s, s'ha d'aft>gil· que sóc un maniàtic a qui sap molt dc! gr-eu molestar, i molts <'ops no disparo el que voldr·ia pet· por de fer soroll. D'altra banda, no estic gaire d'acord amb l'afirmació d'Olivella quan deia que rt'tratar concerts és un contrasentit, pet·què el subjecte. la música, no c·s pot fotografiar. En ••I cus elels cantants, tant si é>s òpera, o recital, si són t:antanls professionals qut> expressen allò que eanlen, hi pots vem·e moltes vt>gades allò quo diuen i el sentiment que hi posen. OLIVELLA. Jo ho deia en el sentit que és una feina molt difícil penru(> f¡¡ un !'Ontrasentit el fpt dt~ plasmar una cosa que no hi és materialment. BOFaL. Respecte a la pregunta dels ahrraïments, un està agraït del seu tt·eball quan els altres interpreten el que tu has fet. Aqut>sla és l'ària tal, en el moment tal, només veient l'expressió de la foto. OLIVELLA. Jo sÓC' un enamorat total dt· tola dasse d e músif·.a i intc>ntava fer fotos per al c·om(r dels mortals. l~s a dir, foto s ({U e mcpressessin (•]sentiment dc la músiru i no un moviment coucn•t. Jo .. u11 una foto més expressiva, per a tothom. Pt>r exemple. ret1·atat· Duke Ellington com es passeja pet• rescenaxi. antb aquella elegància qne cat·actt'ritzav-a el seu nom de '"duc''. BASSÓ. Aquest Duh Ellington que tu vens passejant per l'escenari no el veu tothom. La gent veu Duke Elliugton i no dinw, '·mira com es passrja". Tu ho veus penrnè ho has ta·eat, vist, pensat, dispat·at i eternitzat. PPrÒ has e{' admetre que algú no vegi aquella elegància qne tu si que hi has vist. D'altnt banda, estic d" acor·d qut' puguis treure nua instantània que pugui definir t>l personatge. RRJIC. Recor·deu moments i situacions especials. tant en el sentit positiu com negatiu? OLIVELLA. Abans dc contestarm 'a¡:,rradaria assenyalar que moltes v<•gades, segons quins inlf.t·prets, es protlurix una certa conni·vència enll·e <'l músic i el fotògraf, r·om una eomplicitat implicitH que et permet trehallar més a gust. M'ht> trobat amb casos eontraris, corn el que ja h e explicitat de Bat·enboim. N'hi ha. pt>rÒ. t¡ue si no veuen d fotògraf. pregunten on t~~. PPt' exemple, recordo el' iolinista Szeryng que cm\ a fer anar al camedno, pujar a una caclira i 'a fet· que li acostéssim tuws quantes persones. 1\)e~:;hores ja esLava preparat p<'r a les fotos. I a Bruno Gt•lher també li agrada molt qne li facin fotos. f~s u dir, hi ha divos que con I roleu aquest aspecte i t ' aj ndl'n molt en la feina, i d'a lll·es que són absolutament obtusos. BASSÓ. I d'altre¡¡ a t{ui ta nL se'ls en dóna. Lu majoria. potset·. BOFILL. I d'altrt's <¡ue s'empipen pel resultat. BASSÓ. Jo vaig tenir un problema amb el guitat·,;sta ~arciso Yept's. Jo t'I fotografiava mt>nlt"t' afinava la guita1·ra, davant rtf' tothom. I ell espemVH que jo acabés pet· començat·. L'un per l'altre enA esperàvem. Fins CJUC ell va tlit· f[UC quan jo acabés, començaria. Quin ridícul vaig fer! Tamhé t·ecot·do un problema amb Rubinstein en un assaig dues hor·t's abans de començar t>l eoncert. Em va r·enyar per f<•r·-li fotos. OLIVELLA. Jo puc e'\plicar-ne una altra. En RaY:iShankar a Santa Mat·iadeiMarva pactar amb els fotògrafs. Ért>m molts. Ens va r eunir i ens vu dir: "sortiré a 1'eseenari i durant tres minuts afinaré. Durant aquest tomps podeu fer totes les foto¡.¡ que vulgueu, fins i Lot pujar al meu costaL. Quan pari i em resittú'voJrlrà dit· f[UC ja s'ba acabat. AJeshores no vull ve un• ningú fent fotos''. Són gt>nl C[lH' sap que la seva feina de~pt>rta interès i que es fa twcessària la presè-tU'ia dt~ fotÒbrrafs. o· altra banda.la Mcmtst•rrat Caballé és un pt>t·sona tge amahilissimpt'r fer· fotos; i la Teresa Berga nza, TEM A 1 Rosa Sabater amb el mestre Frederic Mompou. Foto d'Antoni Bauó malgrat ser <~SCflH'rpa. trunh é ho és. Per contra. el personatgt' m~s inc-òmode fou Miles Davis, crue en una actuació \a sOL·tir completament '"flipat'' i tocà d'esquena; no podíem anar 1Ú al camerino. BOFILL. .Jo n'cordo Roberto Abbado. És molt especial. En òpera la majoria de dir·ectors han estai molt amuhles i fins rn 'han deixat ser alfossat. Però Roberto Abhudo, no. Només sentir un lleu fregament, ju s'empipava. El moviment del fotògraf ~>I distreia. D'altt·a hancla, ara els cantants en escena ,,olen St'r rett·atats, lïns i tol <'I diuen en quina escena i en quina posieió vol<>n que els t·etratis en plena funció. OLIVELLA. En gt•nt•ra] hi ha un sistema de relació, perquè el mt•rcal i t>l star-S)'Stem de la música necessita fotografies. N'hi ha que en són conscients i n'hi ha que no. Els dan·ers no troben imatges en un monwnt donat. RRMC. Potser en aquest sentit heu viscut una mena d'i>poca romàntica de la música. en què el concepte de la imatge i el star-S) ~tem no eren tan clars. OLIVELLA. També .,'ha de pensar qne fa lms anys t•ls músics vt>nien a Bar('elona com si anessin a Marràqueix ... Jo coneixia m1ísics de jazz que deien: "Ban•t>lona? Ah, sí!, una ciutat a la costa dt' Mallr·id". Tu tt·ehalles de fotògraf a París, per exmnplc, i la històda és completament diferf'nt. A V'iena t•J¡; mítsic!! pmwn perquè saben que es fan postals de 1'òpet·a qne s'a ea ha de fer i es vene11 a la sortida. I corn que els c-antants ho saben, deixen fer. Aleshm·t•s. la fotogr afia que es fa aquí és tma cosa intermè-dia entre Ja dt>voció j la professionalitat. I la cornN·cialització. z<"ro. Il<"m hagut d·esperar vint anys JH'l" c·ouwnçat· a motu·e rarxiu. per a hist(wie~ de la mt'i:.icu. fasddes .... i resulta quf' d fotògraf Olivt>lla tt~nia u ne~ <ruantes fotos ben a navades i lcb ha venudes. Amb el pas del temps he anal rccupct·antln dt'HJH'Sll 11'11' ha,ia fet. Rl:tMC. I quint>s són les fotos especials, els moments fotogràfics que per a vosaltres són especinlsiguijicfltius? BASSÓ. Bm•onlo un moment moll íntim, un assuig dc Pao Casals amb la Coral Sant Jordi. Fou quan vaig l<'ilir Pau Casals més a pro}'· OLIVELLA. Jo lamhé Linc un parell de moments f'mocionanls, <·twat·a que h·s imatges no ho són tant. Un fou al Palau amb la vídua de Casals. crue es va cmoeionar 't.>it·nl un t•clrat del seu rna1-it. I l'altre, un assaig de El Pessebrt> a Sani Miquel de Cuixà tamhé amb Pan Casals. Aleshores jo era molt jownel i tul just romt•nça' a rofici. També en un altre Pess<>br<>. u Santa Maria del :VIar. Dirigia Ro!'i-Mat·hà. En un nwnwnl donat. ai.xecà la partitura per sohr(• el seu cup. e· om ~i fos un gest litúrgic, i amb el fons d. església ... amb r avinentesa que un rt>flex d<' lhun va il·luminar Ja paraula El Pessebre. Fins i tol es veia una l<wa d'oli a la tapa ... Casals estava emo<'ional. BOFILL. Jo t·<'c·c.wdo rctt·atat· Joan Pons mentre li posawn una injcN·i6, al camerino ... La foto, Ja vaig f<'r umh el st~u ¡H•t·mí¡.¡ . Però el moment més rmotiu ha t'lila t lt~s fotos de Ja crema del Li eeu. VeLLS <'0111 s't•stà cr-t>mant el tc•u lloc de treball dtH·anl tants anys ... Veure les llotges en flames ... J enll·ar despt·és on t'ra l'escenar·i, tol desolat i veut·e que on hi hu via les hutaques és una bassa enorme d ·aigua. M'twompan) u ven uns gu àrdies de seguretat. Jo anava di:;parant. plorant i tremolant alhora ... :_ .e 1!1 ~= ¡¡ 117-11 menl 33 TEM A Vlct6rlc;a dels Àngela fotografiada a casa seva en el transcurs d'una entrevista cie CM/RMC Serglu Cellbldache en un assaig al Palau de la Música Santl Arlsa a la bateria cie Pegasus, amb I'OCB, a les Festes de la Mercè 1991 TEM A PAU BARCELÓ Conce rt al Gran Te atre del Liceu amb l'Orquestra i el Cor del te atre Neix a Barcelona e119l0. Ell920 comença a treballar com aprenent amb e] fotògraf F. Sert'a i Dim8R. F ins ell936 treballa amb cL'l fotògrafs Eduard Ad am, Gabriel Casas, Campaña i Batlles. Després de la guerra p assa 12 anys inactiu eu Eier represaliat perl'anter ior règim polític, fi ns quo l'any 1951 torna a Barcelona. A partir rld 1955 estableix con lactfl professional am!1 l'Agrupació Dramàtica Barcelona, "Serra d'Ot·", Ornnium Cultural, el P alan de la Música i altres entitats. Ha fet fotografia publicitàtia, per u llihres espcc·ialitzats i sobretot en el camp de la cultura catalana - lletres, teatt·e i música. Ha estat guardonat a diver·sos concw·sos nacionals, estatals i internacional. i ha estat clistingit amb e1 Premi Critica Serra d'Ot· (1983), el Premi d'Activitats Teatrals, el Premi Jawne I d'Actuació Cívica i el P remi ADB. Tamhé posseeix la Ct·eu de Sant Jordi i és Soci d'Honor de l'Agrupació Fotogràfica de Catalunya. @. e.. -~ .u •12!: 3 11 7-1 1 ...~ l f Jordi Sabatés. Antonlo Me neses (esquerra) i Serge Baudo (dreta) al Palau de la Música TEM A lirufefn on fite beadt. Liceu. Temporada 1992-93 Parsffal. Liceu. Temporada 1 988-89 ANTONI BOFILL ¡:: e. ..• -~ !à: ~ '(1 17-118 i li!l fZ_ é!. i Jaume Aragall i Miralla Freni a l.a Soltème. Liceu. Temporada 1991-92 Montserrat Caballé a Trlstan lllfd lsolde. Liceu. Temporada 1 988-89 36 396 Antoni Bofill nasqui- a Barcelona l'any 1943. Als den anys s'introdueix en la fotografia a través d'uns cursos per c~orrespondència, aprofitant una malaltia que el retinguf a casa durant sis mesos. Als 14 anys comença el canti cap a la professionalitat de la mà del seu oncle, fotògraf. De seguida treballa en el terreny del teatre amateur i en el món de l'esport. Ha fotografiat espectacles al Teatre Romea. t>ntre d'altres. i les actuacions musicals de grups moderns com els Sircx i els 'fustang. Més tard es dedica a la fotografia industrial i per encàrrec. L'any 1976 el Liceu el contrac: I u per fotografiar la seva activitat, fins a l'actualitat. Ha viatjat per Ew·opa seguint gires de les formacions del Liceu. Fa un any que col·labora amb la temporada de conct>rls de Palaucent, al Palau dc la Música. Si mon Estes a Die Wallrüre. Liceu. Temporada 1 990·9 1 TEM A ~ ...e. ..•=· -~ ~- .... Jan Bllnkhof I Leonle Rysanek a Pi.,ue dame. Liceu. Temporada 1991 ·92 El vaixell fantasma. Liceu. Temporada 1987-88 Agnes Balba a Sam•on et Dallla. Liceu. Temporada 1 988-89 117-11 TEM A TEM A Frede ric Mompou a la Sala Pa1é s !!. e.. ... -~ ANTONI BASSÓ Antoni Bassó i Ubach nasqué a Terrassa l'any 1933. Ct·eix en un ambient dedicat a l'art pictòric i al dibuix, essent el seu pare professor a Belles Arts. Dc>sprés d••l h atxiJleral es dedica al dibuix gt·àfit· e n d ivct·scs agèn cies d e publicitat, on aprèn fo lografia . El 1962 s'estallleix pel seu com pte c•·eaul •~l st•u estudi gràfic i fo togràfic. Comença amb fotogt·ufi cs come r cials i musicals al Palau d e la Músi<'a, amb J oventuts Musicals, festivals intern acionals dc música i col·lahora estretament en l'àmhit dt> les cor als de Cataltmya. Actualment col-Ia bot·a en el m ón musical a traYés del seu arxiu fotogt·àfic. Pau Ca1al1 i Ori ol Mal'fo1ell, al Festival de P~ada • el• Antoni Ros-Ma1bà a laX T\¡1 de Corals Infantils ~- 11 7-11 Rosa Sabate1 al Palau de la Música Jessye Norman al Palau de la Música El Pesseb1e a Montserrat. Muntatge fotogràfic amb cinc fotografi es TEM A Karl Rlchter a l'orgue del Palau de la M(lslca Bruno Gelber en una assaig al Palau. Fe.s tival lntemaclona l de M(lslca. Octubre de 1976 EDUARD OLIVELLA Neix a Barcelona, (1948). Llicenciat en IIis tòria de l'Art per la Univet·sitat de Barcelona. Ha treballat durant els darrers vints anys en el cantp de la imatge: fotografia, cinema i vídeo, però la seva principal activitat s'ha centrat en la fotografia. En aquest cantp ha mantingut el treball teòric de les classes a diferentes institucions educatives, juntament antb el treball experimenta l de caire més personal, traduït en més de dues-c.~entes exposicions arreu del món. Entre l'abril de 1973 i el novembre de 1976 va treballar com a fotògraf del Palau de la Música Catalana de Barcelona, del qual té un extens arxiu d e fotografies de música clàssica, jazz i altres formes musicals. En l'actualitat treballa en divet·sos temes, però sobretot en art, arquitectura i ü ·lustració. Oriol Martorell i el cor de nens de la Coral Sant .lordl, al Palau Ros•Marbà aixecant la partitura de 11 PesseiJre a Santa Maria del Mar. Barcelona, novembre de 1974 TEM A ...~ ..• -!! Arthur Rublnsteln al Palau de la M6sica. Febrer de 1976 Yehudl Menuhln al Palau de la M6slca. Febrer de 1976 ~: 3 117-11 i... i t Dluy Gillesple al Palau de la M6slca 000 o TRAFALGAR, 14, 3R. lA. o TEL. (93) 268 35 00 I FAX (93) 268 48 29 o MUSIC ALIA R E T R A T VICENC SA RD INE RO # La mad ure sa pro fess ion al d'u n bar iton per T. MARTÍNEZ I M. MONTORIOL Aprofitan t que el baríton català Vicenç Sardinero participav a a la gala operística pro-reconstrucció del Liceu "Les millors veus del món" el passat 17 de març, vam voler parlar amb ell i fer un repàs dels seus més de 30 anys de carrera, en què ha donat vida a més de 24 personatges operístics. Sardinero, en plena maduresa personal i en el que ell mateix qualifica com el millor moment de la seva carrera, se' ns ili del barri barceloní d e San ts -del carrer Violant d'Hongria! , puntualitza amb orgull-, Vicenç Sardinero no creu , però, que aquest barri tingui res d'esperial per produir cantants, aspecte que li fem notar a nan del fet pt·ou conegut que Josep Carreras i Núria Feliu tamhé són fills del b a rri. rec que el que és especial en si és el Mediterran i. Les ciutats on hi ha bones veus, de timbre, de qualitat ... s 'inclinen més cap a la F -e mostra obert als records, als sentiments i als projectes de futur. El baríton, sense presses però sense pauses, respon les nostres preguntes sota la mirada atenta de la seva esposa. La conversa tingué lloc el dia abans de la gala del Liceu, en un dels salons del nou i magnífic Hotel Arts, al Port Olímpic de la Ciutat Comtal. Ens hi acompan yà el fotògraf Pau Barceló. part de mar. Potser són els aires... És casualitat i no ho és tant. No ho .~é. Giuseppe di Stefano tenia una gran veu cle tenor i era sicilià. Els seus inicis ver s el cant n o són casuals, però. Tant el seu parc com el s•m avi er en ca ntants aficionats, sobr etot a la sarsuela. - R ecordo que era molt petit que ja m 'agrada·va cantar al 'església amb el cor. El mossèn em feia fer solos ... Quan tenia uns vuit anys, el meu pare i jo anàvem sovint al Paral·lel a veure les companyies de sa rsuela. Sortint anàvem als nius d'art o cafès teatre, com la Bodega Bohèmia. Els solistes que ha vien ca.ntctt a Zes sarsueles freqüentav en aquests locals. R ecordo Marcos R edondo, Banyó ... El meu pare tenia wut veu molt. maca de tenor i allà també elfeien ca.ntar. Sí, l'afició se'm despertà de molt jovenet. -Tenia ja d'adol~scent algun cantant predilecte'? -Bé, tw tenia gaires coneixements d'òpera. Però m'agrada- MUSI CALIA R E T R A T 44 404 va molt Marcos Redondo. Ell va ser un gran divo de la sarsuela el 'aquella època. Vaig tenir la sort i el gust, ol.~ començaments de la meva carrera a Madrid cantant sarsuela, de coincidir en un homenatge que li van fer . Malgrat tot, per a miMannelAuseusi Jou el gran baríton. Efectivarnt>nt , Vicenç Sat·dinero, malgrat que haviainterving ut f' n dos peti ts papers al Liceu l'any 1962 -Ma ntlo de Rigoletto i el Ht't·gent Mot·ales de Carmen-, començà el sr u periple professional al Teatro clc la Zat·zuela el 1964. Sardincro tenia 27 anys . - .lo encara era estudi.ant. Vaig debutar amb La ca lescra, una sarsuela prou difícil d'interpretar. Abans d'estar a la Compwïía Nacional, just després dels petits papers al Liceu, vaig anar de gira per Espanya amb una altra companyia durant dos mesos. Fou un fracàs econòmic, una estafa! (riu). Però per a mi fou una gran sort, perquè de pas per Madrid van contractar-me a la Compañía Nacional de Zar:uela. Hi vaig estar un any i mig. Any i mig en el qual va tenir temps de pr esenta r-se a la segona edició del concurs de cant Francesc Viñas i de guanyar-lo. Era l'any 1965. - Després vaig tornar a la sarsue/.a., a acabar el contracte. La me·va idea era cantar òpera, jo cantava sarsuela per la necessitat de cantar, per res més ... - En quin moment va tenir clar que havia de d onar el pas cap al terr eny cen t pet' cent p r ofessional en el món de l'òpera? - Realment no ho sé. El procés en si és molt llarg. Un pot tenir il· lu.sions i ta.rnbé tenir el dubte de pensar si hi pots arribar o no, si hi estàs capacitat o no. És un procés lent. Jo veia que podia presentar-rne a un concurs i guanyar-lo. A part del Vüïas, ha·vi.ct guanyat alguns concursos com el de Ràdio Barcelona, que durava mesos .. . i un a Sabadell ... Tot això et va donant tm cop de mà. Tot ·va venint rodat. Dels concursos al Liceu ... -Men trestant, i abans de dedi- car-se a la sarsuela, estudiava al Conservatori amb la Mercè Capsir. -Vaig aucliciorwr per a la gran diva d'aleshores, Mercè Capsir, i m'hi vaig quedar ... També hi estava de professor Zamacois .. . FI i vaig estar dos anys, al Conservatori. Però vaig acabarfent classes amb el mestre Puig. - J aume Francesc Puig fou el mestre de J aume Ar agall .. . i de J osep Carreras . -Sí. Per això deia l'altre dia -Sardinero es referix a la confe- "Kraus és un home exigent. Li agrada que l'entenguis 1que assimilis el que t'explica'' . "Els concursos són recomanables. Et donen ' expenenc1 a i una certa confiança amb el públic" . . rència, amb la seva presència, que s'havia fet un mes abans a la Sala Cultural de la Caj a de Madrid- que aquests mestres han tingut molta sort en trobar veus com la del Jaume i del Josep. Tant el Jaume com jo vam arribar després a Itàlia i vam començar tuta carrera de seguida. -El fet d'anar a Itàlia, a estudiar amb el mestre Badiali, era LLDa conseqüència d irecta d'estudiat· amb el mestre PLtig? -No. Era una relació directa de Jaume Aragall. El Jaume va marxar, aproximadam ent, un parell d'anys abans que jo. Quan ell va deixar el rnestre Puig, jo vaig agafar la seva hora. -Quin record té de Badiali com a mestre? -EL~ mestres tots són bons mentre confiïs en ells. Perquè jo sempre he dit que l'estudiant ha de creure en el mestre, tenir una gran fe en ell encara que no el consideris massa bo. Que després t'adones que n 'hi ha nnaltre de millor? No passa res. Canvies. El que no es pot fer és compartir Les teves classes amb diferents mestres. N'hi hn molts que ho fan i els resultats sempre són negatius . Per a Sardinero té tanta impor tància el fet de connectar amb el professor com la q uaütat d'ensenyamen t. -De fet, el cant és molt simple, és molt fàcil si l'entens bé eles del principi. Si no s 'entén bé, aleshores el cant és molt complicat. I cantar bé és molt difícil. Jo he tin.gut durant molts anys Alfreclo Kraus de professor. Amb ell sí que he trobat que és un home de molta experiència i de molta saviesa. En sap molt. El mestratge cle Kr·aus vers Sardinet·o romençà a Chicago el 1974. La seva relació periòdica mestrc-a ltunne durà fins al 1983, apr oxi madament. -Corn és la faceta pedagògica de Kraus? - És w1 home molt exigent. Li agrada que l'entenguis i que assimilis el que t'explica. Si veu que no ho captes ... no té massa paciència. Però sobretot és un gran amic, i qrwn el necessites sempre el trobes. Vicenç Sardiner o con tinua explicant quines foren les circumstàncies que produïren aquesta trobada d'aprenentatge . - ] o el vaig trobar en un moment de difr.cultats tècniques . .la duia uns anys de professional i tenia problemes. Ell em va ajudar molt. Gràcies a la seva ajuda ara estic com estic. Vam iniciar aquesta relació a Chicago ... tots clos coincidíem molt a rnolts teatres d'arreu del món. A més, te- MUSI CALIA R niTn nn repertori molt semblant. Al principi de la meva carrera, en els primers anys, havia comer~at a estudiar una mica amb ell, però aleshores vaig entendre que n.o m'anava bé i ho vaig deixar. En canvi, al74, amb problemes i dificultats, m'adono que el necessito. Ens trobàvem molt sovint, a Lisboa, Itàlia, Alemanya.. . a tot arreu. I sense cap problema, dies abans de les .funcions treballàvent. liti havia resultats. Ell mateix ho va dir: estic molt content perquè ha donat resultat. -Sembla que darreramen t hi ha molta pressa per començar una carrera professiona l. -Sí, és cert. Jo recordo quan era estudiant que ana·va amb una humilitat i una modèstia ... Ara et diuen quan acaben una classe que ja telefonaran per tornar... Fan quinze dies de classe i ja no tornen en un mes ... Què és això! I per postres ... "és que el mes que ve vull anar a un concurs ... " Alerta! -Malgrat tot, cr eu que e)Rconcursos són recomanabl es, són un bon tmmpolí cap a la professionalitat'? E T R A T -Sí. 1 o n'he f et molts. Et donen experiència i una certa conficmçadava nt el públic. Perds la por... Són convenients , és clar qu.e sí. Molt convenients. Tornant una mica enrera, repr·enem l ' època que passà a Milà quan estudiava amb el mestt·e Bacliali, tot t·ecorda nt l'amhient musical i els seus inicis professionals en l 'òpera. -No puc dir que hagi estat un cant;ant amb rnala sort, ni que he hagut de lluitar dur ... Si digués el contrari, mentiria. Tant a Espanya com a Itàlia, ja sigui per la me·v a qualitat de veu o perquè agradava, no em. fou massa difícil començar. Vaig arribar a Milà i el mestre Badiali ja m'esperava . Era una gran persona. Vaig conèixer les seves amistats i va presentar-me els agents musicals ... No foLL massa difícil. Se'm vafacilitar l'entrada a.l concurs de Bnsetto, l'any 1967, del qlllll vaig guanyar el primer premi. Ràpidament se'm van obrir les portes cap et una carrera internacion al. El baríton debutà a la Scala de Milà el genet· de 1967 amb Lucia di La.mmermo or, amb Jaume Aragall i Renutla cotto. El st•n debut a Viena fo u amb La trrwiata, amh J uan Otwina i Gilda C uiden, l'abrü del mateix any,fent el paper de papà Ger mont, el pare del tenor Alfredo, un senyor amb barbes blanques, diu l'Ït•nt Vicenç at·dinero. Després, ardinrro t'S presen tà al Liceu ta mbé amh Lucia. -No vaig agradar gens ni mica. A més, Lucia és una obra que no m 'lw agradM mai massa. El personatge del baríton, Ew·iro. és difícil. Comença l'obra del baríton amb Cru da, funes ta smania (canta), molt difiril de tessitnra. A més, abans al Liceu la gen t encara entrava a platea w1 cop romençada lafunció, ieraterrible . No vaig agradar gens . Però acte seguit, el meu gran èxit a I Liceu fou amb La fa,1 ori la, en el personatge d'Alfons X I , que l'havia d'haver cantat M(uwel Ausensi però 110 es trobava bé. Faltaven deu dies per a la funció i jo era a Viena. L'administr ador del Licen, Pa co Massó, va envinr-me un telegrama. Faltaven pocs elies per a l'estrena i vaig acceptar. -Dc vegades les ubstit ucions donen l'oportunita t de l 'èxi L -Sí... Malgrat tot. quan un és jove s 'atreveix a tot. Vaig acceptar amb només deu dies per estudiar l'obra. fli havia una, altra capacitat per memoritzar les coses ... i ganes de fer carrera. Coses lògiques cle joventut. I fou el rneu primer gran èxit. -La faceta actoral d'un cantant d' òpen, s'aprèn? - 1o no he an rLI mai a cap acadèmia d'art. Crec qu.e d'alg nrw manera els cantan ts neixen artistes. L'artistaes va fent i va millorant cada dia, si es té material i intel·ligènci a, és clar... , perquè sí no ja no ets ni cantant . Crec que l 'artista neix i es fa, millora ... La. -veu neix arnb un i es fa. És com els diama11ts: es poleixen. -Els tenors s'emporten genet·alment el protagonisme a tot els nivells. Creu realment que el registre del baríton limita la popularitat? -M'hagués agradat ser tetwr, però estic molt content amb el J...• ~= 13 117-11 MUSICALI A R 46 406 men registre. Sempre he tingnt una mica d 'enveja dels tenors perquè són els galants de l'òpera, els ben pagats, els aviciats, perquè arriben als llocs i el.s donen els seus capricis. Però jo crec que la 11eu del baríton és molt interessant i és la més vanmil, lo més justa en l 'home, la menys compliccLda. i la ven de baríton és maca, resulta molt interessant; a més a més hi h a tw,~ perSOila.tges molt interessants per als barítons. -Qu ins per·sonatges són? - Rigoletto, Fígaro , Gerard d'Andrt>a Chcrnier... ELMar·cello de La Bohème... és una òpera que m'agrada molt, és una òpera. qtte m'h a ent usiasmat sempre. /..a vaig fer el1991 al Liceu. És un personatge que no té ww ària, però té un personatge molt profund. No és molt destacat però sempre intervé. També m'agrada L a l"avo1·i ta, Tosca, Rigolctto. Aba.ns no la vaig voler fer perquè jo crec que era ... )o m'he cregut sempre un bon professional i no m 'he ll.anç·a t mai a fer coses que creia que era massa d'hora per fe r-les, nwssa aviat, i he esperat. ]o considero que Rigoletto, o S carpia de Tosca sónpersonatges en els quals s 'ha d'entrar quan un ja es considera madur en l'ofici, en l'art. No es pot fer un perso1Wtge massa jove. - Aix í, creu que ha de coincidir la maduresa física del cantant amb la maduresa del personatge? - Sí, s 'aprèn molt amb els anys. L'escenari t 'ensenya molt, i la vida també. No estic d 'acord que aquests personatges els vulgui fer la gent jove. Si jo fos director d'un teatre no voldria gent jo·ve per a aquests papers, per molt bona veu que tinguin. Avui no es demana només veu: es demana veu i ser un bon actor, un intèrpret. T l'òpera és això, no és només la veu . .lo no vaig cantar el Rigoletto .fins el 1985, quan vaig debutar a Sudàfrica i quan ja portava bastants anys de carrera. - Sembla que no és molt afeccion at a escoltar-se en gravacion s. -No, mai, mai no m 'escolto. E T R A T Perquè em trobo els defectPs. Sóc una persona insatisfeta i no he quedat mai convençut dels resultats. ITom e, de vegades t 'agraeles més o menys ... -És molt exigent amb vostè mateix'? -Sí, molt. Això és bo per millorar i superar-se; ara, d e vegades 1w. Jo he vist artistes de gran categoria , cie primera fila, que .fan algun agut malament i surten de l'escenari enfadats, i no t 'atre. fi d'tr: "Que' t '1ta passat.?", vet..'\:es perquè no et donen confiança, i es fan respectar. És important fer-se respectar. - 1 les crítiques també poden ser una ma nera de superar-se. Però sembla que les cr íti q ues no les enc·aixa gaire bé, ni tampoc les protes tes del públic. -(Sorprès). Jo , cie protestes, protestes, non 'he tingut mai. Jo he estat un cantant que he ting ut la. sort de cantar 150 .funcions com n professional en primers papers. de tot tipus cle repertori i no m 'han protestat mai. M'han aplaudit més o menys. Potser és que sóc molt seriós; he tingut molta sort amb el públic. Tampoc amb els companys no he creat mai problemes. Recordo una ·vegada que el senyor Pàmies devia estar enfadat, perquè em va dir pels passadissos del Liceu: "Sardinero! Vostè és d e les úniques persones qne no em crea problem.es en aquest teatre " . .To li vaig contestar: " Gràcies, senJor Pàmies " . Potser he estat massa humil i massa modest, però no es pot ser tan bo. El tea tre de vegades mou molts interessos; s •fta de tenir una mica de picardia, no diré ser mala persona, però sí una. mica llest ... que ningú et trepitgi. El teatre té aquestes cosPs, entre els companys de vegades hi ha un atnbient no gaire bo. -A tol això cal a fegi r haver de compabri na r aquesta catTC J'a professiona l i internacionaJ amb la vida privada. - Compaginar-ho tot és una mica dificil. A ra, però, ja no canto amb l 'activitat d'abans. De vegades em snp greu, però també és dur no fer ·vida familiar. De vegades arribava, em. canviava de roba , tornava a fer la maleta i marxava de nou. - Df' tota manera , ant la seva activitat s'ha vist reduïda. Quantes fum·io ns fa l' any? -Depèn molt ... L'any passat vam treballar força. A més, de cara al futur m 'agrada ria dediccu·-me a l 'ensenyament, m'agrcLdaria estar tranquil. Estic estuclicmt dedicar-me a l 'ensenyament. Si em cledico et l'ensenyament, d'alguna manera seré en el meu ambient, estar a casa. A veure si puc fer alguns cantants, m'agradaria molt, i crec que pu.c fer-ho, per experiència, per voca.ció i perquè crec que .servetxo. - Quin autor admira especialment? - Per a mi hi ha dos autors: Verdi i Puccini. He cantat també molt /)onizetti, algun Bellini;però la veritat és que no m 'entusiasmen tant. M'han preguntat per què no canto Mozart, però a mi sempre m'ha anat millor el repertori verdià i pucci11ià. -Es decan ta més CaJJ al verisme? - Sí... - Pf't' al¡,runa raó especial? -Potser pel temperament, pel caràcter. -S'explica una curiositat o eoincidència amb u nes par·tit u r es de Bas tianini. -Sí, és qnan començo a estudiar repertori italià i a posar-me al corrent cle les òperes, quan vaig a 1tàlia. El men ídol és Bastianini. Mai vaig tenir fa sort de veure 'l ni cie sentir-lo en directe al teatre , però per et mi era el millor. Era zm cantant noble, i de vegades m 'hi han comparat en diverses crítiques d.Alemanya i de Nova York; em cleien ''piccolo Bastia.nini " .perquè el color de la veu era molt semblant. Fins i tot, recordo ttna vegada, que la clona d'un amic meu que era baix em va sentir al Liceu cantant La Favorita. i em va dir que li recordava el Bastianini, tant per l.a veu com.físicwnent. La partitw·a de Basticwini va arribar a les meves MUS I CAL IA R mans quan era a Barcel ona per a l'est.ren a de Poliutt o de Donize tti. Em va arriba r la partitu ra i el casset amb les ·v eus de la Ca.llas i el Corelli, i jo vaig estudi ar amb la partitu ra de Bastia nini. D'a.lguna maner a, allò va repres entar per et mi alguna cosa important, que no es pot explica r. -Però com li va aLTiba r aquesta partitu ra a les sevt-s mans? -Va arriba r de Milà, de la casa Ricord i, del nutteix material que havien tingut per a lct Sca.la. - Uavot· s el Poliutt o es va estrenat· al Liceu o era la primer a vegada que es feia al Liceu? -No sé si era la primer ct vegada, però sí no ho era, feia moltissims anys que no es feia. No s'ha tornat a fer perquè requer eix un tenor molt especia l. No és una òpera que es faci molt, no és habitual en el reperto ri. -Quin any va ser? - El1975 . Vaig tenir un premi unc'inime rle la crítica catala na, i em van fer una placa de record . - Quf.li va passar a~nb un Barbero de Sevilla a França ? - És el pitjor BarLe ro que he cantat en tota la meva vida. Hi havia una esceno grafia molt rara, i un ambien t també rar. -Què opina dels directo rs d'escen a? I d c les esceno grafies agosar ades? -.lo vaig fer La Bohèm e a Itàlia, a Purma , i a l'escen ari no hi posa.ven ni el llit ni la taula, vivíem per terra .. jèiem de bohem is, però almeny s una taula! -La M:inri mot·ia per terra? - Gaireb é. Com a mínim hi podien haver posat un tambor et. Crec que aquest es noves tendèn cies esta.n despla çades, per falta de coneix ements o perquè volen reno·v ar alguna cosa... Verdi, Puccin i, van pensar les seves òperes d'una maner a , s'hade represen tctr tal i com les van concebre. I corn La Bohèm e, també han fet l'Otello al desert. De vegades hi ha coses que Jan riure. R ecordo una vega.d a, a Holcw da, que en un Barbe ro de Sevilla van munta r l'escen ografi a en una plaça de toros, i el baríto n el E T R A T volien fer cantar des d'un globus, a uns 20 metres d'alça da. Era compli cat. Tota aquest a gent et treu depoll egtwra perquè penses que el Bru·be ro està creat a Sevilla i Fígaro és tW barber que ve d'un ambien t sevillà , i si els poses en una plaça de toros , és el torero de Carmc n, no ? Crec que és ignorà ncia i ganes d'aca bar amb tot. -Recorda especi alment algun clirt!ctor brillan t i alt,'1m dc menys afortun at? - Sí.. . , com en totes les coses, hi ha direl'lors més compe tents que d 'altres. Genera lment la direcció d'orqu estra és més discret a. Els temps poden canvia r, el directo r et pot ajudar més o menys, però, ja tW é.~ tan greu. Si un directo r coneix les veus, t 'ajuda . Per exempl e, he treball at bé amb Andrea Gache ni, Entest o Massini, ... molts. He treball at amb directors molt bons. Han de tenir molt bona vista, han de veure el person atge que està a l'escen ari. Si el veuen focél i dòcil, així es compo rten. He treball at amb directors qtte tenen mala fama i en can vi amb mi han estat molt bons. Però també n'hi ha que et fan la vida impossible a l'escenari. -Un cantan t es juhila o no es jubila mai? -Gene ralmen t hi ha cantan ts que no es jubilen mai i s 'haurie11 de jubilar (riu). I d'altre s els jubilen i estan en p<•tfectes condicions. no sé si m'expl ico . .4. mi m 'estafi jubilan t una micu i estic en el millor nwmen t de la meva carrer n. -Qui el jubila? O què'? -L'am bient . .lo he descui dat molt la public itat, ('OSC/ que 110 es pot fer. Però lri ho gen t o L'escenari que va "por toc/o lo g ran de" i s 'hauria de retirar . Moltes grauncions i molt m.rl.rqnetin.g. tn Coca-C ola, si tw la veiéssim Umt per televis ió, no en beuríe m; i això passa amb qualse vol producte. 1 el 80% de la gent que va a l'òpera , no hi van ¡Jerquè hi entenen, sinó pel ttom del conta nt. Jo em trobo avui -des de fa 5 o 7 anys-, en el millor momen t de la meva carrera , perquè he estudia t. i he cantat bé. L'altre dia em van dir que era 1111 gran professiona l. Jo vaig respon dre: "Gràci es, però és la mev a obligac ió··, perquè em consid ero ww person a seriosa amb la meva feina. Potser en alguna altra cosa sóc 1111 desas tre. però amb la meva feina, el cant, sempre he estat un estu.diós, no he creat mai proble mes. o raram ent han escrit mala.tnent de mi. Si s 'arriba a la meva edat tenint encara un gran nom, no és perquè jo sigui millor que l'altre, sinó perquè ho he sabut conser var. Hi ha molt d'enga ny, en tot això. Els grans divos s'acab en al Metropolita.n , ho sabíeiL, això? Què vol dir? Que no s 'exigei x tant al can tant: és elperson atge el que comptn , el nom. -I una pregun ta quasi obligada i ja per acabar , què pensa sobre la recons tmcc.ió dei .Liceu? Al mateix lloc? En w1 altre emplaç ament? -A mi m'agra daria tornar a posar els peus al Liceu i descob rir alguna cosa del que havia fet allc'i, els record s bonics. Vaig fer l'any passat Jl trovato re alLiceu.. Quan estava allà em sentia com a casa meva. En realita t s 'ha crema t alguna cosa nostra , sobreto t per als qui hi hem viscut tant. Record o haver a natal cinquè pis, abans de ser cantan t. Jo crec que s'haur ia de recons truir a la Ramblc.. MUSICALI A PRE · CRÍTICA CATALUN YA MÚSICA PROPOS A El musica l americ à per VICTÒRIA PALMA D urantel mes d ' agos t, a l 'espai monogràfic dc les 13:00, Catalunya Música t'ns convida a passar una es tona en companyia d ' aqltells actors i actrius q ue protagonitzaren els anys daurats del musical americà. Fou una Jlat·ga època que va des de r anihada del o. el l927. fins a la con olidació de la telt'visió , passant p<'r aquells màgics anys 50. Dut·ant un mes desfilaran per la n oslra emissora Gcne Kelly, Fred As tait·e, Julie Anclrews, Marilyn Mom·oe, Judy Ga rland , E s ther Williams . Ginger R ogers, Leslie Caron i una llarga llis ta d ' actors i actrius que varen fet· possil)le que el gènere musical oferís als espectadors un dels plaers teatt·als i cinematogràfics més intensos. La c1;si econòmica del 1929 va ser una de les causes principals del desenvolupament de la comèdia musical, que apareix subjacent en u na gr an part dels films dels anys 30. Durant la Sl'gona Gu erra Mundial seran les vedettes de les comèdies musicals . les que hauran d ' aixecar la moral d e les tropes que són al front (d ' aqueUs anys podeu recordar la imatge de JudyGadand i Betty Grabble) . L a comèdia assumeix un rol d 'evasió i de fugida del clima enfosquit generat p er la depressió i per la guerra. Si fem un repàs dels directors que tr·obem al capdavant dels musicals, ens adonarem que es tracta d'un gèn ere típicament americà , i tal com afirma J eanDes de/1904 al rer.-ei dtl món musical. actualit::.ant dia a dia el seu ratàlt~ ., r .. •• lla\ J. .•,,~oRIAl I>E '(.V..,............ lf( • ·'?-e,"~- BO l L EA U J/('1 .... _..!=..,.. ...__ Provtnc:~. 287· Fn¡ Tel: 21.S.SJJ• 011417 UA RCELONA ~np) Edicio iberica Edicions originals (Urtext) Obres cabdals de la musica Nous compositors Obres pedagògiques Marc Bouineau, en el seu llibre Les 100 chefs-d'oeuvre du film musical. aques ta dedicació dels amer icans a la comèdia musical "es deu a un a predisposició d ' ordre genètic, més que a lllla tradició ( ... ). I és que els protagonis tes d ' aquest tipus de gènere saben can tar, baUar i fer comèdia ( ... ). i de fet és fàcil transporta r-h o al cinema " . Aqut> t, però, no és el cas d ' Europa, on l'opereta alemanya, <'1 Caf' Con ú·ancès o la sars uela espanyola són gèneres difícilment transportables . Els E s tats Units van ressusritar totes les f ot·mes d e la comèdia , burlesca, vodt'viJ , music-hall i amb el cinema van aconseguir dotar aques ts gèneres d ' una c>normc difu sió. IIoUywood va aportat· a Broadway r ecm·sos i tècnic crualificats i Broadway forní a HoUywood les vedettes consagrades . Aques tes vede ttes i actot·s, com Gene K••Uy i Leslie Caron , ]' any 1951 van rodar amb la Mel ro Goldwyn Mayer elfilmAn American in Paris (Un americà a P arís), amb música de George Ger shwin. La partitura oribrinal data de l'a ny 1928 i la idea d e fer ne una adaptació p er al cinema va ser del p r·oductor Arthur Freed , qui d esprés d ' assis tit· a Ja ver sió dt> eonce11: de l'obra va confiat· que aquell títol p odr;a ··en ganxar " en el món dels musicals. R ecordeu Marilyn Mom-ot>, al cos tat d'Yves Montand, a Let 's make love, interpt·etant el con egudíssim tema que dóna nom al film? Amb música d e Jimmy Van Heusen i Samy Cahn r ecor·darem altres temes d" aquest film. que la productora 20th Century Fox va rodat· l' any 1960. El títol original , i tal com el coneixem aquí, era El multimilionari. El compositor americà Ft·ederic Locwc també es tarà amb nosaltres en diverses ocasions, p erò d ' una mant>r a molt esp eóal amb My Fair Lady . E s tracta d ' una comèdia musical basada en el Pig malió, i que an ys més tard, el 1964, Ja Warner va portar al cinema amb noms com Audrey H ephun1 (doblada en les cançons), Rex Harrison i Stanley Holloway. La comèdia musical (1956) origin à un dels èxits més espectaculars de Broadway amb un total de 2 .717 r ep r·esentacions. En la versió cinematogràfica de Ja Warner , Rex Ha...-ison i Stan]ey Holloway rep elÍE'n els seus p apers teatrals, p et·ò J ulie Andt·ews va ser substituïda per Audrey llepbum. Després de ser apa r tada del papt>t· ot·iginal, .Tulic Andrews va obtenir , aquell mateix any (1964), l' Oscar de l'Acad èmia p er Mary Poppin~ , sen s dubte la comèdia musi cal més enginyosa escrita per al cinema els an ys 60. Amb música d ' Irvin Kostal r etorna t·em al món d els infants al costat dc Mary Poppins (Julie Andrews), i Ben-1\'.l.r. Dawes Sr. (Dick van Ddyke) . Tamh ~ Julie Andrews ens farà ' ·riun·' · i ' ·plorar" amb The Gound of llfnsic. De la producció de Cole Porter remcmot·arem aquells tílols qu e ja for·m en part dels grans musicals, com ara Night and Day, The Pirate. Aladdin i Kiss m.e, Kate. Durant el mes d 'agost , la cartellera de Catalunya Música s'omplit·à dels millot·s tílols dels musicals amf'ricans . Aquests Litols ho palesen: Seven Brides for seven Brothers (Set n(tvies per a set germans), Show Moar (Magn òlia), Singin 'in the ra in (Cantant sota l a pluja), West Sicle Story 42nd Street (E l can·cr 42), Tommy, Hello Dolly, Gig i, Camelot, Fiddler on the roof(EI violinis ta sobr-e la teulada), Trma , la douce, Gentlemen pref er blondes (Els senyo•·s les prefereixen rosses) , i molts d ' altres . Si voleu ballar en l a vostl'a in timitat, ties dc Catalunya Música, us hj posarem la música. MUSIC ALIA PRE·CR ÍTICA Babe l 46: l'ass igna tura pend ent cie Mon tsalv atge••., a esce na! ' per CARLES LOBO a prop més d'un any, al Uarg d ' una conversa al programa A la manera de ... de Catalunya Música, Xavier Montsalvatge em comentava que ja havia !JCI·clut gaiJ:ebé tota esperança de poder sentir la seva terccr·a òper a, Babel 46. R ecordo que aqurll dia pels micròfon s vaig sol· licitar u la "senyora Esperança" de contradit· Montsnlvatge : una crida feta a l'aire sense massa conven ciment per ò amb il·lusió. Sobretot perquè aquesta obr a compor·ta grans dificultats (econòmique s) d e producció, data dcll960, i no ct·cia que f•ap productor· amb possibilitats cr·emntístiqu es s'interessés p1•l tema, i als qui podria sorgir la idea molt p r·obablement no tindrien el poder adquisitiu neccs ari p er poder-la r ealitzur. Doncs, bé, s'ha acomplert allò dt~ "no cü¡,ruis mai que, d 'aiJttesta aigua, no en veuré": el senyor Llorenç Caballero, director del Festival de Música de Cadaqués i amb l'intet·ès del Festival lnteroaciona l dc Música de P er alada h a aconseguit fer r ealitat una d e les voluntats més íntimes del compositor· Xavier Montsalvatgc: veure en escena Babel46. Certam rn t , si no IU ha contraor·dn· (així sia), aquest es6u vc•urem c>strenada l'òpcr·a en quatre actes, amb llibret i música de Xavier M:ontsalvatge. I, a més, pet· partida doble: pr·imer a Cadaqués, que per r·aons d 'espai escènic- s'oferirà en vet·sió r eduïda per· a or·questra dc cambra (reducció a cur a d'Albert Guinovart i per c>xpressa voluntat i confiança de l'autor), i dues setmanes despr·és a Pet·alada t>n la vet·sió odginal. és a dir, amb gran orquestra simfònica. A dos mesos vista i després de 34 anys, l'autor corúessa un cert ner viosisme d avant aqu<•sta doble estrena de la seva òpera , malgrat estar segur dc la seriositat i professionali tat de tots els productor¡¡ i intèrprets : Estic segw· qu.e tot anirà bé, no en dubto, però em fa molta por la meva pròpia música després de tam; anys. Gairebé no la recordo i és evident que des d'a leshores he evolucionat pron, com per dubtar de Ja validesa actual del que va e criure en d s anys 60. No ri eixa de ser· lògica aqu<·sla por, però Xavier Montsalvatgc tí· a Ics se- --- F espatlles una pr·oducció prou qualificada com p er poder· córrer r etat. aq uest "risc" amb molta scgu_ Des del meu punt de vista, i si se'm permet opinar, p enso t¡uc el que és l'estrena d 'aquesta important "assignatura pendent"' q ue ha at·ribat tard per fer-se a l'escenari per al qual va ser creada, el Gnm Teatt·e del Liceu, però amb pr·ou temps com per no haver d'estirar-nos el.s cabell.s els uns als altres i penedir-nos de no ha ver-ho fet abans. Per seguir la gènesi d r Babel46r·ccot-rerem a l llibre Pape/es autobiogrúficos del mateix compositor. Sota el títol " un fracàs inesper·at", Montsalvatge escriu: Ell960 el Gran Teatre clelLicen va crear un premi d 'Òpera Nacional. Un dels meus projectes de futur era e.~criure una òpera i el conrurs del Liceu em va animar a realitzar-lo sense dilació. ¡.\ bans de pensar en el tema em vaig plantejar un dilema ingrat: en català?. això equivaldria en aquella època et UnCl difusió molt restringida .. . En castellà?, 110 em venia degu.st ni m'imagina va que pogués fer res notable sense tocar els paràmetres de la sarsuela . .. Vf'S rs Donant-hi voltes se m'acudí escriure UlL argument en set idiomes qu.e es podria titular Babel. El tema segueix aquests pun)mctres: l'n<·rió se situa c·n un ca mp dc refugiats (no dc concenlradó , uclar-im-ho) en un Uoe indt'tenninul d r centrl'lu·npa al final de la guerTu (d'aquí l'I títoJ, Babe/1946) on deu persones ('Rpet·cn el visat per· poflct· tomar als països n•~:opectius: Arístide de Sicíliu i Berta de I'A1gtrer· (que s 'exprcsHen en italià, i Berta 1lc• W'gades en c·a talà algu<'ri's); .J oüo dt• Moçambir, m•gec i cer (t•n pot·tuguès): CIJde escocès (en unglès); Vi rgínia i U rrara cio Valladolid (en cnstnllu); N iccolt• (en franeèf!); Bienbrnistc- i Espionoza. sefa n litrs (en hebreu i castcllir) i per últim Lau rhina, una nena ncgr·a muun i un llor o que no deixa flp dir allò dc: lleil, Ilitl<·l"l La situació des('S(H'raúa en què es troben tots els per·sonatgcs, els Jlor·tu a mentir· pd que fa a la situac·iú n:ul de cadoseuu i, moguts pels intcr·essos partieulurs, a establir relacions fi ctícies amb els compa nys de la bun·aca. El qui diu estar enamot·at d·al¡,rú, n o ho està r·ealmenl, i el qui clemost nr un d esintf•r·ès per l' altre és crue n 'rstà del tot. El qui assegura ser pobr·e, és ric en la realita t, o el qui deixa <·rcm·e que viu en l'opuli'>neia està et.curat com una rata. E l!! únics personatges innocents c¡ue no han mentit clm·unt tot l'any d'estada al camp de rt'fugiats han estat J oüo i Laurhina (i el lloro, Í's clar!). L a LN;i final ar r·ibu q1ran tuti! obtenen l'ls visats ¡w r rrpatl"iat·-s<· i Í>s aleshor·cs quan cada p er sonatge se sincer·a amb la r esta i es descobrrix la veritat particuJar· i Pls motius d ' haver viscut , tots, un a ny en Ja mentida. El desenllaç és força t·ealistu i ~o­ b retol dr·aruàtic. Babel 46 va ser finalment pr·rsenLada al pr·crni del Licc>u . Malgrat les expectatives favo r·abJes, aqurll pt·cmi es declarà desert. Xavier· Montsalvatge no amaga el desengany i el mal humor que li cuul!à no obtcnir· el premi i va clecicür guardar la pfu·titura (des¡wés de relle¡,,rir·-la i assegurarse que 110 em vaig equivocar) a casa seva i no oferir-la a ningú si no la hi sol·licitaven i li asscguravcu una prou ucció sense r·<•striccions i de qualitat. En aquest sentit. és una partitura. n o diré dificil. però sí que necessita una sèrie de condicions da- _¡. ..• ~= MUSICALI A PRE·CRÍTI CA uant les qnals és difícil transigir. No podrilt acceptar que es fes amb una primera figuro femenina ni una altra uwsculina i la resta fossin cantants cfp segona fila; caldria quefossin noli cantants de cMegoria. semblau / ... Pel que Ju u Il's cn•·ncterístiqm•s cic· Iu partitura , era conscient del perill de Clmre en un ueorealisme proper a Menotti a Nwsa de la rwturalesa del tenw. Vaig fer servir w1 lfpng uatge sonor directe. el menys ''italianista" possible i amb poc r·elhm simfònic per donar " I te:a el màxim p rotagonisme. A Xuvic•· Montsalvatgc, c1 pr·eocupa esprc·iulment true n les estrenes emporduncses d'aquest csliu s'entengui bé t'I que passa a ('bl'rna. Cal una dic·eió tc•xtual clara i una posada en escena scnzilJa que no distregui L'acció: el decorat és sempre el matei..:l: i n omé.~ canuia per efectes cle la il·lwuirwció. I per acabar només ens faltn ammciar els intèrprets que ens al!scgurara n l'estr·cna, que crec q11e no passa¡·à dcsnpercebuda , ja que In majoria són genl jove, amb qualitat d c>mostradu i (n'estic del tot segur) umb tota la il·lusió de protagonitzar aquesta efemè.-idc tan esperada per alguns de nosaltres. Can tm·a n J osep Ruiz, Rosa .Mateu, J oscp Farré, France¡,r Bas, Cori Casanova , Núria Canals, Mercè Obiols, Xavier Mendoza i Xavier Comorcra, i del lloro no en sabem ¡·es, ni el nom. L'orquestra serà la de Cambr a d e Cadaqués (ampliada a simfònica a Peralada) i la direcció d'Ernest Martínez Izquierdo. El franct?s J ean-Pierre Vergier n 'és l'escenògt·af i J oan Anton Sauchez el director d'escena. D'aquesta "assiguatu1·a pendent" , doncs, n'esperem (està clar) 1'excel·lent! 50 410 FESTIVAL D F; ~JÚSICA DE CADAQUES, 30 de juJiul, versi~} de cambra FESTIVAL DE MUSICA DE PEllA LA DA, 14d'ugosl, versió simfònica Estrene¡, dc B abel 46 (1960), òpera en quatre n~·tc.s nmh llibret i mÚ!licn de Xavier Moutsalvatge. (l'iota: el material d'aquest article cRi à e~trel dc: A la m<wera de ... , programa de d adio pf'r u Catalunya Mú!'ica reaützat pet· Cm·lcs Loho i amb Xavier· Montsal vatgcl com u convidat; Papeles autobiogrúfit:O$: al alcance del recuucio, de Xavier Montsalvntgc, editat a In col·lecció " ;\temorins de la l\l úsicu E~r>añoln" de la Fwtdnció Banco Exterior ; Xavier Mont~alvlllge, de Jordi Codinu, el núm. 1 05 de la coJ.Iecció "Gent Nostra" d'Editorial Labor , i de la conversa poc abans d'escriure l'article entre l'nul o•· i el compositor·). 3 + I =quatre estrene s per a aquest estiu a l'orroel la perC. L. o volem faltut· , un cop més. a la cita anual amb la constància del F estival Internacional dc> Música de Ton ·oella de Mont¡,rr·í ¡wl q ue fa a la inct•ntivar:ió d els nostres en~ad.ot·s . Així és, dones, com J osep Llf)l'et, tÜreclot· dd F'estival. ha velúc•tlat quatre enràtTc>cs més per a aquesta prop era (la calot·zena) eclició. 1 com que corren temps de ' ·restre nyiments" pressuposta1·is. el nombre d 'estrenes en Ja convocatòria cl'l' n~u any ha estat sensib lement ínferiot·. CaJ, doncs, fdicihll' l'organització d t'l festival pt>t' no ha vet· eliminat aquest capítol dels !>CUS objectius. 1 jo ho faig parlicula n nent , perquè d 'alt1·a manera no podda escl'Íure aquest comentari prt'vi: em sabria gt·cu .. . podeu ct·em·c-ho! N (el3 + 1) Edu:u·do Rincón. compositor fincat a l'Empord à des de fa molts anys, ha rebut l'encàrrec dit·f'ctanwnt del Festival dc Torroella . Ha escrit un Quartet per a piano,jlauta , cla.rinet i violoncel. E n demanar-li u n comcntat·i pet· transmetre'} als lc•ctot·s de CMRMC, m'ha enviat una nota en què despt·és d'anunciar que mai no havia escrit per a una fonu ació instrumental poc usual com aquesta, diu: Immediatament vaig començar a ueure IPs magnifiques possibilitats que tenia aquesta combinació. Vaig prepararia sèrie que em serviria de base. com faig sempre, i cle seguida em uaig c~donar que l'obra seria pràcticament tonal, essencialment lírica i de tall clàssic ... Vaig recordar un romentari (de Xavie•· Montsalvatge) que deia: "cle vegades enyoro la sopa qu.e m'obligaven a menjar quan era petit. Alguna cosa semblant em passa amb la tonalitat: després de defugir-la sistemàticament, ara l'enyoro i m'fgradaria tomar a utilit:rar-la! " Es veritat. Potser Ia vellesa ens t:o rni nostàlgics, potser necessitem retrocedir i recoiZlLr-rws en ht nostra joventut perduda per continuar sentint-nos vius: potser el que passa és que la vella. desnona do i al mateix temps estimaela tonalita.t, modalitat, etc., companyes no.stres a.ls primers pa.~sos en el camí inacabable de la nuísica, 11 0 era tan horrorosa com hauíem cregut ... Potser ens vàrem equiuocar i girc'irem l'espatlla massa radicalment a quelcom que encara tenia a dir-nos, com u(l passar també amb les .formes clàssiques .. . No sé si l'eqnivoco o l'e ncerto en tornar a tUilitzar Iotes aquestes uelles tècniques, però el que sí és cert és que he sentit tota la uella passió per la melodia. pel con t. que la composició d 'aquesta obra ha despertat Pll mi, en la qual ha preualgtLt, sobretot, la pura alegria de cantctr llinremen.t . (el2 + 1) Ara és el tom d'Isr ael David .\1artín('z, nasrut a Barcelona d L969. Ha treuaUat amb Josep Soler i J oan Gttinjoun i ha guanyat cli ve•·sos premis dc composició: guanyador del Concu•·so l heroamerienno de Composirión Reina Sofia (1992), i el Reina Sofia d e la Fundació Fr n t-r Salat el 1993 amb l'obra Laje une martyre, pe•· a baríton i on¡m•stra, amb textos dels Sonets a Or.fen el e R ~tiner Ma du Rilke. Ha escrit Chett.operpetuo p er (•neàrrec del Cc>ntro para la Difusión de la Música Contcmporanca. Israel David tamh~ ens ha enviat el comentari escrit. Diu ai>.i: Feilt molt temps que reflexionavn sobre el tema de l'holocaust jne u ... (I va decidir compondre aquest eneàrt·cc ins pi •·au t-se en aquo~st ep isodi negre dc la lústòria univct·sal)... Vaig anar et ueure la pel·lículo de Spielberg La llista de Schindler amb el propòsit d'aconseguir tota aquella informació complementà ria per al meu treball. La bibliogra:fut que vaig wilitzar ua ser la "novel·l<t" de Tlwmas Keneally en ln qual es basa Spielberg per CL la seua pPI·Iícula. i l'nutobiog rajia de Rttdolf / Ie.ss tituladn Yo, comandantc dl' Auscbwitz ... l sm el David continua el sru comentari amb 1u1s fragmen ts d ' aquest últiJn doc ument litera r·i en el qual l' autor reconeix els sc:us nims . Després de tot això he fet. Gh etto p erpetuo. Què hi he volgut expliwr? Doncs no ho sé. Em semblaria pedant i absurd dir que m 'he fLCat dins la p ell de tota aquesta gent .. . , però he a rrib(l.t et la conclusió qu,e no cal ésser juen ni superuiut>nt d'un camp MUSI CALI A PRE- CRÍT ICA d'extermi ni per tenir, com a creador. la voluntat - un xir ímítil- dïncidir en la idea que aquest capítol de la nostra història TlO lw de torf/a 1· a succeir. L'autor continua amL una t·eflr\.iÓ :.obre l'I Perpetuo , del títol t>n d quul ri.Xa la !i(!Va atenc·ió sobt·c Iu repetir·ió 1wrsistcn l de la lnmtanita t a conHlruir "guetos., t•om aqueUs nazi~ i sobt·e la caparilal de la humanita t de pot·tat· con stantmen t fin:- u les dal'l·crrs con!!rqiiè ndcs i amb t•ficàcin un sentllm' nt com l'odi. I acuba amb aquest epitafi: Glwllo 1wrprtuo està dedicada als més de 6 milions cie jueus assassina ts CL la egona Guerra Mundial, als ru.s.~os. espanyols . cataluns. etc. que també ean ser extermin ats als camps 1w:is, i, en ge neral, a /,o tes les víctimes del racisme. I ja p el qm: fa al malt·rial temàtic cruprat, I srael David l'nt. conwnta <[Ue Poltra conwnça amh un cant lit(u·gic jueu del sl'glc Xl ri rom a punt de t·cfe•·~ncia per a tota In partitut·a . D'altru banda , (•I disr·un; harmònic l't>sultn d'una noyu manipul ació d .- la tècnica qut> Josep Soler ha fet scnit· a pa•·tit· d els nrnnls dc•l Trisurny. Amb la lJ·anspo:.ició cnnnàtica tiri;;; acords 11uc resulten de la sède dc 9 notes t¡ue apan•ix al Tri.~I(Lil)' (a la qual fsntcl D avid ba afegit tres m(·s) es forma una no\ a sèric que donarà e l coiot· gt,neral dc l'harmon ia. Ghetto perpetno l'Slu dividida t'n tres sercions cnllaçadrR 4ue seguei.xen l'esquema moderato , adagio, presto. (l' 1 + 1) La tl'n,cra ohra lJUl' t~stn·naran •·ls Solistes d'lbt>rci\ntt>ra aquest estiu a Ton·oella de Montgrí éR una comanda de l'A¡;socia ei6 Catalana dc Cnmvositors feta a un nou associatjo vt-, i per· tant t·elativum ent dl'~o<·onegut. Es tracta .ld composit or Lïneat a Blancs Miil·ius Ros . Va rnmcn~ar u compondt·e dc molt petit amh una l'ompo;.it ora familiar que vivia a Pot·tu~al (d'aquí qu e u Cataluny a es COilf'b'l.ti poc, malaurad ament, mnlgt·at és~Pr catalana ) que 'a morir fa un pan•ll d 'anys i que es d<•ia Const uza Capdcville, i després 'a fer els (•studill de romposir ió amh Carles Guinovur t al Conscrvu lori Municipa l de Barl'elnna. Confpssa que• ha csrril força mút.ira. sohrelot mÍÍ!>ica dc cambra. pe•·ò que tan sols incloul'ia en un t•atàleg Ics obres t•scritcs cie fa qualn! anys rnçii. Es defineix com un compositot· molt lrnl, sense ànims d'uulopromnr ió ràpida, q u e escriu amh una gran austrdta t de nútjans tècnics, com si en la simpUcita t i les li mi- lm·íons t'!! tmbéb r autenlit•it at del St•u propi discurs; uua mic·a a la manl•ra d'Antun W1ehet·n, dl' qui es conft•ssa UJJ g •·an admit·ado r (lruuhl- dt> Pien·e BouJez i snhretol d<' les últimes oh n'"· t>l BouJcz meny ... t•oneh'1tl ). o m "ha t•,u·an) ut la metodolo gia c·omposit h u de Màt·ius Ros, ja que 1'11 t·onèixt•r- lo hom no pol l'\.lrem·t• 'u cup altn1 imatge•: pariu pausatluuwnt, una mica neniós, c·um ;.i duhtÍ's constantm ent cid que I'~Là dil'n l nmh st>gut·etat : t•l :.eu lo dt• veu (>.molt att•nnrat i un xic càndid. La convPrsa umh Miii'ÏuH Ros vu cumençu .. pa..! ant dt"l títol dt• r ohru (Quintet per a l'avenir): El títol sempre és unmister i ¡u•rqttè normalm ent va aparei.nm t a mesura que esn·ius l'obra (jo ja entenc que el FeMiuall w de fer el.~ programe s i s 'han de relacionar els títols de les ob1·es) ... pen) per n mi, comen~·ar per aquí ua ser tm problema horrorós ... , i dic això perquèel títol-vede jinituna mica per aquest e.~ circumstà ncies ... , és un títol una mica neutrr•, del qual no s 'espera res concret. i 110 deixa l 'obru amb wtjrC>d i solitari "Quintet' '. .\ la pn•gunta dl' com dt'liniria In srva ma•wrn d"f's(·t·iur e, Múl'ius l't'Hpon: És perillós i dificil definir com escric en tem sols dues paraules ... Jo escric amb sèries, però cada vegada la sèrie l'lwigdec reurde 11011 en.fiwció del timbre. les textures i el color que tindrà l'obra ... Normalm ent In sèrie defineix l7wrmon ia i el seu discurs i la melodia. i jo tn>bal/o. llOrmalmeni, amb sèries molt petites, d'unes sis notes, 11omés, i amb pocs acords. poques harmonie s. poca melodia i tot això molt treballat. Clar: després de dir nixò i per explicar- me amb claredat -i u11a mica en bromaacostumo a dir que jo escric mwica Sl'rinl-ton ul. perquè tm dels nspectes que 11/P!i discuteixo del serialism e és la fugida de la tona/i tal. Concreta nt ja en el Quintet per· a r avl'nir .l'obra e.~tà escrita immecliM ament despré:,; cl"11na altra destinada a 1111 planter instrume ntal molt semblant . Per lliiJL, ILO puc escapar-m e .fàcilmen t de crear una not•a partitura sense imbuir-m e del que he fet just abans i sobretot pPl poc temps que he tingut per pen.~nr, perfer res de ben diferellt. Per altra banda. estic absolutament d'acord que un composit or e.~ copiï ell mot eix ... és ruw bo11a manera d'anar trobant el llenguatg e propi. En aquest cas, jo no em copiaré aquí, però síqne hi lwurii, punts coufluents: una certa forma d'arc. amb 1111 movimen t molt estàtic. ILI! moviment forr;a tens, Ull altre d'estàtic, 1111 quart mogut i acaba amb un darrer d"eMiitic, tot, però, wnb una ela- ra coTHinuïtat: un nmbumt rt>,~ulta11t dc• la cito literària d"un 1'-H'riptor austríac (Thomas lll."rhard) que t'a ch:finir l'ol1ro antt•rior (tituloda en alrmanr L. 'abisuw d el pemwmen t) tombé. en rr•1·ta TIH'n(•rtr, .~11poso, dibui.wrii el Quintet Jll'l' a l'nH•nir. \qut•st Í':.. dones, r•l pdmt•t· l'ncàr·ft>L a Màr·iu;, Ho~ des t¡lll' fn 1111 'a in:;rt•¡.sat· u r \;~soc·iaeiú Cat uIu nu de Composit ot·:.. rt'(' Ull) (el O+ 1) Qui tampoc· no hu nc·ullat l'obn• i tant li (•;, dificil p odet·-tw dir eu l'nrn ma!>sn r·oses. ju que I't·.~de,·enit· cir• Iu Cl'NH'iÓ pol umaga•·-li uJgunu SUI"JH'eSU . uflhuc a t'iJmateÍX , {·~ Jordi Codina. El ~ot• u encà•·•·cc Stll'ltlc l"Ot·qut•;¡tr·a dl' Cambnt de I'Empo ..dà, i pt•t· tunt é!-l l'únic d t·J¡; <rua tt·t· qut> no st>t·à l'Sln•nnl pel". oiÏl>Lt>:. d' llwrcàmt•t·a. El text o comenlut ·i de Jc~t·di Codina Í'1> cut·t JWrÒ molt t•ladfirucl m·: É.~ durant In lectura de/llibre El veU i la mat· ti'Erne.~t 1-lem i ngway -il· lust rot Jll'l' pc•r Salvador Dalí- que sorgeix l'encàrrec de l'Orquest ra de Cambra de l"/;;mpordrt d'unlL obrrt per (I OrquesI ra de corda per ser est renfldll a la ,\ lv edició del Festivall nternario nal de Mrí.siw de Torroella de Montgrí. /Ja uant In petició inmwdiat a del títol sorgeix com 1111 joc de poraules El twn i la mar·. SPrii. una partitura de;wriptiu u? No ... bl'll .~egur. Però la imatge d'unnen vora el mar, per posar un exemple, pot ser un punt de portic/a per encewr una obra. É11 clar que si en comptes d'un 11en, lri posem una cadira, tindrem un altn• punt de partida ... i¡{tmlnwnl vàlid. En tot cas, rrt¡uesla mtísica que neix o poc a poc s 'inscriu dins de l'estil de les meues últimes obres: colllrflsto.Y e111 re consomlncia i tlissonàn cin; coexistència entre tonalitat i atonalitat; músiL'ft Pn la qual l'element lúdic, també hi és present; i una certa sensualit at , com si els pentagrame.~ es poguessi11 tocar i menjar. Potser seria massa agosarat fer me11 el qtw di11 Dalí a la Ï11troducció d'aquesta edició de El 'ell i la mar. "l-a meva ambició és integrar les experiènc ies de l 'a rt modern a /er gran tradició clàssica·' . Agosarat o no, la c•itació r e flecteix rlque tamh{· sent .l<u·di Codina i que dt•fineix l'oln·a quC' ''eurà Iu llum ar¡uest estiu a TotTot•lla . FI;:STIVAL IJ'i'TERNA CI01\AL DE MUSICA QE TORROE LLA DE MONTGIU di""• Uocs i ho raris el eh! cou ccrtJ;: cou~ultc u pro~amcs i l'nrteUer<•s ~1\ .,et --..... ¡;; ra: í3 117-11 .. ;:;J ~El 1: f í3 MUSI CALIA SOLISTES DE L'OCB ALEXANDRA PRESAIZEN, violí 11 Treballar a Barcelon a és com un somni'' per DAVID PUERTAS a néixm· n Odessa, Ucraïna, on començà a estudiat· el violí als 4 anys. lla for mal parl de diverses orqut'slrc·s russes i , des dc fa poc més d'u n any, és cap de Scguns Vio lins a l'OrqueRtt·a Ciutat de BarCI·Io na . T oca amb un violí tiroll-s constm'it el scgl{' XVIII qu{' ha,ria l'Slal pt·opietat del seu pr·ofessot· a Moscou. Precisament, una de le¡, orquestres en qui'· ha tocat ha rstat l'Orquestra S imfò nica de Mosc·ou. Aq uesta formudó mltsicaJ va fe1· una git·a per Europa l'any 1985 i, cntt·e d'altres ciutats, va venir a B~n·ef'lo­ na, moment que> Alexandra Prebaizcn t·ccorda amb un somriure als Uavis: llqu.ella era la meva primera V gira i. quan vaig veure Barcelona, vaig som niar que un dia hi viuria. Com que els somnis de tant en tant s 'acompleixen, am estic aqu í i poder fer m1'tsica en aquesta ciutat continua sent per a mi com un somni. E l passat mes dc juny l'Orquestra Ciutat de Barcelona va convoeat· p•·ovcs per tal d e pt·ovei.r diverses pluces de violí. L'Alexand ra P t·csuizen s 'hi va present m· a totes i , en un sol elia, va guanyat· les places de violí tutti, d 'assistent de concertino i de cap dc Segona Violins: Vuig toca r tot el dia amb una feb re terrible i amb u n ma l de queixal insuportable. Poques vegades a la vida ho he passat tan malament. A més, no havia tocat mai el mateix concert de Mozart tres vegades seguides en tan poques hores! Lògicament, n omés p odia qucdaL·-st• amb una dc IC's places que bavia guanyat i va opta•· per la qt•e t(~ categoria d e solista, és a dir, la dc cap de Segons Violins: Molta gent creu que els segons violins tenen un paper menys important que eLs primers. però això no és veritat. Són dues vell.s que es necessiten l'una a l'altra. el que passrL és que s 'han d'anomenar d'alguna manera i per això se 'ns diu primers i segons . I L---------~sa~~~~ ~ Opina que el Palau dt• la Música és un dPis cscena r·is més uo tucs del món , per ò afegeix: Té un petit pro- blema: [ps cadires són incòmocl~s i això fa que t'agafi mal a l'esquena qua.n portes molta estonn tocant. Quan parlem de les seves preferències musica ls, ens confessa la seva passió pe•· la música neg1·a: Sóc ww gran seguidora dels cantants Stevie Woncler i Whit11ey Houston i, qucmt a la música simfònica, el.~ meus compositor!¡ preferits són Txailwvski, Moza.rt i Richard Strauss. 2n Concurs de Música de Cambra MONTSERRAT ALAVEDRA Inscripcions: Abans del25 de setembre de 1994 Concurs: del3 al 6 de novembre de 1994 .~ Organitza Amics de les Arts i Joventuts Musicals C./ del Teatre, 2 08221 TERRASSA (Vallès Occidental) Tel. (93) 73122 32/785 92 31 Fax: (93) 731 60 43 Premi .. MUSIC ALIA CASES MUSICALS DE BARCE LONA IZÀBAL Rell eu gene raci onal per MÒNICA MONTORIOL erfectamc>n t en]Ja~ats, com en un mecanisme de rellotge d a , s ' h a n anat succeint les gen eraci ons de la fi rma Izabal. El n egoci h a anat p assan t de pat·es a fills, i fins i tot quan s' haur i a pogut tr enca r· per successió , n ' h a pres el relleu la família Bonast re, parenta d ir·ecta dc l'or·iginal. El pian o h a esdevingu t al llarg de tots aques ts anys l ' eix cen lTal de la seva esp ecialització. Primer com a constructors -de p ianos i pianoles- , p er ò desp1·és a mb J'escla t de l a Gu erra Civil E spanyola es van cen tra r· exclusivame n t en la venda, r eparació i r·estauració . Actualm en t al capd avant del n egoci hi ha la quarta i cint1uena gerw racions. La histÒr'Ía comença amb Víct or Izabal , del q ual només sc sap qu e er·a d ' origen f r ancès i fab ricant d e pianos. El relleu generacional passa al fill: Paul I zabal. A Ba rcelona , i al vol tant del 1850 inaugur·en la primer a fàb rica al carret· d e T allers. Uns anys més tard, a p rin cip is dr segle, l' any 1903, tr aslladen la l'àb1·ica al cat·r er de Rocafort. La ter cet·a generació , Alejandro Jza.bal, fill de Paullzabal , es fa càr-rec df'l negoci amb 16 anys, quan el seu pare mar xa a Fra nça durant u u an y per veure si e] seu fill era capaç de chu· l'empreea familiar. Aquell període òe p t·ova va ser determinan t i va consagrar un altre l zabal al capd avant del rwgoci. El l 9l 7 Aleja tlflro va comprar la tota li tat de les accions d ' u na companyia anglesa d e música -The Acolian Company. Des de la fà bl'if·a d el ca n ·cr de Roca fort i des de la nova empresa , l a fi rma lzah a l con stmcix p ianos i p ianoles " Pa ul Izabal" i pianoles i ot·- P gues "Aeolian " . Aq uPsta nova fàb rica-botiga , situada al passeig de Gràcia , ta mbé disposa va d ' una sal a de concer ts on feien actuacions . L'an tiga fàlll·ica de pian os Iza.bal del carr er d<· Rocafort tenia en tre 30 i 40 trf'hallador s, i feien de 7 a 1Opianoles diàries . A finals de s<'glt' passat la botiga queda defini tiv<unen t situada a l ca rrer clel Bonsuccés, als baixos de la casa de la família Jzabal. L a fà br ica del cat-rer de R ocafor t va q ue dar d estruïda d urant l a GuerTa Civi l Esp an yola en caure- hi m1a bomba . L'any 1959, i amh la rnor·t d ' Alej andro Iza:bal, la companyia Aeolian es ven . El negoci de La f'On str ncció va acab ar d uran te t'i pel'Íode bèl·lic, i La fi rma Izabal es ,.a ded ic·a r exclusivament des d'aquell moment a la vencia , t'<'pat·a,·ió i r·cs ta ur·HiÓ d e pia nos . A.lt'j a nd r·o Jzúbal es va cnsa r· <unh la mezzo-sopra no Con l' hitu VeHízqtrl'Z. P er aq ut'll n èpol'a t'I negoci udl(uireix: una nova d ifusió gril<-ies a la cant unt , que 'u conèix r r· i orienta r professiona lmen t Alf1·cdo 1 raus qu a n va arribar· a Barcelona. El ressò internacional d e la n •hotiga va venir en g1·an pa rt detcrnúna l pet· les coneixt'nces i a mistats dt• lu cantant i p els cont·ct·ts qnc• t' S feien a la r·ehotiga. La ('antant va d ehut ar· a fin als d d s a nys 20 umb els H ugonots, p et·ò fou r·econeguda esp N·ialment e· om la millot· intèrpr ct dl' Carmen d c Bizct. La p:.u ·ella n o vu tl'rridï Us, I)('I'Cl es va fer ciinec d ' un nebot, Aiej aneir o Bonas tre, que ja dc ben petit i amb només 7 anys va errlrut· en con tuct<• amlJ la botiga . Més r ndavant va aprendr·c músi<'a al Liceu i va estudiar· p iano i violí. E l j ove Al1•jauru:o Bonastr e és la 11 7-11 8 q uarta gc·neració, i es posa a l cupdavant d<'l negoci am b 18 anys. Amb ell hi ha Rafael Mar·Línez Vall s, eneur regat dt• la b otiga i .J oaquim Zamacois. Bon as tre explica el bon ambien t mubical de la r·ebotiga , on s'organ itzaven concf' r ts i sobre això t·ecorda quan Mat·tí'n ez Valls t•stava esn ivint l ' op<·r·cta catalana Catu;ó d 'anwr i de gtLerra: "el vaig ajudar a escl'Ïurf' per què 1e nia prohlt·mr s de vis ta' ' . Aquesta obr a va se1· f'stt·enada al T eatr(' ou del Paral·lC>l la nil del 16 d'abril de 1926. L ' úl tim a gen eració són els tres Cilis d ' Alcjaudro Bonas tr e, tot i que eliill gran , Alcjandro, és qui està a pr·cnentl'ofï ci cle res tauració i re1Hrració de pia nos d e la mà de Ma t·iano , un dels oper a ris més antics de la casa. A<~ tnalmcn t la hotiga ha incor pora l els alt r·cs ins trunw n ts musicals més aj ustats a la d eman da d el púbüc més jove: gu itarres elèctriques, ba teries , saxòfons. Tol plegat combinat a mb la guitarra clàssica , els instrumen ts de cot·da i , n atural53 men t, els pianos. CONCUR S CONCURS Catalunya Música/Re vista Musical Catalana patrocinat per TOCS O TOCS C.... :Ml ~115 31 ,. Botu~"" Aqu e-s ta secció de Ja Re vista ha es tat p e nsada amh la finalitat de !'<>rcar la pat·tit·ipació lítdit·a dels no"tres lecto•·s. Entre Ics p er sones q tH' hagin r espos t correetamt·nt les p t·<'guntt·s que lot ~w¡ruit fol'lnult•m, ~t·n'\ sor·tt'jat me ns ualment un lot dt:' d:iscos com pactes. PREGUNTES: 1. 2. El compositor <'mpordanès Juli Garre ta va nN,cr· f'll8ï 5 a B) St. F <"liu de Guíxoh. A) Pct·alarla D) Figue res C) P alafrugeiJ On morí el compos ito•· Antonio Vi, aldi el 28 de juliol Òf' 17 U ? B) Roma A) París D) \ eni-cia C) \te na 3. Quin any s 'es trenà a París la S ill({onia Font(l.stico d'H e!'tor Rerlioz? D) l ll6 l C) 1850 B) 1830 A) 1825 4. A quin teatre d<' Pa..ís s 'est re nà Pelléas et Mélisande de Claude Debuss)? C) Palais Garnit•r B ) Opé ra Comique A) Champs Elysées -... El 5. A quina ciutat nasqué el 1940 Ft·ank Zappa'? A) Nova Yor k ~ e: § B) Boston C) Baltimon· E mplt'nt'ula butlleta inferior i <'nvie u-la a : Catalu nya Mtll>ina/ Revis ta Musif·al Cata la nu (Con<·m·s) . CI Sant Ft·ancesc d<' Paula, 2. 08003 Barcelona. CaJ l'et--h o abuns del dia 15 d e cada nws. êl: ~ 117-1 18 Solucions al Concurs de iuny 1 994. 1. 2. 3. 4. 5. B) C) B) B) B) 1900 Leopold Auc r. Al ban Bcr g. 1888. Genesis . Han estat gu an yadors d<•l Concurs U(' juny 1994: Teresa F e rrís Mm· {Tf'n asa) i Rogu Ponlt' ulwrla P w; (Argentona). ~-- - -- -- --- ---- ---------- - - --- --- - - - ------ - - - --- - ---- --- -- --- -- -- -------- -------- -- - -- ------ --------- - BUTLLETA DE RESPOST A (iuliol-ag ost 1994) 1- A) D 2- A)D 3- A)D 4- A)D 5 - A) O Nom i (~ognoms : B)D B)D B)D B )D B)D qD qO C)D C) D C) O 0) 0 O) 0 0) 0 ................................................................................................................................................. Edat: ............................................................................................................................................................................ Adreça: Telèfon : Codi postal i població: ................................................................................................................................. ss ·l1.5 SCHERZ ANDO --- -----..,_ _ _ _-4..11---. .. ··-· ·-· - ----- .ll7-118 ~ ~ e ~­ et ~ = ~ I¡¡ II ¡,, I '\ l¡¡ ((( ' ~el 56 416 I ¡/~Í,¡ I ¡11l' \¡ I t '¡ . ·I DISCOS sultin nnodincil. igfl'it·cl :wna i t'l'l'lli issihlcmcnl vulgu1· eom u Si,•gmund. V uc·K que poclc>n son a r· piu u s i b Ie m r n 1 t' n din'<' I<', pt>rÒ que l'cnn·~Ï!c­ tramc•nt (a mb un h u lunç que lc•l> poll'ncia) 1''-Pcti>n a uno rniC' Il~v idèrwin. L 'O I?B no estlr im¡W!'Ublc, amb imperfecció l'li alguns nlaes, però Iu Sl' \ u prr~ollll'iÍI irnpat'la en una vet·s ió ullar g adn clt• Iu .Jrnr~n h•m Cnrmlcadu de les Vafquírie.~ i dc· l 'obt> rlura cli'I H Mestres. e X. C.-D. A A qu es t enregistt·amcnt, que U\ ial complirà el mig segle, no 1~ nltm arruga qut• la d'unu JII'CSa de SO SO IIlBra, com t'OtTespon a l'any 1951: es nola molL qur lc•s veus canten davant d'un micròfon. Els mèrits són molts. Prr començar, Iu concertació tan senyorívola com canrgada de st'n sibililal d 'Aibc t·Lo Er·cclc. que assoleix la perfecc ió en el segon aetr i contt·ola Iu tens ió scmRc~ derivat·-b ea p a l vet·isrnc. L'orques tra sap fer·-sc pt·esent en les àries scnM· d eixar de semblar tè nue . Despr{•s, hi ha les veu!! protagonistes i de la resta del rc¡Hu·time nt. La dr Iu Tebaldi, inunacuJada a l' inici dc la rat·rcra, p e l'fcl'ta amb r excepció el, un agut una mira trns i més 11cxilrlc· que e n l 'enregistramen t postcr·ior· rlir·igit per Scrafm (amb Cario B e t·gonzi). Sona m<'n ys mar·mòl'ia , menys apoJ.línla, una minva que a graeix un p er sonatge t a n dcsconcor·t:.lnl com Mimí. De Prande lli enamora I' es ponta nri'la l. Va ser un te nor poe fonogràfic, am h una comunicahilitat c¡ue aug1ncntuvH eonsidcnrhlf'men t a l'eRc:onari. 1[ilclc Gueden i Fernan do Corcna - tan r·adlant la pl'imct·a com stllid el segon- rnet·eixen conwntaris elogiosos . A p r·cu econòmic, aq IWSta és una bona opciÓ nc Xavier compra. Casanovas-Dan és e R cr.uperac ió .en .sèeconomrcu 1'11' d ' un enregistrament dc• l'an y 1969 que vu passar· sen se pena ni gltlriu e n el sru moment i, St' IIIO dit·-ho. pel que fa a J aumcGiacomo Ar·agall, amb mrs pena qui' gl òl'ia, perquè Iu in expc ri {~ n cia d ' ales hurcs s 'imposà a la ja indiscutible q<•alitut vocaJ. Ln línia de cant r1·u ban·oer·a i palesanH' nl {'rt·àtica. Tampoc· Fischt•r·- Dies kau no !!'hi llueix mussa com a Cermont par·c•, amb una veu massa artificiosa per· SI'L'vit· la (pl't•tesa) noblesa d e l personatgl': Vist qu e la direc;ió dc Maaze lrc•sulta hiperrealista fi11 s al punt de l' abs u•·diLat (és, gai r·e b é segur·, un dels Verdi més fre nè tics d c la discogrufia) i que I'Or·ques tra sona ~1mb f'str nloreïtat, l ' indubtable pol d 'atracció df' l'enr rgistt·amenl el con s tituei.x Pilar Lorengur·. que, amb una veu gt·utument úm(}l'ada, s uau i llumin osa, allwr·u que pcnMranl quan s'escau, amb un estil ri gor·ós confegCL'- una Violeta vuJnerablt• que canta, aparentment. més pende nt cie reforçat· els mati s o s rx pressius e¡ u e no de convèncer per· In mera vocalilal. Cu r·iosament , el Pr·cludi del IV acte que dirigeix Maazrl és extraot·dinal'i. un altre punt de r efe1·ènriu d' aq u es la versió c¡m· clou amb nu final incomodant per la srva intempes tivitat. eX. C.-D. ques t t>nt·egistr·ament es va f'¡•r· eu dil '«' e· l e el ur: o ut c: 1 " Cont'l'l·t dt> Sant Si lv!'Su·c" u Hc1·lín , el darrer· elia d e l'an) 1993. És la V{'gada que bc tingut una impl'I'Ssió mÍ'!i 1·lanr d c fins a quin punt C lnudio Ab iHtclo ha clarifirnt l'I so de Iu Fillull'mònica el<• Bc•rün dc mun(•ra adient a l se u e nf<H'Ument " lògic·" de la m1ís i('U wa{,'Iler·iunu, en la qual d s cümaxs s'a ssoleixen ¡wr nltr·es vies lJIII' la conlundrncia so nora en un di!!l'lii'S p e rfcctumc' nt tensional qu e rlcixu un amp li c•s pui per· a un lirisme i unu seus nulitat que s ovint l'S m e n ys lt>n e n e n nq li t'Sl compositor·. Abbado acompanya mÍ's que hí- 1'11:1 can tants i e n aques t sentit la presència Jel jove Br·yn Tet-fcl f•onRtitu<·ix un d<·ls pt"ineipuls atra ctiu;, dt>l compact<·. És un baríton dc veu fosca ple de pr·omt>s~·~, i al seu Wolfram (la H.om.cuu;a, de l'estrell-a ) i al seu monòleg de Sachs nomrs els manca una mjca mrs d e rodatge p e r se r paradigmàtic s . La mezzo-Aopnmo Waltnwd Meier· t•s tii d esen certada com a Ortmd (en l'escena amb Eisa) pen¡uè ha d ' t•nfosquir· a t·Lificia lnwnt l a veu i es m ostt·a fe ixugu i cautclosu ullímiten una S iglie ndc clc~sagradablc• com sí fos la F'ricka que t'<'Ulment convé a la seva \'t'u. Chc.>ryl Stud ct· ja notÍ' una ven imrm1c:nlada que li belluga e n Ics notes Uar~ut•s, encara que el pitjot· és que la seva Eisa i Elisabeth l'l'- !!. _;...a • ra: 13 11 7-11 ~ ... ~ • S- é!.. E Lracla d 'una g r·uvac·ió moll n't'l'lli, ft'La t'I 1993 , d ' una gt·an part clf' ("obra OI'C(lll'Stra( dc• Havel. Cinc~ q•uu·ts d ' bor·n dr mú!:!ica e n 1111 ¡;ol com¡uu·w i amh Ics gunlnties cie( ., procetlinwut s d"em·rboi~> trame nl mÍ's modcr·ns i so fi s ticat~; . PN· u acrm·st u uvint•ntesul ' t'ditor a alemanya ha volgut Nmfiar Iu Filhur·mòniea berlin es a u un dit·cc t or c·om Boull':t. que r ecc r<·a ambients hàsiramcnt gc)omc'·trics, i 111 pecables rn la rTaLitzal'ió tl(' les purtillu·cs, totals. Boulez. com a gruo creador qu e és ell muteix arriba o un coneixrmcnt dt' l es pur·titur·es exhau!ltiu , clestr·iat fin s a la dm·r·ct·a anà lis i, i ho recompon Lot amb un a forra t·àn·cgu int e l·lertuul. Es aqut•s tu la fórmuln p ei'Íc•cta? Sc>f,'IJJ"Um enl no, però asseguru c1n tot caR una pt'esèncin sonora de pl'imeríssima quoliJosep Casanovas Lal. e R ~ E 57 417 DISCO S CIC 5ju AL' 14 r AL' 9-21 AR t6r BA T res oh res s 'indouen en aquest tlist·, totes tn•s rt·sponen a l tlcnominado•· comú del gi-nere de lc;, ·' t•srenes .. romànLi<rues: lf'R dues prinw•·cs expressades en el títol i la te l'cera l'll el suJ>titulut de ''scenes mignones s u•· I notes po111· piano". Cal fer· esment d'aquesta pelita circ um s t. unc~ia pcL't¡u r és possible t[Ue altrament l' afeccionat acabi res ultant desorien tat davant de la inte qH·<•taríó de Badura Skoda. Advet·tim per tant que es ll·ac ta d'nues 'ersions amb <·•·iteri musirològic i per t:1nt eminrntm!'nt t·omàntiques . Fu1s a•·:• ba esdevingut ja normal c~ue les intcq)L'f'tacio ns dl' I barroc o fms i tot del das~icis­ me de l segle XVTII comptin amb uno s èrie nutahle el· especialistes en la •·rereac ió dels rslils genuïn!l icoe tanis . ,\,·a c r eiem veure un nou intent d'apt'oximació al segl<· passat umh un critcd romàntic per·ò ben allunyat de r estereotip. Es tracta dc tol el contnu·i a l'exaltació expressiva o al virtuosisme sen se fre clcls darrers anys. De sobte escoltem um•s escencl!, unes estampes de corpr('rwdor a intimitat, nns genuïns pocmes mu s icals. El mateix Carnaval sc 'ns allunya de la :,rra n sa la de cooe•·rts i retorna a la imatge cic Ics " escenes miguones" que dèiem. J Iem expcdnwnta t un plac•· agut i inècüt amb aquestes versions. e J.C.P. E ls ·'ll·t•f.. esti ls ' ' dt• què tant s ' ha par·lat en la majoria d1• h·~ hiog•·aiics dt·l ~ eomposiltH'S seran no va ment rpll·ohats aquí en nc¡uest disc qtu• r·eunei\. tn'" sona te:pt•r· a' íolí i piano del ert>ador norueg. Fuu lïns i tol el mul('i.x arli!>ta t¡uP en pariu expressamt'Lll eom d c Sf'nglrs partitur!'~ !Jeu estimadc, per les !:lC\ t·~ ronnotacions múlLipl es . La prime•·a sonata, la de la jo' e n tul prime ra, gairebé ingènua . La segona o la dt· la plenitud i de Ics r cminisr~ncics dd viatge de nocrs. La d a tTe ra, la de la s upt·radó de la forma i dels t'Squemes romàntics. P er damunt de I a ~e\' a vàlua iutr·ínseca, c nr at·a , l'cxpt·essió mé!i gr nuïna d el Mode rn St) I. drl J uge nds tiJ que a la uo'>tra tena fou ~I ~oder·ni~ m e c¡ut> ~o troha mes que I escola pwnís tica que dan·c•·ament la .. Rc,;sta :vlu-.iral Catalana.,. ha recordat. Els violini s t!' s arriha•·<· n aci més ta rd , però e l piano de Crieg fou durant molt ~:> UD) ~ el pat·adigma de la l'l'l'ativitat moderna amb la deguda dosí de nacionalisme. La pre~>l' nl edició f.b una bella r Palit?.ació de IPs trrs sonates e n nu lle nguatge pulcre cam h.-ís tic. El violí, eminentmen t lít·ir· , tal r·om con·N! pon a aquesta fm·ma d e pà{!ina sentimental tan típica de Gt·icg i a Iu dansa portada pels insLn•ments dc c·onla camper·ols . El piano, e n ranvi. vir·tuós i gail·ebl- èpic amb els millors lrur'> clel famó¡, Concert. e j.C.P. o m dantnL Iu ve u d' uque5la men a dt· petita ' 'revclal'ió'' que ha es tat so•· Ma•·i e Keyrouz SBC. nascuda al Líban i <IIH' pertany a r or·de liba ors de les germmw!. dc Sant Bm;ili. En la ;;eva h·ajeclòria, ha obtinbrut el diploma d'estudis rf'ligiosos de la Lnher~ital dt• Sant Josep dt' Beirut i dt• musicologia, e· ant odenta l i occiciPntul rl e la Unín·r~itat del Sant Esperit de Ka~lik. Despd·., el' estudiar <·ant bizantí. twirnt<d i on·id('ntal al l.íhan i a Atenes, dm·anl lO un ys, va tr·aslluda•· la seva n·sid!-ncia a Pm·í;,, on actualment pre paru la tesi de dor-to•·at en musit·ologia i antt·opologia re ligiosa a la Sol'l10na. rnvitada pet· Mat·<·«' I Peres. va partic·ipar en les st·~sions d 'invl'stigaf·ió sola·l' Cant Ambrosià a l'abadia d e Royaumont. A part ha donat nombrosos conet>•·ts al Líban , F1·ança. Itàl ia. Bèlgica, Suïssa i recentment a Catalunya. Sor Mal'ic Kc> y r·ou?. ha fet , en solita•·i , un total de 3 e m·p¡.,tistramcn ts e n disr comp1H'lP, lots pe•· u li a •·mon i a Mundi FranC'\', drls cruals. el que ens oeupa és òbviament e l da•·r c r. S ma~n f-tira realitzat el novemhr·e de 1993. Els dus anteriors huv i!'n estat dt·dicats res¡wc·th ament al tant hizantí i al nl n t tradit·ional religió:, mat·onita. Aquest cop c•s Lruc·ta dc c•ants sac•·cs nwl 'ites . Segm·auu•nt. cal r ntendn• l'èxit, soq JI't•nentnwnt gn• n , d'rnn• gis trament s C' lllll aqurst o eom e ls dt• Caut Cn:~u•·ià i polifonia nu•dic' al. no tant t•n d marT dc r anomenada tradit·ionulment ' ·música clàssic· a", :-inó més avi<at en e l boom del,. {tltims any.. de r anonwnada músiru New Age. Pt'r· tant , no ens hmu·ia dc so r¡wrnclre la possibilitat rPrnln•r algun dia en alguna hoLiga de disco~ i tt·obar-no!. l'I pn•;,cnt enn·gi ~ tr·ament al <:ostat d e l~ dP grups rom Nirvana, pte. \'lés en ll à d'aqtH'sta a¡ll't>ciació i tambi~ depa"tm nt Ja impn·s;,i6 de linealitat i gran semhhmça que a príori e ns pode n fet· les pece~ de ls 3 cm·l'gistranw nh cir so•· ~la1·ir 1\:e) rom: , és r ,·idc·nt que tant r i timbt·e tiP la seva vc·u que s'aix Pf'U ¡wr soht·e cll•ls aconb ~>0lu·i., tl' un cor de Yeus masc·tdincs. la St' \ a elastiritnl òpt ima per u Iu inte•·p•-ctutitÍ del pat·tic u Iur cr·omuLi.,mr melòdic el' acrue;,t tipth de can ts d r l Prò:\i m ÜI'ÏPnt, com In seva projPc~­ c·icí ... no deixc•n dc ser· una mos t•·a clt•l <Jll<' podl'Íem c¡ualificar de 'critable ;,t•cltwció sonon1 , una mrna d'cn('anleri vocal, ¡wtilU bruixeria, u la qual l'nH é;, molt difícil most•·at·-not. intlifert'nts . Joan\'. ur e Brlluha 5m •Ci 7 al •Ci 2t· •Pt 1·1 •V 3-2 BE -29 BC •li 1·2 EL 3-í CJ. 30 o 30 CJ 7- •X I 1" ~ CJ •[ 13 CI •) -14 CI 31 Ct l'I 2( •I l't e 4- L ~ •I 2 ""' L -4· G do (I - FESTIVALS DE MÚSICA DE CATALUNYA PRIMAVERA • ESTIU • TARDOR CICLEELSORGUESDECATALUNYA 5juliol-27 agost/(93) 735 69 13 ALELLA • X Concens d'Alella 14 maig-I agost/(93) 555 23 39 ALTAFULLA • Vll Festival de Veus 9-20 agosl/(977) 65 00 08 ARENYS DE MAR • Cicle de Con cens 16 abril-18 desembre/(93) 795 72 64 BARCELONA • Vè Festival de Guitarra 5maig-9 juny •Cicle de Concens de Primavera a !aRamon Llull 7abril-5 maig/(93) 430 84 00 •Cicle de Concerts a Ja Universitat 21-30 juny/(93) 318 42 66 :;.. •FestivaldeMúsicaGREC'94 L-16juliol/(93) 301 41 98 • VèFcstival deJazzCiutat Vella 3-25 juny/(93) 458 61 26 BEGUR • XVll Con cens d'Estiu 29 juliol-26 agost/(972) 62 40 20 BOVERA, CASTELLDANS ... •mPrimavera PoliRmica a les Garrigues 1-29 maig(973) 14 26 58 ELBRUC • XV Festival de Música 3-7 setembre/(93) 771 00 06 CADAQUÉS • XXIII Festiva! Internacional 30 juüol-20 agosl/(972) 25 83 15 ~ CALONGE • XVll Festival de Música 30 juliol-20 agost/(972) 66 17 14 CAMBRILS • IDFestivalinternacionaldeGuitarra 7-15 maig/(977) 79 20 87 • XX Festí va lInternacional deM ús ica 9juliol-13 agost (977) 79 20 87 CAMPRODON • IX Festival de Música Isaac Albéniz 13-27 agost/(972) 74 00 05 CANTONlGRÒS •Xll Festival Internacional de Música 14-17 juliol/(93) 201 77 11 CERVERA • XIV Festival de Música d'Estiu 31 juliol-11 agost/(973) 53 11 02 COLLBATÓ• Concens de Primavera i Estiu a l'OrgucdeCollbató 20 març-24 setembre/(93) 777 OI 36 • IV Cicle de Concens a les Coves del Salnitre 11 juny-23 julioV(93) 777 Ol 00 ·~ GRANOLLERS • XV Festivallnternacional de Música 12octubre-ll desembre/(93)8701583 GUARDIOLA DE BERGUEDÀ • XXX Nits Musicals 29 juliol-12 agost/(93) 822 70 13 IGUALADA • XV Serenates d'Estiu l0juny-15juliol/(93) 803 25 lO LLANÇÀ • X Cicle de Música 8-18 juliol/(972) 38 Ol 81 LLEIDA • Cicle de Piano de l'Associació de Músico 27 març-15 maig/(973) 24 21 36 • Cicle Musical de la Universitat de Lleida 5 abril-26 maig/(973) 70 20 83 LLÍVIA • XID Festival dc Música l agost-18 desembre/(972) 89 63 13 MANRESA • XV Festival dc Música MiquelBlanch 20 ma.rç-18 descmbre/(93) 8751313 MATADEPERA • XlV Festival Internacional de Música 30juny-28julioV(93)73001 32 MOIÀ • XII Festival Internacional de Música Francesc Viilas 23 juliol-12 ngost/(93) 830 00 00 MOLLERUSSA • Música Clàssica a Mollerussa lO abril-20 novembre/(973) 60 24 32 MONTBLANC • Festival Internacional de Música 16 agost-7 setcmbre/(977) 86 00 09 PALAFRUGELL• Concensd'EsLiu 29 juny-9 setembre/(972) 30 21 09 PALS • Festival de Música 7-28 agost/(972) 63 61 6 1 EL PAPIOL • XVIDFestival Internacional de Música 9-23 setembre/(93) 668 56 6 1 PERALADA • Vlll Festival Internacional de Música 29 juliol-21 agost/(93) 280 58 68 EL PONT DE SUERT • Solistes al'Alta Ribagorça 6-27 agost/(973) 69 03 53 PREMIÀ DE DALT • XVll Festí val de Música del Maresme 25 juny-20 agost/(93) 752 31 86 PUIG-REIG, CASTELLBELLI EL VILAR • XV Festival de Cant Coral 13-18 setembre/(93) 8290067 RlPOLL • XV Festival dc Música J6 juliol-14 agost/(972) 70 23 51 CUNIT• VII Festival de Música 4-26 agost/(977) 67 40 80 L'ESPLUGACALBA,FLOREJACS ... • Música als Castells 2juliol-20 agost/(973) 53 13 00 L'ESPLUGA DE FRANCOLÍ •XI Cicle de Concens d'Estiu 4-18 agost/(977) 87 02 99 GELIDA • XIV Festival de Música i Dansa al Castell de Gelida 10-30 julioV(93) 779 04 37 ROSES • Serenates d'Estiu 8 juüol-26 agost/(972) 25 61 44 SABADELL•Músicaal'Estiu 1994 30 juny-28 julioV(93) 726 74 27 SANT ANDREU DE LLAVANERES • X Cicle de Concerts Música Aestiva 4-18 agost/(93)792 61 44 Amb la col·laboracíó: SANTFELTUDEGUÍXOLS • XXXUFestival Internacional deMI1sica Porta Ferrada 8 juliol-23 agost/(972) 32 03 80 SANTHILARTSACALM • XVII Festival Internacional dc Música 22 juliol- 12 agost/(972) 86 81 48 SANT PERE PESCADOR • IV Festival de Música I juliol- 17 agost/(972) 52 00 24 SANT POL DE MAR • IV Cicle dc Concerts d'Estiu 18 juny-16 juüol/(93) 760 13 23 SANTQUINTÍDEMEDIONA • Xl Concerts n la Freseu 23 juliol-6 ugost/(93) 899 80 28 SANTES CREUS • XX Cicle de Concerl8 de Música Clàssica 9 juliol-6 agost • Vll Festival Bach I 1-13 ngost/(977) 63 83 28 • XVI Cicle de Concens deMúsica Sacra 19 agost-lO setembre/(977) 63 83 28 SEGUR DE CALAFELL • XIX Festival deMúsicadel Baix Penedès 31 juliol-21 agost/(977) 67 40 30 LASELVA DELCAMP • V Festival de Música de Cambra 2-16julioV(977) 84 4007 LA SEU D'URG ELL • XIX Festival de Música Joan Brudleu 20 juliol-28 agosl/(973) 35 00 lO SITGES • XYlli Cicle de Con cens d'Estiu 3-28 agost/(93) 894 88 03 SOLSONA • XJil Cicle de Concerts d'Estiu 5-26 agosl/(973) 48 00 50 TARRAGONA • XlV Festival de Música • X Desena Musical 22 octubre- I Onovembre/(977) 23 80 12 TORROELLA DEMONTGIÚ • XlV Festival Internacional dc Música 8 juliol-26 agost/(972) 76 06 05 TORTOSA • XIV Festival Felip Pedrell 14-21 octubre/(977)440000 EL VENDRELL • XIV Festivallnternncional de MúsicaPnu Cnsllls 16 juliol-27 agosl/(977) 68 Ol 17 VENTALLÓ • ll Festival deMúsica Contemporllnia J 1-14 agost/(972) 79 45 87 VIC • X Festival Internacional de Música 13-24 juüoV(93) 886 21 00 VILABERTRAN • Schubertfadn 2 setembre-I octubre/(972) 50 3 I 55 VlLANOVAILAGELTRÚ • Festival Eduard Toldrà l - 15 octubre/(93) 893 00 00 VlLA-SECA • XII Festival de Música de Primavera 1-29 maig/(977) 39 23 68 R1ll 11.11 Generalitat de Catalunya Departament de Cultura Per fi, com el primer dia L'any 191 Oes va acabar de construir un dels edificis més singulars de Barcelona: la casa Milà o, com se la coneix popularment, La Pedrera, obra de l'arquitecte Antoni Gaudí. Des d'aleshores han passat vuitanta anys. Ara, gràcies al patrocini de CAIXA DE CATALUNYA, en col·laboració amb altres organismes públics, se n'ha fet una fidel i acurada restauració, amb la qual cosa ha recuperat totalment el seu aspecte i bellesa inicials. I ens ha quedat, per fi, com el primer dia. Perquè la Pedrera s'ho mereixia: perquè és un dels edificis més significatius del modernisme a Catalunya i de l'arquitectura mundial; i perquè ha estat declarat recentment Patrimoni de la Humanitat per la UNESCO. Felicitats. e: • • 1