Revista Musical Catalana. Núm. 119 Setembre 1994
Editorial: De l'OCB a OBC / PANORAMA Magda Tagliaferro, una intèrpret de música espanyola. Philippe Rougier / Bartomeu Bardagí. Tretze anys de dedicació al Liceu. Mònica Montoriol / Del seu affm.: Srtes. Conxita García i Cristina Viñas... i companyia. Jaume Comellas / Joves veus canten la pau. Xavier Casanovas-Danés / Maria Ester, la seva obra continua. Josep M. Vilar / Cent concerts del Cor Jove de l'Orfeó Català. El compromís dels joves cantaires. RRMC / Festival de Granada '94. Pouar en la tradició musical pròpia. Lluís Trullén / TEMA Manuel Valls: constància d'un gran buit / Manuel Valls Gorina, també un homenot Josep Casanovas / Ah, Nani Valls, arrenca de fagot i timbales! Antoni Sàbat / Mikrokosmos: plany per Nani Valls. Pere Artís / Recordant l'amic. Xavier Turull, Xavier Montsalvatge, Antoni Ros-Marbà, Carme Bravo i Oriol Martorell / Apunt biogràfic. Obra. Bibliografia / MUSICALIA Magda Olivero. Seixanta anys lligada al cant. Monica Montoriol / 150è aniversari de la presència de Franz Liszt en terres hispanes. Monserrat Comellas / Catalunya Música proposa. Itzhak Perlman a la Galeria d'intèrprets Victòria Palma / SCHERZANDO Cesc / CONCURS / LLIBRES / DISCOS
Centre de documentació de l'Orfeó Català
Còpia permesa amb finalitat d'estudi o recerca, citant la font "Centre de Documentació de l’Orfeó Català". Per a qualsevol altre ús cal demanar autorització.
l MANUEL VA MAGDA OLIVERO Gran dama de la lírica 111 a: ID ! A 150 ANYS DE LA PRESÈNCIA DE LISIT ABARCELONA "' Div. 21 Oiss. 22 Diu. 23 Antoni Ros Marba. drNctor R('JX'flcló dl'/ pro¡¡rcmrtr truw ¡¡ura/ da I Orqllí'OIW ,1/rwropa/ de Btrrr:í•lorw Wagner: Eb mc,lres t'.ln"llrcs. Obcnura BiiodeJ: Con(CrtO Rro,o,o, op 6 6 Beethoven: Stmfon1a núm 6, op. 68 Debussy: Préludt- a I apre<-m1dr d un f;rune Falla: RI ~omhrcnr dc tres pi(OS LO.\ 1'1/C iiiQ.( {)a liZil t/(!/ IIIOfiiii!IYJ Su-a uss: T ill Eulcn•pn:~wl. op 28 Diss. 29 Diu. 30 DESEMBRE Div. 2 Diss. 3 Diu. 4 Rahbari, directo r Angei J esúS Garcia, tioli AJe.~ander Ravel: 'l':tnfarc dc I'EvcniU il <lc Jc:rnnc Carter: ' Concert per n pi.1no I orquestra So ler: ' Dos pocmc• pe r :r orc1uc>rra Ravel: Ln Vnlse Diu. 18 R. !.amote "Tre:. sonates del Pare Soler Txaikovski: Variacions Rococó, op, :B Brahmi;: Simfonia núm. 3, op. 90 Diu. 6 Isaac Karnbtcbevsky, dlri!('/Or MagdaJe na Barrera, arpa Balsach: ' VIsion. grotc~qut:< Glnast era: Conc<tn per :1 arpa i orqucstr:t, op 25 Bartólc Concen per a orquestro Diu. 15 Vuese: ' Dèssens Resplghi: 'Concert gregorià per a ,;oli 1 orquestra Dclàs: "Episodios en el recucrdo RaveJ: Da phnis et Chloé Div. 20 Diss. 21 Diu. 22 PauJ Polivnick, director Antoni Besses, piaM Div. 11 Oiss. 12 Diu. 13 Elio Boocompagni, dlrc't:tor Carles Trepat, gurwrm Ro ss ini: L2 gazz:¡ l:tdra Berio: 'Variacions per a orquestra dc cambr:t VaUs: Concert per a gu itarra i orqucMra Bee thoven: Simfonia núm 2, op. 36 Diss. 19 Diu. 20 Bernhard Güllc r , d lrt>cWr Jordi Camell, p ltmo Dvorak: C:r rn:1v"l• o p. 92 . Obcrtur.r AJbé niz: ' Conccn per :1 pirrno i orq, Sh ostakòvitx: Simfonia n(un. 10, op. 93 Nu i.x; '"Espirals Bartók: Concert per a piano i orq. núm. 3 Mussorgsky/ Ashkenazy: 'Quadres duna c.~posició Div. 27 Oiss.28 Diss. 18 Diu. 19 Div. 24 Diss. 25 Diu. 26 S. Skrowaczcwsky, drrw:ror David U veJy, plm1o Beethoven: Coriolii, op. 62 Obcnum Bartók: Concen per J piano i orque~tr~ núm. 2 Bra.h m$: Simfon1:r núm. 1, op. 68 MARÇ Diss. 4 Diu. 5 Diu. 29 Franz-Paul Decker, direclor Sopr-.rno a determinar Bernadeue Greevy, mezzo PauJ Frey, tenor Os kar Hillebrnndt, baríton Coral Cà nnlna Cor col ·la liomt!or de l'OBC MahJer: 'Quatre cançons de jovenrllt Nans f Grelbe; Fam asia dt! D. j oa n Eriu Nen mg. Serenata de D j oa1r Diu. 12 Gllbert Varga, dm~tor Chri5tian Florea, t •foloncel Diss. 18 Diu. 19 SU'aUS": Qu:~tr" últime' cançon.' Mahler: Simfonm núm ~ Diss. 25 Diss. 8 Diu. 9 Schumann: Conccn pcr a ''iolonct:l 1 orquestr.1 Bruckner: Simfonia núm. 3 Div. 21 Diss. 22 Diu. 23 Dmitri JGtajenko, director Vladimir Krainjev, pim10 liadov: "El llac encantat, op. 62 Uadov: 'Baba-Yaga, o p, 56 Schnidke: ' Concert per a pi"no I cordes Txaikovski: Simfonia núm. 5, op, 6•1 Diss. 29 Diu. 30 Víctor Pablo Pérez, director Leonidas Kavakos , triolí MontsaJvatge 'flrik :r Brak Beethoven: Conccn per a violí i orquestra, op. 61 SboSiakòvit:X.: Simfonia núm. 12, op. J 12 Diss. 6 Diu. 7 Franx-PauJ Decker, dirt!Cior Chanlal Juillet, t'ioli Bach/Scllónbcl-g; •Preludi i fuga, en mr bemoll, BWV. 552 Salvador Mas, direc/(Jr Lena Looteru., sopm1w Div. 24 Div. 7 MAIG Mozart: ' S1mfonia núm. li, K 114 Beoguen:l: Concen per J violoncel í orq. Dvoriik: S1mfonra núm. 8, op a8 Div. 17 Rindemith: Metamòrfosi simfònic-J sol>re un tema de Weber Mozarc Concen per a piano 1 orq. núm. 23. K. 488 Beethoven: s-unfoni:t núm. S Div. 28 Glink."l: llu~'lon r Ludmíll:1 Obcnum Txaikovski: Concert per :1 piano i orqueslr:l núm. I Sibelius: Simfonia núm l , op 13 Diss. 11 Diss. 2 Guother Herbig. director Robert Cohen, t'ioloucel Ah:xaoder Dmitrlcv, dut'Ctor T1.imon Barto, pumo Arturo Tamayo, direcror Aodrea Cappelletti, Liolí NOVEMBRE (Premi Ma rifi Cmwk; 1993J RachmaninOY: Çon,crt per ;I piano I orque~tm num 2 Shostakòvitx: ' Simfon1a núm 8. op. 65 Div. 17 Div. 1 Gunlhcr Herbig, director Jutta Czapski, p iano Amir Katt, pitll/0 Div. 3 GENER Diss. 14 Diu. 5 Bnrckner: 'S1mfonia num S Beethoven: LèOnora núm. 3- Obenur.l Gerhard: Concen per a '~oli i orque,lra Stravinsky: Peu-uixka Oiss. 17 Diss. 4 Fl'aJU', PauJ D;:cker, director Heinz WaJJberg. tltn:t:/()r EmmanueJ Krivjne, dín:cror David Runnion, do/once/ CO/IC(!/1 <'!I el mmt: (ll!l F<,;liml de El/lot Cm11'r/}usep Soll'r do la Ftmda cf6 "In Ca(wt" Oiss. 5 Div. 3 <rt,.,-bard: •Alegrias Pueyo: " Cap al meu silenci (qrou-e c-.rnçons per a veu i orqueslro) K'o mgold: 'Sinfoniena. op. ? Div. 16 josep Pons, di rec/or Ursu la Oppc ns, p(w1o Div. 4 Franz-PauJ Dccker, director M aria J osé Martos, soprano Diu. 26 Salvador Mas, dmxtor SoliMes a dctermin3 r Orfeó C."ltalil (dir.: ]mrli Cast~') C<•ntelllrrl delnfiL\'l!llll!lll d 'Ecluflrd Toldrli Toldrà: Empúric..,: 'Camperola: 'Sol ix<!nt Beethove n: Simfonia núm. 9, op. 125 Berg: Concen per a violi i orque~trJ Schubert: Simfonia núm. 8 Wagner: Parsifal-Sinopsis Div. 12 Diss. 13 Diu. 14 Franz.PauJ Decker, director SoiLo;tes a determinar Cell/ena ri de/ua lxeme/11 d 'Edrmrcl Told rà Toldril: El giravolt dc maig (Òpem en versió concert) MnhJer: ' Das Klagcnde Ued (complet) • Pnmertllllldlc/0 per f'OrtJliC!Sirtt SUMARI t•evista musical catalana EDITORIAL PANORAMA •o /)(' l'OCIJ n l'OBC Magda Tugliaferro, una intèrpret d" mlÍ.sira espnri)'Oia per Philippe Rougier Bartom pu Bardagí. Tretze anys dedicació al Liceu ¡/¡• per Mònica Montoriol Del sc•u aJJm: Srtes. Couxita Garcia i Cristitt(l Virius ... i companyia. per Jaume Comellas }oue.~ t'eus ca nteu la pau per Xavier Casanovas·Oanés lla ria Ester. la sel!a obra continua per Josep M. Vilar Ceul concerts del Cor }oue de l'Orfeó Catulrl. El compromís dels joues cantaires perRRMC TEMA .;s 12 SCHERZANDO CONCURS LLIBRES DISCOS •• G •• •• • •• •• F!'stiuul deG rrJnacla '94. Pouar en la tmdició llllt.,ical pròpia per Lluis Trullén Ma nuel l'alls: corrstàucia d'tm grcm buit Mrmucl Va lls Carina, també un ''homenot" per Josep Casanovas 1lh, Naui Val/.,, arrenca dc fago t i timba l!'s! per Antoni Sàbat 111ilrrokosmos: plany per Nani Vnlls per Pere Artís l<ecordunt l'amic per Xav ier Turull, Xavier Mantsalvatge, Antoni Ros·Marbà, Carme Bravo i Oriol Martorell Apunt biogràfic. Obru. Bibliografia .llagdu Olivero. Seixanta anys lligada al cant per Mònica Montoriol 150è anil'ersari de lct presència de Frcwz Liszt en terres llispones per Montserrat Comellas Cataluuya Mrísica propa.!a. l tzlwk Perlman "Cale riu el 'intèrprets" per Victòria Palma per Cesc 11. la - MAR AT M ON CATALUNYA ateneu presencia EUROPA oE lEs NACftlNS evangelica EÑDERRO \ ! A . P . P . E. C • -so<' -¡j ((~ ........ PER:IbDIOUE,S ENCATALA EDITORIAL - n llarg nom integrador ha transfonnat l'antiga Orquestra Ciutat de Barcelona en Orquestra simfònica Barcelona nacional de Catalunya. D'aque ta manera hom identifica una imatge nova d'una dc les realitats musicals n1és enyere i més transcendents de la n1Úsica ca talana. Una realitat que ~u·a acaba de cotnplir just el seu pruner mig segle d ' història. Els noms, i per tant, eonsegüentnu~nt, els seus canvis, mai no són aseptics . Darrera seu sempre hi ha, inevitablemen t, tma dimensió enunciadora i, fins i tot, denunciadora . I aquest fet resulta ara especialment Ïlnportant en el cas que ens ocupa, perquè realment allò més inlportant que ha transcendit de la nova realitat ha esta pràcticament només el canvi de nom. Un canvi de nom que, com a mínim, però, "enuncia" o "denuncia" fets tan significatius com l'arribada a port d'un llarg procés de negociació de la integració del Departament de Cultura de la Generalitat en el si de l'antiga OCB i, consegüentme nt, la propera corresponsab ilitat financera plena i de gestió. No sembla excessiu haver esperat que el nom pogués denunciar també quelcom a força més que això . I en aquest sentit ens hauria satisfet, i fins i tot creiem que hauria resultat coherent, que darrera del canvi de nom tan protagònic en aquest escrit, hi hagués ja un autèntic projecte de futur; l'esque1na i el disseny ben perfilat d'un concepte, d'uns objectius i d'una filosofia concrets . Com a fet ponderador d'aquesta realitat que acabem d'exposar cal considerar que l'Orquestra simfònica Barcelona nacional de Catalunya no és una formació nascuda ex-novo, sinó que, ben altrament i com s 'ha apuntat abans, té una història important i sobretot juga un paper cabdal en la vida musical del país. Ocupa tm lloc important i, a més, ateny uns objectius enormement transcendentals, de fet irrenunciable s. En aquest sentit és evident que el pas d'OCB a OBC per una part obre noves expectatives a la primera formació simfònica del país, i per l'altra aquestes noves perspectives no han de pertorbar la funció fonamental que ara desenrotlla d'una forma prou satisfactòria, com ho demostra la resposta social que mereix. Tanmateix no es pot renunciar a l'ambició. A l'anar endavant. I això ens mena a, almenys, dos nivells d'objectius profundamen t enriquidors: donar un pas endavant decisiu en el pla qualitatiu que la situï en una òrbita privilegiada en aquesta parcel·la, i implicar-se en el si del teixit cultural de tot el país i no només de Barcelona . L'avinentesa, cada cop més propera, de la disposició d'una seu definitiva -l'Auditori- forneix elements esperonadors prou atractius que poden ajudar a obrir definitivamen t una nova i molt important etapa de la història de l'orquestra barcelonina. De I'OCB 119 a I'OBC s 425 PANORAMA Magda Tagliaferro, una intèrpret de la música espanyola Casals i Albéniz per PHILIPPE ROUGIER A != - -~ ;• a~ 119 ru tindria cent anys . Va conèixer Albéniz , Falla, Mompou. Durant la seva llarguíssima carrera de pianista , quantes vegades va act uar a Espanya! Tots els tipus de música figuraven en el eu r epertori, però quan tocava una peça espanyol a , sor tien espurnes. La seva interpretació fogosa i altament acol orida; el seu temperament de foc fent j oc amb la seva cabellera roja encenien el públic i les crítiques: "Tagliaferro carrega tant la seva interpretació de ritme enèrgic, q ue n 'és plen a fins al p un t d 'esclatat'. No he sentit mai un cicl e de p eces espanyoles d'una suggestió tan gran, no he vist mai un moviment de línies tan feli, cruel i àgil , ni una r ealitat tan carnal de la dansa , saltant. lliscant, fonen t-ho tot en una passió ardent". De Telegraf (Amsterdam). 30.10. 1929. " Le tempérament proverbial de cette femme, sa virtuosité poussée ju q u 'a l'extrême limite de la perfection la qualifiaient poltr conduire à destination la Rapsodie espagnolE. Elle fit montJ:e d ' un étourdissant brio qui galvanisa la salle. Ses yeux malins , son nez court, sa bouche ironique nous disent toute la vivacité de son esprit. E JJe donne de Triana et de la Danse dufeu une trad urtion d\m e exubérance extraordinait·e. Cette musique ner veuse , chaude et souple semble faire corps avec elle" . Der- nières nouvellEs 11.5.1935. 1 d'Als ace, Dos catalans va jugat· un paper· determinant en els seus inicis. Magdalena Tagliafcn·o n asqué el 19.1.1893 de pares francesos al Brasil. Les crítiques es referien a aquest origen " llatí" a l' hora d 'explicar els seus dons p er als ritmes espanyols. Tanmateix. tot i tenir un cognom italià, les tres quartes parts dels seu s avantpa sats eren alsacians o bavaresos! Rep la primera educació musical, del seu pare, que tenia una escola de cant i piano a Sa o Paulo, on Magda fa la primera aparició en públic ell902 . El j uliol de 1904 té el privilegi d'assis tir a la segona visita al Brasil de Pau Casals amb el pianista Harold Ba uer. "Aquest esdevenimcn t artístic i el meu contacte amh aquests dos músics eminents tingueren per a mi una importància tan gran que el meu pare i jo els vam sec,uuir en les seves p er·egt'inacions. Aleshor·es vaig aprendre la meva primera gran lliçó sobr·e el que representa la vida laboriosa d ' un artista digne d 'aquest nom. Assajaven junts una vegada i una altra, incan sablement'' . Casals r emarca el seu talent fin s al punt d ' escriur·e-li uns mesos més tard apressant-la a anar· a estudiar a París . Perquè en efecte , a causa de la delicada sal ut del par·e, la família s'instal·la a París i el 1906 Magd alen a en tra al Conserva tot·i Nacional de Música, a la classe de Marmontel, on té com a condeixebla una jove espanyola: Júlia Parody, qne esdevindrà professora al Con ervatori de Madr·id. E l curs escolar acaba amb tm episodi d r amàtic i tri omfal en el moment de l 'examen, el juliol de 1907. " La vigília, el m etge havia confessat a la m eva n1are 'és possible que aquesta n ena no pugui examinar-se demà, per tal com l'estat del vostre marit s'ha agreujat. El desenllaç pot esdevenir-se aquesta nit' . [ ... ]Miraculosament, el meu pare no va morir aquella nit. " Magdalena es pt·esenta, doncs, davant deljur·at format per dos catalans, Albéniz i Ricard Viñes, entre d ' altres . " Pau Casals vingué a anunciar· el r esultat final al meu pare, que preguntà si jo havia tingut cap guardó. Pau resp ongu é: "Sí, un primer ... " "Accèsit", digué el meu pare, sempre modes t. "No, un pt-imer premi, i primera menció" (per unanimitat). Albéniz dóna una acta ·elogiosa : "Mlle. Tagliaferro, nature exceptionnellement bien douée, remarquable technicienne, artiste enfin déjà faite et dont l'avenir est enviable", Le Monde Musical. 2 Gabriel Fauré, director del Conservatori , d eu opinar el mateix p erquè el1910 li proposa de fer una git· a amb ell en què Magda interpreti les seves obres, d 'entr·e les quals la Ballade amb el compositor al segon piano. Magda restarà una intèrpret emèrita del mestre i li consagrar à diversos discos. Cortot, Thibaud, Casals Després del concurs, segueix l'ensenyament d 'Alfred Cortot, - - PANORAMA _f -•... ~­ ;:¡- 719 Magda Tagliaferro a casa seva ( 1955) e l seu '"mestre venerat", dc qui Magda perpetuarà l 'estèlica musical. D ' aquesta manera, esdevé la p•·otegida del t1·io Cortot-Thibaud-Casals . H eus aquí que tots quatre juguen al tennis; Magda mat-xa de giTa amb Thihaud a Rússia , acompanya Casals. inte rprt>la sota la di•·ecció de Cot·tot i. .. no es d eL-.¡:a seduir· (tal com es pot veure a les fotogra fies, Magda no era " ni bòmia ni geperuda ") : "'Vaig tenü· la valentia de respondre a Cortot qw• trobava inadmissible que cm parlés d 'aquella manera. Em st>mhlava het·oic d e lluitar contra le eves pt·oposicions amot·oses i contr·a d corrent que m'e mporta va cap a aqueU que em fascinava . Trobant-m e sempre tan negativa , Ji vi n brué una idea banoca. Sota pn~ text de continuat· veient-me sovint, se li va posar a] eap de veurt>' m casar amb P a u Casals. Aquest, a qui jo no era incüfel'l'nt, començà adorableme nt a fer -me la cortiamb la intem·ió de fer -me decidit·, un dia em d echu·à que desitjava , igual que Bach , que tinguéssim vint fills . Com u s podeu in1aginar , encara eorro! " . Amh tot, manté la rt'lació amb ell, tal com ho mnstr·en dues cartes de Magda con sen ades al museu de Sant Sah ·ador. Cortot Ya atacar de nou a mh una altra idea: "em feia vem·e com seria de meravellós si j o esdevingués c antant i ell em pogués acompanyar. Cortot ja e ns V<'ia recor-rent el món. Jo tenia, cn e fE'c te, llJla veu ja formada i l' instint del fraseig vocal. Aquest int e r rs per l'art vocal haurà contribuït a fer-m e cantar al piano i a t'espirar, cosa que és tan impor·tant , .. Magda fa un r ecital de cant a París d maig de 1914 i veit>m Cor lot al SE' u costat! Aquest dct<'rmina també que el seu nom és massa llarg: elia esd evé Magda. Arb6s i Rubinstein Després d'haver passat els prim ers mesos de la b'liC rt'a a Lis boa , Magda l'<'aparcix a E spanya: al començament de la guen·a, meull·e Ja v ida musical s 'alenteix t'u olt a F1·an~a , nombrosos mús ic:s fr·an<:c ·os vénen a inLe t·pretaa· aquí. El s<•temhre de 1915, a ant Sebastià, fa un concert com a pianista i tn·s com a cantant: les Escenes de Faust de Schumann./íe- der i Un rèquiem alemany d1· Brahms dirigit per· Enriquf' F. Arbós. Vt>nit· a Espanya p e t· r,alltar tH(IIt'H ics partitures dunmL la gue rra ... V<'ic m que no tots d s músics franc·esos tenien el matf'ix patriotisme d\u1 Debussy, lfll<' volia exclou t·c tota música alemanya durant el conflicte. És durant aqu<'sta t'Slada que Magda coincifl<.'ix amb Artbtu· Ruhinstein, que toca pt't' p•·imt>ra V<'gada a Espan ya . Llun; Uar{,'l.tes cat·rcn's t'S van encr euar sovint -a Var·sòviu, pet· exemple, en e l ju•·at dt' ls concursos Chopin. T enien tant punts en comú, compartint t'ls mateLxos gu stos mns i('a l¡, i el mateix amor a la vida. CJll t' Arthur la sobreanornt"- PANORAMA -· Magda Tagllaferro a Sao Paulo ( 1979) 119 nà " la Rubins t.-in amll faldilla " . A•·hós va sr•· u n amic fidel: el 1930 dil'igeix arran de la creació a París de Momo precoce , una fa ntasia per a piano i onruestra escrita per Villa-Lobos per a Magda. Dos mesos d esprés presenten a Madrid la matei.xa obra a més a més del Concerto de Schumann: '' una fu er za rítmica sostt>nida en u na tensión nerviosa de tanta intensidacl que s u concic•·to d e Schumann parecw como un ar·co tendido d esd e el principio has ta el final " . El Sol , ll .4.30. Ell935 Magda s'ofereix a Arbós p er a la tt·acJu cció d e les seves memòr·ies en f•·ancès . Dissortadament, cJ¡•svrés d ' al{,•1ms esbossos abandona aq uest treball i cal drà espera r al 1963 perquè el llib1·e s' editi a Madt-id amb motiu dc] centenari del naixement del rnaestro. Gires per Espanya 8 <128 D'ençà d ell 910 oferia sessions de sonates amb el seu company sentimental, el gnm violinista JuIes Boucherit (1877- 1962). E l 1912 va d ebutar a E s panya. Al final d e la guf'JTa , ' ' fou Bonchcrit qui m ' introdtú a E spanya cUnlre de les socit>ta ts fi Iha nuòn iques, a les quals més endavant jo t·etornat;a anualment. Públic <' Xtraordinari i país aeollidot· on t' rn sentia com a casa " . Èxit immed ia t a Madrid: " Tagliaferro entusiasmó, clectrizó a sus oyentes . ¿Por <ru é? Por todo. ¡Qué p ersonal es s u tlit'ción! Resp etuo ísima con Jo que t>l compositor escribiera , sabe imprimir a su trahajo una diafaniclad , una carícia a terciopelada . una pungentc mimosidad de arrullo , de s uaves palabras dichas al oído que h echizan con un enca n to irresis tible . E1 u so oribrinallsimo de los reguladores comhi11ados con cie•·tos •·etarda nd os y vi:wos obtenidos no só]o pot· el uso hahil del p edal, sino por u na p ulsad6n pasmosamente regulada , son otras de las cat·acteríslicas rlc la manera excelentt> pe(·uliar a Tagliaferro. ¡Qué seguridatl la s uya! Al evocar la figura esbclta de la Srta. Tagliaferro , cu yo lraje ceñido y negro formaba artís tico fondo al suave rosa de su ros tro y a l a corona ruhia d e s us cabeIJos, nailie piensa en la caricatura d el concertis ta " . El Debate , 22.3 .1919. " Línea, modelado , coloración , todo femenino , nada feminis ta. Fina sen sibilidad sin sen sibleria, al contrat·io algo de brusq uedad en los pianos dinanúcos . E l Albaicín y Sevilla habran ch ocado a nues tros competentes albeniciano , p er o a nosotros nos ha divertido u naturalidad y su d espreocupación , al lado del criterio que ya puede llama r·se ' académico' con que se le interpreta por aquí" . El Sol, 15 .3 .1919. El seu primer recital al Palau de Ja Música va seduir també la e~·íti ca de la Revista Musical Ca.ta.lana: "Quelcom en s sorpr en gu é, tot seguit, en oir l'exceJ.lent artis ta : ço és , el seu estil ser iós i p et· damunt d e tot, l a seva p ulsació. Algú troba, entre els que en la nostt·a ciutat conreen la crítica , que la s usdita artis ta atacava el teclat amb evident d uresa. Ja- PANORAMA Tagllaferro tocant Jeunes filles au jardin, de Mompou, a la pei•Ucula de KlrsanoH I Vulllermoz el 1935 (foto del Centre Natlonal du Clnéma-Cinémé molre) mai pot havc1· hom escrit r es de més ... desfocat. Na Tagliafen-o polsa , al contnu·i , amb extremada cu1·n , i el so q ue obté és sempre, val a d ir- ho, joliuament timbrat". Núm. 1811183, gener/ mat·ç de J9.L9. " Tagliaferro és mecanisla de for ça i executa sense defallim ents la pulsació ru1 xic dura condueix pt·onunciar-se pels f01·ts, de la q ual [ ... ] son en r esulta prefer ència a abt·illantar els conceptes musicals. Quelcom d 'ei.xclabramenl es nola en la fot·ma gent>ral d'intet·pretar. La T agUafen ·o, bcUa i estructural pianista , j a p t·ou simpàtica en ser-ho , hagu f d 'afegir-hi la d ' artista que val i s'admlu" . La Ve u de Catahtnya , 25.2.1919. A Bilbao d triomf és u 1·illant: " La St·ta. Tagüafen-o ha sido una vercladcru r evelación d e estos concierLoH. E s u na pianista de cuuliclad es tan relevantes que hacen de ella un caso extraordlnario en el fenúnismo artístico. En Albénjz y Ravel, lució su compren sión y s u finm·a en la expresión, lo que no se pnede conseguir sin su pt·odigiosa LPcnjca. Ha sido tan grande la impt·esión causuda pot· esta artista que no subcmos qué fue mayor , si n ucstnt cmoción o n uestra ad miración. Ambos artistas fucron ovacionados con entusiasmo y vuel tos a up la uilir al salit· d e la F ilarmónica " La Tarde , 11.2.1919. Fins al comen çament dels a nys trenta , tornat·à a tocar alm1•n ys una vegada l' any a nombt·oses ciutats d 'Espanya ,j a sigui c om a solista o b é acompanyada de Boucherit o Gabriel Bouillon (un altre violinista) . Ell92l i el 1922 va a Madrid amb E douard Risler , pianista llegendari que Magda considera com un d els seus m estres . La crítica és divet·titla , cosa gens freqüent: " Estos cuatro conciertos n o han siclo mas que vadaciones sobre el pianistu Risler: Risler solo , Rislcr con Tagliaferro ; Risler con la Fi larmónica dirigida por Pén~z Casas, y la Tagliaferro; y pot· último, la Tagliaferro como pianista , Risler dirigiendo la orques ta y Pér ez Casas de espectador. Antl" est<' concierto, no pndc mcnos d c compararle con esas corridas dc lot·os en las que los espadas act6an de ba nderilleros, éstos de pica1lores y los picadores de esp adas : mtdie estiL en su sil-io mús tJUe eJ cabaUo y el toro. Pues eso me parecía el último concierto: nadie cstaba en s u si tio mas que el piano y la orquesta y lmbiera siJ o mucho m ejor que P ét·ez Casus h u biera dirigido , RisIer ej er ciera dE' pianista y la Tagliafeno de es pectadora , no por hacerla de menos.lej os de mi tal falta degalantería , sino p orque no había te1·cer pape!" . El Debat e, 5.5.1922 . Bilhao continua acollint-la amb delit· i i la nomena pt·esidE'nta h onorat·ia del Cuartito , el p etit grup dels " aficionados" de la S o~ ciednd Filarmónica. Magda hi actua juntament amb la Filharmònica de Barcelona guiada pt>l seu cüt·ector, Lamote de Gt·ign on: " Magda Tagliafeno , el bada del p iuno , la artista predüecta de Billl ao , r ealzó el concierto haciéndonos gustar su s exquisiteccs . Ch opin y Albéniz jamas habní n lenido mas afortunada interpretación. Tiene un domi- PANORAMA nio rlt>l piano maravilloso . Le arranca sonidos que parece impo&iblt- c•xista n c•n él" '. La Tarde, 29.5. 1920. " Lt> cas de cctle femml' exc:t>ptionnclle est réellement singulic•t·. Quoiq u e reconnaissant à un dégré ins urpassable sa domination de tons les senets du piano, nous noyons sa p er sonalité plus i11tér essan te en co1·e par la qHalilé de coeur qui l ' anime" . Enzlwdi, 29.5.1920. 3 Mompou, Falla Ravel 119 10 430 E u una èpoea en què els pianistes fran cesos ¡;'a llunyaven poc del repertot·i francès i germànic, acat·a la mú~;i ca d ' Albéniz el 1911. Tot just Granad os acabava d' oferir la pt·imet·a audició de les Goyescas a París l ï de abril. Magda inteq>t·Narà aqu esta obr·a a pat·tit· dell913. Nascuda el mateix any que Mom pou , va ser una de les primeres a tocar Ja seva música a França,dcsdcl 1922. Fou , sens dubte, el gran crític ÉmiJe Vuillet·moz (1878- 1960) qui els posà en contacte . ./ennes Filles a,n )ardin és una dc les seves peces fetitxe que intet·preta innombt·ables vegades. El seu em-egistrament obté el Gnmd Prix Ju Disque ell930: és el p t·iml.'r disc con sagrat a Mompou. Magda interpreta aquesta mateixa p eça en un cut·tmetratge dirigit per VuiUermoz el 1935. jlll1tament amb la ballarina Clotilde Sakharoff (aque ta cinta acaba de set· r·estaurada i projectada a Paris el novembre de r any passat). Més tard, la Sra. Carmeu Bravo de Mompou estudià un temps amb Magda Tagliaferro. AJ costat d 'aq-uests tres catalans , afegeix Falla als seu s programes: la Danza ritualdelfuego de l' Antor b1·ujo ell923 (cinc mesos després de l'estrena a Paris del ballet), sens dubte amb la presència de l' autor, que era a París per a la creació del Retablo. Despn~s, Noches en los jardines de España el 1924. Falla, deia ella , la considerava " la seva -- La planl•ta a Granada ( 1 923) intèrpt·et" en aquesta ohra que• Magda va tocat· tan sovint, juntament amb Knappet·sbusrh a Salzburg, amb Arbós, Fn.•itasBranco, etc. "Eblouissantc• t>t mu clée. elle plaça l c~; Nuits da ns une atmosphèt·e pldm• dl' bruissements mystérieux, d 'cfflu ves. d'incantations ou les cxprima avec u ne véhémence brulante, . . Art Musical, ahriJ d e 1936.' L 'arranjament de la ¡n·inwra dansa espanyola de la Vida Breve que ella féu i tocà a p~u·tit· d e J926 havia estat autot·itzat pet· Manuel de Falla, ananjament diferent de la transcripció publicada el 1923. Interpreta també les ob1·es d 'altres contcmporaniR: Es plà , Tur:ina i Infante, que probablement ha conegu t a Pai"Ís. D' aquesta manera. ofc•t·t>ix conct>rts dedicats íntegrament a l'escola espanyola. A m éo a més, es delia per les peees d'inspiració es pa- nyola, com la Rapsòdia espanyola de Liszt, el Pets espanyol de Fauré o l'Alborada delgracioso . Magda explicava que al final d'u n recital (ell917?), se li acostà lll1 home menut: ·' Mademoiselle, és exactament d'aquesta manera que s 'ha de toca1· I"Alborada" . Cap més para uJa. Era Ravel. Més enda vant Magda el portava a Espanya en el seu C'Otxe. En a rrilJar a la frontera, van haver de tornar a buscat· el passap ort que Ravel havia oblidat! 11 Eis colors en l'harmonia'' Els anys trenta veu en l'eclosió de la seva carrera: ambaixadora de la música francesa a l'estranger. defensa els compositot·s contempor·anis, alguns dels quals, e om el seu amic més proper R ey- ... PANORAMA - mt'r pn•nu. Durant les <'Stades a ndalnsia ell97ï i ell978, Magda 'a t'bct·itu·e les eves memòries (de Ics qualR h t• citat aquí alguns fnlb'1nents): Quase Tudo (Sao PuuJo, 1979). 5 Amb una vitalitat inesgotable, torna aqueU mateix any als E stals U1u ts, on dei."Xa un r<>c·or·d memorable, i encara ofcrit·à algw1s concerts un any a hans dc la seva mort, esdcviugnd n el 9.9. L986 a Rio de Janeiro, als 93 anys . Magda deixa dan·era seu una tt·en tena de d iscos, sis dels qua ls coutcnt'n oh res ele composito r·s <>spanyols, en particula r D'ombre et de Lumière, de 33 r.p.m. , d el 1960. La tomem a trobar en n n estoig Philips de tres CD , acabat de p u blicar. que joclo u pecE's dc Gra nado · Chopin, Liszt i d 'aiLt·cs composito rs. - Vull t•xpt•cs~n •· el meu ngt·o'imenl n P. Al·iijtt•gui, c. Timhrell, r. Malmazct , M. GuntTO (Mtl',f'U Pau Casals), Risll'r, L. Ebpint'l, S. Cottio, E. Adès i la Fundoçiio TngUuft•tTo (Siio Pnulo). NOTES Magda Tagllaferro amb Edouard Risler a Madrid ( 1 922) naldo Tlahn (L'a miC' de Proust), li dediquen obt·es. El 1937 és nomenada p r ofessora d<>J Conservatori Nacional dc Pa d s. P erò Ja guerra intetTomp totes les seves a ctivitats a Eu t·opa: és enviada en mi sió dc propaganda a tocar a Nova York el 1940 i passa els anys següt•nts al seu país n atal, on crea les sev<•s p r·òpies escoles de piano a Rio i Sao Paulo. No tomarà a París fin s al 1949 i des d'aleshores es repartit·à entre França i el Brusil. A putir del seu n•torn tot·na u actuar a E spanya, pe n~1 a ca usa d ' alguns contratemps hi fa La seva darrera gira el l950 amb un rechal al Palau dc la Música . Mn nlé la seva cart·era de solis ta , p erò d ' u a endavant dedicu la majot· pa rt del seu temps a la pedago{:;ia: ell956 et·ea a París una escola i els seu s famosos cursos públics "Els colors de . " , q ue atreuen a l uml'h armonta nes de totes les nacionalitats. En- · Lre els seus alumnes espanyols hi havia Enrique Prrcz d<' Guzman i Ramon Chao . Aquest, que en guarda un record par·ticular, explica a EL Lugo de Como (Burt>lona , 1983): ·'Erguida como u11 mas til, tocada pot• Ja gracia dc una refu.Jgente cabt'ller·a r·oj a, tÜ rigía a los aprendices d<'l piano, garbeando el taUe par·a mat·car· <>I compas . T odas las sema nas soportahan los alumnos a la nic•ta del b en efactor latinoamedcant) que tortUJ·aha y asesinaha a los mjembros de la oposición. La niña, siguiendo la tradición fami liar, supliciaha y ej ecutuba a Schumann y BeethovNt". Sovint for·ma part del ju rat dc conr nrsos internacionals, cosa que li ofet·ci:x l'ocasió d e retornat· a Espanya . .Ai.xí, el 1960 torna a tr·obar Mompou i Alícia de Larrocha e n e] juTat del Concurs Chopin u Valldemosa , on el seu al umnt' Fl avio Varani s'empot·ta el pr·i- I . " El l.elllJJermnent proverbial d'u ()Uf'slu tlouo , la seva virtuositat duta fins uf límit cx u·c•m de Ja perfecció, Jo t:n p1Wituvt•n pt•t· por1u1· a Lc nnf' Iu Rapsòdia es¡mnyola.l~fu mostt·u d ' 1U111tordidor lll'io que electt·i t:r.à la sala. Els seus uJis murris, l'I Nl'll n11 s c·u•·t. la ~ev11 boca it·ò nic·a ens pa den de l11 vivacitat del seu esperit. Dónu de Triana i de la Dansa del Joc, una truduer ió d'uno exuberància extTuonlioàt·iu. \questa mú~icn nerviosa, càlida i àgil semhlu fer un tol amb cUa ... DerniPrP.~ '\'outrelles d'Alsace, 11.5. 1935. 2. '':\fil e. Toglioferro. ooturolesa exc·c·¡wionolmeol ben dotnd11. de ti-cnicu exrel·lent. en defmitiva. una artista jo co nCigtn·udu t>l futur de la qual és env1•jablc , •. IAJ Monde Musical. :J. "El eus d'aques ta dono excepeional i'·s 1·Ndmrnt sinf,•ulur. Encaro que reco uegm·m fins n un grau insu¡lemble el seu donliui de lots els secr ets del piano, c1·eicm que Iu seva personaJitat és encara més inlt>ressu nt per lat)t!Ulitut del cor que l'o nilll u". EuziM1di, 29.5: t920. 4,, " EnJlut>rnado1·a i forta , situà feR Nit.~ en un a lltmosfet·o plena de t•emors lllistcJ·ioijcs, rl 'emuuacions, d 'eocantu mc•nt s, cxprl'ssont-les amb una vchcrnèndu ard ent". Art Musical, aht:il de 1936. 5. "També hi ha d os llib•·es sobre Magda Tagliufcrr.o pubUcats al Brasil (li.L. Gret'o-Lagu na i O. de Almeida) i un Llibre en japonès ~ob re la seva tècnica (A. 'famuru), però cap d' ells no tracta les relarion;, dr l'artista amh Espanya. _J... • f 119 i l t PANORAMA BARTOMEU BARDAGÍ - Tretze anys de dedicació al Liceu per MÒNICA MONTORIOL L a justa compag; nació 13 êt § ·;¡ !I ~a: .-: 119 ..• ;¡ ~ ~- !!.. ~ t... entre clos oficis, en tre dues professions, ha marcat la vida deBat·tomeu Bardagí. Entre la con·ecció de català i fer cie tenor, dues vides paral·lel<'s en la eva trajectò 1·ia artí tica. Afirma que la seva és una carrereta de paperets i serpentines . Tot i així, la seva carrera din d<>l món del cant, i vinculat de forma ininterrompuda al Gran Teatre del Liceu, va des de l'any 1947 fins al 1960. Va n éixer a Barcelona l'any 191.5, i va viure a Gràcia, al carrer de Topazi. Amb 7 anys cantava a l'Orfeó Gracienc, com a veu blanca. El repertori anava cle la Novena Simfonia, a la Missa de Schnbe,·t , cors de Villa-Lobos i cançons de la compositora catalana Narcisa Fr·eixas i d'Apel·les .Mestres. Recorda una formació nwgnífica amb la Coral Infantil. lli va estar fins als 12 anys, quan la veu li va començar a canviar. Però la seva activitat musical tot just començava a prendre forma. Va continuar estudiant música. solfeig i piano fins al tercer curs amb el mestr·e J osep Rius, que va set· subdirecLor dc la Coral Tomas Luis de Victoria. - Amb l'esclat de la guena vh haver d'inten·ompre els seus estudis muskals? - Du.rant la guerra vuig contirutar cantant , com a tenor. Però l'any l937, amb 22 anys em van cridar u files, ulfront de Terol. Me la vaig passar molt malament. Vaig estar al front durunt un any i mig. Alfront, de vegades cuntàvern acompanyats d'unet guitarrct. 1 quan es vet acabar ln guerra, com que erCt del bàndol vençut, vaig haver de fer el servei militar a Melilla, dttrant clos anys. Allà vaig cantar per ràdio moltes vegades algunes àries d 'òpera, i alguna cançó de Schubert traduïda, naturalment, al castellà. Feia pràcticament vidct ciutadana, però 110 cobrava res per cantar. - Quin any passava tot això? - Ai.xò va ser del juny de 1940 al22 de maig de 1942, quan vaig tornar a Barcelonet. Lluvors em vaig incorporar a la Coral Tomas Luis de Victoriet. IJi havia com a director Josep-./ ordi Llongueras i com a subclirector Jos ep Rius. Eret una coral masculina i només cantàvem en castellà , i Buch enllatí. Durant aquesta època alternava també amb la Capella Clàssica Polifònica dirigida pel mestre Enric Rihó. Amb l'Orfeó Laudate. hi va col·laborar sovi nt. R<>corda sobretot la seva intl'rvenció en l'obra Héliogabale de Deodat de Séverac i qtle van anar· a cantar per terres occitanes i al Palau de la Música Catalana, sota la direcció d'Àngel Colomer. - Quan entra en contacte amb el Liceu? - L'any 1947. fli vuig anar perquè pagcwen bé i perquè m'haviu de casar. - I com va aconseguir entrarhi? - Hi huvia un amic, en Masó, que em. coneixict de la Polifònica, on jo feia solos . En Masó era aleshores el director administratiu del Grwt Teatre del Liceu, sota la nova empresa Arquer-Pàmiets. El vuig anur et venre. Només he demanut dues coses a la me·va.vida: això i poder canta.r a Radio Nacional de España. Ho vaig demanar a Rafael Ferrer, també bon amic meu, que era el director musical de l'emissora, i no em vaig pas enrojolar. Em va dir: "Quan voleu actuar?", i li vaig respondre: "El dia que vulgueu ". I vaig cantar una ària de l'Oratori de Nadal de Bach, acompanyat del gran mestre }oaquim Serra al piano. Tocava com un dimoni, o com un àngel. que és el mateix! Així vaig poder cantetr a la ràdio, i així també vaig poder entrar al Liceu. Pagaven bastant bé: JO duros diaris. -Però comparativament , quan venien els grans divos estrangers, els devien pagar bastant millor ... -Explotaven els cantants d'aquí. Explotaven l'entusiasme que sentíem per poder cantar al Lice u . - Amb quin paper es va estrenar? - Amb El gü·avolt de maig, d'Eduard Toldrà. Hi vaig fer el paper de Marcó, el mosso d'hostal. En Gaietà Renom hi cantava el Golferic; la Mercè Plantada, la Rosaura; la Concepció Callao, la Jovita ; en Lluís Corbella, el Perotde l'Armentera. A partir dell948 vaig a.ctuar sovint a casa del senyor Josep Bartomeu i Granell. Era un gretn mecenes, un home amb molt d'interès per la música. Organitzava concerts a casa se vet, a Pedralbes. Hi vaig cantar El viatge d'hivern, de Schubert, composicions sobretot d'autors alemanys, els Gun·eliedcr de Schonberg, etc. Des de r any 1942 va entrar en contacte amb el món editorial , a I .. -: -- ., PANORAMA - Bartomeu Bardagl en el lliurame nt del Sè Pre mi Pere Quart d'Humor I Sàtira, al Casal Pere Quart de Sabadell, del qual fou finalista (29 de novembre de 1991 t. A sota, amb Anna Rlccl a El giravolt de maig, d'Eduard Toldrà l'Eclitor-ial Aymà. A partir d'aqui començarà la seva dualitat professional, el seu doble paper, com a cantant i com a correctot·. Gdtc.i cs a un tt·aete favot·ab le, Bardagí treballa a casa, fet que li pennet més llibertat hot·ària. Sobr e això el tenOI" t·eeonla haverse emportat correr:cions al Liceu: -Sovint , quan feia. cie corista aprofitava els grans descansos de les intervencions cora.ls per corregir originals o ga lerades . Ha via de viu re i compaginava les dues feines. - Quins papers més ha fet al Liceu? r - Vaig cantar-hi sovin t el Pong cie T urandot. També vaig interpreteu· el pilot cie L'holandès erra nt, el Monòstatos cle La flauta mà¡,riC'a de Mozart ... el Mime de L'or del Rin ... - Durant tots els anys que va estar al Liceu , com r ecorda l'època Pàmias? - Personalment, jo, els tractes, els tenia amb en Masó ... En Masó donava "els paperets" i en Pàmias els " papera ssos " . En Masó era el braç dr·et del senyor Pàmias. - I la projl'c·ció a l'rstranger o fora dels escenat·is catalans ... - A l 'estranger, naturalment, hi can tàvem música espanyolu; a Estrasburg, Roma ... A Estrasburg recordo que vaig cantar El retablo de maese P edro cie Falla , l'any 19.54, dirig it p er Ataúlfo Argenta,. Tamb é a WiPsbculen vaig intervenir en La vida lwcvc de Manuel dc Fnlla. Una vegada, el mestre ArgenUL em va denumar de ca ntar a Madrid dues Novena Simfonia. perquè /l(wia de venir un quartet hola11dès i els faltava el tenor. T..es dues clones solistes eren altíssimes, feien 1,80, i el baix 1,92.ljo vestit amb el meu "fraquet ", entre aquella gent tan alta. La meva dona , que esta va entre el públic, va sentir el següent comentari: "Entre los holandeses también los hay pequeños. ,. - 1, padant de l'alçada , cr eu que això és un condi c ionant a l ' hora d ' aLrjbuir-li algu n p a- per ? - Home, sempre han estat segotU; pctpers ... el pilot de vaixell fanta sma. de L' holandès etTa nL, el Porcus de la Joana d' Arc. El Mime de Si egfried és un personatge per es tttdiar tot un any sencer, però no li cal estatura, perquè s 'ha d'arronsar. PANORAMA - 1o no he estat mai un ocell de gàbia, sóc un ocell de bosc; per això quan vaig poder. vaig anur a treballar sol, a casa meva, segOit,'i el meu horari. Del1969 al 1970 corregia a casa per a diferents editorials: T'Aymà , la Selecta, la Proa, Vicens Vives ... El 72 em van cridar per anar a treballar a T'Enciclopèdia, Ca talana ... M'hi vaig estar fins all979. També al diari Avui. l-li ·vaig ser de.s del començament. - I també es p ot afirm a1· fot·ma categòrica que h a esta t el corrector de q uasi tota l'ob ra dt> Josep P la . - Bé ... hecorregit35.000folis de l'obra de Pla. Només m'he dedicat a la qüestió purament gramClfical,perquè en Pla era un escriptor sensacional i jo hi vaig aprendre molt. - 1 com a cantant i com a enamor at del cant i de la música en gt'ncral ba cr eat nissaga amb els seus fiJJs . - Als meus dos fil~, el Josep Maria i el Pere .. . e~ agradava la mlÍ.sica. Escoltàvem música a. ca.sa, però jo no cantava. mai, a cosa . El Pere va anar a l'Escolct Municipal i no hi volia tontar. Desp rés, amb els a nys, h i va torllar a aprendre el violí, i. ara és el concertino de l'Orquestra Teatre Lliure. El Josep Maria freqüentava nwlt el Liceu amb mi i més endu vanl es va consagrar a la guitarra i a la composició. - La seva can·era o ·'carrereta ,. musical. com vostè prefereix anomenar-la , ha estat fid el a una <·i ta anual. .. - Si, cada any, des de l'any 1948 fins al1977 vaig cantar a Matctró, a la Missa de les santes. Una solu vegada no hi vaig poder anar per malaltia. Bat'torneu Bardagí no s'ufana dr res, ni de ]a seva carrera c:om a cantant JÜ de la gent que h a con egu t. El cert és cru e és tma p er sona d e caràcter afable, a qui agt·ad a pa..t ur i té UJl sentit de l' humor agu díssim . Però, d ' una cosa sí que p r esumeix : d'h aver conegu t i cantat al costat de l ' actt'Ílt I ngrid Ber¡,lffian, a la ]eanne d'Arc au buc/ter d'Ar tbur Honegger. ue Barclagl amb Pere Vallribera en un concert dedicat a Morera, a l Circulo Artlstico el16 de dese mbre de 1965 En t·clació amb l'atribució de papt>r·s, majoritàriament els mi1lon, per sonatges o els pr·otagonibte e r·cn per a cantants estrangers o d e fora del país ... sí... això passa va. Fins i tol e~ sous q11P cobraven no tenien res (I veure. amb e~ nostres, més aviat esquifidets. Recordo que en u n a ocasió, un baríton d'aquí, local, espanyol. es va esgarrifar en veure el sobre de la paga d 'un altre que li van donar per error: el d 'un baríton italià . . . Cobrava u n a quantitat desp roporcionada . Era, tanmateix, un nom intern acional. Però l'arti,~ to local també era de gran categoria. - E ntra nt més específicament dins t>l sf'u as pcc· te dc con·ector. com a ltc•rnà Ics dues professions? Í, Bartomeu Bardagí compaginà dues feines: la de corrector de textos i la de tenor; com a cantant s'estrenà amb El giravolt de maig d'Eduard Toldrà PANORAMA Vittorio Sic uri , pn~miat -a Buenos Aires - -- V I director d e cor Viuorio S ic·n~ I'Ï , tfUC fou dm·rutl uns anyt~ Litulm· udjUlll el el Cor del Gt·nn Tcnta·c del Liceu, ha esutt pt·cmiat pc•r·I'At~­ Jolociució d e Crítics Musi<· als d c• I'At·~c ntin a com el millor dircdo t· dtror cie la temporada 1993 ¡wr la ~:~eva tasca al capdavant dc•l cot· dc l'òpera del Tea tro Colón dc Bu<•no~> Air·es. Els crítics de la capital twgc>ntina tumbc'> han premiat, e ntre cl'ultr·es, Alft·f'do K.t·aus com a millot· cantmtl estr·angN·, Borís Pet·gmuentxi1 ov c·mu a millot· solis ta insh·mtwntnl eMLt·rutgcr, I'O•·cruestru Simfònica d t! P ittshurgh , c•l tlit•t•cto•· Lodn Manzel i la Cam cr·ntu Acud t•mica del Mozartcuur do Sttlzlnn·g. Viu odo S it•UJ·i, c¡u <• t·e~; icl ei.x u Barcelona, u(·luu ¡¡ovint al Tealro Colón de Buenos Ait•t•H e n tlualitat de dit·ecto t· e· om idut i hi hu aconseguit un ¡wes tigi con!lidt't·ublc. Les crítiques pt•r· Iu se' u tusca nJ capdavant del cot· t'~>tuhlc• d t"l Lt>atre argentí mostre n, d ' una forma inusualment unàuimt• , Iu gt·un cstitnació que li pt·ofc·sscu 11 Iu ca¡)ital de l'Argentin a, <'int a I on té previst dit•igit· novameul " " d~; tlli)'S s u ccessius. • Philippe Sender, nou director de la Simfònica de les Balears Manel Camp a Boston 'V l director francès Philippe p[ madrileny l_.uis Remartínez en la tit u/a rital de l'Orquestra Simfònica el<> ll's /Jctlea rs Ciutat de Palma. Bender com¡mrtirà aquest càrrec omb el de dit·ector de l'Orchestre Rrginnol de Cannes Prouence. Nascut a Besançon l'any 19-t2. Bencler ha estudiat al ConsPrvctlori de París i a la ]ulliard Sclrool, Iravent t>stat assistent de Leonard Bernstein a la Filharmònica de \ovet Yor/.:. Darrerament havia actuat diverses vegades amb lu Simfònica de les Balears com a director invitM. L'O rquestra Simfonica de les Ba[pa,rs Ciutat de Pa.lmu depèn del Go·uerll balear i de l'AjnuUtment cle Paltnu. Els seus cicles de concerts cwuals constitueixen l'ei.r de la vida musicalmttllorquina. Amb un pressupost de 300 milions anuals, és l'orquestra de comunitat autònoma ctmb 1w pressupost més reduït. • ~ Bender substituirà Resultat del Con curs de Ca nt Jaume Aragall E I l'tlrt•rl Kim Young Hwun - en l'u put'IUI dc vens masculines- i la itnlinnn A1111a Bonitatihus i l'c•s¡Hl11) olu l\ lon tst'ITUI O beso -<'11 l' uptu·1a 1 d1• ' l'liS ft•mt>ui nes- ha 11 csl!rl da gu<lll)udors dd I Concur·s l ntt•rnncionul d<" Cu nl Jaume Aragall. El Conrurs. que ha tini,'Ulunn 1''\ traonliniiriu resposta pel q ut• fu a nombr·¡• d~:• participants, tinb'l.IÍ' lhw tld 2 al 9 de juliol a Torrocllu dt• Montgrí, i és organitzat per .J oveututs Musi!'nls 1le Torroella dt> Montgi'Í so ht Iu tlin•cf'ió del h::ttot· .I a Unti' AntgaU. • Etnomusicologia a València E I músic manresà Manel Camp P,articipà el passat juny a les Jornades de Música i Cinema que organitzà el Berklee College of Music de Boston, prestigiós centre d'ensenyoment de música moderna i jazz de la quall' Aula de Música és col·loborddoro. Manel Camp mostrà les seves experiències personals en el món de la composició i l'orquestració basades en la metodologia del jazz impregnada de notables components autòctons. Això es tradu1 en dos concerts, en els quals oferí ol piano les seves darreres composicions -primer concert- i actuà amb una en semble de professors formada expressament per a l'ocasió -segon concert. La seva estada a Boston acabà amb unes demostracions pràctiques adreçades als estudiants del Berklee College of Music. • D el 29 d e sete mbre al 2 d 'ol.'tubt·e tindrà Uoc a V nlè n cin e l Scmiu ul'i Em·o¡u•tt d 'Etnomus icologiu Euc-ontt·os d e l Me clite rnllli (SEEM). Elt~ tcmet; de l'cdidó ci'Ntg unny 111Óu: Fot·mes t'ixes i fórmul<ll!l dc vndnció i improvisació en Iu nuísi<' u i el cant d el MedileiTtut.i; Novell upor·tucious t'U el treball dc camp: Hs pel'lC:S iè<'tlÍcs i metodològics; i El trc bnU dc c•ump: aspectes è tics (mnh wtn tu niu t·odona). Aquest Seminari s 'oq;unitzu umb el s uport d e lu Consell t'riu dt• Cul tura, Educació i Ciè ncia tic Iu Generalitat Vult'uc•ianu. Lu seu d el Seminari és a la lo c~u li­ tnl ulac'lmtina del Campt•llo. J>c t• u més infot·mució cal posar-sc en contuc l c umb M. Antònia Juan i Nc•hol ni telèfo n d c Barcelona 351 36 27 i al fnx 3<1 O 34 46. • M111 ¡~~_!~LS[/~~~!.~ ffi111illmiD CI Sant FrUJwesc dr Pnnlo. 2-08003 Barcelona Butlleta de tlo micilind{• brutcàriu St•n) or.. elsn¡¡rairt' IJII~ on.b turrt·t nl nwu t·utuph.JllihrN:o nl~nguin t•l• rt•hut• <¡ut rl•prr-rnlarà CO.'\SORCI OEI. I' \I. \I, OE L.\ \IÚSTCA CATAl-Al'\\. pel pagumrnt d~ lo nwnt ,.,h,tripriít n ··C.\T \UJI\') \ 'IÚoiC: \/11~;\ 1ST\ "USLCAL CAT \L\"\ \ ". "úm. Complt 'nim. Entitat 1\um. \~èncin DDDD DDDDDDDDDD DDDD Tilulur - -- - - - - - - - - - - R n m i f C n i x n - - - - - - - - - - - - " ! ; t ' n r i a - - - - - - - - - - - Sigiiiiiiii'U Població - -- - - - - - - - - Adn•çu ugi•ncitt Cal Qm¡,lir les tlacl~.~ NJrrflctomrul Bulllt•luclc ;,uh;,c•·ipció Nom i •·ugrtomJ;: - -- - - - - - - - -- - -- - - - - - - - - - - Pr(l({':otdt) - - - - - - - - - - - T~IHon - - - - - - - - - - - Cnrl'r Pnblarió - - - -- - - - - - - - -- - Dl~. - - - - - - - Pm,;urja - - - - - - - - - - - - - - Faré ~fe•·tiu lïmpm·t mitjunçnnt Dr.-.itjo itllb.M"riure'm a paa tir tl•·l 1\IÍitlt"rO O O ruló iuuu·uri orljunt. amb la CJUotn anuul ,(,. :tt•75Jth'""· 0 O tlmnirilincíc·• hnne-·ària.. Per a J.Ouh~t·ri¡•riun~ n l"rl\trnngtor~ ron¡.¡ulteu el preu. ""tt'rnc.,lrnl clt• 2.225 0 PANORAMA I CURS MAGISTRALINTERNACIO NAL DE VIOLI AMB RUGGIERO RICCI. lo població tarragonina d'Alforja, o 13 km de Reus, acull del2 ol 8 de se· tembre aquest I Cuts de Violi o còrrec del prestigiós violinista nord·omerlcà Ruggiero Ricci. El curs és organitzat per l'Ajuntament d'aquesta població i pel Centre d'Estudis Musicals Grodus, que enceto amb aquest curs el projec· te d'organitzar anualment uno mos/er closs amb intèrprets de renom interno· cionol. Per o més informació: Centre d'Estudis Musicals Grodus. Av. Coto· lunyo, 44. 43356Aiforjo. Tel.: (977) 8 1 6008. H CONCURS DE MÚS ICA DE CAMBRA MONTSERRAT ALAVEDHA. De l 3 al 6 dc novembre a Tcrr·assa, orgunitzat per Joventuts 1\tus ic als de T e nassa i la Caixa d'Estnl'is de Ten·assa.lli pot partic ipar qualseYol grup clr l' umbra, nmh Wl núriliu d e tres per:~one~o per grup i un màxim lliure, de l c¡uall'cdutmitjaua dels component>.~ no ¡;¡u(H'I'i els 30 anys. Cnda ~··np hnurà d'interpretar un mínim ci c quntr·c obres completes, qut> hum·un d'inclour·c: dues obres d e l segl e XX - una composta en els dar·rc r·s 30 anys-, una oh•· a del segle XlX, i una obra d ' elecció lliure . S'ntot·garan tr·es pre lllÏs: 500.000, 300.000 i 150.000 ptes . La dutu límit d 'inscripció és el 25 d e setembre. Per a més informació: Joventuts ~fusic als d c Te r rassa. C/ dl•l Teatre , 2. 08221 T e rrassn. Tel.: 731 22 32785 92 31. Fax: 731 60 4 3. XIV JORN ADES CORAUSTES ARAGONESES. XIV CURS DE MUSICA CORAL. Tindran lloc els dies 12 i 13 de novembre o lo ciu tol aragonesa de Borja. Impartides per Evo Pillik, el programo del curs se centro en el cançoner judeo-esP.<Jnyol, concretament en el ponoromo històric, el repertori sefordí i el cant coral del repertori judeo-esponyol antic, entre altres aspectes. Lo doto límit d'inscripció és el dia 31 d'octubre. Per o més informació: Regidoria de Cultura de l'Ajuntament de Borja. Pl. d'Espanyo, 1. 50540 Borlo (Sorogosso). Tel.: (976) 85 20 O1 {de 13 o 15 hores). Des del 190-J al sen ·ei del món 1/llllil'al, actualit~ant dia a dia l'I st u C'atàlr¡: ~Q\~êlf{· '-"?oc,'?- BOl LEAU .r/('i ~ CONVOCATÒRIES IV CONC URS I NTERNACIONAL DE CLAIUNE1' CIUDAD DE DOS HERMANAS. L' Ajuntament de Dos Hermanm, (Sevilla) convoca aquest c oneur:. tmlrc els dies 1 i 6 de nove mbre . Hi pode u participar tots els músics dc qualse vol nacionalitat que no supcl'i.n els 30 anys d 'edat el dia 1 de novcmbrt' d'enguany. S'atorgaran tr·es pre mis: l. 100.000, 500.000 i 250.000 ptes. La data límjtd'inscr·ipció ucuha el dia 9 de setembre. lnfot·nuu· ió als telèfons : ( 95) t.1,72 70 01 -472 90 l l 566 66 4 5; fu..x: (95) 566 66 44. XPREMI CIUTAT DE REUS DE COM· POSICIO PER A CORALS INFANTILS. Lo convocatòria és d'àmbit internacional i adreçada o persones vinculades o lo creació i lo pedagogia musicals, amb lo doble finali tat ae promoure lo creació musical i dotar les corals i les escoles de música de repertori nou. S'hi estableixen 5 modalitats de porticiP.OCió. Conto ires de 5 o 7 anys: Modalitat A, cançó o uno solo veu amb ocompony<?ment instrumental. Conto i· res de 7 o 1Oanys: Modalitat B. poli· fonia o dues o tres veus amb o sense acompanyament instrumental; Modalitat C, cànon. Cantaires de 1O o 14 anys: Modalitat D, polifonia o dues o tres veus amb o sense acompanyoment instrumental; Modalitat E, cànon. Cadascuna de les modalitats tindrà un premi únic de 100.000 pies. Lo doto límit de presentació d'obres és el dia 30desetembre. Pera més informació: Institut Municipal d'Acció Cultural de Reus. C/ Sant joan, 27. Cosa Rull. 43201 Reus. Tel.: (977)331805. Fax: (977)32 20 46. Xlii CONCU RS INTERNACIONAL DE PIANO FREDERICK CHOPIN. Ot·gunitzal Jler Socie tul Fredel'id~ Chopin de Vursòvia, el concurs lindr·u lloc c ntt·e els dies 1 i 22 d ' octubre dc 1995. Hi poden concursar els pianistes de qualsevol nacionalitat uusculs e ntre el dia 1 d ·o ctuhre d e 1965 i el dia 1 d 'octubre de 1977. La data líwt d'inscripció acaba el dia 1 d e març de 1995. P e r obte nh· més informac ió cal adreçar-sc a: T he Frede rick CbopÏll Socicty. ui. Okólni.k l. 00-368 Warszawu. Poland . Tel.: 27 95 89/ 27 54 71. Fax: (22) 27 95 99. Proven.._ 2ll7 • ru I T<l 21iSJ)4 080)1 . UARC:E~ONA (EJP~nya) rJ Edició ibèrica Edicions originals (Urtext) Obres cabdals de la música U ,ll Nous compositors ~':.j Obres pedagògiques lJJ Música escènica r. 16 436 ,J Xlii SEMINARI INTERNACIONAL DE JAZZ. Del 26 de setembre ol 2 d'octubre o Vic. Adreçat o músics amb un nivell mitjó i olt, imparteixen el semi· nori: Ryon Kissor, trompeta; George S. Gorzone, saxòfon; Kurt Rosenwinkel, guitarra; Brod Mehldou, piano; Lorry Gronoddier, contrabaix; ijor~e Rossy, boteria. Per o més informocio i inscri¡::¡cions: ACACM Toller de Músics. C/ Cendro, 21 . 0800 l Borce· lona. Tel.: 329 57 04 . XXIV CURSOS INTERN,ACIONALS D'INTERPRETACIO MUSICAL FRANCESC YIÑAS. Dirigits per Maria Vilardell Viñas, tindran lloc a Barcelonu entre els dies 26 d ' octubre i 3 d e desembre. Són ud r·cçuts a c antants i piani tHt~s a compa nyants amb la fiuulilat dc l'cd'ec c-iona•· la interpt·etació de l'ur·l lír·ic. Els pt·ofessors i les matèl'ies són: Magda Olive r o , òpet·a i iutm·pretució e scènica de l'art lír·ic; Paul Schilhawsky, lied clàssic alemany, ÒpCl·es de Mozart i ucompau yameut pianístic de lied. Pe•· a més informació: Concurs l.nternaciouul d e Cant Francesc Viñas. C/ Bruc , 125. 0803 7 Barcel ona. T e l.: 215 42 27 - 457 86 46. ).(JORNADES DE REPERTORI DE MUSICA ROMANTICA. Del 2 o l' 1 1 de desembre o Sant Cugot del Vallès. Dirigit per Antoni Besses, les ¡ornades es componen de concerts d'alumnes i professors, conferències il-lustrodes i classes magistrals. Lo port d'instru· ments serò :_piano i música de cambra, e_er Antoni Besses; piano, per Frederic Gevers i Bronislowo Kowollo; violí, per joan Lli nores; i violoncel, per Radu Aldulescu. Per o més informació: Esca· lo d'Estudis Musicals Montserrat Col· duch. C/ Cónovos del Costillo, 14. 08190 Soni Cugot del Vallès. Tel.: 675 11 94. MÀST ER EN CREACIÓ MUSICAL I TECNOLOGIA D EL SO. Organitzat per la Fundació Phonos i l' Institut Urúversitari de l 'Audiovisual de la Univer sitat Pompeu Fulwu, va dir·igit a persones inte•·essndcs e n l a et·e a c ió mus i c al i audiovisual, tant e n aspecte!! ct·e utius com en els tècnics. AC(uestmitster és d e caràc ter hieimal i es desenvoluparà dur ant el primer i segon quadrimestre del curs 94-95 i el pr·imc r i segon quadrimestres d e l curs 95-96. El professorat, ._.¡ fo rmeu: Ana Barjau, Gabriel Bmcic, Pt•t·fccto Het·rera, Joan Josep Ordinas, Eduard Resina, Xavier· Sc r•·u i Joun Trayter·. S'h a dc prescnttu· tma ¡n e -ins cripció, amb cut·r·ículum, cnh·e els dies 1 i 15 de setemb•·e . Lu matl'iculació é s e ull·e els dies 20 i 30 d e setembre . Per u més infol'lnneió: Institut Universitari dc l'Audiovisual. Universitat Pompeu Fabra. Lu Rambla, 31.08002 Burcelonu. Tel.: 412 39 91. Fnx: LJ.l2 4 162. - -· PANORAMA - -· Carta al director St·. Director: Sóc un gr a n a munt d c la música d r cambt·a. P e t· c·rr·t, un tipus d(' mú-.ic·a crur cada elia r osta més d e tt·o bat· en lc~ programac io ns ban·elo nines. Pe r aques t motiu no ha d c soq)l'endre-li que trohi t·c•confor·tant la ca rtu adre çada als me mbres d e l Trio Ban:elona, que publirn a l datTl'r númet·o d e la seva revis ta. Jo també hnncnto com vostè que a casa nos tnl no hi hagi vida ni pe r a un grup es table , i qur a Iu fi fins i tot u u d e tan notable c·om <'t'a t•l que formaven els ge rmans GPrurd i Lluís Claret i el pianis ta Alhc•r·t Gimé nP:t. Attrnellc, S t' n ' hag i unat litc rulmc nl e n on·is . Cn'c qur, dr Lot aixe), l'Ll tenim la culpa uno mira to ts ¡llt>gats . I p enso que els af<'ccionats e n tenim molta o en som c uJpttblcs molt especialment. A mi m'ag radari a pr·rguntur· u a quests que tan pat·lr n dl'ls Domingo . o del Kat·ajan , o Cu rr c t· a ~, quants noms d e tr-ios o qu u rtt· t ~ impot·tants cont•ixen , i no digu t•m t¡ tw hagin escoltat tan sol ~ una ' c•gndu . O quan ts d'aquests qur balaclrrgrn dr posseir d esenes i clesrn es d\•nt·t•bristraments , si llue ix en tumhí- que• c·ntt·c• eUs n' hi hagi una pat·t ;¡ignific·ativu u càrrec d e conjuJtts d e eumhra. Convinguem que entTc tot;; plpgut ~ conve rtit·em aquesta ur(r RÏC'a, s i no hi ha tm c anvi de din~crió impor·tant. en una autèntiru relíquia. l'c·r· això, p ermetïm agnlir-li el seu intc•r·~s pel tema i feli citar-lo ]H' I !H' II <'!lc·r·it , c·l qual , com ha r sdevin gut amb ultn·s, ha tornat a tocar· el brll mig eh· Iu fi bra sensible. Salvador Smts Snntnmai'Ïn Barct•lonu Ajuts per a l'runpliació d'estudis de violoncel e om dl' costwn, la Fundació Pau Cas als ha <'onvo<·at aquf'!'t mty tm concurs pm· ndjmlicar u violonceJ.lis tes cie Catalun yn uns ujuLs pet· mupliar e ls seus t•studis t•n Ci:IC'OICI:I O amb (Jl'Ofessors d esIu<· uts duran t e l c m·" 1994-95. Ln fundació ba uomcnut els pr·ofes8or·8 Lluís Clun:t, J oan Cuinjmm i Jo¡;t•p l\1. Escriluwo pet· jutjar c•ls mè'ril!-l dels soHicitanlll i ha decidit JH'r unanimitat con cedir e ls ajut;; ofe•·ts u Daniel Regincós i Sitjns, Marc Calobui'C]cs i i\tnllo i Nnhí CnLt>shmy i Palau. Del seu afftn. St•tes. Conxita Garcia i Cristina Viñas••• i eotnpanyia Responsables de Corals .Juvenils de Catalunya Estimades amigues: ct·mrtin-mc, abans que res, felicitar-les amb tota c•splt•ndidc~!\a ¡wt·lu twva ta:;cn en l'organitzacili del concrrl cornmcmor·atiu del vint-i-cinquè anivcr·sari dc la fC'dcr·ució Corals Ju,•enüs de Catalunya c¡uc va Wnia·llm· c•l diu 5 ck juny passat u l'annex rlcl Palan Sant .)(Jr t.pat.x c.Je Ja revista. tan immediatament propt~r· ni en u ou vostès van anar cuinant aquesta maniff•stat·ió, lw l'Stat tl'&tinroni dia a dia de la seva tusca tan ingent. lle St>ntit constanlml"nt l'alè de les SeVt'S CUÏtt'S Í preocupariono; de les alegries i dels desenganya; dc lt'll pa ¡;~r~ endavant cncoratjadm·es i dels entr·rhunc¡; c•ngu' Ull) adurs. He vis cut co1n potser cap altre el)pCI'tador - no t·m considero alLt·a cosa- lot allò que ha signi firat prr n \'Ostès pot·tar a una fi mCt·avcUo,.a,l"c•scl<·vt•niment qm· en~ a·cuneix en aquesta carta. Cunec molt bé, per !unt, la grandesa del seu esforç. fic la srva gcnero..,itat, del que representen la munió d'hore" ~astadt•" ~e nsc• rap mena dr contrapartida prcuniirria. al M't'\ t•i dc la causa, intrínsecament noble. d'aplegar· nois dc· tot e l país a redós d 'una obra d'un <'Ontin:,'ltt tan f~sruic•nt ¡•om aqu<'sta cantata titulada Fill.~ tlel segle ~ihiameut en<·atTegada a dos artífe..'\s tan idonis corn el poeta Mi<{ltel Desdoti el composi tot· Alhl'rt Guinovar·t. Per aixtl m 'hu cic• el oldre també tant, que tanta energia, tant clct!prcJlÏlllent seu, in o solament seu, a la fi no tingués clr·Pssò -ni nwlt lhmyanament- que mereixia. Fa mw<'tunwnt tn•ntu-dos anys c¡ue el g1·at1 cineasta angl~s Tony Ric:hnnlson va realitzar un film cxtraor·dinal'i amb el tito l de l)a solitrtd d'uncorredor rlej(ms. 'fít.ollJUI' clc•spré•t. ha p:;tat manllevat infinites vcgadt·s rn di vt:rsos t•sn·i 1.1:1 prr causa de la st:va càrregu suggt'ridor·a. Títol del qual ara també faig ús perquè cm 1wmhlaquc• l'dl er te+-: fcH'~a bé la seva trajectòl'Íu i ~oht·etot c•l final cle Iu mateh.a. El seu ha estat un recorregut t•n solit nr·i. Uuitnut canú de la meta en fa- P nonimnt i c•nt·l "ilc•rwi lJUUnrw SUJWI'tull ri cop de Yt'nt cnt'ontru, per· atTihur a uu t•stadi onc•l!i csperava un amhit·ut injustum<·nt migrat i c:·iC'Òs, que no viu idcntill<·at umh f'IH mi·ritn <'tHttt·t·tH. I aquí sorgeix unu muniú cl'interrogants enormement dolonlllOH. (J¡•r· què l'espc•ctarle excepcional de 600 noi!! l'lltmliustc•!l i !'nluHiasmatR el" arnm de Cu tallinyu rantmrt a la pnu vn ¡·ouvoear tan poo públic? ¿Es lJUf' ran tm· a la pau, l'li un moment en què-In guerru ferot gi' PH un pou Hrn~t· fons a dues hores d'avió de caRa nustr·u llU t-s <·upu\· tlt• somout·c• més Hemlihilitats? Pt•r què els mitjan>~ dc comunica<·ió aucüovi~uals, que tan oc·upat~ est unt Hovin t <'11 nimiescs i lJajanade~ van igourur 114Udln t·om•pntn.H·iéi tan intensa i densa de vc!ritat i plenitud cultural i sociològica? Per què es va produir un tan eomidcrahlc buit dc prcsi-ncia dc t·rJll't•st·ntants d ' in~titut·ion..,. aml> una excepció solitària d"unn identificada i identificable regidot-a? Pet· què no solaniC'nt 600 rnntant.; joYes entusia:;te,i entusiasmat;. ninó tarnhP Iu t·ol· luborat·ió dt· ra¡~ tu al OBC. l'on¡ue~tru ~<imfònicu nu':!l important del país generosament lliunll!l rb !:<l'US <'Om ponents a la manifestació, i cl'un pc1Ptll i un <·nmpositor telehrats i la d'un dels noms mé~ importants dl• la din:cció dt> Cutalun) a -Sah ador Ht·otono- 'nn merèixer una consideració tun mínima? Estimutlc•IS amigue·~ i tota la ¡•ompanyia que acabo dc t·cconlat·, amb dl! 600 noill en un lloc de pl"ivile¡,ri a l't"scnlafb, r!ipc·r·o que· la segu ramen t impossible l'l'Sposta ulli irwrc•'iltlC's intl•rr·ogaut:> t¡ut• at:alJO dc situar, no els entc·li t>l t-~t•ntinwnt de satil!faceió profunda, atiLèntira i IPgítimu qne per damunt d e tot s'ha d'imposar rn t'I ¡,c•u ànim. I amb U<JU!'stc•s par·anles rebin p) Lf·stimunintge d r la meva f'S timaeió personal i de ]a dd!! que vòrrm tenir· 1.'1 privilegi de viure aquell cstlc\'rnimrnt c·xtr·am·dinari. Pr·ivilegi que r is agracrixo a vo!!tt~s t'ISJll'l'ÏaiiiU'nt i a lots els que h e esmentat, com no e~ poden imaginar. Del ~~·uaffm. Jamne Comellas e PANORAMA e R T e A Joves veus canten fa pau - per XAVIER CASANOVAS·DANÈS L 119 Curuls .Iu\ eni! s dt• Catalunya acalwn dl' l'el~>hrnr els v iut- i-t·ine an ys d' ac tivi tul c·o njnntu ( 19 691994) . Una illlJll't•s¡;ionant massa corni intc¡;nHia pe•· sil;-c·c•nll's VPUS van I'Ollllllt' lllCll'lll' U(pii'Al fe(j~ <lll Í VI.' I'SHI'Í umu l't·s tn•nu d ' tlll!l obra ercuda pe1· i\lbt•t·t (;ui nm Ol't llohn· un text antilwJ.Iil'i¡.;t u del portu Miquel Desclot. Es tnH·tu d ' unu canta ta p er a cor mi't amb gr uu nrqu r,¡ tro i solis tes voca lt' Ullomcnadu Fills del segle que !'OilSlillll'iX Ulla d r nÍin r io pCl' Ja n a d r l st•ntinlt'ntalis me i la s ublimació poè ticu 1h·l ~o e!> bOITOn a me nt:; d e la gut• rr·u ct•ntntd u t•n t•l conflicte b osnià . El Le't dc De!>clot. per sota de la t¡uulitat Utc·nlria a què e ns té acostumaL~, {>:; méli líri<· que oo sociològic i n~s ult a condido nal pe r 1'e ncadenunwnl cl' i•mllgl's poètiqurs massa car·•·egades d ' ingenuismC'. Té un caire inti111ist u i, pe•· ai xò mateix, és p oc apte p e r se l' prodamat peL' un cor tan gt·gunlÍ. s ·es truclura e n tres parts . Lt•s ext re uws són t' orals, mentre que en Ja c;cntral, mr s extens a , el cant t·ol·lectiu emmarca les inter vencions solis tes -;,opr·ano, contralt. tenor i baríton-, <ruc entonen uns · ·planys" C<ll' l'cgats d ' imatge;, patè tiques. algunes massa tòpiques: el nen orfe. la noia violoda, la vrlla bo mbar dej ada, el soldat in, tthmís, el to rtura t. la nena afamada, l'ente rra morts feri t en ac te de ~e•·vci. Un d e ls mè r·its pr·incipa ls d e la partitura dt> Cuinovarl r·au , precisament. en la Sl'\ a con;,ta nt s upeditació a 1<·~> pa•·aules, com si el compositor - prirna, le parok- volgués pote nciar el missatge. La durada de la canta ta -st>tauta-t·inc minuts- és desafo rada. H o {-;; pc·r·què va destinarla a un p(rhU<" ampli que es cansa a viat. h o és pH un&da l'apoque l'enfarfegue n i ho és perquè al¡.;uns dels mate rials esIIHH'~:at.s sóu r(•ile•·utius . Guanyaria e n fo•·ça i assCt(IIÍbilita t si l'interp•·etés una c::o•·al de dime ns ió col'l'ent , en un !oral mrs JII:IÍL, csturçocla t•n Ics re rtiiTènl'ins i, tal vegada , amb un so li ~ h• úni t: <¡ue pcrsouificrués tols Pis pup<• r·s. S i s' hi lt'f'twn uns or·ipe Ut. •·clacionatl:i omb Iu titTums l un cia de J'csll·e nu , ine rc nwnl!u·à. n 'estic segur, la c·apacitut d ' impar lt>. l 'S r Guinovart paJeba e n aquesta o hra el gran métier qu(' ha adquil'it en la composició de músieu pe r· a espectacle. Té un llenguatge propi i maneja r Orquestra amb una pt'I'ÍI'Ía nOla b(e dintre d ' un ma rc to nal. L'o rquestrució procur·a una gran opulè nd~1 ~>O­ nora i els te mes, que te nen una soltes a be rns teiniana - i, d<• ta nt en tant, re te n homenatgt~s puntuuls u g•·ans compos ito rs- n :sulh·n convinr·¡•nls, agradable me nt des ci'Ïptius . Pm· ta l d ' omplir· Lot un p•·ogrunw , la seva inspir·ació es va bavm· dc·· bastir unu obra massa llarga i ~: r eC' qu e sc•ria conve ni t> nt que, Pn una a vuluat·ió analítica , t's dccuntús Jlf'l' una maj o•· conc:isió . La pa rt cor al es tà <'Strita ¡w ns unt en la dific ulta t inht>t'f'nl al fe t dc· Hrr· entonada alho ra pe•·ta ntt·s Vl'll!., i l'ls s olis tes te nen int('r·vendons r u •·tes, pc t·ò molt h'T ates. Ells van set· Mat·ta Cla ria na, C01-ï Casanova . r excel· lent .Joan Cabc ro i J o rdi R.icart. L ' Orquestra Ciutat d e Barcelona va tenir una actuació poc r·ellcvant, Lot i que Ja concertació de Sal vudot· Brotons va ser eficaç i vivificadora en els passatges de més força dramà tica. P e r l' impe ratiu de la dimens ió d escomunal de la mas a coral, Ja convocatòria es va fer a la Sala Annexa del P ellau Sant Jordi de Montjuïc, s ense vitalitat en sí mateixa i desa vi~ nc nt p e •· a aquells que 110 dis posen tl ' au Loloeomoció. A la sortirla , pP L' r t•rl'ar les escules mecàni<ru ~s, caliu C'ircumvaJ.lar l'Estadi en romuncln.' tancats els accessos directes. L'ac te va tenir una difusió immfirü•nt i l'imme ns recinte no es va ompli•·· L'èxit, però, va ser dels que fan històda. r -~ e PANORAMA T R e A Raimondi, sota expectatives perX.C.-D. e om si (•:.tiguéb segur qu t> la darrer·a impressió é!:l la que pnvaL H ugg(•r·o Raimondi, rom tants a hrt>~ ntlllanls, fu trampa en el !lt' IIS r·cc·ituls liedPrÍstics . o veig el mèr·it d 'ol'll·ir· foc amb UJJS agraïts Oor·ilegis hdlinians, n·c·alm· feixugame nten cinc ca nçons de Liszl, afaiçonar· amb nn l'<'pr·c·tH;iblc t•srt·eix d'his trionis me· l' c•xrJuis ióesa de Duparr i de Fauré {r·c¡H·cst•ntats per algunes de les st>vrs ohr·es mi-R conegudrs), pe r· acomiadar-sc• -eu l'l súmmum dl' la ro rH~essió i afalagament al públ it•- amb tres àrit'S bufonesques, CJlll' no van ser· més perquè la veu es va tt·c ncar· sobtadament. \Tomés en lf's prt'dosr~ quatn• Chansons de Don Quiclrotle u Dulcinée del pat'ÍJ;t'll(' J UC<[UPS l her·t ( 1890-1962). el cantant bolonyès \a c~met·çar talent i t'sfor·ç rn cont!'ses mé;; ambicioses qur el s upcd itarnen t del fraseig i la línia JC' cant a un s!'nyoriu en CJllè l'ur·tis ta s'instal·la com en un parany. En e l sr u descàrTeC s ' ha de dir que l'acorrrpan ya me nt pianís tic d 'Edrlmiro An1a ll t'R enl avo n ·it ana nt-li r:onstantmerr t a •·Pdós Sl'll MI' dcsim" holl unr, Rf'llRf' ;;rà!'ia , At'll!H:O cn.'ativitaL Aques t segui mt•nt Il()més va adl]lJirit· fo•·ça C'n lrs rn nçons cl' l b!'r·t, que •·rqurr·pixen un piano exuhanl que s ' intr••·ac·tuï sc•nst' t'cRtl'Ïccions amb la vt-u. Raimo ncJj no va estat· a r alçada dc lt's cxpcctati vf's (lc·!> mews, almenys) enll's pc·ct•~o de Liszt. qm· uns miljans vocals ¡·ahalosos (en la tessitura dt' hai:l.-bal'Íton, amb uns ftreus ben re- ~ e:. --•= IU 2!: colzats) i una intel·ligència inL!'l'Jll'l' tativa de primer o rdr·c autur·itzuw• n a esper ar amb delit. El hloc·, lïntcgr·aven dues cançons sohr·r• trxto" dt· Victor Hu{;o i els tn~s Sonet.~ th·l PelTarca, q11e va desg¡·annr· mont)lflnnm ent, sense voluJJtuositat i urrrb uu u mitja veu curiosanwnt dt'SJH'nvc·ïdu d'expressivitat. Raimondi va n~brc una lluq~uíssi­ ma ovació inicial. qur palrsavu t•l respecte del pú11lic ba,·crluní per una notabilíssima trajcc·tòria pr·oft•:.,;ional. Pct·ò la mateixa califl<·~a nomí·~ va ser capaç d ' assolil·-la rn les policronúes d'Ibert i a l'ho•·a dt• lr~ propines: d ":\on piú and,·ai· · dr lr·~ Voces mozar·tianrs i d u es à r·i c;, clt· Host;ini tun facrcioscs com " La Calunniu' ' i la dC' Don P rofondo al Vi(ltge CI l? eims. Aquí, Ja seva pcr·son a litat urlor·al va s urar sense t'!'SIf·i<·eions, dissimulant pe r la viu dc la inl!' t'Jl iTtac·ió un deter·ioranwnl vocal sobta l. 1~ 1 pnthos rste nlori am b què va I'SJ1f'Sst•ir· Jt'a un~ (amb cançons tan "t·limutiques" com Aprés un rêue, 'l'ri,~tf'sse i Toujours) i Duparc ( l'ndrnir·nhle ln uitation Cili l'oyagP i Le Mcwoir de Ro.mmonde) palesaven la inrptituó <·n la immcóia tcsa dr· Iu cançó dr t¡ui prrsonifita Don Cio\ unni. \Iucbl'th. Felip li , Boris. St·arpia o Dnn Quixot al màxim uhell d' cxigr~ncia. Irregular orquestra iove per X.C.-D. L Orr¡n rst rn de Cam hr·a de l'Esl'ola S upel'Ïor· clC' M(tsic·a Rc•ula Sofia ha lc>rnnl a visitar •·I P alau clt• Iu Mú sica drsprés d ' haver-ho frt JWI Cc•ntena ri Mompou. La seva <·omparf'i,Pnça ti ndrà con tinuït a t ~ r·àr i r•s a Iu signatura ' d 'lUJ acm·d que gam niPix l'inlt'rcmrvi amb els joves o..ftonistPs c·ntu lans a la capital de l'EAtal. En aquesta ocasió, la fonrHrc•ió integt·ada pt·r estudiant¡; rlf' divt·r·stl!l països estava comanduda pt•l gn1n violinista madrilen) .Josr Luis Carcia Asensio, tants anys concertino clt• I'Englisb Chamber Orclwstra i ara abocat a la dirct·ció i a hli'iqllt'A prdn- ¡;òbriqucr.. Sota (•I seu gest sobri , POrqrwslnr dc cot·des sona amb una de nsita t u l'rl'ga•· de la dw·esa i amb força JWohl t'n1<'s de coon l inació en ris passa tgt•s d 'ar·ti t·ulació més tècnica. A!Jl ll'SI conct•rL s· anomenava "Càted r a Sony" i era un homena tge a l'em pn•sa nipona que té la titular·itat dc· la eàtt'dt·a d r 'iolonce l d e l'Escola. a lïgual que altres societats ~ 119 PANORAMA e 20 440 - Banc·o dc· Suntandrr , Grup Endesa, it.su n Motor lhè dca, IBM , Tubnc·a lr t·a , Funclurió Areces- uuspü·icn I'Ïitt'Cin·s drdicad r~ a altres in ~ trunu• nt -. . Int egraven el seu pt·ogr·am a I'" Adogirtto'' dc In Cinqnena S imfonia de Mnhlct·, el Concert pe1· a pi(IIIO niÍm. 12 de Mozart, els Ccmtos de plecrmar d'Antonio Garcíu Ahril i les brillant s Varia cions .~obre u11 tema de Bridge d e Bl'itten. Que cuc·iós, doncs, que volmll r cconèixC'Ir el supoc·t del patrocinador de l'n ula dí• violoncel que dirigeix [vun Monighctti , sonés una obra eonr.¡wtant per n pint1o. El fet pot ser perquè no hi hagi violonccl·lisws pr·ou ussuonatR (la primera fa l'i ~:~ tol no va ll't•uc·c gaire pat·tit dc la curlu figurut'i6 en solilni'Í que posa punt final u l' obra de GarcíaAhril) o perqu è els esfor ços de l'Escola cotH'cq;eh:in <·n Iu promoció d ' un alumnt' brillant com el pianis ta t·omnnès d c dbset anys George VIadut fftin ca . Va mostrar una maduresa expressi\ a en !"Andante agradable de copsar d esprés de l'èmfasi ml'canid s ta ( i e.,a ge radam e nt trunscl'ndentalista en la cadència) que va ntor·gar·al primer mo\'iment. La seva actuació va estar puntuada per· Iu intempestivitat d'un públic tan poc for·mat com entestat en les efusion s n destcmpR. L'Orquestra va presrindir dels dos oboès i trompes en t'ls tutti. La peça de Mnhlct·, tan poc adequada por iniciat· un concert, va sonar· inccr·ta en l'entonació i (compren s ibl<•rn ent) so btada, mass a emotiva srgons el con cepte del director, pl'ndent d 'establir contrast entre umt l{'ntítud inicial i l'apassionament del final. Els bellíssims Cantos de pleanrar. que dut·e n un quart d'bonl , són una obra estàtica que gira més que no pas progressa alternant tensió i distensió sobre un mateix terna que es fa progressi' ament menys afirmatiu. com si una afirmació E'xultrull es deixondís en una interrogació. P er· la seva dificultat, les Variacions de Br·iuen rauen fora de l'abast tècnic dc I'Orqucstr·a. Però l'obra és simpàtiru i la vet llada va cloure amb una g¡·an cordialitat. Tant dt• ho Ics nostres orquestres juvenils tr·ohin patrons que, hic eL n.unc i en el nou ru¡u·(· del mecenatge, en possibilitin Iu presència reiler·ada als nostr·cs pr·imm·s hemicicles. El nivell d'algunes, scn;;e supot·ts pr·omocionals a c:1rr·cc dc la Sr·a. Paloma O'Shca i l'Ptt/ourage de la Fundació Albéniz , em sembla cquiput·ahle al de la formació que motiva aquestes línies. R T e A Benejam, ~Jen recuperat perX.C.-D. u n d e ls Jan·ec·s co n cl"rts (30 d<· juny) cie rcx-Orquestnl Ciutat de Burf'elonu t·sta vu centrat per l'intf'rès d 'escoltar· una obra d'tm interessantíssinc compositor català , Lluís Benejam, que es va tt·aslladar als E stats Units, on va morir, i que està en plena t'CI'Upcnrció d'llll prestigi que tlut·ant mastla anys se li ha t·egatejat nom~!~ pet· ignor·ància. L'obra escoltada cru el he u ca nt de cigne, el Concert p er u saxòfon alt i orquestra, una composició que correspon a f !In) 1968 (c•n qui' \a morir) . i té r antecedent dir·ecte dc la Sonata per a saxòfon i piano d1· 196-1-. que va dedicar a qui la va N,Lt·r nar·, el seu coJ.lega John W. Stewart. El concert es \'a <'l'iE'br·ar· en un marc esplèndid. que recomano de <·onèLxer a qua]sevol afeccionat u la cultura: el Teatre-Auditori dt·l Centt·c Cultur·al de Sant Cugat d<·l VaiJ(•s, polivalent quant a po~:~sibilitat s esc·rniques, dc diRseny an¡uih·rtònic puríssim i acústica nitida en la pa t'l rcntt·al de la sala. El dic·ecLor era Edmon Colomer, que vu oLLcnir de I' Or·questra llll3 correcta Obm·tunl Coriolan de Beethoven, d 'cnfoeamrnt canònjc en la seves Jicotomic•s i cpcc va tcmpr·ar· llllll fom1ació que, fins i tot en unes vacil·ludons inicials, no abandona un nivell de cotTl'r·c·ió inrludihle . El punt final , el van posar· uns extraoc·dinaris Quadres d·unrr exposició de 1\fnssorgski. E l Concert per a saxòfon alt de Benejam és una obra de rottlllda factut·a simfòoiea, que exemplifica la seva dat-rera etapa del compositor. ConsLa dc tres moviments concisos i ben conLTastats que palesen 1'assimilació d'una tt·adició musical autòctona amlJ vocació d'espectacle i emanada del bressol enorme del jazz . .El primc•r moviment palesa ltn sensacional ofici en la instrumentació: en molts passatges els sons orquestt·als semblen sorgir directament de l'instr·ument solista, com si en fossin guspic·es plenes de vitalitat. El segon és lluminós. evocador. dvorakià. amb un efecte insospitat: el so del solista es fon amb l'orquestra sense deixar df' p ortar la veu cantant i l' oientduhta a decidir qui té el protagonisme. El tercer , ··Allegro appassionato · ·. és el moviment trepidant, el més ja;,;zístit, el més showy. El ratedràtic del Conservatur·i Municipal dc Barcelona Miquel BofiU en va fer una interpretació hl'illant, sense subor-dinar la sensualitat pròpia del saxo als aspectes viJ·tuosístics, sempre pendent dc la imbricació iJllct·tímhrica entt·e diversos instl'llments. Una tècnica de pdmcr ordre suhslllllida allegato, una afirmativa caclenciositat swingarrt i una fol'ta personalitat tradtüda a potència sonora van possihilitut· un fruitosíssim diàleg amh l'orquestra. Una obra magnífica, un corupositot· pE'r redescobrir. PANORAMA e R T e A Universitat, el bressol idoni de la cultura musical V1l Cicle de Múbico a la Univct·,itot Duo ur·pa-guitarrn, dijou' 12 de maig. Cor dc la Universitat de Burct"lona. dijous 26 dt> muig. Òpera l-a guerra domèstica, dimcct·cs 29 i dijous 30 dc juny. per ASSUMPTA MONTSER.RAT L -~ a gcntüna univer salitat que s'espe•·a de la Universitat se'ns ba fet pt·openl en el decut·s d'aquest Vll Cicle dc Música d'enguany, que ha constat de dotze concet·ts, en els quals el bon nivell ila varietal s 'han imposat. Sempre són ben t·ebudes les noves iniciatives dins l'àmbit musical. Exponent en seria el duo d" arpa i guitarra que M. Lluïsa Ibañez i Joan Baptista Furió en ofer·iren el darrer trimcstt·c. Aquesta combinació insh"tJmental, gairebé inèdita. ens pt·escntà un duet aml> bones perspectives d'èxit. El coneet·t va set· una bona ocasió per copsar l'arpa amb tota la seva puresa, instrument que queda, potser sovint. en segon terme dins L'orquestra. El pt·ograma pt·esentava obres a tTanjadcs per aquest novell duet i tt·es estt·enes que els compositors Cades Puér tolas, Toti Soler i JonJj Coilina els d rdicar en especialment. A la pt·cgun ta de quin seria el secret que fada possible la bona combinació d'aquests dos instt·wncnts dc la mateixa família , la pt·ofessora M. Lluïsa Ibañcz ens comentà que els primers sorpt·esos havien estat ells mateixos i que, actualment. es troben en un període de d escobet·ta i consolidació d'aquesta "Lt·obaUa ··. En aquest monwnt d'impasse, de recerca pacient i tr·ebaiJ han rebut ja moltes sol·licituds dc gent que vol conèLxer aquesta r·ealitat i. amb aquesta finalitat, el concert va ser enregistrat. A1nb motiu de la celcbr·ació del seu V Aniver·sari el Cor de la Universítat ens oferí, sota la dir·ecció de Carles Gumí, un concert antològic dels seus cinc pr-imers anys de vida . La primer·a part del programa rccoiJi peces breus del segle XVI i <·ançons catalanes. La srgona , es feia ressò del quatn·-cents aniv!'rsari dc la mort de G.P. de Palcstrina i O. de Lasso. Tenint en compte, joiosa realitat!, la composició d!'l Cor. cstudiants i personal de la Univcr·sitat afeccionats a La guerra dom6atlca la música, el concert anà for~a bt- i !'I públic. amatent seguidor dels progressos del conjunt, es delia amb les fites aconseguides pel Cor. d 'rnçà dels seus inicis . Tot i la manca de veus de baix, que polset· cmpohda i resta,·a majestuositat al conjunt. la interpretació fou volcntt•t·o a i correcta i cal albirar-Li un bon fut11r· si rs manté en els pt·opòsits d'evolució crci.xent. El fermall d'or del Cicle de Música fou la representació dr l'òpcnl còmica La gu.erra domèstica (1823) dP Franz Scbuber·t, a càncc dr l'A ula de Cant de Carmc n Bn stnmantc. acompanyada per l'On¡uc!Ht·a dr Cambra de l'Empordà. Avesat a l'enyor, el púhlic barct'lotú es retrobà, en un ambient d'alrgl"ia ' amb r espectaclr oprrístic· al Pati de Lletres de la Univt"rsitat. L 'òpera escollida, que no havia e tul mui t·e¡wesentada a Bat·celon a ni a Espanya. és basada en el tema clàssic dc la Lisístrata d".A.ristòfaues i presrntà gran agilitat i dinanúsme. Cal de Laca•· el bon nivell de tots els cantants, e tudi ants, que, ja fossin àries individuals. duets. quartets o númc•·os corals, se'n sortien airosos i an1b comocütat. S'ha de ressaltar ]a dit·ecció l.'scènica a càrrec de Joan Anton Sanchcz, que aJDenitzà sorprenentment una òpera de més d ' una b01·a de dut·ada i d 'at·gwnent senzill . D'altra handa, cal afegit· q ue la traducció dt" l 'òpe t·a d e l'alemany al ca tal à s'aconseguí sense desdibuixar-nc el guió i, alhora, fent possible l'adaptació ni cant. Finalment, val a dir que l'Orquestra de Cambra de l'Empordà executà molt conecta:ment el seu "pa per". En resum ... bon nivell. bona qualitat. e PANORAMA T e A R IX cicle al Niclc Havanna: fem llalanf··· per CARLES LOBO D es qur Albet·t Sn rd à clt•ixu la presidència de l' Assoc:iació Catalana dc Compositors i es féu d u'l'cc dc lt~ FLmdació MúsicH Contempon\nia, 8\(UCSI.a novrna edició dol cicle dc M(u;ir.a del Sc·gle XX al Nick lluvun nu òc Bat·c·Pionn és la segona que· s' organitza des d'aquesta darl'l't'll cmtitat. I és que Albc•t·t Sat·cià n'és l'únic responsa hlt'. J potser per oques ta r aó l'estil gcnct·al del cicle no ha vnriat en gt·ans aspectes i s ï nsc riu en la continuïtat tant des del dis~ocn y dc la imatge fms a In programació. El cicle es finança amb la col·lahor ació del Oepal'tament de Cultura de la Generalitat dc Catalunya. el Centt·o para la Difusión d c la Música Conlemporíinca. la GAE, l'Institut Alemany dc Cultura, J orquer·a Pianos, l'Ajuntament dc Barcelona i La fidelitat (a més de la col·laboració, és clar) del mateix Bar Nick Havanna , un cmvluçamcnt en tot cas inhabitual com a sn la de concerts, q11e ofet·e ix un mat·c nogens men ys endós que acull amb compromís un projecte tan minoritari com Wl cicle de música del segle XX. At·n ca ldl'ia analitzar una mica l'adjectiu " minoritari"; les expressions culturnls i artístiques "modernes" sempt·e seran minot·itàries, això és un fet. Ara bé, en el cas que ens ocupa, i a un any vista dellOè. aniversaJ·i d el cicle, el Nick Ha vanna s'omple amb escrrix a cada concert. E l públic assistent es configura no solament per les mateixes · 'cares d e sempre'', sinó que hi assisteix un públic renovat a cada ocasió. I això és l' important: crear públic: per·què algun din no cal{,ruin cicles. festivals ilo circuits especialitzats; perquè la música d el segle XX s' inclogui d'una maneru natural a l('s programacions dt>ls esdeveniments musicals feus del "gr an r epertori" . I polset· d 'aqu esta manent no ca ldrà que Claudio Zulian (per· exem ple), crue ha pt·esentat en nq u esta d ~m·er·a ccüció dPl cicle el sctl espcetaclc poèlico-musical T elecliario, un·ibi a la conclusió que "el concert dc música contemporània tal com l'hem entès fin s ara, és mort. Cal una r enovació dc l'oferta amb la inten·elació disciplinària. amb la colluborució dels mitjans multimèdia , etc.". A dalt: Claudio Zulléln a Teledíarío A sota: Vol ad Libitum Ara per ara a Clauclio Zulian no li falta raó. pet·ò cal cspentt· qtH·Ia m(t sica pura dels nostres temps no s 'oblidi en la història i contimú· nt'CI'"sitant dels guetos per soh t't'\ iu re. Des d' aqttesl Telecliario cJt• Zuliíin amb un únic aetor i un sol \'iolinbta e n escen a, fiu a rOrquestt·a dr Cambra de l'Empordà. aqur¡;t 9i' Cicle de Música al ~ick ll a' a nna ha acollit Wl solista més (Kazu¡· Nnkamura, piano), un duo (Annu Hicri, mezzo-soprano, Xavier J oa qu ín , percussió), dos quar·tcts (Fu-Mon dr flautes, i l'A u reus ModHu de t'Inrinets) i dos grups iuslntmenluls am b combinacions cüvcrijc>S (Grupo Euigma amh 6 in tèrprets. i Vol ud Lihitum amb 8). P el que ra a les eSI1'('11{'8 d 'ol m·~. a par·er meu s'ha arri bat a uu c·òmodf' eqllilibri en f'l qual no faltt·u t'tlC'Ò ,._ r ecs i no ntats. però no n ' lti l.unl<·s com perquè cad a una d·uttu estPs obres passi d(•¡¡apN'I'ehmla. qut· 'lc- l'ia. aquest cas. el pitjor favor que es pot fet· a un compositor cruc crea una pàgina nova. Fem balanç: dels 8 concerts que han constituït el cicle, ofet·ts entr!• el 18 d'abril i el13 de juny. n'hi ha hagut quatl·c sense estrenes. Els d e FuMon. Kazuc· Nakamura . O.C. E. i Vol ad Libitum. Dos amb una sola obra no\ a {Grupo En4,'1Tia i Quartet An•·eus Modern). U n en el qualles 8 obres eren cncànec per a l'oc·asió (Ric·ci-Joaquín) i un espectacle en primf't'a r·epresentació: el Teü~diario dc Zuliún. T l'e<ptilihri continua antb la presència dc compositors d el país i foran¡¡: dels 4l compositors intct·pt·el.uts, 20 e r e n catalans . L 'o re rta , 1loncs, cal considerat·-la positiva, no genys ratTagosa. una mka ma neada d'att·actiu o sorpt·eses. potset·, i en toL ¡·us e~:~pet·em que l' an y qtte ve, als lO anys d el primer cicle. continuï com a mínim com fins at·a. PANORAMA e R T e A Hugh Brooker CURSOS DE FORMACIÓ PER A MESTRES I ESPECIALISTES DE MÚSICA En diuen Acid-Jazz .•• 1994-1995 ¡¡ per DAVID PICÓ S. E n diuen Acid-Jazz, però no és ni una cosa ni l'altra. Si més no refer·intnos al grup b1-itànic Nigh t Trru11, un dels e:x'})onents de l'AcidJazz actual, que va actuar a la sala Boite deBarce1ona els dies 8, 9, lO i ll de juny. Night Train és un grup de fimkdance, amb espor àdiques dosis de mp, rhythm and blues i reggae i una base rítmica que repeteix constantment els patrons de la música Hause. La guitar·ra acostuma a introduir tm rijfd'estilfunky, gener·alment anib la tècnica waka-waka, després s'afegeix el baix, la bateda i... a ],allar! De fet, aquest és ]'objectiu prioritari de Night Traini de l'Acid-.Jazz en general: fer ballar. Despistes de ball europees, esp ecialment les ])l·itàniques, confirmen l'èxit d'aquest estil de música de haU. La fórmula, en realitat, no és nova: una base 1·ítmica molt ballable, rígida i continuada -en aquest cas seguint els passos de Ja Hause-music- a partir de la qual crear melodies fimky-soulmesclades, si s'escau, amb alttes estils. O almenys aquesta és la fórmula utilitzada per grups d 1AcidJazz com Night Traln, Reacb, Jaroes Taylor Quartet i d'altres. Es podria definir com e1 resultat del mestissatge enu·eJa música culta ila de ball. P erò seria una definició btúda. Night T•·ain és un grup d e fttnkdan{;e, com la gran majoria de grups cl'Acid-.Jazz. Ni més ni menys . El "jazz" és present en alguns solos del saxofonista, il'"acicl" és el terme que ens dóna entenent que es tracta dc música de ball, tot i que el terme "Hause" seda més exacte. I qui són Night Train? L'ànima del grup és el baixista, Hugh Brookcr, que a meitat dels vuitanta ja era considerat un dels joves valors de la nova música que dominava els clubs de Londres: l'Acid-Jazz. La resta del grup, el formen Ollic Mom·e, saxo i flauta; Steve Bro~vn, bateria; Tony · Gethi:n, guitar·ra; Spider Johnson, veu i teclats; Marcia Johnsos, veu i teclats, i MarieJamilla, ven . Elsinstrumenústes blancs posen la música, mentre que els negres posen la ven, el balli l'animació. Totique cal dir que les dues vocalistes femenines van lluiJ· el tipet, pet·ò no van poder fer el mateix amb les seves veus, tècnicament limitades. L'èxit de Night Traiu es basa eu cançons senzilles, amb una mínima melodia i tomades enganxoses. Però sobretot, en el seu ritme explosiu i continu. Les lleu·es, en canvi, repeteixen sistemàticament tÒ]1Ícs hippies com "peace, love and harmony" i consignes semblants . A la sala Bo1te, Night Traiu va fet· un repàs de1 seu darret· disc, Sleezeball, i el públic va ballar amh entusiasme, en especial t em es com "Hold Ü1.1t" o "Saclness rules again". El problema sobr e el terme genèl"ic "Acid-Jazz" no es va aclarir,) s'afegeix, clones, a la llarga llista de problemes univer sals sense resoldxe. • Educació Infantil • Educació Primària • Educació Secundària • Escoles de Música i Conservatoris •••• O Cursos monogràfics O Informàtica musical O Recursos musicals per a mestres no especialistes de música •••• Cursos d'estiu d'hivern mm Gancualltat dê Catalunya Departament d'Ensenyament --i... E!l fa: ~iol 119 PANORAMA Maria Ester, la seva obra continu arà per JOSEP M. VILAR E t ~ • f 119 1 passat dia 1 de jttüol morí u Barcelona la mu s i cò l oga Maria Ester-Sala. Una Llarga malaltia l'havia mantingut allunyada de l'exer cici professional. però no la va pas poder privar de l 'entusiasme amb què, de sem¡n·e, i gairebé fins al darrer moment, va afrontat· nous projectes i vies de recerca noves i imaginatives. Nascuda a Bat·celona el 1946, havia ctttsat estudis supedot·s de música al Consenatori de Música del Liceu i estudià contrapunt i fuga amb Josep Soler. Posteriorment es llicencià en Filosofia i Lletres (art) per la Universitat Autònoma de Barcelona. Pels mateixos anys s'espedalitzà en l'estudi de la música ibèrica per a tecla, dels segles XVI i XVII, amb el musicòleg anglès Macario Santiago Kastner, que ba via treballat a Barcelona a finals de la dècada dels 40 i que per aqueUs anys ja estava establert a Lisboa. La trobada amb els seus mestres Josep Soler iM. S. Kastner van influir notablement i de forma d ecisi va en la seva tasl'a musicològica i, en general, en la manera d 'entendre el fet musical, la recerca i el fet humà, que sempre va posar· per sobre de qualsevol altre. Faig memòria dels comenta ris sempre elogiosos que ella feia, i rellegeixo la nota que va escriure ara fa dos anys en aquesta mateixa revista quan Kastner va morir, i no puc fer altra cosa que atribuir a la Maria Ester totes aquelles virtuts - hwnanes i acadèmiques- de les quals ella feia dipositari al seu mestre. En la seva estada a Lisboa va treballar en l'edició d els Gl.osados d'Antonio de Cabezón i el seu estudi La ornamentación en la música de tecla ibérica del siglo XVI (Madrid , 1980) que havien d e definir, en bona mesura, el seu camp de t·pcerca en el futur. Però la Mari a Ester era una persona d'hodtzons amplis, una herència dels seus professors que ella va saber· fer absolutament seva i, lluny d'encasellar-se en l'estudi d'una època , pels mateixos anys treballà en l'edició de set sonates per a instt·ument de tecla del compositor barceloní del segle XVIII Ca t·les Baguer (Madrid , 1976). Aquest ct·a tm tema d'estudi gairebé desconegut per aquells anys: la musicologia catalana i hispànica de la generació anterior a la seva havia estat dominada per homes d ·església que havi en orientat els seus esforços envers aquest camp d 'estudis. D'aquesta manera, la música instrumental i la pràctica musical als centTes civils eren línies d 'investigació que havien restat força oblidades i que van tenir un lloc preferent en la tasca musicològica de Maria Ester-Sala. En aquesta línia pubücà la primera aproximació biogràfica a Carles Baguer (Madrid , 1983) i l'edició de tres simfonies per a tecla d'aquest auto1· (Barcelona , 1984). En aquells moments, jo havia comença t a tt·eballar en l'estudi de simfonies orquestrals de Baguer i així va néixer una collaboració que, per a mi, va ser altament enl"iquiclora. L ' honestedat, Ja fid elita t, el rigor en la r ecerca, en la planificació de les actuacions i en l'expressió dels resulta ts, la sagacitat per intuir la importància de les troballes realitzades, Ja volun tat sempr e present de no men ystenir cap linia d'investigació, i la determinació de donar a conèixer amb la rapidesa més gran possible i a tot- hom sense excepció els resultats d e la recerca pròpia per tal de din a rnitzar i enriquir el coneixement del p ropí passat musical , i ((e no emprendre mai cap forma d 'actuació q ue pogués entorpí r o obstaculitzar la tasca dels altres investigadors, són actituds que vam aprendre els q ue vam poder treball ar amb ella. Certament, aquesta actuació sempre decidida deràpida difusió que fes avançar el coneixement musicològic i q ne [acili tés la col· Jaboració er·a una dc les gr ans virtuts d'una pet·sona que, en l'àmhit pt·ivat, es caracteritzà sempre per la ·eva reserva i la seva discreció. La voluntat d'apt·ofundir el coneixement de la música per a tecla ens portà a una llarga etapa - d e gairebé set anys- de visites a a r·xius musicals de Catalunya; ella féu possible la ràpida publicació d els resultats en aquesta Revista (1988-1992), a <<Annario Musica] ,, (1987, 1989. 1991) i a «Lligall >> (1992). D'aqu esta recerca, n'emergí un tr·eLall sobre la pr·esència de música popular en arxius musiculs, sobre el qual encara vam esta r· fent -fins a la nost1·a dan·er a conversa a casa seva- uns pt·ojf'ctes que ja no va poder veure realitzats, i que portarem a terme en memòria seva. Maria Ester-Sala endegà una labor dc div·ulgació musicològica en molts fronts, com les edicions de música de tecla d'autors dels segles XVll, XVIII i XIX, diferents aspectes de la música auspiciada per institucions civils, les seves entrevistes a p ersonalitats ¡·elJcvants del panorama musicul actual per a diferents revistes, nombroses r ecensions -sempre eq uàn im es i respectuoses-, o confer·ències i cursos en cen tres d'a lt p 1·estigi. PANORAMA .. A part, hom recordarà la seva dilatad a tasca r adiofònica a Ràdio Bar celona , així com també en la seva participació activa en les societats catala na i espanyola de musicologia, en els consells d e diverses rt'vistes -«Revista Musical Catalana>>, "Revista de Musicología»- els seus articles periodístics a «Ritmo», o les seves col·laboracions - ponències, taules rodonesen esdeveniments musicològics E .. ~ arreu de l'Estat espanyol. La seva personalitat, circumspecta i considerada , alho1·a que ferma i fèrtil d ' iniciatives, d eixà, també , la seva empremta en els institut de batxillerat on exe,·cf la docència i a la Delegació de Música d c la Oir ecció Gen eral de Pr·omoció Cultm·al de la Gen er alitat de Ca talun y a , on tr eballà d e (' Ol·la boradol'a tècnica des del 1988. La seva tasca no està acabada. La m alaltia se l 'emportà molt d ' h ora - ma sa d'hor a- i s ón molts els temes que amb la seva perspicàcia deixà en cetats, molts els a pectes sobre la impor·tància dels q uals captà l' atenció de la comunitat investigadora. R ellegiu l a ten ta meu t les seves publicacions, la musicologia ha de poder trobar , lot just apuntades o iniciades, noves linies de treball en les quals cal aprofundir. Trobaré a faltar la seva complicitat • r.rk aque.tes pa- raules .-mpès no sé ben bé per quin motiu o força ocultes . Parlar d'una pct·sona absent ofer·eix pt·ohlemes molt t>sperials. El primer d'ells , el del re¡,pecte i pudor. Un hom ha de preguntar·-st• fins a quin pnnt té dret i autodtat moral a usar lliurement el nom d ' altri. Fins a quin punt "l'altre" pot esdevenir instt·ument d'autovalonció o al~tojustificació espúria. I confesso t¡uc a<¡m·sta idea, ara mateix, em resulta molt especialment punyent. Em pregunto si les vivències i la relació pcrsonal de quinze anys Uargs amb la Maria, ben d ensament esquitxats de llat·gues converses , m ' autoritzen s uficientment a parlar-ne d e forma pública. A la fi ho faig, mig avergonyit, esperant que un mínim bri d'autenticitat, recolzat en un context d ' estima personal evident, alliberi aquest escrit del risc de la gratuïtat o dt> l' autoboml1o. Vull•·ccordar u ra el meu primer contacte amb la Maria. Va ser totalment passiu, escoltant aqnell programa excepcional que feia junt amb .lesús Rodríguez Picó a Ràdio Barcelona. I dic ~xcepdonal no solament per la intcl·ligència del seu contingut -que el feia irrenunciable pe1· als amants de la música- , sinópelfet que constittiia una illa en una programació radiofònica •·normal ... Aquestes pt·ogramacions que consider·en "uormal" -valgui la redundànciaabordar tota mena de Lemes menys el dt> la música clàssica. Després van venir ja C'Ontactes directes i a la fi la relació es va intensificar en formar part ella i jo del pt·ojectc de revista que en urur-se al que s'estava coent al Palau de la Música va donar Uunt a la publicació q ue . el lector té ara a les mans. Destacar virtuts profcssionais i personals en la Maria no resulta difícil. I això no és caure en el tòpic. Jo , en tot cas en voldria destacar dues, normalment poc vistents però que un cop descobertes , viscudes i gaudides, arrelen de forma profunda i irreversible. L "honest<•dat i la naturalitat. La Maria va jugar sempre net en tot moment i en totes les circumstàncies. La Maria va ser per damunt dt> tot una persona natural. Mai no va voler aparPotar ni mínimam.-nt res que no fos allò que creia quo era ella . Va ser· fidel a si mateixa fins a límits màxims, d<•fubrint tota mena d'exhibicionismes i de partís pris. I ho va ser de la manera més natural possible. Crec que les dues virtuts ammciades -honestedat i natura- litat- són plenament concomitants i també plenament definítòries de la seva persona. No va forçar mai. i menys en interès pt·opi. la màquina de la seva personalitat. Fidel a si mateixa i als seus principis , hom trobava en la seva conversa, el confot·t tan rar de la franquesa sen8e reserves, de la seguretat en uns vaJors autèntics i sPgurl:>. La seva persona inspirava tola mena de garanties. llom estava sebrur davant d 'elJa , que •·es no tindria del seu capteniment, cap mena de destí il·lícit o espuri a la naturalesa de la relació. Fins molt al darrer moment el telèfon, i també la trobada personal, van alimentar un món d'identificacions mútues, que em complau fer avinent ara, en aquest elogi absolutament sincer i sense cap altra pretensió que ajudar a perpetuar la imatge d'una categoria personal que em sento plenament autoritzat a cc>rtificar, per gràcia d'una r·elació pt·ou dilatada i intensa. Relació c¡ue ara contemplo com un privilegi molt preuat. Amh la Ma1-ia se'n va per a mi no solament una persona de qui la música i la societat podia esperar molt, sinó també una referència de complicitats autèntiques que personalment trobaré a faltar molt. j.C.C. --¡:.t. 119 ::1 i • 1: t PANORAMA CENT CONCERTS DEL COR JOVE DE L'ORFEÓ CATALA El compr omís dels ioves cantai res perRRMC e 11 9 26 446 om j a vam informar en una nola breu a la R evis t a del passat maig, el Cor· J ove de l'Orfeó Català ja ha celebt·at el seu concert número 100. Aquest nombre de concert es tradueix en tm esforç no tan sols destacable pet· a una formac ió ju venil amh tres anys d'activilnt, sinó en un esforç ft·uit de l'entusiasme i la pet·severança d ' una dc• les tracücious més arrelades de Catalunya: el cant coral. El Cor J ove és el r·esultat del d esdoblament d el Cor Jm·euil ar a fa tres anys. El Cor Juvenil (ou funda t el l986, època en què el mestreSimon Johnson arrencà la seva tasca amb l'Orfeó Català. El mestre J ohn son no tan sols n' impulsà la creació, inó que afavorí el naixement de dos cors infantils. Tot això responia a la seva filosofia, apun ta Conxi ta Garcia, directora del Cor Jove. Simon ]ohnson pensava que els nens podien aprendre música cantant, és a dir, creia en l'ensenyament de la músiccL a través de l cant coral. El desdoblament al·ludi t fa un moment es produí com a experiment de repartir grups de treball a partir d'unes condicions tècniques i de formació d'actituds concretes, explica Conx:ita Garcia . Així, actualment el Cor Juvenil i el Cor· Jove són dos grups diferents. El primer, que aplega nois i noies de 15 a 18 an ys aproximadamf'nt, desen volupa la seva tasca entorn de Ja formació. El segon, el Cor· J ove, amb membres d e 18 a 25 a nys aproximadament, b asa la seva activitat en el concert mitjançan t la formació. Més que un límit d'e- Conxlta GaHia dat, es tracta d'un límit de nivell, diu Conxita Ga rcia . Al Cor Juvenil s'estabilit:en les veus que han canviat, s 'afermen els nivells de lectura i el.s aspectes més tècnics del cant. Per això és possible trobar nois i noies de 19 anys, per exemple, al Cor Juvenil, i de més joves al Cor Jove. Ac tu alment 1' Orfeó Català compta amb tr·cs cor s infantils, dos cor s juvenils - Juvenil i J ovei el cor· d'adults. és a dir , I 'Orfeó Català p ròpiament dit, a més del Cor de Cambr·a. Les veus i el repertori Amb una miljana d e 50 cantaires per curs, el Cor J ove pateix un dels problemes principals de qualsevol formació d 'aques tes característiques. Aquest rau en les difet·ents tessitures que es troben i en el desequilibri de cordes. Més noies que nois, veus que necessiten madurar, pocs tenors ... Tot això fa que el repertori sigui limitat. S'ha d'escollir un repertori en f unció del que els cantaires poden fer, diu Conxita Gar<'Ïa. A aquesta limitació, se n'hi afegeix una altra: la falta de material exclusiu p er a aques tes edats. En qualsevol cas, el Cor J ove ha acarat amb gran èxit obres de gran responsabilitat, com la Missa Brevis K. 192 de Mozart, i nterpretada fa tres anys, i el Glòria en re major de Vivaldi. Amb aquesta darrera obra es festejà el passat 1O de maig el concert númet·o 100 del Cor Jove. Acompanyà la formació coralla Jove Orqu es tra d e Frís i a -F r ysk J eugdorkest-, que (Lirigeix Ger·ard van d er Weerd. La pt·òxima obra important ser à el Magnificat de Vivaldi, que el cor inte,·pretarà el dia d e Sant Esteve. PANORAMA Aquest és el tipus de repertori que fa pujar el nivell del cor. Els fa molta il·lusió acarar aquestes obres, i a més es practica l"instrument i la disciplina. comenta Conxita Gar·cia. El Cor Jove i la Frysk J eugdorkest completaren la celebració amb )ubilate Deo d'Orlando di Lassus; "Vom HimmeJ hocb" i "Gloria in excels is Deo ", del Magnificat d e Bach; Herr, nun T...iissest Du de Mendelssohn; l 'AveMaria de Morricone -del film La missió-; l' obertm:a de El rapte del Serrall de Mozart; Chanson de nuit, op. 15, núm. 1 i Chanson de matin, op. 15, núm. 2, d'Elgar; el Concert per a arpa. i orquestra de Handel-a l 'arpa Gwyneth Wentink-; i una selecció de peces de Lloyd W ebb et·. El Cor Jo ve basa pat·t del seu repertori en la cançó tradicional catalana i també inclou peces poLifòniques dels seglt>s xv1, xvn, X'VIIT i xrx, i peces contemporànies. La confecció d'un concert depèn en gran part del que demana qui et contracta, diu Conxita Garcia. Malgrat tot, sempre intento oferir ttn ventall de tots eLs estils per acabar amb la cançó tradiciona.l catalana i obres de compositors catalans. Aquest és un tipus de repertori exportable a tot arreu. El Cor Jove i la Frysk Jeugclorkest al Palau el passat 1 O cie maig periència total per als joves cantaires. rals o orquestres objectes de l'intercanvi. Prova d'aquesta pl"àc- .! Dedicació entusiasta Lica ba estat pode1· comptar amb la Fr·ysk J e ugdorkest en el conC'Cl't número 100. Tot plegat, el fel de poder actLLar més so·v int amb orquestres, per exemple, sempre es basa. en un problerna de pressupost. Malgrat els nostres esforços, sempre es necessita més i crec que no hi ha prou consciènciet per part institucionctl en uquest sentit, perquè crec que són les que ens haurien de donar suport no sols a nosaltres, sinó a totes les corals. 119 També ca l assl"nyalar la participació del Cor Jove de l 'Orfeó Català a l'estt·ena de la can tata Fills del segle -música d'Albert Guinovat·t i lletra de Miquel Desclot- el passat 5 de juny amb motiu del 25è aniversari de la federació Corals Juvenils de Catalunya (CJC). Sobt·e aquest fet, Conxi ta Garcia, que també és la pr·esidcnta de CJC, comenta que és un fet molt destacat, per- No podem oblidar· qur ser· membres del Cor Jove, i també del Cor Juve nil , r equereix un do~ hle esforç. Els cantaires han de compaginar la seva acliv.i tal coral, que els exigeix molt, amb els . estudis i amb els problemes cl'hot·aris i compr·omisos e.n {[U«~ <'S LJ·adueix el seu ritme de vida. Però no els ha faltat un t·acó pc•r· dedicar-s' h.i i oferir ja més dc 100 concerts. I tampoc no h a faltat temps pet· fer unes quantes gires per Espanya i Europa . Concrt>tament, el Cor Jove ha passejat la seva il·lusió per tot Catalunya, Astítrie i el País Basc. El seu periple curopeu comprèn Polònia. AJemanya i l 'antiga Txecoslovàquia. Els què poder acctrar un.a obra de les caracterí.sliques de Fills del segle és molt imporu.tnt per a qualsev ol corctl. És tracta d'una obra molt benfeta. que s'ha adaptat a totes les exigències vocals dels joves. També és important perquè és contemporània , actual en la ternàtica i perquè poder actuar amb ww orquestra com l'OCR no passa cada dia. Fou una ex- cantaires necessiten nna sèrie d'al·licients, com cantar amb orquestra i viatjar, exp.lica Conxi la Garcia. Els encanta conèixer gent d'altres indrets i venre com es fa mLÍ.sica a altres llocs. Però, ara com ara, l 'única manera. cle poder anar a actuar a altres terres és mitjançant l'intercanvi d'actuacions i allotjant-nos a les llars dels membres dels grups co- Durant aquests anys de vida del Cor Jove com a tal, hi han passat ja 160 cantaires. i actualment es compta amb un planter de 80 joves entusiastes capaços d' assunút· compromisos artístics rtt> rf'lleu. Conxita Garcia ho té moJL clar: Amb aquests cent con- certs hem demostrat que el jovent té ganes de fer coses i que Ja coses que abans no podia fer. I si posem tots plegats encara més esforç, podrem arribar cada vegada més lluny. Cal qt.t,e es prengui consciència que els joves s'est.cut formant per al futur, i que tenen un potencial i una energia que s 'està desaprofitant. Pensar que un cor amb tan pocs anys de vida ja ha fet cent concerts és una fita molt important. 3 ..• e!: ~: i3 PANORAMA FESTIVAL DE GRANADA'9 4 Pouar en fa tradició musical pròpia per LLU IS TRULLtN D l • ¡: . -!. 119 es del l8 de juny al3 d e juliol la ciuta t de Granada va viure la seva edició 43a del Festival In temacional d e Música i Dansa . Espais tan meravellosos com els jardins del Generaille, el Patio d e Carlos V, la Catedral o el Patio de los Arrayanes, situat a la mateixa Alhambra, entre d'altres, han acollit enguany la trentena de funcion§ dc q uè ha co nstat el Festival. Es ben sabut que l'encant, la màgia, la bellesa o la història que propicien per si sols els marcs arquitectònics i enjardinats, són un dels atr·actius fonamentals de l'èxit de la temporada; però nohiha dubte que per la bona trajectòria del Festival, el seu contingut ha d'estar a un nivell com més p roper als europeus millor. El Festival de Granada ha estrenat enguany director: el compositor Alfredo Aracil. La seva aposta ha estat oferir una ünia atractiva per mitjà dels noms mítics de la interpretació del repertori clàssic, com és el cas de Sawallisch, Raimon di, Ashkenazy o Larrocha, però amb la virtut de no deixar d e banda una mostra prou evident de tt·adició musical pròpia d'Andal usia. Espectacles dedicats al cante, al flamenc i fins i tot un con cert monogràfic de la música andalusí ajuden a atorgar una personalitat clarament definida al Festival. Granada ha viscut nits absolutament màgiques, inoblidables i que recordaran durant molt temps els assistents als concerts. Alícia de Larrocha actuava la nit de SantJoan en el marc del renaixentista pati circular del Palau de Carles V. Alícia va teni r Ltna nit plena d'inspiració , obrint el seu recital amb les Sonates núm. 15 i 21 del pare Antoni Soler. Versions que aprofundien en l' essència de la música, anant sempre més enllà del pur exercici tècnic enca minat a resoldre complexos creuaments de mans o a r ealitzar orn a mentacions de la manera més tútida possible. Alícia p t·eparava el terreny per endinsa1·-se en una d e les obres que coneix com ningú: sis d e les danses espanyoles d'Enric Granados. La delicadesa de traç de l'Oriental, els colors i múltiple varietat de dinamisme que va acon egui r de l'Andalusa, la plenitud sonora que va oferir en la R01nàntica p1·enien vida un cop més en les mans d ' Alícia d' una manera única. Alícia va estar en tot moment emotiva, comunicativa, acurada en el fraseig, exquisida en la projecció de les harmonies i impecable en els passatges de virtuosisme. No sern¡J J'e resulta fàcil contrastar i al mateix temps enllaçar passatges del Carnaval de Schumann com "Eusebius" o "Fiorestau'' o ana1· augmentant la intensitat de la versió per ofel'ir al llarg de la Marxa de la Confraria de David les sonoritats més portentoses. Alícia va fer una interpretació brillant, emotiva, plena d'uns colors intensos que propiciaven un podct· comunicatiu constant. Tres obres fot· a de programa, entre elles una Cançó i Dansa de Mompou i una versió absolutament prodigiosa d e la " Dansa del Foc" de El Amor Brujo dc Manuel de Falla, van ser el punt final d'una nit de Sant Joan què serà recordada durant molt de temps pels granadins. Com a contrapunt, un dia després vàrem poder escoltar al Generalife un maratonià espectacle musical de flam enc titulat Cent anys de cante. Més de tres hores d 'espectacle atractiu, lluminós i colorístic dirigit per Pedro Peña Fernandcz, i dirigit d ' altra banda escenogràficament per Daniel Suàrez i coreogràficament per Matilde Coral. Quatre seqüències varen integrar l'espectacle; la primera, dedicada al panorama musica l de l'Andalusia de Alfredo Arocll mitjan segle XIX, en què seguidill es, verdia les , rondeñas i romances prenien vida en les veus de dos grups de canraores, gu ita nistes i ballal'ins acompanyats pel so característic de les palmas. Seguidament, una part va ser dedicada a "los cafés cantantes" -un dels moments més espectaculars de la nit-, en què Alegrías, cantiñas i malaguenyes van ser ofertes successivament p er quatre conjunts in tegra ts idèn ticament per guitarristes i cantcwres . La segona pa1·t , que va tenir una durada de dues hores i mitja, va iniciar-se amb cinc seqüències dedicades a l'òpera flamenca, tenint en el reco r d Manolo Caracol i Pepe Mat·chena; moments d'inqüestionable qualitat musical presidits pel so pu11yent de les guitarres, les veus " rt~encad es" dels cantaores i el pas elegant d e les bailaoras; un pt·eàmbul a l'última part de l'espectacle, el final per bulerías evidentment la més coloristica, vat·iada i espectacular de la nit. Tot va anar sobre rodes; el so evidentment amplificat, la qualitat at·tística notòria dels més dc seixan ta ntistes que van prendre part en l'espectacle i un cop més la beUesa del marc va n contt·ibuir perquè aquesta festa del fla menc fos un èxit r otund . A la Ca tedral de Sevilla va tenir lloc durant la matinal d el dissn bte un recital de l'orga nista Jo sé Luis Gonza lez Uriol. amb un progr ama d e di ca t a Cabanillesidurantel q ualva interpretar diver sos tientos i pas- PANORAMA Vladlmlr Ashkenaay (esquei'I'CI) I Wolfgang Sawalllsch (dreta), dues deies figures que han participat al festival d'enguany terpretar di ver os tientos i passacaglicL d e Bmna, Lidón i del mateix CabaniJJes. El concer t d'entrada gt·atulla i l'evident ressò que té el F estival d intre de la ciutat va pr·opiciar que el públic gair·ebé d eixés petita la monumental catedt·al de Granada. Gonzatez Uriol és un organista de pulsació r ia t·a, meticulós pel qoe fa a les harmonies, i posseïdor d'un vil-tuosisme fora de dubte , t<1l com va palesar amb La gran batalla de Marengo , peça anònima d el XVIll amb clares influències de l'etapa renaixentis ta. La majestuositat i la grandiositat, però, mai no van estar renyides amb els moments de delicada intimita t : tientos de Pablo Br·una (xvn ) i de Cabanilles, de qu i va incloure el de falses de IV to amb les seves peculiat·s sono ritat s, van f e r granment atractiva aquesta matinal d el dissa bte. Granada, a més d e festival, té des de l' any )989 una m·questra simfònica : l'Ot·questt·a Ciutat de Granada. Després de cinc anys l ' Orquestt·a ja ha demostt·at la seva và lua amb nomhr·oses actuacions . Però a•·a ha decidit fer un pas més per consolidar la seva trajectòria: Josep Pons ha estat nomenat nou titular d e I' Orquestt·a Ciutat de Gt·amtda, forma ció creada per inicia tiva de 1' Ajuntament, i que t~ el suport d 'entitats pt;vades i df' la Junta d ' Andalu- L'Orquestra Ciutat de Granada es disposa a iniciar una nova època sota la direcció de Josep Pons sia . L'orquestra va participar, sota la direcció de García Ascnsio, dins aquesta 49a edició del Festival , però es va trobar amh quatre problemes prou evidents i que varen d eslluït· notòriament la seva actuació. En primer lloc, el progt·ama escollit, mancat d ' atractiu, amb orquestracions simplemf'nt correctes d ' obres d e Sarasate com el popular Zapatea.do, alt.ernades amb l'estètica dels Cantos a.p/eamar del compositor Antón García Abril, obra que malgrat se•· d ' avantguarda té un caire romàntic i melòdic de qüestionable interès. En segon lloc, la direcció d ' Enrique García Asensio, excessivamentplana , poc pt·cdispo- sada a accentuat· les dinàmiques; una batuta q ue llegeix: a la perfecció una pat·titura, però que d e vega d es no acaba d ' aprofundir l'essència de les obres. I els dos (rllims punts són r eservats als dos solistes de la nit. Víctor Martín va realitzar una versió tècnicam ent COITt'cta de les obres d e Sarasate, però 1i van mancar aquelles pinzellades de color, aquella espectacularitat i a moments una majot· claredat en l' articulat. Per la seva part, la mezzo Maite Anuabarena va ser solista d ' una vet·sió simplement conecta d e El Amor Brujo de Falla; Arruahat·ena és una cantant excel·lent, posseïdora d ' un centre vocal esplèndid i d ' una tessitura àmplia. La seva veu té, a més, un color summament atractiu i agradable a l' orella ; però molts d ' aquests r ecursos no són suficients per assolir una interpretació paradigmàtica de El Amor Brujo; aquella manca d e duende, aquell color voca l pt·opi de les cantaoras , aquella di cció peculiar, va trobar-se a faltar durant la interpretació de Arrnabarena . P erò en el concert sí que va haver-hi un aspecte més que r essenyable : l' orquestra és portado•·a d ' una qualitat musical inqüestionable, especialment en la secció de vent. Amb Josep Pons, l' Orquestra podrà assolir la dimensió que li és pròpia. Una de l es actuacions més emotives i exquisides del Festi- PANORAMA val, la van reaHtzar l'ls ] ll"Oll conegu ts The Si:xtcen , dirigits per ll arry Christoplwrs . Ot•s¡u·í-s dc realitzat· un concert u In c:a tcdnll e n què van i.nclou r·<' pa r·t i t u r·es dc Ta llis i de Tomàs Lui!:l de Victòl"ia, var·en repetir at luució en tm concer·t matinal del diumenge al Real Monasterio d<' San J erónimo. L 'esgl ésia del Monestir va quedar-se petita pf'l nombr·ós púb lic que va assistir al concer·t dedicat mon ogr àficamen t a PalesI rin a . El tri omf dc la polifonia assolit per Palestt·utu r ep rn les veu s de T he Si xto(~ n unes ver sions pures , clares, bt·iJlan ts, emotives i con trastades. La clared at d e cant de la vintena de components que integren The Sixteen propicia que la direcció dc Christophers pugui jugar· amb tma varietat enorme d'elemen ts . La màgia de la polifonia de Palestrina era recollida en 1mes versions tendents a la lentitud, que es r ecreaven en els fü1al s dc ft·a se , aprofitan t la rcve~·be r·a ció de l' església. Quan la polifonia de Palestrina, com la deliciosa missa Assumpta est il1aria , é in ter- pretada amb tanta p erfecció i solemnitat, la música assoleix una dimensió místic-a que traspassa la barrer a d«>l fel artístic. Des d c feia moltes jornades F espectacJe dedicat a la música andalusí que se celebrava en tma joia de J'arl nazarí com és el Patio d e los Arranyanes de l'Alhambra, ha\' Ía atret r atenció del públic. La música aràbigo-andalusa dels segles }dl a XV. 1'època de l 'esplendo•· d'al Andalus, va constituir l'epicen t re d e l' actuació del conjunt d e música medieval CàJamus . Les cal·acted:stiques hat·moni es, les sonoritats peculiars que ofl'rcixen instruments com el t·abel, la flauta de pan. r atmósfcra característica de la música dïnnuència 1íbia i del Marroc, rebien unes interpretacions que incidien en l'accent de les dinàmiques i en la varietat d<' Ro noritats que s'emmotJlaven a la per-fecció al meravellós marc del Patio de los A.1-rayanes . Un inici de concel"t d e suma correrció que tenia. a priori, d u rant la segona part els moments més esperats amb l'ac- tuació del conjtmt Awtat· Tilimst>n in terp1.·etant una nuba gt·anadi n a. Tretze instrumentis tes algct"ians integren el conjunt Awtar Tilimsen. El cant homofònic dc les seves veus, amb l'acompanyament instrumental de llaüts, ma n dolin es i violes, produïa aqucll<'s melodies que es mouen <'n gt· aus gairebé conjtmtats i que utilitzen el característic interval d<' st•gona au¡:,rmentada. El se u pr·ogt·ama indoïa una nuba granadina , un seguit de peces que van ser enllaçades pels intèr prets sense incidir en els accents, amb un a •·ítmica ~xcessivamen t monòton a i sense fer la més mínima pausa durant tma hora i mitja seguifla d e música. Es fonamental que el Festival incorpori aquest tipus d e proposta din la seva programació. La varietat d 'estils, combinats a la prrferció , permet a un públic t:'clèctic gaudir d'tm seguit d 'espec tacles plurals i de qualitat inqli<>s tion ab le . Esperem que e l F es tival co ntinuï respirant aquests nous aires durant molt de temps. 119 COL-LEGI DE CAMINS, CANALS I P ORTS DE CATALUNYA, , , ' MEMBRE D 'HONOR D E LA ,FUNDACIO ORFEO CATALA PALAU DE LA MUSICA CATALANA El Col·legi de Camins, Canals i Ports de Catalunya, s'ho incorporat recentment com o Membre d'Honor de lo Fundació Orfeó Català-Palau de la Música Catalana, amb lo firmo d'un acord de patrocini per o lo Temporada 1994-1995. El protocol de col-loboroció, el van firmar el Sr. Xavier Borràs i Goborró Degà del Col-legi i el Sr. Fèlix Mi llet i Tusell, President de lo Fundació Orfeó Català-Palau de la Música Catalana. Amb a quest patrocini El Col-legi de Camins, Canals i Ports de Catalunya expresso( uno vegada més1 el seu ferm suport o lo cultura catalana. 1 TEM A a importància de la figura de Manuel Valls i Gorina ens apareix al cap de deu anys de la seva desaparició més clara i més contrastada que mai. El fet que el seu buit no hagi estat cobert constitueix la demostració més evident del que s' acaba d'exposar. La dimensió essencialment proteica de la seva personalitat, entesa en el sentit n1és positiu de l'expressió, féu d'ell una personalitat sempre present, i, per descomptat, sempre neces' , ' . sana -1nes encara, Imprescindible-, en la vida musical del país. Tot allò que afectés la música constituí per a ell una incitació i una provocació a la resposta i a 1' acció immediata i, al mateix temps, lúcida i intelligent. Enamorat de la vida, i particularment de la vida musical, ünbuït d'un esperit generós i "a-especulatiu", en la praxi de la generositat, la seva presència arreu de l'activitat musical del país va ser constant i diversificada en facetes. Mai no va deixar de rt'spondre a cap mena de sollicitud. El seu ~·sf' era un fet acceptat se1nprc a l'avançada. I n1ai no va tractar cap responsabilitat -per tnínüna que fos- de manera o amb actitud marginal. A tot va dedicar un respecte i un rigor absoluts. Per això el seu buit ha planat amb tanta evidència en la vida musical del país, orfe de la seva presència se1npre tan productiva. I des d' aquesta revista ho podem corroborar d'una forma molt acusada. La seva mort a les en vistes de la sortida del número l representà per als nostres lectors la impossibilitat de gaudir de la categoria d'unes col·lahoracions que, amb tota seguretat, haurien estat molt valuoses, però esdevingudes a la fi impossibles. Recordar Manuel Valls, és quelcom més que tm deure. Es, sobretot, deixar constància d'un buit molt important -tal com ha estat dit- i il·luminar la imatge d'una de les figures més valuoses i també més entranyables en ·el pla personal de la música catalana dels darrers decennis. Manuel Valls: ' constan cia d'un gran buit . l ..• ¡: .; 119 ;:¡ ~ l st f TEM A Manuel Valls Gorina, també un 11 homen ot'' .I•¡: 11 9 per JOSEP CASANOVAS F 32 .J.'i2 a d eu anys q ue la t·eaparició de la "'RE>vista Musical Catalana,. coincidia amb la trista notícia de la mort de :\Januel Vall~> G01·ina. El número incial de la ReYista c.ompta va. per altra banda. amb una insubstituïble col·laboració signada e-n rara per ell. probahll'rnent la darrera de les st:n es tasques literàrio-musicals. Ens cal en car·a remclre t•ls nostres leclors a lt's collaboracions urgen ts t¡ue ~n aquella avinentesa varen fer dos dels seus amics més ínti.ms, Xavier :vlontRalva tge i Oriol MartorE-ll. per tal de retrobar IE's d ades fonamentals d e la personalitat del ·•r-.ani" Valls. L'amic i el crític-historiador per una banda, i el compositor per r altra, restaven allí evocats amh fervor. Em plau ara , en acpwst anivl'rsari, evocar aquf'lla singular pen;onalitat, segurament irrcpetihlf. I ho és perquèresuJta avui ja impossible que toruin a rf>produir-se les circumstàncies històriques que Iu van fet·p ossihle. Valls va pertànyer encara a uns any~:> en els quals va poder cxf'rc·ir ¡;egons la fórmula complE-xa de '"sen}or de Barcelona .. , <]'•·homenot'· dt• Josep Pla i dandi noucentista. Sí. efectivament, era lot un senyor amh d~ ¡;eus cognoms tan lligats a la hur- gesia catalana, fins i tol d PI'lcendent directe d'una de l es dinasties dc ham~ucrs dc ]a terra que ja havien hagut de plegar llurs negocis an ys enllà. No E'r·a precisament nissaga. t•l que li mancava. Aviat va viure, pt·r a lt ra banda, uns any¡; d\miversitat únics i dt>risius. Joan Perucho ens ho far<'cordar en els seu s Jardins de la malenconia atribuint-hi el Rentit dt> tronada generacional d'una sèrie de peroonalitats csdf'vingudes totes remareables, i fins i tol il·lu s l.l·~l! . Es n·acta, a més dPI matci.x Perucho, d 'Antoni Vilanova,Nèstor Lujan. Josep M. deMarcin, F t·ancesc Mayans, Carles Fisas, Bonaventura Torres Muntàn i .Josep Riera. Eren els anys immediats a la postgttcr·ra civil en què E'l pali de Lletres era el punt de reunió dels estudiants dc Dret amll els de totes les setcion s de Filosofia i el cent•·e d'intercanvi d'expca·ièncics i lectures. Valls hi va cursar una brillant raiTera dP Dret, però ben aviat va començar l es col·laboracions literàrio-p alriòlif:o- musica1s com un del~"~ fun dadors de la cèlehrf' rC'vis ta '"Ariel" . De la universitat, Valls va obtenit· Ja professió hàsira de juris ta, CJUC' va C'Xercir durant tota la seva vida . j a com a advocat al bcrvei derAjuntament de Barcelona , ja com a titular de bufet propi. Fou un expf'rt en matèria dC' dret administratiu local, fet TEM A Corcle Manuel de Falla, cap al 1950. Drets, d'esquerra a dreta1 Palllard, Sanabra, Padró• Monturiol, Giró, Cordà, Anna Ricci, Valls, Anaïs (?)I Meatres•Quadreny. Asseguts, d'esquerra a dreta: Corcós, Rulz-Pipó I loan Comella• cruc no renuncio a consigna s· tant pel fet de no ésser habitualment divulgada com per Ja pròpia dignitat intel·lectual que comporta. L'altra faceta, iniciada ja aquells anys de joventut, la de l'intel-lectual patriota, tampoc no l'abandonaria ja mai més. Així, se'l t·etroharà també entre els tancats a Montserrat l'any 1970. En principi i primordialment, és clar, fou compositor de vocació, amb el qual ja em va ésser possible viure en un constant inte1·canvi d'idees i amistat a partir dels anys inicials ucl Cercle Manuel de Falla, a par·tir dell946 a l'Institut Francès de la Gran Via de Barcelona. Foren, seguramt•nt, els seus anys dc ('J'Cació més iconoclàstica i d'avantguarda. Ja casat amb Maria Antònia Aubert, una distingida olotina, pncticà una composició d'escola avantguardista acerba i dura, pròpia de l 'a tonali sme "d'entreguerres". Curiosurnt>nt, no manifestà massa influències directes ni del seu mestre, el pare Donostia, oi d'elements característicament nacionalistes, malgrat l ' ideari vigent en aquells anys del Cercle Falla o la utilització abundant de textos literaris per a cançons del mateix Perucho, Espriu i d'altr·es. Foren, per tant, els anys de rebel·lia juvenil-essencialment negatius-. dw·ant els quals trobarem ]'"homenot, , en el sentit de la humanitat més pura i descarnada a la recerea d'una vet;tahlo personalitat original. Però aviat es manifestà també l'alLt·e vessaJlt important de Valls, la del erític musical, St\:,o:ruida a\;at pel del musicòleg i historiador de la música. Fou titular de la crítica a la pul>licació que també li semblava predestinada, el "Diari de Barcelona,., men- tre aquest seguí en vida. Any dancra any vam assistit· junts a centt>nar1-1 de concerts i reprt·st>nlarions d'òpera, i encara molts mé8, quan, acabat el Brusí, feia els editorials dc lu "Gtúa Musical" del Palau. Fou una f-poca en cp1è Iu crítica de VaJls assolí ps·ecisament un nivell dc senyodvola competència en Lots els camps i t>At.ils. Aviat s 'acredità com 1'1 c:onei.-xcdor més qualifieut del fet musical català històrit'ament consideJ·aL, i ('ll espec•ia1 en les escoles dt•l noslrt>. segle. Sorgiren ab..-i les bnccessives puhlicat•ions que avui són ja obra de consulta bàsica per a tols els ebtudiosos. Sorgiren IeM monografies especialitzadt•s sobre l'erotisme en la música i la que sobre el cinema musical li'" an impos sihilitru·la dan-era malaltia i la mort. La seva afecció pel cinema no fou casual. pcr·què en els seus darrers anys s'hi especialitzà vivament tot creant partitures per u eoncguts films catalans. La maduresa vital li atTibà, com lw insinuat u] començament, amb un retorn íntim cap a un inerementat sentit de r elegància i el refmamenl espiritual. Abandonà gairebé aquell a agrt>ssivitat juvenil per retornar a un cet·t punt dc noucentisme mediterrani i llunrinós. La música esdevenia dia a dia méslí ric·a, mentre que les dolè'nt•ic~s començaven a fer-He' sentit· en el seu cos. El veiérem patir, ja amb el mateix somriure irònic: dc sempre , intentant ocultar una tristor massa evident. Les havaneres dc Calella de Palafrugell l'havien frapat profundament. Era el mateix procés de retorn que C:X"])erimentarà el Pierrot Lunar schonberguià quan al final del seu periple estètic canta encara··oh vella aroma de temps de llegenda '·. .I..• ~- ~- 119 TEM A Ah, Nani Valls, arrenca de fagot i timbale s! per ANTONI SAlAT eu anys després de la mort de Manuel Valls cm sento ferit encara, amb vunLuals i emotius sondrolls, en els replecs receptius tle la memòria. De la memòria i d'a<ruell solc penetrant que dei>..en els absents elltirnats. I és que el frer a ft·ec admiratiu i crf'ixent al llarg de més dc -vint anys amb un amic tan ple d'humanitat i de finesa. de IJinrament i d'afecte, fendeix la singlada expectant de la pròpia vida. I ara, deu anys més tard, sense l'apassionat i apassionant tarisma de la seva personalitat, se'm fa més tangillle i punyent la seva immerescuda absència. I en l'intent de rf'trobar, potser ingènuament però amb ahsolu ta necessitat, la cantilena qu<' fluïa de la seva peculiar figura en una permanent "'cançó de la roda del temps", només sé emparar-me amb els mots que li adreçava el noatt·e Sah ador Espriu, per dir-li també: ]o, que moro i sé la solitud del mur i el caminant, et demano que em recordis avui, mentre te'n vas amb les sagrades hores. Solitari a desgrat, maldo per retrobar aquelles sagrades bores i em pregunto. una vegada més: Sabràs millor quin era, pel nom, el secret últim de qui va precedir-te? Tan sols un home. Aquest és justament l'home que se ·mfa enyoradís, quan el seu coratge i impuls són encara imprescindibles per animar i desvetllar la nostra "vella i encerclada terra" al so de la seva vivificadora corranda tal com li pt·eccptuava l'Altíssim espriuà: '"Ab, Nani Valls. at·renca de timbales! Guarneix i subratlla amb rim-xim condigne la magnificència del gran monarca, la pompa d"un jorn apoteòtic"'. (·\.h. Nani Valls! Deu anys després de la teva absència d'aquest escenari maldestre i desballestat encara inventariem desvet·gonyiment i cues al reial "Cor de l'Esperança"!) Músic, escriptor, assagis la, crític? No penso caur·e en el parany de qualificar o de classificar la personalitat de Manuel Valls ni en el de redactar-ne un encomi. Prefereixo reveUt·e'l com un humanista decalat, senyor i cavaller del seu temps i alhora intemporal, fruïdor de la bellesa en el ""prodigiós món de la música", protagonista ell mateix en "'la histò- D ¡} ê: -f -~ • 119 34 ria de la música catalana", combatent aferrissat i conspicu entre '·la música contemporània i el púhlic", revestit picanliosament de "música indiscreta" i artífex reeixit de "mítsica de tota mena". Prefereixo recobrar-lo, sempre amatent, ni que sigui als "entreactes de concert", transitant penosament en un enfarfec de ''música en xifres" o endormiscat estèticament com un dring, cantarella o "músit'a en l'abraçada d"Er·os''. Aquell ésser que ha deixat el paisatge espiritual de la •·música espanyola dt>sprés de}Ianuel de Falla,., no ha emmudit, sortosament, encara! L'atzar·, la passió, les referències, em permeten, ara gaudiosarnent, adés melanbriosamcnt, de reviure la seva cntTanyahlei mai oblidada amistat "entre les veus rlf'l carrer", tot sentint les immutables "cançons de la roda del temps" o protegint-me com a "bon samatità'"". Amb la seva Yènia (sento com diu: ··no fotis. ara!") retrec dos epígrafs vallencs que mostren La seva "cordial amistat, .. d" ells, en la deilicatòria (pàgina nou) del Hihre Entreactes de concert: "A l'estimat amic Antoni Sàbat, que m'ba forçat a escriure la majoria de les pàgines que segueixen". Abans (pàgina tns) el meu exemplar conserva L'enèrgic traç autògraf c.lc la seva burleta i entranyable ploma: "A l'estimat amic Antoni Sàbat. col·laborador. col·laboracionÍ!;ta, ex-col·laborador i cxcol·laboracionista. etc. Amb una forta abraçada, Manuel Valls. B. 16.1.74'". He d'admetre immodestament (ell m'havia adoctrinat a no ser falsament modest) el penjament afectuós de "col·lahorador". I també, però amh un sentit ben divers del que pugui definir qualsevol manual ad usum, el de" col· Laboracionista" d'acord amb el lèxic que~ a ell i a mi, ens abellia per camuflar-nos de "co-autors''. M'e:\:plico (per primera vegada, després de vint anys): aquell 1974 l'editorial Plaza & Janés, S.A. Editores, publicava en castellà i en la seva col·lecció Testigos de España, un nou llibre de Manuel Valls titulat La música en cifras. Era un al·legat contra el centraliRme musical (ergo, polític) espanyol com a resulta l d'una enquesta promoguda pet· la "Guia Musical" del novembre de 1970. Les requisitòries eren arriscades i subversives en aquella època, ja que enfocaven temes com: preocupa<'ió oficial per la músira; l'engranatge administratiu; premis i encàrrecs; critct·is de la ràdio; pedagogia i ensenyament: Madrid, centre d'Espanya i el un TEM A I + seu extraradi: les províncies; la música pública: els concerts; la professió de músic, etc. He de eliT que vaig ser "col·laboradot·" i "col·laboracionista" dc i amb Nani Valls, ja que cadascú de nosaltres vn escriure el cinquanta per cent del llibre. Només Manuf'l Valls figurava, però, com a autor únic. Havíem convingut, per raons estratègiques i circumstaurials, que el meu nom no hi aparegués: la meva signatura haw·ia ocasionat problemes a tercers. Ambdós teníem un cert respecte per l'equilibri i la subtilesa subterrània que ens permetia de eonquerir, nota a nota, la concertant harmonia. Nani Valls, cavallet· desarmat però ardit, n' assumia totes les crítiques. La dedicatòria autògrafa palesà DO\ ament el seu afecte: '·A r estimat Antoni Sàbat, co-ant01·, però que no rebrà les pedregades ... ! Amb una cordial abraçada. Manuel Valls"'. Com a punt i final, ho he de dir: Catalunya tingué en N aui Valls un lúcid activista cultural. Fervent en rautenticitat. ingenu enfront dels oportunistes, lliure en l'amorosa aba·açarla de l'art. Esperit singular, doncs. lnepetihle. Post. scriptwn a Manuel Valls i Gorina (Badalona, 21 de juliol de 1920-Jlarot>lona, 9 de setembre de 1981.1.): Nani, avni pensava enviar-te una ingènua felicitadó (amb uns ver8ots que t'haurien corrugat, com altt·cs vegades, les celles} amh motiu del teu setanta-quatre aniversari. Però ja veus com m ·ha sortit aquesta ma4,rirhacla •·{TÍtica". No vull, però, dei?'ar d'exposar-te tres punts per si vols. i quan et semhli, comeutar·-los més àmpliament amb la teva provta·Lial causticitat: A. Telf.fon. Ha telefonat repetidament al 33-33 i sem pn~ comunica. Caldrà que, amh paciència, assumeixis l'incomprès pnper de bon samarità. Sembla que la teva òpera dc cabaret encara fa por. No l'estrenen. I és que et mostres inquietant amb allò de: "La mort només'? No hi ha altre alliherament?" (Alguns, Nani, bramen de tant en tant i desafinadament l'himne del Barça). B. Els preceptes. Se'n fan de nons, Nani, però no tenen ni l'enginy ni l'ardència dels teus sons. I, desvergonyidamt>nt, els fan pagar molt cars. Ah!, i continua la fal·làcia incorporada irremeiablement al tar·annà patrimonial de la nostra ··vella i encerclada tet-ra ''.Ara mateix, els teus amics i altt·es que no ho són tant, et convideu a seu re a la seva taula per commemorar qtu• fa dru anys crue t'ignoren. Pots jugar amb tota classe d'acords i desacords en glossar aquest cretinisme. Almt>nys per la mt>va part, no hi haurà censura ... C. Coraçao. Quan t>m dedicavf's Ja versió portuguesa dt' Que é n. música?- •'Ao meu grande amigu o Exmo e Rdmo. senhor· Antonio Sàbat coraçao dc nosa música. Com J'umistade del cavalheiro Manuel Valls" - no devies imaginar 4ue, avui, dia del teu aniversari, enct>lat·ia un meló fresc i dolç com a tu t' abcllf'i.x stnHe oblidar, per acabar, la copeta d ·aquell anís lan amical. Potse1· aquest vespre de julioL sota l't>oc:myissat de fei.xida. podríem repetir-ho ... O espet·es 4ue t'encalci? TEM A Record ant 11 amic••• MIKROKOSMOS anuel Valls Gorina,Nani-com sempt·e li deiem-, va ser un apassionat de la conversa i de l'amistat. Un d 'aquests personatges que de tant en tant dóna el país, que pot abastat· una infïnitat d 'activitats amb eficiència. Advocat, intel·lectual i autor de nomh1·osos llibres. va fet· de la música el seu art. I la seva inquietud el va dur a escriure, d'una manera intt'l·Jigent, unes obres de bellesa intrigant i volgudament arcaiques que deixen a l 'oïnnl un de1iciós t·egust ama1·g. És molt trist perdre un antic, tan amic, i tan aviat! M Plany per Nani Valls .t•.. s: 119 36 1.56 Xavier Turull No pas sorollós ni baladrer, sinó el que escau a un dol íntimament sentit. Senzillament, et diré: "Ah, Nan i Valls!", tal com l' Altíssim de la prodigiosa improvisació pera titelles sinerenco (i sé que, extrapolant-ne el significat, en copsaràs l' al·lusió literària). Però, ora, l'exclamació -més enllà de referents dramàtics clàssics- vol ser expressió del plant per no tenir-te entre nosaltres; i formulació el·líptico d'una constatació: que no ens n'hem sortit, Nan i, de trobar una alternativa plena a la teva polivalència . Ergo: els qui endeguem papers de divulgació musical, sovint ens sentim orfes. ¡Quantes vegades, a l'hora de preparar un número de la nostra publicació i d'orientar-ne el contingut, no m'he lamentat: "Si ara tinguéssim en Nani Volis... !" I avui, ols deu anys de la teva mort, et trobem o Faltar més que mai. Peraixòensorropem ols records. Pel que a mi em toca, me'n deixes rememorar alguns? ... la teva acceptació immediata o Formar part de l'equip de la "Revista Musical Catalana" quan vaig venir, al teu despatx de l'Ajuntament, a explicar-te'n el projecte (del qual me'n traçares, a l'instant, unes línies mestres). ... les discussions ofectvoses -duraren anys- en reclamar-te el Pòrtic de la "Guia Musical"; encara aro, l'entranyable amic Enric Ruiz, que te'ls venia a recollir, es Fo creus de lo rapidesa amb què els confegies. ... les divertidíssimes ol·lusions iròniques o tants -prete· sement- savis, (Ui, oro, si ho veiessis! Quin camp abonat no trobaries!) ...lo nit en què (al Palau -on s'hi feia l'assaig-, sals, a l'amfiteatre) rivalitzàrem a anticipar-nos als actors en lo recitació, de memòria, de fragments de lo Primera història d'Esther (Iu n'havies escrit lo música). Com hi vam xo lar, en lo juguesca! ... el teu padrinatge generós en publicar el meu primer llibre; no Fo gaire, em vingué a les mans la cassette sonora de l'acte de presentació i se'm féu un nus o lo gola en sentiria teva veu ... Plego, Noni. No vull superar l'espai habitual d'aquesta columna per dir el plany per lo teva absència. Em coneixies lo Raca per la brevetat expositiva (faceciosament, te me n'havies manifestat "cordialment envejós"} i no vull gue et pensis que l'he abandonada; altrament, quina falto de decòrum no serio deixar-me vèncer,J'ustament avui, per un impúdic afany grafòman... Plego, ones... Semblo que era ahir i jo fo deu anys que ens vas deixar... Ah, Nani Valls, com t'enyorem ... ! V"Erureactes de Co~tcert W\iattuel Walls s obreMaiwel Valls, l'cstimatNani, em resulta difícil resunút· els infinits records que conser vo de la seva entranyable amistat, que es va prolongar al llarg de potser vint anys o més. Des d'un principi ja vaig intuir que coincidiríem en moltes f'Oses, encara que superficialment algLma vegada podríem no estar d'acord, pet·ò eren suficients poques paraules perquè eU i jo coincidíssim pensant l'un i l'altre el matei:<. Si jo m'entestava a defensar alguna música per la qual, personalment, sentia predilecció -la màxima controvèrsia originada-, ell la resolia amb una expressió molt seva : "aquesta música ... en cara no sé si m'agrada o no m'agrada ... ", definició ambigua que després en moltes ocasions he fet meva. Foren per a mi uns anys inoblidables en els quals no estic segur d'haver correspost com es mereixien les infinites atencions que ell va tenir al meu favor. En lot cas, puc afirm:w que sempre tind1·é present l'amistat del Nani, la seva generositat, la seva sana alegria, la seva finor intcl· lectual i el seu coratge prodigiós per acceptar rom bo va fer, sense esfondrar-se, la cruel malaltia que va acabar amb la seva vida. Pere Artís Xavier Montsalvatge TEM A e uóosamcnt, t•n fer deu anys que en Nani ens 'a deixat·, és com si tot aquest temps ell s'ha¡,rué" amagat darrera una porta mig oberta, darrera un paravent, o seninstal·laL al nostre costat amb s'hagué!' zillament aquell somriun~ irònic que el caracteritzava, perrccor·dar-nos, com si fos la veu de la consciència, les meravelloses vivèn<•ics que al llar g dels anys vàrem compartir, des de les més pr·ofLmdes converses sobre art, m\u~i~a o Jitc•ratura, fins a bona part de la vida lúdica estival, allà nJs indn•ts de Calella, on més d'una vegada vòr·em rememorar Jes 1·omances de sarsueles, ht història del tango o els cuplets clela Raquel Me1ler o la Chcli to , que eU tan bé coneixia . En Nani l't'a la vidu per ella mateixa, i ho va ser fins que ens va deixat· ... pct·ò no del tot... , perquè tots els q ui vÒn'm lc>nir la immc>nsa sort de la seva amistat, tenim molt present l'aura quel'envoltava. i tot allò que> ens va transmetre d'una manera tan natural com generosa, i ({Uf' al llarg dels anys ha quedat com a flama immarcescible de la seva constant presència. No éi> vcrtitat. ~ani? Antoni Ros-1\tw·hà o I i 6 i! Pla,a Reial de Barcelona, cap al1953. Cornen,ant per baix a l'e•querra: Mellrei•Quaclreny, Mornpou, Sra. Mornpou, Monbalvatge, Sra. Ca.anovas, Sra. Cerclà, Angel Cerclclt, Jordi Giró, Anna Rlccl, Sra. Me1tres• Quadreny, Sra. Vall1, Manuel Valls, Josep Casanovas i Salvador Moreno mc>u r ecord de Manuel Valls s'inspira per un sentiment d'afecte i admiració. La seva cot·dia lital, el seu habitual somriure, el seu ab"lll sentit d e l'humor, la seva finor d'espel'it, sovint dissimulada pet· un vd d ' írm1ia, eren la tònica dc la seva pen.onalitat i fc-ien cl\•ll un runic d 'excepció. Pet· altra handa.la seva extensa cultura i fot"mació musical, d e tots rrconeguda, el convertiren durant molts anys en un dels elements més valuosos del llostre entorn cultural. admil·a t Manuel Vans, que t~m il·lusiouadanwnl baviu treballat per la rcpn:sa elf' la RMC i lJUe n'havia de ser un d <>ls scuR principals protagonistes, va morir aLum; d<' JJuhlicar-se el primer· número. Un níunc>r·o 1•n <>I qual hi havia un molt signifi catiu i inèdit text seu u~er una definició estètica de la mtísica al cinema) i, a més, un article de Xavier Montsalvatg<> sobre c•l compositor i unes línif's meYCs, ... En record de l'amic, que expressaven la ferma con vicC'iÓ ([Uf' si bé f'l buit d<>l plot·at amic n o s·omplida mai més. sí que, en t•anvi. preveien que s· anirit•n omplint Lots els altre>~ múltiples hui ls que la seva mot·t en~ deixava. La vida, deia, no s'atur a mai i els r elleus -bé que no sempr e amb fa(•ilitalvan passant de mà rn mà ... Pet·ò no ha es tal així i, a més de l'amic insuhstituïble, seguim enyor a nt ac¡uells seus periòdics articles i llibres qw· sota rapanmça d'una d esimboltafrivoli~ Lat i d'uuu irònica Jw nhomia te nien transcendent profunrlil al filien i eslf>Li~a i cnm una garantia absoluta dt• lúcida intcl-ligt~n c ia , imaginativa intuïció , clariviclf'nl O}>ot·tnniLat i , sobretot, de consci<>nt, resp onsable i palril}tie esperit de servei a la nos tra cultur·a i a la nosll·a vida col·Jectiva. Cat·mc Bt·avo, Vda. de Frederic l\fompou Oriol )farLo reU L' E l .. .; li!'119 TEM A Apunt biogrà fic 119 ·,,l~ 458 1920.- .Juliul. Nei.x a Badnlona. on estiuejava la seva fnnúlia. 1922.- Estuc! is de ba txilll't'a 1 als Cc·rmanll Maristes. 19.''18.- É!! mobilitzat al front de l'Ebre a l'anomenada "Lleva dc· I biberó". 1939.- Comt•nça un Um·g servt\Í núlita1·. 194·0.-1nü ·i dc• la catTC'nt de Dret a la Universita t dl' Ban·t•lonu . A In Univen;ita t coHabora en la revista '·Alerta". 1941.- Conc:ix, a LI ori' I, M. Antònia Auhc:rt, membrt' IL'una dis tingida família olotina. 1945.- Conei~ el part' Donostia amb motiu de l'acte de lwm·dicció d'una ca mpana del convent dels Caputxins dc Sar•·ià. Amb ellt•lltablü ·à una impot·tant relació afcetiva, tot convertint -se en dei..xeble en tranyable del saN·rdot músic. Manuel Valls també va estudiar COlllJWSició amil Joa:u Lamote de Gl'ib'110n. 19•/.6. - Fonna part dc l'equip fundaciona l de la r·evista "Ariel". Al prin1e•· númet·o. lú pub oca nn article> titulat ''Mompou o la puresa expre~osiva ". 1946-47. - For·ma JJUl'l del Cerc·lc Manud de Falla, que va tenú· un considerable pes a l'ambient musical barceloní dels pt·imel's anys del poslfranqu iame. 19,18.- Es casa amJJ M. Antònia Aubeet. Dècada dels 50.- Comt>nça una important activitat no solament com a composito r sinó també com a crític· musi<· al-Ràdio Barcelona , "Diari <.I e Barcelon a".·' El País··-, musicòlrg, confrt·cncia:nt i c'sct•iptor· sobre matèria nrusical, que el convertí en una de les figures més rellevants i mé~ artives dc la músiea barcelonin a dels darn•r¡, anys. 1954.- Escriu una Ü·lustració musical per· a l'esn·ena dc Primera història d'Esther de Salvador Espriu a cura dc l'Agrupaci óDramàtic a Ban·clona . La col·lahoració amb el teatre ca talà s'estendrà a altres p •·opostes: A1i,tígona de Salvador Espriu {1958), muntatge de l'ADB.- Un barret de palla d'Itàlia d'Eugene Lahichc en traducció elf' Joan OliYer. (1958) Muntatge dt• l'ADD .- Joan I , dc Ferran Sodevila. (1958). Muntatge de l 'ADB.- Vent de garbí i una mica de por dc Maria Aurèlia Campman y. {l 965).1\1untatge de l'Escola d'Art Deamàtic Adrià Gual.- CeLla tea de .l osep .Maria de Sagarra. (1970). Muntatge de Ricat·(l Salvat.-1.- a.filla del mar d'Angel Guimerà. (1970). Muntatge de Ricard Salvat.- Retablo de la avaricia de Ramón María del Vallr Inchín. (1970). Muntatge de Ricard Salvat. 1960.- Publira La música catalana COlL/emparània. Ed. Selecta. i inicia a:i.xí una !.uhSta:nt tr·ajectòt·ia bibliogràfi ca qu<' c·ompt·èn 19 volums. 1966.- Pren part a la "Caputxin uda" o tancament d'estudian ts i iutel-lectu als catalans al convent dels Caputxins de San·ià, on es va constituir el Sindicat Democràtic d 'Estudiant s de Catalunya . 1970.-Es r·cclou a Montsena tjuntamen l amb diferents utistes i intel·lectu als en gest dc protesta contra el fets C'onsegüents a l'anomena t Pr·océs de Burgo endegat pel règim franquista . 1971 .- Dirigeix les emissions dedicades a la música espanyola de l'ORTF dc París. dins la sèric "La roM' des vents". 1976.- Compon la banda mus)cal del film /_;a cizttat cremada d'Antotú Rihas. Posteriot·m entfarà el mateix amb Companys , procés u Catalunya òe Josep Maria Forn (1979) i amb Victòria (1983) de l'esment.at Antoni Riba s. 1984.- Mm¡ rle set1·rnhre, mot· a Barl'elona despr{>s d'una llarga afecció coronàt;a. Algune s obres musica ls l9rJ,6.- Tema amb variacions (a la memòria de Béla Bartók). Estrena a Barcelona el 21-X-48 a cura de D. Scgú,A. Goxcns, E. Bocquet,D . Ponsa, L. Benejam i J. T rolta. 1953.- Cançons de la roda del temps. Sobre poemes de Salvador Espriu. Estrena a Barcelona 1'11VIl-54· per Cunxita Ball ia, sopt·ano. Direcció: Ja oques Boclrner. 1957.-In uencions. Dedicada aXavierT umll. Estrena cl18-1-58 per Xavier TuruJJ j T. Balcells. 19.58.- EM uclis concertan ts per u piano i o1·questra. Estrena el28-X-56 a cur·a del'On¡ue stra Municipal de Bar·celona amb Maué Bonet, piano, i dil·eeció d'Eduard Toldrà. 1964.- Mouimen.ts simfònics o els artefactes de Paca Todó. Estrena a Barcelona l'l-X-64p er I'Ot·questr·a Municipal . Dia·ecció: Rafael Ferrer. 1965.- Concert per a gttitarra i orquestra. Estrena el25-lT-67 . H. Leeb, guitarra. Orquestra de Ja Ràdio de Bea·na. Dir·ecció: K. Cornell. 1965.- Cançons sefardies. Esta·ena el 31-VIII-66 a Santa Cruz elf· Tenerife. Maria Canne Bustuma:nte, soprano. Salvador Gratacòs. flauta, i Josep Lluís Lopàtegtú, guitarra. 1.974.- Con/ del Barça. Sobre text de Josep Mat'ÏH Espinàs i Jaume Picas. Estrena a Barcelona el27-ll-74 amb direcció d'Oriol :Martorell. 1977.-D' una vella i encercl<rda terra. Sobre poema de Salvauor Espriu. Estrena a Bareelona ei29-X-79 per la Coral Sant Jordi. Direcció: Oriol Martordl. Bibliog rafia La música catalana contempo dmia (1960). Editorial Selecta . La música española después de JW arwel de Falla (1962) . Editorial Revista de Occidente . Música i societat (1963). Editorial Dalmau. El prodigiós món de la míí.sica ( 1966). Editol'ial Bruguem. La música contemporània i el públic (19()7). Edicoins 62. Hi.~ tòria de la música catalana (1969). Ewtor1al Tàber. Míí.~ica indiscreta (1970). Editorial Pòt·tic·. Aproxima ción a la mtísica (1970}. Salvat Editot·es/ Aliauza E ditorial. Diccionario de la música (1971). Alinza Editorial. La nuísica al món d'avui (1971). Editorial Vfoll. Entreacte s de concert (1973) . Editorial Pòrtic. La música en r·ifras (1974). Plaza .Janés Eclitores. Para entender lct música (1978). Alianza Editorial. El fel musical (amb Oriol Martorell) (1978). Dopesa. Publicat en segona edició el1985 per 1'editoa·iH1 Els Llibres de la frontera aiJllJ el títol Síntesi històrica de la música catalana. La m1ísica actual (1980). Editorial Noguer . La música en el abrazo de Eros {1982). Tusquets Erlitores . .Mí¡.sica de tota mena (1982) . Clivis Publicacio ns. Mom pou (1983). Edicoins de Nou Art Thor. Músicet y cinema (amh Joan Padrol). Sul va t Editon's. MUSICALIA R E T R A T MAGDA OLIVER O Seixa nta anys lligad a al cant Magda OUvero, membre habitual del jurat del Concurs Vlñas dea de fa 1 3 anys, repassa la seva carrera en aquesta conversa per MÒNICA MONTORIOL Dona elegant i de figura esvelta, la soprano Magda Olivero continua contribuint en el món de l'òpera com a presidenta del jurat del Concurs Francesc Viñas. Amb aquest ja agda Olivero neix u Saluzzo, pobla ció propera a Torí e] 25 de març: dt> 1912. 1 Estudia a Torí i debuta a aquesta mateixa ciutat rany 1933 amb Cianni Schicchi de Puccinj amb el per·sonatge de Lauretta. Tt>nia 21 anys. Passa per tots els teatt·es ita liuns aml1 les òper·es Turandot (Liu ), La Bohème (Mim1ie), La. Travíata (Violetta ) i Mac/ama Butterjly . L' any 1951, i a p<'tició dt>l compositor Cilèa torna a rcapar· è ixet· als escenaris amb Adriana Lecouvreur. Df'huta a Londres ell952 al Stoll Theatrc M -i• ~= 13 119 són 13, els anys dedicats al concurs; els mateixos anys fora dels escenaris operístics. Una carrera de més de 40 anys, interrompuda per un lapse d'una dècada: l'esclat de la Segona Guerra Mundial i el seu casament, l'any 1941. amb la Mimúe de La Bohème, i el 1963 a Edimburg canta Aclriana Lecouvrer. Considet·ada una intèrpt·et verista, destaca la seva interpretació de Fedora, al costat de Mat'io Df'l Monaco. Amh Franco Corclli va cantat· r òpera Adriana Lecouvreur. Magda Olivero evoca el passat però coneix molt de prop el present. Aposta per ] a professionalitat del cantant i pel r especte envet·s l'autor inLt•rprelat: un just reconeixement a l geni crea tiu. Incideix en l'amor per· la música, L'amor amb llctt·es majúscules . No pot evitar lamentar les curtes carreres d 'alguns joves cantants, el que ella anomena " paràLola brevíssima". Com a espPctadora crítica de les noves generacions, i amh una llarga experiència que I" avala per emetre judicis, Magda Oli vcr·o t>xplica les qualitats que ha dt• tenjt· un bon cantan t: -Un cant,CIIlt ha cle tenir tantes coses, la veu es només el 50 o/o ... Cal teni.r una cerUt intel·ligència, perqnè he vist moltes veus mera.velloses, però fan una carrera molt ràpida. Per això cal tenir una certa dosi d'intelligència, de sensibilitat i d 'intuïció ... La intuïció serveix per 39 459 MUSI CALIA R 119 40 fer -te teu el personatge. I cal, també, volunLM, molta voluntat , esperit de sacrifici, i estudiar sempre, sempre ... tota la vida. -C reu q u e el co n cept e dc " professionaÜla t" veritablement ha canviat? - lla canviat molt. Jo tenia un mestre implacable, però li'n do no les g ràcies perquè ell em va ensPnyar a te11ir disciplina, autodisciplina. L'a utodisciplina és molt important. Em va ensenyar a te11ir respecte pel teatre , p er l 'autor, pels mestres i pels col·legttes. La professionalita t també vol dir arribar a l'hora a les proves, a ser precís. La professiona.litat és de gra.n importància. - Molt sovint veiem una bona veu que augut·a una bona can e•·a , però després se· n perd el ra t re, desapat·eixen ... Sembla q<•e umh la veu no n' hi ha prou , perquè no són veus consolidades ... - És cert, p erquè no tenen una bona tècnica. Una bona tècnica és la base de tot: saber respirar i snber sosten e re. Amb aquestes dues coses es canta bé, però cantar bé és la cosa més difícil del món. Una vegada vaig conèixer !Ln metge que era un gran amant de la música i volia cantar, p erò jo li vaig dir: "Sigues un bon metge i canta només per als amics o per a. bene}lCiència ". És una carrera. nwlt difícil, perqu-è rc!quereix molta dedicació. -Actualment amb la indú tria del shaw-business hi ha el perill d e fabricar l'artista sen se un a ba se , amb un clima artificial. Igua lment , també la publici tat incideix molt en l'artista ... - Creen el divo sense fonam ent. Els joves cantants volen pujar molt ràpid, subitto, i sempre pregunten: quant em dóna , quant guanyaré ... Primer cle tot cal estudiar molt, tenir seguretat per poder afrontar amb dignitat i amb amor les obres dels grans antors. Són necessàries tres coses per poder interpretar aquests grans autors: amor. dedicació i humilitat. Perquè mitjança nt la humilitat es redueix el propi jo. La carrera d 'un cantant d 'avui és diametralmen t oposada a una ..E T R A T . carrera de principis o de mitjan del nostre segle, p erqu-è la publicitut val el100% . El cantant és com un pr·oducte; si apareix a la portada d'una revista, tothom diu que és un gran can tant. Un canta nt és bo p erqu è surt a la portada d 'una revista , i jo em pregunto: ara, qui se "n recorda, de l 'a utor? L 'autor és una cosa p etitíssima, m entre que a,ba,ns l 'autor era e l qne comptava. L 'artista ha de tenir la responsabilitat envers el gran geni, és una gran responsabilita t. La primera vegada que vaig entrar en Ull escenari, el m eu p ensament va ser per a l'autor: "Si pots fer cdguna cosa, ajuda 'm a ser mestressa de la teva nuísica " . - Aquesta cultura d e l'èxit fo•·ça l'a•· tista a escollit· reperto1·i qtte no s'ajus ta a Ja seva veu? - Jo poso sempre un exemple: si una p ersona pot portar 10 quilos, que en porti 10. Si porta ltn excés de p es, què passa? Va a terra ... Passa el mateix amb un cantant. El repertori ha de congeniar amb la ven del cantant , amb la seva manera de sentir, etc . Lla vors va perfecte. -La tècnica ajuda a l'expr essivitat? -Certament, és el famós recitant-cantant, el .fra seig. S 'ha d 'anar a l'escenari p ensant a anar a recitar i no a cantar. - I p er· tant. la tècnica i l'expressivitat ban d'anar n ecessàriament lligades? -Això té a ·ueure amb la intuïció, perquè per poder en trar i aferrar un personatge s 'ha de viure umb tota l 'e~nodó. De vegades en els joves cantants no veig l'esperit del p ersonatge; només són notes i paraules. MUSICALIA R ... -Què en pensa, dels con cursos'? -El Concurs Viñ.as, per exemple, és Lut c<?ncurs on ve gent de tot el món. Es un element que val veritablement per a l'inici d 'una carrera. -Hi ha crisis de les veus femenines, en general? -En general, al món de l'òpera el que falten són sopranos drwnàtiques, veus enormes . Les qne tenen aquestes veus enormes són de països com Bttlgàrict o Rússia, wtes potents veus de mezzo-sopranos . A l'altra part del món, i en general al món occidental, predominen les veus petites, fines. No se senten veus com la de la Camiglia o la de ln Lomba rcli. -La tècnica és un co n cepte matemàtic, molt científic o un c:on c.:cpte obert? És subj ectiva, particular? -La tècnica és una sola: saber respirar· i saber sos ten er e . És una de sola que serveix per a tols els segles: des dell600 fins al 2000. Depèn del gènere que es canti, i del personatge que s 'interpreta. -Però , dins dels grans tenors hi ha 1a línia de Caruso, dll Del Monaco, de Pavarotti, i una altt·a línia del tenor més musical ... -Del Monaco té una tècnica seva. La tècnica és una sola, però cadasczí. se la fa seva; la tècnica personalitzada. - Am b quin paper o pap cr·s s' ha trobat millor? Eu té un recol'd ,espec:ial? - Es ww òpera: Adriana Lecou v•·em·. Va ser un gran amor a primera vista, i a més a més vaig tenir el gran lwnor de poder estuclia r-Ia amb el seu propi au tor. Ell em va dir que havia capta.t l'esperit de les notes. M'agrada també tot Puccini; vaig debuta.r amb Puccini. Estimo molt Fedora i Tosca.. - Si l'aTtista està enamorat del St> ll •·ol i de la música, aqu es t amor també es transmet al públic ... -Tots els rols, jo els he estimat ... , 11 ·he fet uns 85. Mai no he acceptat un rol que no estimava. E T R A T ''El repertori ha de congeniar amb el cantant i la seva manera de sentir. Llavors és perfecte'' - Ha refusat alguna vegada a lgun rol? -Molts, perquè el meu mestre sempre em deia: "Recorda, és millor fer un pas enrem que no u.n endavcmt". Kra us no es passa mai. El mestre va ajè>gir, "recorda que no pot s profanar mai l'a u tor". -Quina edat tenia quan vacomençar a cantar·? -Als 13 anys vaig començar a estudiar cant, però als 8 jn cantava en públic. Als 13 anys vaig tenir tres mesi res IJLLe em van destntir totalment la veu. Amb el quart mestre, el mestre Gerussi, vaig recomençar. Ell es va adcnar que ho tellia tot et dins. Vaig haver de reconstruir-ho tot, retrobar la meva veu; vaig estar 6 mesos estudiant, aprenent a sostenir, a respirar ... no sabia res. Els músculs, em feien molt cle mal! Estava desesperadn, va ser una gran tragèdín reconstntir i retrobaria meva ven. -L'h an definid a com u na persona, al marge cie la seva professió, amb una personalitatmagnètica. Té e l do de la p at·aula , s· explica amb exemples, com els proft•ssors, gestirul a i mou Ics mans; té 1111 discurs àgili amf.. No Li costa parla •·· Té p rou t·epcrtori pet· pa~·lut· d't'lla i del món dc l'òpera. Es u na Vt'ritahle aman t dt• la m(•sica, l'òprrn i, d\ma mani'r a t•spc.•c.·ia l, l'enamot·a ellied. -El lit·d és un altre món, molt diferent de l'òpera. Jo l'he estimat molt' és rànima que ve del fons elf! l'autor. -Quan d('ixa l'òpera sent Ull a !Jibcrumeu l persona l o un moli li dc nostillgia? -No he sentit gens de nostàlgia , perquè es l(r.vct passant 1111. moment dolorós amb la malaltia del me11 ma ri t. Estava tot el din amb ell i no mig pensar gens en ai.:cò. Després de 8 mesos de mn la/tia va morir, i vaig haver de prendre coratge per reconst ntir i reorganitzar la meva vida. Va serllu·vors qna,n vaig començar a fer dejuntt, a viatjctr... , a reorganitzar la vida de forma intelligenl ... Així veig que també ajudo altres persones, faig algnns concerts per beneficència. No em dedico a l'ensenyament; només he començat o fer unes mast<'t'classes ... - Com es compagina una ca rrera p r ofessionaJ amb la vida famiUar? - Quan entrava al teatre era Magda 0/ivero, i quan arribava a casa era la senyora del meu marit. Entrar a casa era com tornar o carregar-me, com les bateries. No cantava mai, a casa, n fora estuclicwa amb el mestre ... - Qu unles •·epresentacions ha fet a la seva vida? En tm any? -Oh , no les he comptades ma1 ... -Què han r epresentat per a vostè els di cos? - Per a mi poca cosa; tot el que he fet és la Ff'dot·a per a la casa cliscogrcVica Decca . Però no , mai no he entrat en l'engranatge de les rliscogràjïqnes. De tota maner·a, tot el que he cantat en viu s 'hn gravat en viu. NOTA l Duta t''lr'<'la d·un article de flurolcl Rosst'nthnl ui ' ·Grove the Opet·a ... ¡:¡ Et .; ... •s: 119 !! ~ • l f MUSI CALIA 1 SOè anivers ari de la presèn cia de Franz Liszt en terres hispane s per MONTSERRAT COMELLA$ L 119 42 -162 iszt va ini<·iar·la seva gira de <'OilC<'I"t p <' t' ciutats bis pane" a Madrid a finals d el 1844 !.Ota el patrocini d el madr·il e n ) Liceu At·t:l tico y Litcrar·io (fundat l'any 1837). Continuà la gir·a p er diferents ciutats <mdalusC's i postel'iot·m ent es tig u é for ça di es a Lisboa ; retornà a te rres espanyoles del llevant , on bàsicament farà estada a V ali-nd a i Ba !'{'clona. Des de BaL"celona Liszt mat·xarà cap a Marsella el dia 21 d'abril de 1845. Liszt havia iniriatr a ny 1839 la seva etapa més brillant com a pianista virtuós, etapa que el portaria a visitar Europa de punta a punta. L 'esclat qur ac·tuà com a revulsiu en aquesta ca n·era concertística inten síssim a, i que s'alla rgaria fins al 18l6. va set· una notícia de premsa publicada a Bonn , segons La qual la r ecollecta per ob tenir dine r·s p er finan çar un monument dedira t a Beethoven, havia fracassal. Liszl decidí sufragar els cos tos d'aquesta lloallle iniciativa amJJ els benefif'is obtinguts en els concerts que es pr·oposava ofel."ir al p6b1ic curopeu. Efectivament. s· aconseguí aixecar aquest monumen t gràcies en gran part als esforços de Liszt. L'acte fou bastant espectacular i quedà molt minsament refl ectit a la premsa barcelonina t'O un article de 13 línies d'l:lxlensió publicat al " Diat'Ïo d~ B~HTc·lona " el dia 16 d'agos t de 1845. La gira per Espanya serà una d t' les més tar·danes d el pianis ta (havia comen ~at a toca t· en públic- essen t encara un nen. peclr·ò el per·íodc t•omprès entre c i R art) s 1839 i ll·lustracló que fa referència a la tècnica pianlstica de Liszt, que ell mateix creà 1846 és el eonsiderat com a més brillant i in tens ele la seva carrera com a vir·tuós). E l pr·imer com·ert que Liszt va protagonitzar a Madrid va st'r el 29 d'octubt·t' d<' 1844 al Palau de Villah ermosa . E n aqu esta ciutat ofer-í divct·sos concerts més: conct·etamen l cinc al Tea tro del Circo (a la Plaza del R <'y, els dies 31 d'octubre i dies 2, 5, 9 i 21 de novembre), un altre al Palau de Villah e rmosa (elia 22 de nove mht·e), u n al T f'atro del Príncipe (13 dc no vembn•) i nn al saló de l'lnstitulo Esp a ñol de s ubscr iptors df' la revist a •· Tht•r·ia Musi ca I y Liter·aria". Liszt a bandonà )ladrid el4 de desembt·e dl' 1844 cn direcció a Còrdova, on a nihà cruatn•s dic·s més tard. Aquí també va sc•r r·ebut amb graus honor·s i va eeJebrar· el sf'n primer concert púhlic· l ' 11 dc desembre. Entn els dics 17 i 27 de descmbt·e de 1844 Liszt roma n ~;,rtré a Sevi lht e nvoltat d e tota mena d'honot·s i amb la inte nc i ó òc descansar. Sembla que a Sl'villa va r>oder tas tar ''innombrablt•s" ampoll es d e sherry, ai xí co rn t<rmb~ con te mplar meravellat (•I r ecentment creat museu a ntb sHIcs dedicades a Murillo. A la capital Sf'Villana també restà irnpr<'Ss i on a t p e t· 1a e a te d ral , i va t•stablit· nna cortesa relació a mb l 'or·gan isla Eugenio Gómez, a qui 'a animat· a prosseguir Ja seva MUSICALIA lasra com a intèrpret i composilot'. La següent ciutat quf' n·hr Liszl va ser Cadis, on va fe1· u n cOJw et·L públic. Aviat marxà c·ap a Grunnda on, com a màxim , s' hi t>stigué una setmana. El dia 12 d<' gt>nc1· de 1845 Liszt agafava a Gibrai tal· el vapor que el po1·tat·ia cap a Lisboa. ciutat on an·ibà trt>s dies més tard. i on oferí un tota l d e nou con ce rts p(ddi es (ci nc d ' Plls al Teatt·e de Sa o Carlos, n n dels teatres més imp<lJ'tunts d 'òpera d ' aquella època). A la capital pot·tuguesa, s' hi establí fins al 25 de febrer de 1845. El cüa 3 dc març de 1945 Liszt era df' nou a Gibraltar llest pet· viatjar cap a terres de l'est d'Espanya. Després de romanch·e uns dies a Andalusia, Liszt degu é a n ibar entre els dies 20 a 23 de mat·ç dt• 1845 a València. Al Teutre P1·in cipal d 'aquesta ciutat Lisztteniu solament dos concerts prl"vistos, però va accedir a participar en uns entreactes operístics en una tet·cera col·lahoració. La següent d estinació del pianis ta va se t· Bar·celoua, la darrera ciutat penins ul.m· d ' aquesta extensa gin1 òe sis mesos de Liszt pet· terres ibè•·i<¡ues. El músic prenia la di ligència que el portaria de València a Barcelona el dia 3 d'abril de 1845, i s'estaria en aquesta ciutat fins al dia 21 d el mateix mes . L a St'Va estada a Barcelona 1 esdevingué l'acte musical m~s important celebrat en aquesta ciutat , alme ny s durant tola la pt·iJtlcra meitat del segle Xl X . La prcsèucia de L iszt desvetllà una fascinució del tot atípica, tant cnLI'C t'ls afeccionats qur omplien els teatres de gom a gom pet· poder-lo escoltar, com entre la critica especialitzada. La ciuta t romangué magnetitzada pd músic i per la música que emanava d<• l es stwes mans, els dits de Jt's qua ls semblaven - segons exp.t·cssió dc J'èpoea- talment multiplica•·-se sobre el teclat. E l p(lhl ir barceloní descob1:ia ara les possibilitats vestiginoses d el piano, i es gen erava així una nova visió d 'aquell instnunent. Aquests afccc:ionats pagaren uns pt·eus molt elevats per loea litals <·orresponents als concc1·ts dc Liszt; una actuació tea lr·nl- musi('a) ordinària en aqut'lla t'pot·a t·os ta va entre tt·es i quatre " t'f'tdt>s vt, Uón ,. , i quan actuava Liszl els preus de les entrades van pujar a 20 ''r eales" a l a Societat Filhat·mònica, mentre que al Tra ll·t' ou <'ls preus osciJ.larl'n rntn' t'ls sis i els 120 r. v. De fet , Liszt t riomfava a totes les ciu tats eu ropt•es q ue visitava , gràcies, per una handu, u Iu seva en ergia elèc trica insòJita i al s seus recursos tècn ics il·limitats (passatges cr·omàtics Vl~ t·tigino­ sos, cadències brillan ts. notes repetides r apidíssinlam<•nt, cob ertura íntegra de tot el teclat. .. ), i p er altra banda, a la ll i' Va faceta humana , que S<'llli)I'C provocava elogis (recordar·ern que u Barcelona , la seva a etil ud ber1èvola i r esp eluosa vers els pia nis tes Eval·isto Bosch i Antoni No¡,,'u és, i el concert benèfic a f a vor elf' la Casa de la Misericòrdia , va n contribu.ll· a la seva excel·lent r·eputació) . Liszt oferí lr<>s coneet·ts als salons de la Sociclu t Fil ba rmònica (entitat presentada públicament l'any 1844 i qu e gaucliria durant una tH•t·ada d e l màxim prestigi musical) i tres al Teatre Nou (teatre d e vida més efí m e ra p e r ò que durant aquests pocs an)S de vida -del 1843 al1848- fou eapa ç d 'ot·garútzar una program ació tcatt·al i musical h en dignes) . En canvi l ' his tòric i veterà T ea lt:e d e la San ta Creu no va tJOder a tr eur e's la presència d c Liszt. així com tampoc no ten im notícies de cap coucet·t a la Societat del Liceu. L" activitat co n c •rtística de Lisz t quedava immediatament recollida a la pt·emsa barcelonina ("Diario cle Barcelona", "El Fomento" o " La Vct·dad"), amh tma amplitud i fe r vor mai vistos fins aleshores . La tèt·nica de] pianista h ongar ès commogué la crítica musical. qut>, encapçal ada p er Antoni Fargas i Solet· i Pau Piferr er , no tt·obava pat·aules per d escrim·e els efectt>s fa sci- nants i miibri<·s qtH' aquell mt'u, ie extt·eia dèl piano. Com ju ~ ' hn di I , Lisz t pro lagonitz¡t a Iu Ciutul Comtal sis t'<m crrs: lrt'l'l nls sn Ions d c la Socit·lul Filbanni)nica (dit•s, 7, 11 i 18 d ' abril dt• 18 15) i lr!'S altres al Trntre ou (dit•s 14 , 15 i 19 del mateix lllt'l-i), i t'I r·c¡.><•t·tori que hi interprt'Là - or·denat per gèncr·t•s i amb <'I nú me•·o d ' obra segon s Jo catalogut·ió dt• H. Scarle- rs el segiien l : 1 l ) Societat Filharmònica: a).fantasies basades en temes operÍ$tics copostes per L iszt: - ''Fanlasies sobre motius de 'La Sonnambula' de Bellini ., , 1838 (S393). - '' RcminiHc(>ncies d e ·Lucia d i Lammt'J'moor' d c Donizetti" l 8:35- 18:35 (S:397). - " Rt•min i sr t~ ncie s d e 'No r mu ' de Bcllini", 1841 (S394) . - Pol01wsu de ' I Purilani ' d e BeUini" . 1810 (S391) . - " Rcminib!'ències de ' 1 Pm·itani' de BelJi ni" 1836 (S390). -"Obertura de J'òpera 'Guillermo Tt•ll' d c Rossini ", 1838 (S552). - tw a fa n lusiu u d eter minar. b) obres originals de Liszt: - " Melod it•s hongal'cses" . - "Gra n Calop C romàtic", 1838 (S2l9). e) improvisacions sobre temes proposats pel ptíblic: - tema dt' ''Toros d el Puer to". d) altres - G. Rossini: " Taràntula' ' . PossibleuJcn tl ' a rranjament de l' à- o -en z -e _f .,; • i= ll9 MUSI CALIA 119 ria " Danza" , inclosa a "Soit·ées Musicales''. - Dupin (sic): masur·ca. Possiblement es tracti d'una masurca de Chopin. 2) T ecttre Nou: a)fantasies basades en temes operístics: - " Reminiscències d e ' Robc•·to el dia volo' dr Meyerbeer", 1841 (8413) . -·'Reminiscèn cies de 'I Puritani' de Bellini ", 1836 (S390). -"Fantasies sobre motius de 'La Sonnambu la ' de Bellini '', J839 (8393) . -" Reminiscèncie s de 'Lur rezia Borgia ' de Donizetti, 1840 (S400). -" R eminiscè ncies de 'Norma ' de Bellini", 1841 (S394). - u na fanta sia a determinar. b) obres 01·iginals de Li.szt: -"Gran GaJov Cromàtic", 1838 (S2 19). e) altres: - Cad M. von ·weber: "C •·an concert" (sic) . Possiblement es tt·acti d el "Concertstück " per a viano i orq uestra, op. 79" (1821) . - Cad M. von Weber: '·Invitació a1 Vals", rondó brillant (191 9). - G. Rossini: fanta sies sob re motius cie "La Serenata'' i "L'Orgia'' pertanyents a l'obra voca l rossiniana "Serate MusicaJe'', esct·ites per Liszt l'any 183536. - G. Vercü , imp•·ovisacions sobre una cavatina d"'Hernani''. d) Impro visacions sobre teme.s proposats pel públic: - Jota aragonesa. - Tantina dels G<·gants. Recapitulant aquestes dad es obtenim com a resultat que Liszt va inte•·pt·etar a Barcelona Vllil fantasies diferents sobre temf's operístics (fonamentalm ent de Bellini o Donizetti), cin obres originals pensades per a piano (d ues del mateix Liszt, Jues de Webet· i una el<' Chopin), quatre impt·ovisacions sobre temes amh caràc-ter folklòric vroposa ts pet· algun soci afeccionat, i tres transcripcions de música vocal no operística dc Rossi ni. En f'onjunt es traf·tava d 'un repertori dominat pC'l' les fantasies basades en temes d 'òper es famoses, si bé cal no menysp1·ear sis temàti ca ment ·aquest gèn er e musi ca l , que per a lt•·a banda estava de moda a tol Em·opa, i en el qual el mateix Liszt excel·lí. Liszt col·laborà amb la seva pr·esència i l'èxit obtingut en els seus con cet·ts a l'impuls del piano a la nostra ciutat. Aconsegueix que el púbüc es bara Ui p er senti.rlo , i que, per tant, aq ut>sts esp ectadors tt·ohin en la músic·a pianística un al·Ücent prou gran com per anibar a pagar petites fortunes per una entrada a un concert format, per primera vegada, gair ebé íntegrament per música per a piano sol. Les exp ectatives del públic en general i dels crítics musicals vet·s Liszt són indescri]Jtihles, i fan que les s••ves fites i preocupacions de tipus musical deixin de t·eduir-se --<·om fins llavor s havia passat- en l'àmbit operístic italianitzant. L 'imp acte cau sal pet· Lisz t , unit, evidentment, als esfor ços de Ja gent del país en favor de la músi ca en gf>neral i del piano en particular -cal r eco•·dar la tasca poc ref'oneguda encara de mestres com Marià Obiols (18091888), Ramon Vilanova (18011891), en tre allrt's-, així com d'altres factors, com pugtdn ser les visites successives a les n ostres sales de concet·t d ·altres pianistes de primer 01·dt·c internacio nal ( p er ex.empl f>, Prudent l'any 18iJ6), vitalitzanmla música pianística a Catalunya. En aquest procés. s'abandona r à progr~>ssivament la m(tsica ampul·losa i d e saló dominant a principis de segle, i s'a tTiharà a la fase de màxima crati vitat amb personalitats com Enric Gran ados (1867-1916) o Isaac Albéniz (1860-1909) ja a finals cle la mateixa ccn LÚI'Ïa. NOTA 1 L'au) vint•nt, cont•reLnnwnl ri 1995, es compliran 150 unyA tle la ce1Pbnwi6 <1<·1~ concerts hist_òt'ics •lc l.if4zt o Borcelonu, i mnb mntiu d,n<JUC-'lL rsdt•vt·nimcnt tinc pn·vioL puhücot eiJ; n:•uhat~ dc lt·• inH·•tigncioos tJlW fn trmps estic r~alitznnt 111olJrt• el tema. ... MUSICALIA Crisi a les orquestres de Londres perRRMC túna gran sort music al t é Londt· cs ! c iutat Aqu es ta compta amb més orques tt·es s imfi)niques independents que cap altra ciutat d el món. Cadascuna és eapaç cl ' oferir la millor interpt·ctació dc qualsevol p eça musical i, a mfs, compten amh Ull a gt·a n demanda d'a c tuacions a l'l'r u d el món. Les quatre orquestres - Lon don Symphony Ot·chestt·a, London Phühat· monic Orch es tra , Philhannonia Orchcstra i Royal Philharmonic Orchestra- aconsegueixen el seu capital nütjançant Ics llat·gues gires mundials i Ics qua ntioses dietes per concet·t; cl'iden l'aten ció d els millors directors i solistes del món ; manten en una indús tria cü scogr à fica que <'ontribueix sobradament als guan ys de l' Estat britànic; i proveeixen de feina tm gran nombre de m ús ics d ' arreu del món. A més a més, tot això ha estat aconseguit a u n cos t total que, en r elació amh la s ubvenció pública que reben , representa amh prou feines un ter ç del que n ecessita l' Orquestra Filharmònica dc Berlín. Conforme a la veritat, pct·ò, el pct·cenlatge d ' assistència als con<'CJ'I Hno és com en l'època d ' apogeu dels anys 60i 70, i és molt difíril all·eut·e públic a les sales sen se grans noms a la batuta o grans solistes . P erò això és un fenom en qu<' passa arreu. A més . mentre que les ot·questres d'arreu Uui ten per· no natút·agar, les quatre d e Londrl's continuen essent més o men ys solvents malgrat L'estra nya crisi financera qLle van patint les organitzacions artístiques Q .. p<~riòdicament. Amb tol això, quina gt·an sor·t musical té Londres! O potset· no tanta ... El Ministeri dc Cultura bl"itànic (Arts Councü ) ha decidit que Londres té massa ot·qucstre Royal Philharmonlc Orchestra que donen massa coucer·ts a una audiència molt p etita , i en un futur hi haurà d ' ha ve t· la mt>itat d'ot·ques tres, que donin menys toncerts (i potser millors?) a unes audiències més nomhroses . Deixant de banda la Sl:lvicsa d \ 1quest judici, no és gaire c•v idcnt que aquesta opinió musir al pesi. pet·què hi ha tres objt>re ions pràctiques r esp ecte d 'això: el Ministet·i de C ultura és inefieaç a l' hora de fc•· el qne d esitja veu t't'; el seu mètode de por tat·lès cost:s t.l ' un lloc a 1' altre és estrany dnl tot¡ i el seu càlcLtl és desastrós. Primer , ]a qü e~:~ tió mé-s important: el Mini:;ted dC' Cultura és l'.única font de s ubven ció de la London Philharmo nic , la Philhanuonia i la Royal Philharmonic, amb ajuts molt menors d el qlte acostumen a obtenir , en gran part, d'altres fonts d ' ingt·cssos: en el cas de la Royal Phüarmoni c, el Mini steri li ut.orga amh prou feines e] 5 o/o dd total dels ingr essos de la formació; i amb les més afavorides London Philharmonic i Philarmonia . el p ercentat ge d 'ajut del Ministeri és només men ys de la nwitat. La davallada finan cen dels ajuts irrita La Royal Philh at·monic i condu es u l tre s demna l es formacion s. Però , ara per ara, no és fatal per a cap. El Ministeri de Cultut·a acostuma a caure en l'error· de p en sar que la seva subvenció és condició indisp ensable dc la vida artística. P erò en aquest context el Mi- nistet·i hauria dc tenit· pr·esent el fenom e n Glyndt>bourn e : una magnífiru or·qu eslra que busca sustcn tat'-S{' pet· ella mateixa se n ~ sesubvc•nció p 6bli ea, tenitltpn)u incn·uwntuu t l'atenció cap a p eticions d ' ajut u fundacions privades qu(• no sols assegurin la seva sufici{\ nei a, sinó també la seva pr·osp et·ita t. Elnomln·e total de concerts qu<> es t·ealitzcn a Lundrcs podia créixet·, i Ja qualitat mitjana d e cada concer t podt·ia baixar; a més a més, si el nombre de concet·ts pugés i la seva qualitat baixés -com sembla qu~ ass unwix ingènu a ment el MinistN·i-, aquesta ha de ser la consNtiir ncia de la seva t'esolució , cosa llunyana d es de l' obvietat q ue ri total d ' assistència als concerts continua esseutla maleíxa o que l' assistèn cia mitjana, per tant, creixés. Segon , el mètode del Ministeri dc Cuhw·f¡, És digne de tenir en compte que e l Ministel'i actualmen t està demanant a1 seu Drama P a nel una llista de fins a lO seu s dc companyies teatrals a les quals es podria retirar la donació , i no obstant això, el Music Pa n el es tà apa t·entment sense confianç~ a amb la tasca d e nomenat· dn cs or<fuestt·es amb el mateix d estí. r~ l Ministeri ha estat s ub ve n c ionant les o1·qu es tres simfòniques d e Londres dut·anl d ècades; i si encara no està en posició d e forma r· un judici entre elles, h om es pregunta què ha estat fent en tot aquest temps. ''u . neJn uzscut per safvar-uos els nzots, per retornar-vos el nom de cad~~ ~~~s~.,, l·idels a 1:1 no!>tra inquietud i vocacíó de suport a diferents manifestacions culwrals, a ENHER p:tlrocinem b T !\llOSTRA DE REVISTES EN C/\fALÀ. 1 felicit em :.1 tote~ el les per l'energia amb l:t que divu lguen la nostra llengua. ENHER, PATROCINADOR DE LA 1° MOSTRA DE REVISTES EN CATAlÀ li enher En bona companyia MUSI CALIA PRE·CRÍTICA CATALUNY A MÚSICA PROPOSA ltzltalc Perlma n a la ''Galer ia cl'lntèr prets'' e om d'un autèntic <'S· devenimcnt at·tíslic va qualificar , de nHtn(•ra unànime, la prt•m sa barcelonina la primera actuació, el J2 clc novembrt' de 1985, del violinista israelià Itzhak Pc..tman (Tt>l Aviv, 1945) al Palatt de la Músiea. Acompanyat del pianista Bnmo Canino -l'aetuació del trual fou tam.bé excepeionalvn iutcrpretm· obres dc Brahms, Se huben , Beethoven i SainiSac:ns. Perlman , que resideix aclualmt>nl a Nova York, és un artista que ha sabut, a través d<• la seva singular pt·esència a la tt·levisió rn actuacions allunyades dt> la seva tasca habitual i dels seus r nt"f'f,'Ístntments d e peces de jazz, atorgar al se u excepcional vi •·tuosisme i a la seva p erfccnió intl•rpt·e•taliva w1a gran projeeeió t'n àmhits que van més cnlll'i dds cstrietament interessats pc•r la músita clàssica. La seva força eomuni<·ativa ha estat considcntda rom una de les seves caracterís tiqurs més preades per la ci'Ítica musir'al. Amb el se u Stradivat:ius del 1714 Pl'dman ha captivat els auditoris més exigents d 'Europa i d'Amhica, d'ençà que, el 1968. després d e la seva etapa fOt·mativa a Is rael, va d ebutar a Londres acompanyat per la London Sy mphonic ÜT ch est ra. F'ou , doncs, un gran en cert que la Fundaci ó "La Caixa" portés Ttzhak Perlman a Bat·ce]ooa, apr·ofitant una gira que féu per Suècia , Nor·ucga , Alemanya i França , q uan tc•niu quaranta an ys acahats dc fer. El crític musi ca l d e )'"Avui", J. García-Pét·ez, r<>su mí l'at·t f'x pressiu de P erlman pat·lant de les seves " mans màgiques", d el seu "so química ment ;¡ i • 1: t... put·", de la seva " fot·ça expressiva" i destaca nt "el ment vellós so que tot ho envolt a i embolcalla fins a submergir-nos l'li un món irrear' . Durant el mes d e SE>tembre, Catalunya Música ens pt·oposa , en el seu espai "G aleria d ' intèrprets", una bona pai"L dels enregistraments d ' ltzhak Pt·rlman. Pod~rem sentir-lo amb l' Orquestra d e París, dirigida per Daniel Barenhoim , intnprelant la Sim- fonia espanyola per a violí i orquestra. op . 21. d ' Edouat·d Lalo; el Concert per a violí i orquestra nwn. 5, KV 2 19, d c Wolfgang Amadeus Mozart, am.b Perlman i l'Orquf's tr n Filharmònica de Viena sota la dit·ecció de James Lcvinc; t•l Trio amb piano, op. 50, d c Piot•· llich Txajkovs ki , amb I. Pe..Iman , D. Barenboim i L. Han•ll ; i tamht- el podrem sentir , ju.nt umb el bruilarrista J ohn W iJii ams, interpretant la Sonata. per a violí i guitarra de Mauro Gi1tliani. Aquesta és només una p etita mos tt·a del npertori que ens ofet·i.-à t•ada dimarts, a l es 22:00.la '"Galeria d ' Intèr·prets· ' de Catalunya Música . 47 167 MUSICALI A SOLiSTES DE L'OCB Magdalena Barrera, arpa ''De l'arpa, m'enamorà el so'' per DAVID PUERTAS D 119 iurn qu e. dP pt> t ita, en t•o mptes de padar <"antava . Tant és així que la seva nuu·e la va port ur a] Cor de Nens d<•l Teatre Colón el<· Buenos Aires, In cintat on va néixrr·. Aquell era el cor qne intervenia de manera estable a les òperes. La fnscinació que ja CLie.,hores sentia pC'r l'òpera ra annr creixent i creixent. La veritat és que trebnl1àvem moltí.~sim. El seu futur , pcr·ò, no seria el dc cantant. Quan oncun1 no tenia 9unys, presenciant El.~ mestres can tnires dc \Vagner , va qtwdn r· corpresa pd t.o del Uaiit quc tocava un cantant qur apareixia en escena. En r ea litat no era aqueU instrument el que sona va, sinó l'arpa dc l'or·quf'stra. Em vaig enamora.r d'un so. Mai no ha via vist u1w a1pa, ni tan sols el dia que em vaig enamorar del seu so. ) o estava convençuda que el que so- IU.LIIn er(L aquell llaüt. Un cop descobert l'engany. vaig insistir tant c¡LLe jo volia tocar l'arpa que, al final. em uu11 apuntar al Conserl'atori. El primer all)' només hi vaig anar d"oient. perquè 110 hi havia places. p erò aquell .~o em tenia corpresa i jo devia ser ba.~tantto.~su.da. Tothom em deia qne 110 estudiés l 'arpa perquè no trobaria mni feina. Suposo que aquell argumt>nt. als 9 anys. nom 'importava massa. Ln St'va primera arpa va spr una Lyo n & Tlra ly petita , il1strunwn t que record u lUnb molt d 'afecte. ;I casa no anf/vengaire bé de diners, però van fer un esforç molt important idLLrant un any i mig ~·an estcLr pagant a terminis aquella arpa. Al Unrg de la seva carrt>rn, ba actuat com a sotista a Ve neçurla, Argentin a, Holanda, Fra nça i Espanya. Ot·s du l'a11y 1987 é¡.¡ a t·pista de I'Or·q ucs tnt Ciutat de Ba ,·cclona. Tocar dintre de l'orquestra o davant de l'orquestra són feines molt diferents. QLLanfas de solista és més fàcil conce11trur-te, ho tens tot controlat. et saps l'obra, de memòria i Iu domines al. cent per cent. La fe in(/ és de l'orqnestra per seg¡Lir-Le. E 11 canvi, quan estàs dintre de l'orqnestra com un Ílutrume11t més, treballen tot.s els sentits al màxim. Has d'estar pene/el/I cie moltí.ssimes roses i no hi ha un sol moment cle relaxació. Dur a11L la passada temporada rtp concerts dc l'OCB vn interveniJ· com a solista en les Danse.s sagrada i profana de Debussy i el pr·oper· mes de novembre la sentin·m en el Concert per o arpa i orqLLestra dc Ginastent. Actunlme nt és la pt·ofessora d'arpa dr Iu J ONOE. Sempre m 'lw tJiafet molta por ensenyar. però ara hi he descobe 1·t un món ple de possibilitats. Has de tractar cculrJ. alumne com un cascliferent i especial. El qu.e serl'eix per a un, no ral per a un altre. Entre ds eoncerts, IP:. dassPs i la feintl a l'orqu estra, intrnta trobar tt>m ps pr1· a altr·es ar li vi t.ft ts: t•sn iur·e. lri~ir, pintar i vollnr ¡wls Pirineus. IV TEMPORADA DE CONCERTS 1994/95 Palau de la Música Catalana 5 OCTUBRE' 94 dimecres, 21 h. Concert inaugural. KATHLI?.EN BATTLE, sopr·ano. R OGE I~ VJGNOLES, pia no. Pur·ceU, Schubert, S tt·uu;;s, Gounod. 12 OCTUBRE'94 dimerre . 21 h . ORFEÓ CATALÀ. PERCüS 'JO.VS DE BARCELONA. LYNDA RUSSELL, soprano . NA DIN E DENIZE , nwzzo-sopt·ano. FRANCESC GARRIGOSA, te nor. PlllLIPPE fTUTTENLOCfiER , baix. ÀNGEL OLER, ÒSCAR P. BOADA. JORDI DOMÈNEC /1. JOSEP SURINYAC. pianos. Dit·: JORDI CASAS. Bar tól<, Br·aluns. S LJ·avinsk y. MUSICALIA CASES MUSICALS DE BARCELONA RI COMÀ Adaptació a la demanda actual per MELENA BAYO E 1primer aspecte que crida r atenció dc la casa Ricomà és la segt·egació dc les seves botigues i el gran ventall de produ ctes que ofrt·rix. Si bé la firma Ricomà és coneguda per la seva dedicar.ió al piano i tot el que compot·ta, observem que de mica en mica ha anat augmentant la seva oferta de productes i serveis. Partint exclusivament d' u na orientació clàssica, la casa Ricomà ha anat evolucionant .i modificant el seu definit cat·àcter original. Preguntem-li al Sr. Ricomà per aquests canvis: - Bé, les orientacions estètiques han canviat. Si bé nomodifiquem la nostra dedicació als instruments clàssics, i especialment al piano, sí que ens !tern anat adaptant als temps en què vivim. La gent voldria saber tocar un instrument d'avui per demà i això no és possible. Potser aquest fet comporta la demanda de teclats electrònics, guitarres elèctriques ... , que semble1~ més accessibles. Això va amb l'època actual en què tot ho fem corrents i de pressa. -Què ens pot dir de la info•·màtica musical? -Doncs que realment estem sorpresos de la demanda que hi ha en aquest terreny. En els últims anys la gent s'hi ha introduït molt. Uns tot jugant i els altres més seriosament. També toquem aquest camp d'una manera específica. - Pel q ue veig vostès h o abasten tot .. . - (Rient) Sí. La idea és compaginar tots aquests aspectes. Per això tenim seccions i botigues específiques i ben diferenciades. - Expliqui'm això. - Les tres botigues de Barce- lona (B almes, 426; Entença, 192; Grcm Via de les Corts Catalanes, 571) ha n nascut amb la idea de "tocar "fort el piano, però no hem oblidat els altres aspectes esmentats abans i d'altres, com ctra l'ensenyament 1nusical o la música impresa. Fa quatre anys vam obrir una botiga bàsicament de partitLtres (Gran Via de les Corts Catalanes, 571) amb una secció clàssica i una altra moderna, i des de fa uns quinze anys també tenint una escola de mú.sica a la botiga d "Entença. - Per què, aquesta diversificació? -Bé, l'escola de música era un servei a la zona de Barcelona on estàvem situats, atès que no hi havia un altre cent re d'aquestes cara.cterístiques a la vora. I quant a les partitures, ja sabem que hi ha altres establiments a Barcelona que ofereixen aquest servei, però una cosa nostra molt característica és oferir din tre de la miÍsica clàssica twa secció de música impresa catalana, la qual cosa s 'oferia molt poc. Així es dóna un servei a la ciutat que no tenia. - I amb aquesta va r ietat d ·aspectes que tenen, no pensa q ue es pot pet·dt·e qualitat e n cada seu n "? -Si haguéssim muntat u na gran botiga on hi hagués de tot, potser sí, però el fet de tenir diferents establiments i cadascun amb una personalitat segons el producte que ofereix, fa que conservem un bon nivell en tot. La casa Ricomà té dues b otigues més, una a Terrassa i una al tr·a a Su b adell . Com enta el Sr. Ricomà q ue j a els agr adaria obrit· una altra botiga a T arragona, on va comen çar el seu besa vi en el segle passat (venen t instmmen ts de vent). Per ò, és clar, com que això depèn de molts factors ... , el temps dirà. HER.ZAN CONCURS CONCURS Catalunya Música/Revista Musical Catalana patrocinat per TOCS O TOCS c......•c-. l<l W~!~~ Aquesta secció de la Revista ha estat pensada amb la fina litat de cercar la participarió lúdica dels nosLt·rs Lectors. Entr·e les person es qur lu tbrin respost correctament Ics preguntes que tot seguit formulC:' m , set·à sortejat mensualmt>nt UD lot dc discos compactes . PREGUNTES: 1. Quin any va tenir llor, a Vit>na, l'estrena de la Simfonia Ina cabada dc Franz S<·hnbert, d cspr·és de la seva mort? D) 1874 C) 1865 B) 1842 A) 1833 Qui va dirigir l'estrrna de la T ercera simfoniCL ch• Brahrns, a Viena , el 2 dr dcscrniH·e d e 1883? D) llu ns voH Bii low C) Fnmz Liszt 8) Hans Richter· A) Hermann Lcvy 3 . E122 clemarç de l 953 l' Or·questnl Municipal ric Bal'f~dona dir·if:,ricla per E duard Toldrà va estrenar el Poem a concertant per n. violí i orquest,ra dc X. Montsalvatge. Qui cu va iW r d solista? D) Montsrnal Cervera C) Agustí u León Ara B) Rafafl Fener A) Heryk Szeryng 2. 4·. Quin és l'autèntic rognom de la m ezzo-soprano Tcn•sa 8rq;anza? C) Bcrganza 8) Va r·gus A) Bernahé 5. A quina ciutat nasquf, ('1 7 de juny de 1944, el rorker espanyol Migucl Ríos? D ) Bad aj oz C) Granada 8) València A) Cadis Empleneu la butlleta infet·iot· i envieu-la a: Catalunya Música/Revista Musical Ca talana (Coocurs) . CI Sant Francesc de Paula , 2. 08003 Barcelona. Cu l fer·-ho abans del dia 15 d l' <'U cla nws. .t..• 1: 119 Solucions al Concurs de iuliol-agost 1 994. I. 2. 3. t.. 5. 8) St. Feliu dc Gaúxols C) Viena 8) 1830 8) Oper a Comique C) Baltimore llan estat guanyadot·s drl Concurs de juliol-agost 1994: J oan Màndoli RoYi r·osa (Vila-Rodona) i Pem Andt·eu Jariod Ventm·a (Esplugues) . ~-- -- ------ --- --- --------------- ----------- ----- ---------- ---- ---- ------- ------------ ---- ------------- BUTLLETA DE RESPOSTA (setembre 1 994) l234.5- A) D A) D A) O A) 0 A) O 8 )0 8 )0 8 )0 B)O B)O qO qO qO D)O D) O D )O C)O C)D D)O Non1 i eognot11s: ..................................................................... ............................................................................ Edat: ............................................................................................................................................................................ Adreça: Telèfon: Codi postal i població: ................................................................................................................................. 51 471 LLIBRE S P 119 S2 472 oques vegades en la històt·ia de la música un co mpositot· d'òpcn•s de p t·estigi extraordinat·i està ben disposat perquè un altre compongui una olwrtura per a una de les seves òperes més famoses i aconseguides . I no sols això, si nó que, a més . la q·ualifiqui d'excel·lent i doni PI eonseutirnen t per què substitueixi la pt·òpia. E s aqu{·st el cas de l'obert ura escrita pet· R amon Caruicer per a 11 barbiere di Siviglia de Rossini, obj ecte d e la publicació qne comentem. Carniccr i Batlle, compositor llei datà nascut el 1789, a l'inici de la seva catTct·a com a operista va anar consolidant la seva posició a partir del càrrec dc director del T eatre de la Sa nta Ct·eu, el 1818. Poster iorment s' inicià en l'àmhit de la composició. en reali tzar arranjament s de les òperes que hnvia de dirigí r o en csci"Ï u t·c afegits. ja fossin obertures o cavatines, per a òpct·es de moda, com Agnese dc Paer o La CenerentoÚl dc Rossini , e ntre a lt r es. Amb el temps, Carnicer va començar a compondre i estrenar les seves pròpies òpe t·es, fins a totalitzar una desena de títols. La història de l'obertura per o ll barbierP di Sivi- g/ia depaSti!l la pura anredota i gairebé s'acoslu alij límits d c la llt•genda. Tots coneixem la sorprenent cafJOCitat de lrchaiJ de Rossini ; amb p1·ou feines du<·s t.ctmanes f01·cn suficientij pc1· enllcs ti1· lo p arLitunt d'aquesta opera buffa. ni que fos sense obe•·tura. Rossi ni, lwdonista encisador, no ho va pensar dues Vt'gades i' a utilitzar un o peça que ha' ia servit d'int•·oducció u dues òperes seves immediatam en t anlcri ot·s : A ureliano in Pa/mira (1813) i Elisabetta. regina d'lnghilterr a (l8l 5), drames seriosos de temàtica he•·oica o històrica, el caràcter dels quals no té res a ''cure amb la ,·is cò mica de 11 barbiere. Quan Cat·nke•· va estrenar uqucsta òper a a Bar·celona el 1818. feia por que s'havia reprès Elisabetta, i , per no repcti1· la mateb.11 obe•·tura, va decidir d 'esct·iure' n una d e nova, la versió od ginal de la qua l l> 'edita ara per· primer a vegada . La pt·esent publicac ió conté una pnr·t musicològica (que com ta d"uua intt·oducció i de la ct·ítica de l'edició, redactades en t·atalà, castdlà i anglès) i la música de l"obertur·a. E l responsable d e l' edició, J osep Dolcet-al qual jaconei.xem, eutrc altres coses, pels seus estudis sobre els germa ns Pla- posa ¡·accent especialment en un aspecte molt impot·tant: el dc lrs fonts conservades d'aquesta coneguda obertura. o· Ull total de deu fonts trobades pe1· eU (per a di ver·ses combinacion s ins trumentals i reduccions per u teclat). Dolcet ha r econstruït la partitura de munrr a c¡ue resulta ser «el producte més fid e l possible, ar a p er ara, a la idea ol"ibrinal de r aulor i a r esti! de l'època» (p. IV). Labot· difi cultosa , d'autèntica cdtica textual a niveU musicològic. que s· agraei.x pel seu rigor i honestedat i que es troba adientnwnt exposadu en la crítica de l'edició, on s'expliquen els criteris adoptats i es r·elacionen les va riants, t•orreccions i omissions q~Je Dolcet hi ha d ett>1·tat i afegit. La put musit·al és un wodr l de treball pulcr·e, amb una distribució 1·acional d c l'espai i un dibuLx musical bellíssim que permet unnlectura còmoda. P er això, Ics pat·ts dels instruments tt·ausp ositors han estat tra nscrites a tessilur·cs t·(wls, mentre que en les puticcl·les es t·espcctcn les tonalitats original!, d e les tt·o mp es i trompetes i es transporten els cladncts a la tonalitat de si h emo U, segons que fa constar l'editor. E n aquesta p ublicació es combinen dos aspectes fonamentals en l'àmbit general dc la música: la teoria i la pràctica. ALxí el musicòleg veu satisfetes les seves aspiracions dc sistematització científica i dc rigor metodològic i el m(•sic <lisposa d'una edició fiable, a p unt de ser interpt·etada amb nna ga t·antia total. Dolcet ha conjuminat a la pet·fecció les du e~ pretnisses. tot distanciant-se tant de les edicions que ofet·eixen només mús ica, sense suport ctitic, corn d' aquelles que fan de la part musicològica l'única raó de ser. Treballs com aquest són sempt·e benvinguts, i tot sembla indica1· que aquesta proposta és la que serà la norma habilllal de la recen t nascuda Editol"ia l Tritó, que amb aq uc!'t ptimet· volum inicia una trajeclÒJ·ia que abmçar·à composito•·s i ohr es d 'èpoq11es i d'estils ben difet·ents. El lector trobarà a la cob erta postel'ior una relació d e les pròximes publ icacions, sempre d'obres inèdites , l es quals aniran apareixent progressivam ent amb els mateixos criteris editorials. Quau es publiqui aquesta ressenya, aquesta versió definitiva de r obt>rtura de Camicer s'haurà interpretat en pr imícia p et· Jordi Savall a l capd :Jva nt de l"On¡uestra de Cadaqnés. en el Festival Inte rnacional dc Música que haurà tingu t lloc aquest estiu a la bella loca litat g ironina. e Marià Lambea CSlC (Barcelona) L a public a c i ó d 'aquest llibre cou stitu e iA un esdeveniment bibliogràfic solwe el crua) cal pa rar· atenció. Ens trobem davant d ' un vohun insòlit, crue té un objectiu molt clar: divulgar el con eixement i r arnot• pel món de l'òpera. !insisteixo cu el terme "amor" pt' l'què em semb la d efinitori de r esperil que respira tot el volwn. Només amb una g•·an devoció per la poètica i per la màgia d'aquest rspcctacle (mic es pot entendre el relat de l'autot·a. A través d'unu nan·ació ingènua protngonitza du per uns personatges de ficció molt esq u emà tics i molt fàcilment identificabl es, hom fa un rccotTegu t per lots els r aconRno sols d'un teatre d'òpct·a sinó d' una representació operística. Dimensió purament descriptiva i cümensió vivencial es fon1•n en un tot, a la fi del qual hi ba una amable i intensa immct·sió en tol allò que és r oper a . Els p er sonatges imaginats pet· Dorothéc Kreusch-Juc ob es capbussen realment en l'essrncia d'un món que d escobrim a mb ells. Descobt·im una terminolobria p articular i dcscobl"im també tot el procés dc realització d'un esp ectacle operístic, fins a ls de talls mé-s insigu ificants. Tot es pr·odueix de man er a amable, sense amb pl'ou feines tensions, cir·cumstància que polse•· li Ueva una mica de ncnri, en caure en un excés d ' ingcn u'itat; p et· dir-ho d'una manera molt explicilu , hi ba massa "color rosa". Llibre destinat a un púb lic infantil o de p t"Ïmct·a etnpa d'adolescènc ia comp le ix d'una forma molt exacta la seva pretesa dimensió p edagògica i, so- LLIBRES hretot, - pr t· a nosaltres el mhil més important- té una considerable capacitat de concitar devoció envers l'es p('Claclc operístic. És un llibr·e que p er força ha d'obrir suggestions engrescado rt'!l Pn d s j oves lectors; dc cap de les maneres pot drí x ar indifer ent. I aquest és nn m èrit cabdal lJUI' r n jus tifica plenament l'cdi c•ió. Unn edició, p et· altra part, molt a c urada , que tras pua també el mat«•ix esper·it de devoció dc tol t·l c onjunt del volum. e .J.C. I món de la p edagogiu mu sical activa viu uns mom e nts força intensos a r edós, p er· una part , d e l 'exigèn eia sentida i que ve d e lluny cru na novu dinàmica genèrica en la formació musieni , i pet· l' altt·a, i d erivadam t> nl , pPt" l ' horitzú el ' iniciatives institucionals en curs dt> c:oncrcció i guiudrs pe t· una voluntat no gens confusa , encara q11c, tanmateix, inconcretada per la manca de r ecursos s ufil'ie nts . La publicació r·cccnt d el llibre que e ns ot·upa se situa al bell mig d' aque!rta complexa situació i pr·Néu apot·tar-hi una cina que pot r·esultat· molt valuosa. El seu autor és un dels mí:s coneguts de la música tiPis Països Catalans. Dcs hwat pianista , està end(•gunt també una impor·ta nt tasca p edagògic a a Mnllc11·t·a i també es mou intensament en el camp de Iu in vt•s ti ga ció i r ecer ca mu¡,if'ològica. 'ful com indica el títol dellliht·e, aquest és el prirnet· d ' una sèrie de cinc que cobrit•an lets necessitats pedagògitJU-~S del ventaU d'edats que va dels 6 als 13 an ys . E s tracta d ' uns llibres que, en paraules del Rru propi a u tor, tenen com a objectiu ajudar a enten dre La IIHÚ!ic a. I a més, hi afegim nosaltres , ajuda r E dl' fonna planera, fà cil i a més mt>lt atractiva. El Uibt·c s\•stru e tu~·a en tretze capítols, cadascun centt·at en sengles composicions br·rus, t'Specialmenl escoIJid¡•¡¡. Des dc la inicial Per n Eli.~ll de Beethoven a la In ve n c ió a dues veus d r .I .S. Bach hom fa un suggr;,tiu recorreb'llt per difer·cnts p àgines conegudes i atr·acti ves de la literatut·a musical uni ver sal. Cuduseuna d ' aquestc•s partitut·es dóna peu a l'autor· u fm· una sèt-ie de propostt'S amb un acusat ca in• pr dagògic, en les quals els co mpone nts descriptius, pet· una pat·t, i els analític-s, t'n un pla molt elemcuta l per l'a ltra , forneixen un marc d ' una enorme càrrega sugger·idom i tamLé il· l unríoudora de conceples i rle components mu~; i ­ •·nls. Cada obt·a i':s analitzada pus u p as d e forma molt rla r·a i esquemàtica r emarcant justament els aspectes més descriptius . Pos terionnent hom prop osa un exet·cici dïmaginació. E s mos tr·en aspectes vis tents i fà cilmrnl identificables i, a la fi , tumbi': activitats d 'expr·cssió vocal , expressió ins lntmcntaJ i expressió corporal en funció d c Ics ear·ac·terís tiques de cada oht·u. E l llibre ve acompanyat amb un CD crue inclou les obrt>s I'Studiades, disc que es converteix d ' aques ta mant•t·a cu estri indis pensable per· al bon fi del vol um. Un apèndix de d escl'ipci6 de conceptes clou el lliLre . C a l f e r una r e m a r c a molt important. El volum no sols es inter essant COLll a e ina p ed agògica. També ho és per al simple afeccionat , ja que li permet una intr·oducci6 còmoda i planct·a als elements analítics dr la c ompos ició. En aquest senti t, darrera del df•libcral Lo de comoditat, s'hi Lt·oba la veritat d'ru1s conceptes i d ' una línia d ' an àlisi d ' una considerable utilitat. Unes iJ.lustracions ingènu es i d elicioses d ' Aina Bonnet· completen l ' atrac- titu d ' aqu est a obra qu <· ohr·e le!l portes a un aplt•c clt• volums que sens dubtl' han dl' h~nir una vida fn l Ctífc:ru. e J. C.C. I lli bre Los gran des rlllÍsicos del cine dc F'em ando Moy u Í's r i <¡uurt títol d ' un ambiciós JH'Ojcctt' de ce nt volums dcdit·at al món del cinema. La r ol·lr t·ció -quc indom·à estudi~o d e tipus his tòric. ass aigs, dicciona ris, e tc .n e ix ppr· co mm em o r a r , r an y vinent, el centenari dl'l naLxemcnt del cinerun. El fonnnt d el llibre és dc 30 X 24 c·m , i les portades són gr ui xudf's . El volwn és r·ic en il·lus tr·acions. El llibr·c és ben t·ehul p er tots clb afet·t·ionats al cincma i a la música. j a que exis tia un buit considerable de bibliografia sobre el tr ma en Llengua catala na o cas tf'llana: a part que algun s títols es t an simplcm(•nt esgotats d es d c fa nn y~ -com és el c a s p e r· t•xrmple dt- Música y cine de Manuel VaUs i J oan Pa<! r ol-, cal considet·ar que el gt·ui x d 't>studis mo nogr à fi cs sobre el tema era encara rscàs . si bé podem n•cor·d ar <tue la " R evista Musical Catalana" va publitar un dossier dedicat a aq u es t te ma el jun y d c 1986, i qu e a c t ualment s ' ••stu reeditant una encic lop è dia m o n og r à fi c a a compan yada d e discos l'om paNes. Lrs pàgines inicials d el llihrr contenen una r efl exió teòrica interessant dl' Fcmando Moya sobre la vin c ulac ió d e la mús ic a amb el cin ema , així eom també una defi uici6 es tètica d ' ambdues arts. La pt·csència en les darreres dèc ad es d e v ideoclip s, videodiscs i discoslàser , el porten a r eflexionar soht·e aquestes n oves manifestacions i les seves possibles r epercussions en el futur. E P en) el gt·uix fon amenta l dr lllilwt' és formut pds l'Ont·isos r upítol!1 monogrirfi(•s tlt•dicats als cent mú¡,¡ies ~:w le cciona ts p1•r la sc>vn 'inc·ulal'ió amb el món del eitu·mn. El ci'Íleri de S!'Ieel'ió Í's dar: rautor· hn optat pr r moHtra t·l'hetct·ogrnci'tat i In gran' ai'Íelal dc fot·tnl'S d ' ncostnmenl enLt·c la m ít ~o i e u i e l c in e ma: JH'r l'Wrnple. pel co Lmtry ( Roy Acuff, Gcnc Auu·y), el ball (Fn•d Al.itair·f'. Gcnc Kell y), Iu música c là ss icu (.I. S . Buch , Chopin , Bm·thoven , Bru hms), gt·ups dl" mír s ic u m o dcrnu (The Rond , The Beatles, Thc Ooot·s).la C{m çóestàndord ( J r v in g Bt•rliu ), rock (Chuck Be n·y . Dav!' E dmuuds, Mark Knopfl r r·), la copia (1. Argentina), t•l tnn¡;o (Gardel) i, evidentm<• nt. els autè ntics t>l:lp edulis tt·s {'n bandes sonnr·t·R (E . W. Kor ngold , E lrrwr· Bt~ r· n s lt· i n , .l e n·y Goldsmith , Bt·t·na rd H errmunn , Ennio Mo r-riconc, Alfr·cd Newman). Tot aquest ampli ventall d<• mÍt!i it·a i composit o n ¡ s'hu ordenat en elllihr·e alfabf.ti cament, i no pas pet· onlre temàtic , la qual col-in , al meu. entendre, dó nu una primera sensació més d t• caos que no pas d ' orrlt·r, ja que el lector Lt·oba Lut..-cj ats capítols dedica ts a mírsics rlàssics. de jazz, a cspedolis tes en bandes sonor es .. . Dos altres petits dcf<·ctes que hi trobo són, pet· una banda , que en algun cus no veig clares les rao ns que duen l' a utot· u pur·lur d e detenninats miÍsic·s (com és t•l cas d e Daniel F1>gelber g o B.B. ](jng, li <.JUÍ d edica uns textos ben rxtensos tol i la seva escasMl vinculació amb el setè art) i, pt•r ultra banda, qur en albruns mome nts fau tor expn·ssa excessivament els sens gmstos es tl"Íctamcnl pcnwnals . Eu d efinitiva , pet·ò , el Lli hr·<' és r ecomanable per· a tots aquells que vulguin informat·-sc i rebre informació d c mú siques i músics <tuc han estat seguits per un art adolescent com és el cint> ma. e ~fonts e rr at Cornell us. _J.. I: 10'1 11 9 53 473 DISC OS REPO RTAT GE Im po rta nt ac tiv ita t dis co gr àfi ca de Cl au di Ar im an y perRRMC L 119 54 474 ' c m·egistr ame nt , a cura de Claudi At·ímany i I ' Engl is h Chambe t· Orch cstra , d ' un CD dedicat a concf>rts pet· n llanta i ontuestn l d els gt•t·mans J oan i Manuel Pla constitueix tm d els rets més notables protagon itzats per la discogra fia en els darret·s temps. Diver sos fartors avalen aqu<'sta afi t·mació tan exp lícita. En primer lloc es tracta d'una fi escobert a enonnem enle su ggestiva: la de Ja música de dos compositors catalans del segle XVIII, els esmenta ts germans Pla. Junt amb un tercet· , Josep. són, en paraules de musicòleg Josep Dolcet-artíf ex en el p la de la investigació de la descobe rta-. tres significa tius exemples de la gran vitalita t que c aracter itzà la creació musical al Llarg de tot el segle XVIII, i il·lustra també el destí de molts dels seus protagonistes, ara oblidats malgrat que en el seu moment ga udí.ssim d 'un prestigi internac ional. El mateix Dolcet. en el seu comentaJ-i a lu presenta ció del CD esmenta t , despr és d e esmen tar l'origen d ' aquests múrücs de Balague•·, afirma: Sa bem d e cert que, a mitjan segle XVIll, Joan i Josep Pla van recórrer tota la geografi a europea i deixant miÍltiples mostres del seu talent com a solistes i com a composi tors, tant als salons dels palaus com a les sales de concerts públique s -una novetat de l'època- , fins a integ rar-se a la famosa orquestra de Württen berg, dirigida per l 'operista italià Niccolò ]omello. Ell762, essent al servei de la cort a Ludwigs burg -prop de Stuttgart, capital del ducat-, 1oo n va perdre el seu germà menor i con- tinucl aleshore s la seva v ida bohèmia cutterior , a Londres i a Lisboa entre altres punts. Manuel Pla, per la seva part, es va dedicar a escriu re música per als teatres de Madrid, ciutat on va morir ell 776 . Fins i tot ocu.pant un lloc destacab le en l 'evolució del gèttere líric, també va. compondre algunes p eces de mzísica de ca mbra, així com també el concert inclòs a la gravació present. A la r rítica específic a del disc, aparegu da en el númer·o de maig, s' entt·u va més en el detall del disc i tamh(• de l'obt·a, pet· ai-xò a t·a ens funitarem a reiterar· l'elevat interès d'aquest a prod ucció q ue devem a la voluntat i vocació tan meritòria del segell E nsayo. Aquest disc, per· altL·a band a, se situa al bell mig de la important tasca d 'em·egistt·a ments que està duent a te•·me Claudi Arimany en els daners temps i qu<' a rasa nostra estii passant més desaperceb uda del que caldria. En aquest sentit cal reco•·da r el disc que araba de gr avar a Budapes t per a la poderos a mtdtinac ional Sony, amb Jean Pierr<> RampaJ i l'Orque stra Franz Liszt d e Bu dapest dirigida pel S<'ll titulat·, Janos Rolla, disc que rompt·èn entre d'altres obres un Concert per a dues flautes i orquestr a d e Joan Pla, i altt·es obres pe r· a flautes solistes i també trios per a dues fla u tes solistes i baix continu, comptan t amh la col·labo r·arió de la clavicem bajjsta Zsuxa Per--tis . Una altr·a aportaci ó discogràfica que té Claudi Arim any com a rentre és el disc integrat per simfonie s concerta nts pet· a dues fl autes de François Devienne i concerts per a flauta solista i orquestr a. Claudi A.l·imany actua també amb Rampal e11 els concerts per a dues flautes i sol r n E>ls que són per a una flauta , en aquests casos amb Rampal a la batuta dc l'esmen tada Orquest ra Franz Liszt. Cal recorda r· t a mb ~ que d e l'esmen ta t Devienn e, A•·iman y he enregistr at Ja integral dels catorze concerts per a flauta i ot·questra amb rOrques tra de Moscou. A més d' aqtte ·ta den a activitat discogrà fica, Ariman y està rlesenrotiJant UJ1 8 importa nt trajectÒria concer·tística, amb fites d ' una cada dia superior entitat qualitati va i que es d esfmrotl la bàsicam<>nt fora de l'Estat espan yol. En aquest sentit cal destaca!· el concert que ofet·irà el pròxim dia 8 de novemb re al prestigió s hemicicle del Théatrc dels Champs E lysées amJ> l'Ensemble Ot·quest ral de Paris, dirigida per J ran Jaetrues Kantoro w. Tamb é cal esmenta r el con cet·t que ha ofert r ecentme nt a Santnnder a mb Ja interpre tació ch·l Concert per a dues flautes i orqllestra de Cimaros a juntame nt amb Ram pal i com a soHsta únicu al Concert per a flauta i orquestra de Pleyel, co mptant amh el suport o•·questr al de la Camerat a d'Hamb ut·g . Esment e m fin alment la gira que f>s a punt de realitza!· a divet·ses cintats alemanyes amb l'Orques tra de Cambra Gon çal Come ll as, on o feriran concerts d els esmenta ts germans Pla. Fina lment, en aquest •·cpàs d c l'activita t del flautista vallesà cal recordar · que recentm ent va formar part del p•·cstigiós con curs d ' interpr eta ció d e fluuta que porta el nom d'aques ta figur·a ún ica qu e és J ean Pierre Rampal. DISCOS rat. descquilihrador, massa apotèosic. Pel que fa a l'op. 29. magnificamentintcqJL·ct.at, el director en sublima progressh'ament el patetisme fins al punt que el final assoleix una lluminositat que c m sembla ali eua a r ambie nt llòbrec de la tela pi ntada per Bocklin que va ins pirar el compositor. e Xavier Cnsanovas-Danés. quest compacte està ronf<'(:,rit amb In n·c upe t·a c ió de do s e nregistraments (fe ts en condicions tècniques cxcel·lents) fa poc més d'una dècada . Ash kemtZ) dignifica la Primera simfonia dc Rachmànino' (escrita e n un omlwívol re m<'not·) sense fer gaire cas dels aspe<'tes deco ratius i mct·amcnt melòdics. L'obra pn'n una factura que In fa tributària de Txaikovs ki, pc r b també de Saint-Sacns. El director· li " fn brica" una JH'ofunditat expressiva fnlll ca nwnt escaie nt que l'obra admet sense f01·~amrnl~. amh una potenciació de I' as pecte poemàtic en d<'tt·iment del cíclic, ta nt, que /., 'illa del.~ mor·ts que complementu el progr·am a so na , gait·rbé. com un co rol·lari. P e r· cert: aqu<'st porma sinúònic és una obnt c·abdal e n la p roduc<·ió del compositor i fa mal als ulls llrgir-ne el títol en uns caràcter·l> tan minúsculs que semblen voler men ys valonu·-lu al costat de la Simfonia. As hkcnazy s'rn teRtu a demostrar que aques ta és una ohra mrs t'moti va que inexperta o a t.aprïda i la seva vc r·sió rcvda unes corresp ondènricfi i nneAsubtileses que romane n massa recòndites en alt r·es lectures més exprditiveR o grandiloqiients (com la clàssica d 'Onnandy, p(ll· t>xrmplc). Cal dir que, pt·crisament per aq11esta raó, el moviment final r·esulta dcs nfo- grup• in..,lntmrntul ~ i una tlo-.ifirnciil in tPI·Iigt•nt del.., clínHt\., formo l ~. La " l na cuba elo " -.t•gueix la matt'Í\U línia i (o., ba,;tid o m~-. ¡..ohrP t•ontnt.,tos dinàmies q ue· nu pa¡.. .,obt·c la -.ubtilitat d'una gt·udació e'\pt·e·:,i\tt intt•rinr·. F. n ,. e :. 11 m • \ t' r s i o u 1> pl a us ihlrs, ll eunH•n t ~> u ­ p e rfi riuls. fH' l'tl nu pu~ elt• A g m!! í n• fcrè nc i u. Monlf•llò. rent~ e A n els seus vint anys de director musical dt> l Metropolitan de Nova York, l'americà J ames Levine ba aconscb'tlÍt un nivell molt r emar·ca ble ell' l'orquestra d'ayur s t t eatre (u n fet s in g ular , e n tractar-se d'un conjúnt habitualme nt dedicat a l'òpera), tal rom es pot constatar eu el prt'sent enregistrament de d ues obres pat·adigmà tiques del r epertori simfònic i, doncs, pròdigues e n doc uments discogràfi cs iHustres. Le,inc. que en Jes seves actuacion s e uropees diJ·igeix i enregistra sovint amb les fiiJ1armòtúques de Berlín i d e Viena, al capdavant de la se ,·a orquestra d el Met no sembla inlluenciat. en r " H eroica", pel pathos i la densitat de la vella tradi c ió ge rmànica, ni tampoc, a l'a ltre extrem , p4w aquelles opcions, no rares avui. dominades p et· l'esperit més transpa r ent del XVIII; ens p resenta un B ee tho ve n d'impecable rea lització tècnica , amb tempi fluids, un impecable equili bri e ntre els dife- E ldat· Nf'holsin. nu.,t•ut l' 11 )' 19 74 a Tashkt•nt. gttan) a' a als nou an) 11 COI1!'11l'"Cis d'importància i no pn•cisamenl infantil..,. De" u'ult·shot·es ha tocat an<'u amb un punt d ' innt•,ió t•n la can·ero rn rninf'idi t· t•l Pn' mi d'Honor· dt'l pn•stigiós Conc·u r·R elt• Santandt•r de 1992 i la s ignatura d ' un contrarie: c·xd u ~ iu amh Iu casn DECC:A. l ,u seva pt·ese ntac·ió ui Palau dc In Mttsicn dc Bur·cclona en el ddr Diumrngcs al P ala u va estar a l'al~a cl a ne l1•s ('X JlCI' Itt li VI!b ml-s exigents, amh un Jli'Og r·ama en qu è lr s due s obres de Liszt qut~ també figurem en aquPs t enrr~ris- tt·anwnl \un f regar la p<·rfc•rció. Com t•;, <·opqa en aqut>~t c•m·pg;i,trament. el sl'u t•stil t-~ d'una pulqu è rt'ima t''\actitml. mil-limètl'ic• r n J'a¡.¡licat·ió d e les clinàmit¡ut'" i amb un rubato magi-.tr·ul (cnc•at·a que n~sulti una mirn for·~at en alguns pas utgt•s dt'l l'als op. 70 ruím . .3). El q1te as tont, ¡weò. t• n un a rtis ht ta n jovt•, l'!l Iu t•ttpaci ta t s imultània dc pol•titzar Iu tm'r&ica, lot tntVa nt uu düwues d'u no t•o lwrl-nt'ia inapc>l· lnblc·, de prio ritzar l'cxprl'!'!lió. e hols in sup o n ca JTcgu r l c>~ tintes i on deixondit· les líni l's amb u n a s t•n s ueió d'empHlia que t'n cap mom<·nt t·r:mlta naif. Estem daum t cl'un pi a nls tu u i qual cal seguir de pt·op, i fpr· c¡uilònwlrf'S si l'S po;,a u ll' CI . •\quc•st enr·egistramcnt "ignifi<·a la t•urta ci(' pnse nt ació per a t nts at¡ut'll;, que no van tenir· la fo t·tuna d'a plaudi r - lo al Palau i un bon rf'cor·da to ri per als ltappy few. e X. C.-O. ~ ..• -~ 121: í3 119 E A mb una orques tt·a efici ent - i no precisament r efinada-, Geqçirv ofeecix un prO(:,fJ·u ma de " mos ts" del gt· un re•pertori t·us recomanable a discòfils incipie nts i a pers ones interessades en r a n à lisi comp ara tiva de vct·sions. ja que. amb l'excepció de l'Obertura 1812, ss l'i'S DISC OS 119 ..• ;:¡ ~ ~ ..~ tot<•s ten¡•n un gu~; l "en( ' qur lea, fa llamim•rc s. E, l'\ idf'nl 1(111' G1•rgir•v pr·oI'Ur'a la IIIUXima cxeitaCÍÓ, pt·r bf f(Uf' la progress ió dr·amàti(' u que di romp r orrrrsa per la c remu prcmatrrt·n dc> t'rll'lut.xos. L'Oher·tm·n de Rus.~ la n i /,udmilla ijO rra unrh unn ¡¡;r·nn trepidueió (Mnrvins ki també Iu fria igualmen t bl'illant). d fr·ugmen l dc S parta c u s mostra un esplèndid arravultHm·u l passiona l i e ls Scher::.i dt• Liadov rrsnltt·n rnugístrnl ~ fins a l prrntde Iu n.•fcl'lmeiu. En eo ntt·as t amb una c·oncct·t<u· ió més uviat exp e cl itiva , l a 1812 r csuhu ~rnyorho la i com un punt emhaclalicln: Geq.çirv no la vol explosiva , sinó complt•'a c u t•l ¡;(•u fuJ'<·iment de nl<'lodies <:onlextua litzadol't'S. Comeu ta r·i mat·ginal: rt'sulta cul'iosa l'e¡,lratifi cad6 que l'S ta blci.XI'Il e ls cnruNers tipogràfic¡, en qui· npar·eixe n els noms del¡, composi 1ors en el fulletó: ri Bm·odin d r Elpríll(:ep lgor queda r e legat a ~>t'gona di' isió i Glinka, Katxatur ian i Liadov, a una modestíss im a t e rcc t·a catt•gori a . Txaiko, ski. és clar. fa d'esque•·· X. C.-D. e qut•ln músieu vocal assinúla Ja 1'adència intE'rna de l'i el ioma, majori làriumen t anglc'·H tambÍ' 1'11 la polifonja litúrgica. L'uutenti t•ilal derhuda d ' unu fonda idl'ntifieu ció amb la tradi c·ió nalut·nl d'aqut•~>Les mtr~>iques r" fa pales u t'O la pr1•sent Vl' r·sió, si~mt da pH The Kin ~'s Consort, un conjunt val'iabll', t·n aqm•sl cas fo nnat pt•r un seletl(' b'l'UP dt' solistes t'spetialit zats, un cot· mixt umh ' 'l'US hlanqurs de noiH, procedc•nts delt~ cot·s br·itànies mÍ's r·elle'l-u nts i un n•duït conjunt ini'IJ·nmentul (dos violins. viol a, \'ioli haix. tior·ba i Ot"gue). Tots r Us són ¡•I paradigm a de Jo profl'sl-lio nalitat anglesa i pt·escntcn unes vl' rs ions a la n·gada sòlll'ie;, i exprt'HSiY Cb, f'C[uidist ants de l't'Xlremi smc de qualsevol bignt'. Aquest CD no és un u antolo¡.,riu de pcc·cs escollides s inó un Yo lum d'obt·es comple tes: malgrat això . J et~ lO composiciotlS que· inclou presente n prou clement~ de contrast, dinu·e d'un marc unifonne , i una pla~ticitat manifesta pe r què puguin ~er apreciade s no només prls nomb a·osos purti'Uian s e mpedn>it¡;. sin ó per qual~c"ol melòman sensiblr a la música antiga, sobn•tot si Í's e n conclieion s de seguir el trxl anglè'l. A mé,, t•ls comentar is escl'its del mateix R obert KiJ•g són exccl·lcn ts, útils i aelaridora. e Lhús MilleL rompom• nts de T hc King's Con so r·t manifest en una par·ticuln r i explicable alin itat. Coi·IC'cció ric trenta eançons d'intrt·è~ rsp ecífit· pr I fet qu t• inclou el prullet· mu·egistr nmcnL dc moltc•¡¡ prees inè dites fins al moment. En tractar-sc: dc pàgirws moo òdiqnl's, a una i dut>s \-Cus amh baix t•ontinu, me1.·ei.xen un esment partíe ular t' ls s is solis lf•s vocals, tots eUs especialis tes conrb'1tts, ent•·c els quuls cal t'emarcar , rlinlt'c d ' un nivt~ll homcgrni , la sopr·ano Barbara Bonncy i e l contratenor Janu·s Bowmnn. La línia gent'ra lno se separa dc la que ja hem con sta tat en Iu versió de la mt'•s ira n·ligiosa qtw acabrm dc coruc•ntar : idt•nlificac·ió nbsoluta amb l'rstil i el t'trr àc tc r dPls texiO!; literai'Ís (q ue cal seguir· pet· compt·endt·c aquestt's petites c·ompoRi ei ons antològi ques). dintre d 'un clima h o mogt'ni. amb una r ealització del continu , assumit pel malt'ix Robl'rt Kjng. relativam l'nt au~Lrra. En n•s um, tm a oportuna commem oració a' ançaua del 300 aniversa ri de Iu mot·t de lïJ.Inslr r compos itor anglès. LI. M. e dora. El llessies. Clori, Tirsi e File110. e tc . ) que M 56 és inl t> I'Ïor i menys cspcctacu lat· que e l se u antecess or Montcve rdi - per establir· tma t·eferènciu pt·ou coneguda -, Purcell és una de les grans fit:,•urrs de Lola la his tòria de la música. Paradoxa lment, i mal¡,rral !t's in e\ itables innuèncics externes. la seva univct·sa litat té Ics arrels en un inequívo c cat·àcte•· angl ès. fruit tamb~ de Iu funciona litat d1• la seva obra i de la propietat amb i hem dc jutjar pd~ co me nta l'is inclosos dins dclllibr·c t que, ('Om de co~tum. sempre acompauy t'n el disc, t' I pt·esen 1 e nregis tr· amen t formal per 13 àries d'obres tliverse!' (Clori, 'rft eodora, S U na part de la vc·rsió inlegr·al de les copiosis~times i <·aa·acterístique s cançons pr·ofan es d'H e nr y Pur cc ll , composito t· amb el qual els i ELM essies) dc Gl'ot·g Friedric h Handel Í's una excusa. L'excusa dc fet· srrv:ir la música dc llandc•l pe r· prcscntat ·-n os l'extc·l· lent veu dl' Ja mezzo-so prano LotTaine llunl. Som davant. pl'r·ò, d'una mezzO-bO JH'ano par·ticular, jll qtre In seva Lrssitura de ve u li p!'r·met d'interpn•lar àrirs escl'iws pet· a sopr·ano o cnnlants castr·ats . Taruh(• rs cet·t que en general Je;, cxll'nsio ns dcmanades ¡wls autors bm·rocs no ac'IIStume n a ser tan grans co m SLH'ceiria posterior ment. Malgrat. tot, no es lntcla d ' una prinrc t·a pt·cst•nla l'ÍÓ. Lot-rauae Hunt f-s una can lnnt conf'guda anun dc les bCYeS col•labon l CiOnS amb g r ups prestigio sos com Les Arts Florissan ts, el Concerto KOin, els London Classical Playcr·:-¡ i, cu una altra dimensió , lt•s orqu es tr·es s imfò niqu es dc Boston. San FI'Un CiM·o, St. Louis, H ouston. etc. Però, soba·f'tot, els discòfils la coneixem p e ls seus cnt't'gistrame nt R al costat de la Philanño nia Baroqur Orc heslra. dirigits pe•· Nich olas McGegan . inlerpa·et anl r e ¡,r r·tori l)l'inc ipalm ent bünde lià (Susanna . Theo- Ouon c, Aricmna, Susantw, Radamís to. tlgrippin a s 'inclou. anl pe r anr, enLTe les se\·es especialit at¡;. De fet, J'enregisl ramenl que pt·esen tf'ln no est à p en sul cic fonnu unitàl'ia. sinó fJIIl' [·s un ext•·aete amb una du ruda d t• 77,34 minuts, fe t a partir· de gravnc-ion s anteriors realitzadf'l'> eotr·c c·l 1989 i el L99l. Un deh tt·c•Ls que sr 'ns fa a'l-inent és lfllt' eltimhre de la srva veu, més proper a una mezzo, la fa més s uggerenl e n à t·ics de caràctet· t>xpress iu, malgt·ut que també t·cso l b é ài'ÍI'S c/e brcwoure poc presents en aq u cst dis e. La conclusió és ben senzilla ... Si, entre l es vostres afeccioni ' a d e terminat s tomposil ors, us consider·ru uns bons l1andPiia ns. en ga udire u d c ve r·itat ... tant pet· la sdecció com per· la interpn•l arió. Joan V. BellaJLa e DISCOS atractius. També ho és el !'eu caràc ter una mica excepcional, r-Specialment d es de la perspectíYa formal. dins la p1·oducció de autor ... con s tituint una reflexió cimera a finals del Rl'naixement sobre l' art del madrigal espiritual. sorgit dc les noves prcmissPs estable rtes al con cili contrareformista dc Trento. En aquest r esum d'aLnlctius, hj hem d ' afegit· el t~a t·àcter !'ÍcÜc i unitar·i del cicle format pe t· una vin tena dc madrigals, i també l'efectiu cer·tament infret¡i.icnt a l'època de 7 veus ¡wrò amb una s ignificació mística ... ; el número 7 simbolitza t>l sofrime nt i la pena de la Verge (1\lare dc Df.u dels 7 dolot·s). Una inter·pretació excelll'nt, i l'afegit final delmotel Vide homo d el mateix Lnssus, completen l'atractiu d'aquest e nregis trament en què Philippe Herreweghe no amaga la seva especial afició-devoriósens ibilitnt envct·s la música sac ra de tots e ls te mps. e J.V.B. r 'any 1994 és, com ja sabem i com ha quct.lat rr fl~rtit a les pàgines d 'aquesta mateixa r·eviRta en CX(!mplar·s dc mesos an1.crion1, el que podríem qunlilïcar· ve.-itablement coml'uny dc Iu polifo11in , cs prrialm<' nt atTan dels dos muguts 400 aniver·sari d t• la mo rt de dos indiscutibles d el gèner e: Giova nni Pie l'luigi du Pales trina i O..tando di Lassus. Unes commemoracions c1uc, com és hnhitunl , no deixen de gt•nt• rar no u¡, títols discogràfic!.. com el que <'ns ocupa, en què sovint Lt·obt•m l'oportunitat de dcscohdr· obn.•s ecrtnmcnt inèdites, o hr por o mal conegudes. L · en t·egistramenl q u r e ns oc upa es tà dedicat n la mú s ica d 'O rlundo di La ss u s i protu go nitzu t p e r I' En se m hlt• Vo cn l Europécn , que dirigeix Philippe ll en·t·wt~ght·, un 1'11 r·rgistramcn Lfe t el j uu y dc 1993 i puhli1·ut enguany. La pr·o posta discog•·àfica se cent r·u en t•l r cClrll anomrnat gr nèt·kam<·nt Lagrime di Sa n Pietro (Llàgrimes dt' Sant Pet·<'). Va se r <• ntrc e l 1593-94 quan Lassus, a leshores amb 62 a nys i mrs Lre dr capella dc la cort dc Munic, va esri'Íut'(' aqtH'bt cicle monumen tal dl' madr·iga ls t'spit·itu;lls sob t·c• poemes dc Luigi T am,illo. Aquest r ecull ha via dt' set· el seu ca nt d r l rignP, ja que la tlcJicutòria al papa Clement VUL pot·ta la data del 24 d c maig Jc 1594 i Lass us moria una mesos des prés . L'edició dt• l'obt·a , pet· tant, es vu have r de fet· amb c·ut·àctct· pòsltun l'u n y scgiient, el l 595, a Munic mateix. El fet dr tt·actat·-s(' d ' una obr·a dc plena maduresa. amb tot el que uixò t'epresenta , f.s un dels seus L ovament, la firma anglesa Cimell ens torna a presentar un e nt·cgistra ment d'aquests mestres de la interpretació polifònica que són els membt·es deLconjunt a cappella The Tallis Scholar·s, que dirígeix P e te •· Pltillips, de q1rija h em parlat en altres ocasions. Aquest cop ens presenten un nou enregistrament centt·at en la missa " Pt·aeter t·er·u m se rie m· ' d el composilot· del segon terç del segle XVI Cipdano da Rore, que malgrat aquest nom nom d 'asp ecte italià va néLxe r a Flandes, on es N va formar· mn:.ic·u lnwnt. :\lalb'l'Ut toL, l'I 15 17 'u t•onwnçar a trchnlla r a F<•t·rara. on ,·a •·~tat·-s· hi fin~ al 1558, mom t•n t t'li t¡u(· anirà u ' t•nèeiu u ~UU1> li tuir el M' li c·ompa LI'Íota , i sembla qu t' c·ont•gul f.H't':.onnl, 1\dl'iun \Villut·rt. t·om a mesi n • dc t•apl'lla dt• Iu Ca tetlt·u l df• Su nl Mur·c·. Finnlment , e l 1564, p t~ r enusc~; descom•guut•¡; dt•ixu I'Èl t•l St' U l'li l'l't'l' H Vl'llloeia pPr anar· 11 Panuu , ou morit·à l' an y Sl'f,'i lt•nt. Ci p ri a no d a H o n· h u rstnt C!IIH't'inlnwnt I'O IH' g ut. i vu lorat a la nos tru !>poca ¡w t· Iu t>evn pr·od m·ció pro fnna c•t• ntr·utlu t•n un nombr·c irnpn·Hsio nunl de madri ga iR. D'a lg un a IIHIIH' ru , uqut•s t t•nt·rgisLt·amcnl , frt a l' t•sgi(·AiH dt• Sant Prr·t• i Sun t Pnn dc• No rfolk ( \nglutt•rra) podriu srr prr·fc•c· t unwut unu pt'tita n•Í\ i nd ie ac· ió 'l<lnora del Cip t'iano da R o r·t• suc re. d'un 'I'Aiwnt fit· I rrunl const•n em més dt• 80 motl'ls i 5 misM's, I'Htt·r h·s qua ls t1·obc•n• la <fill' tió na títol al dis!' NI qli t•stió. El nom dc '' Prai'Lt•r· rt•r·um ser·ie m" vt• d el molt'l hombnim u 6 vrm! dt' .l o!!quin des Prés que Lumb{> s'inclou a l'enrrgistr·u nu•nl. .. una dc les grall A pàgi1ws d 'aqnrs t mesin• flauwn c d ' una gr nenr rió mig sc·gl¡• an tc•t·iot· u la de Hon•. subt·e e l motiu del quul ell basa la missa eserita a 7 veus. El disc a pnr·t, tambr int·lou una ¡;eJt·t·ció d t• <I mote ts dr Cipt'iano tia Rore que són lnfelix Pgo. Pac·p mihi, ,l ve R egina c:aelorum i Descettdi in hortum m eum. E l ft•t d c M~ r· una intt~t·­ pretació dl'ls Talli ~> Srholars ju és una rec·omunució pe r si matrix. A tntv(·s cie Iu sc·vtt ut ntt· t iva trajcrtòría disrogràfieu no hun ft•l 11lt r·a cosn qu t~ ('Onsolidru·se c·om un dds gt·ups untològics dr. r·cfcrl·ncia ohli~a ­ du quan parlt'm dc· polifonia , cs p ct· ialm t• nl dt•l R(•nai xc nwnt. NovaniC'nt, el mateix d 'ultres vegades; si sou aficionats u la polifonia n o u :. e l pc'rJ.V.B. deu! e l'm pre és int r r es,¡ant el fet dc pmlt'l· ut·ct·djr a un pl'i mcJ· c nrcgis tt·umc nt mundial de dclrnninadu obr·a/ compositor. I pt·ecisanwnt nqucsl és el c·a;, que a1·a ens oeupa. El prime r· int e tTOj!~111L que pr t· a molts pol despe t·La t· l'I c·oneixeml-'nt cl 'aquc&l di;,c compacte és t·l rompo¡;itot· que s'hi presenta. ' amuel Ca pr·ico •·nus, c·oguom sor git dt' la llutinitzac·ió d e Boc k sb o nr, va viure t• tltre el J 628 i L665. Quan CupriCOI'IIUS va d emanar· l'opinió dc SchUlz sobre el st•u pt·irnc>r recull ric composicions publicat, aq11Csh1 va set· Iu t'l's postu qu e r n va obtenir: '' ... les vos tres S obres remarcables m 'han arribat i m'han commogut. Co ntinueu servint Déu i l'Església d'aquesta manera... " . Aixi, Capdc·ornus \a set· un mú.,ic ilint•t·unt que ,-a tt·eballat· u difer·cnts indr ets. com ara Virua. Estrasburg, Brutislava i \Viirttemher g. scmpt·e a cavall e ntt·e el món pr·otestan t i el de la Contt·ureforma, consolidantse mTeu com un home exigent i dut· amb els seus mús ics . La seva producció ronscrvuda és essen cialme nt n·li¡;iosa, ja que malauJ·adameot s'ba p erdut la major part de ]es obres ÍJlStrum e ntal s i pro fan es . En general, el llenguatge cmpt·at, del qual te nim alb'lJnes bones mostres e n el present e nregis trame nt, sembla sovint una fusió e n- 119 57 DISCOS !t e!.. ... ·¡¡ "" e ~ ¡;,¡ 119 ll'l' l 'l'~tiJ COnCt'l'hllll italià i t'I mott't aleman), umbdós dt•l ,;c·u temps. Som davant d ' un u aelect'ÍÓ d 'obr·es de Cnpricorn us t' Xtrrtcs tlt'l~ seus t·el' u li s m és i 111 po r· tan I s (Urc/er eles Lcydr11. Th eatrum llusicum i Scelta.Uusicnle) en els quals ¡u·'us u tos t ra una gnut i us piració t'l'l'ntivu tt·aduïdu t'li sono•·i tnls celestials cl"una bellt•su de l:,'ll!>t c·ontntpuntíslit·, soYint {'X tt·e nut. En aqtws t sentit , Iu c·•·is tal·liui t ut i l'expressh•itul de la inwt·prctarió dc·l {,.'l'U P Lc Pal'll'ml'nt dt' '\'lus it¡ue és un r lt'men t clau. Aqul's t l'nt·egi~Lt·ament l'l'I l'oelttbr·p clt•l 993 u l'esglt;!lia protestunt dl' Rih t'tlll\ ilé (Ahàl'iu ) es complt•mt• nta amb duc•s oh r·e, t'f'Speeti,·aml'nt dt• Johann Ht)senmiill<•r i \\rolfgaug Ca d Briegc>l , dns nutors uh•manys e mint•ntment saercs, cèlebn•¡. t'n e l se u H·mp'l ... b àsi('anH'nt la ,egona meitat del ~egle XYIT. É.- un phwr df'scobdr pt·imer·s en r egis tn11nents mutHÜals de nou;. autors/ obr·es presenta h. rn aquest l'~ cxcel·lcn t s cond icions e J. V.B. om da vu nl d'tm enr egis trament que t'ns por·ta cap a un rl l'ls momen t s c•n què la per .,onalitat mu~oiral angle~a HI adquirir· una densitat molt important. Ens r·efcrim a l'rpoca eompr·esa entn• l'I regnat d'Enl'ic Vlli ( l a. meitat del M'glc X"VJ) i la mori d'Henr) Pm·cell. 1~~> C\ ident qui' en aques ts ~ui t·<' bé dos scglt·s hi ha uns moments àl!;,'ids com són els ¡wríodes 1570- 1625 i 16601700. .\ William Lawea (160216 15) li conespondr·à de 'illl·r de ple el temps del n•i Cu l'It-s I. al sen ei del quaJ 'a treballa r· com a intèrpret i rom a compositor. La ines tabilitat política d'a- S que Us anys. r obsessió autot·t·àtica . i lcH lluites inter n es d e l país amb ] a presència de Crom\\ell. l!Ut' acabaria condt'mnanl a mort eJ matt•ix t·ci. van tit' I ' elements <tu e van c:onfib'1 11'<l e· un temps dc poca exp a nsió mu sica l. Malgrat tot, sembla que Carles I em un bon aficionat a la música, ten·eny on es Ya manifestat· s im patitzan t p(•l s corrents ult•s h o r es d'avantguardu. Aquesta podria ser e n part la jus tificaciil de re,pt·r·it nou de la mú bica de "\Villiam Lawcs o n , sense nh lidar el lll'gat contrapu ntís tic típil'amen t augirs. se ·n~ hi most ren sovi nt refer·è n cies a la influència italiana , e n par- tie ulat· a la catrzona i al madrigaL En les 8 sonall'S d'aquest t~ nr·eg i st ram l' n t , La wes s e m b I a h u v <' r· ad apt a t a ques ta influ(•ncia sota una carcassa anglesa .... la carl'assa de les '" fa~tlasies­ s uites" veritabll' d enomin ació d ' aqut•stcs obres , implantada u Anglate rra precisa ment dut·ant els un ys del regnat dc Cad es I. Aquest és. per· tant. un e nr·egistrame nt tl's timonial d ' un r·epertori d ' una certa ~>o hrietat , fet umb una gran consciència dc ' ·bon gus t" i que, en Ja línia d'aquests 'eterans en la interpretació de Ja músien dt> cambra (cspccialmt•nt d oJ segl t> VJl) que són els membr es del London Ba ro que. se·ns mosll·a interpr·ctat amb refinament i "bons acabats'', scn!'ie ('Onltmdè ndu. A.fegím-Jti que aquest disc compacte, cnr·cbr:istrat l'octubre dc 1993. es complt'men t a umb un altr·e aparegut anh•t·ior·mt>nt declif'Ol a les "Fantasies-sLlÍtes" per a 2 violins i con linu dc Lawes, intt>rpretat pr! mateix grup i publicat pet· la mateixa firma discogt·àfica. J.V.B. e Genèrica , Simfònica i Monogrà fica: tres col•leccio ns de CD de la Fundació Música Contemp orània n el dcc·ut·s ell' la darr(;'l'!l edició del Cir lc d t• Música del segle> XX, al bar Nid, Havanna dt• Bar·celona. la Fundució '\1úsica Contempor·ània Hl pa·csentar els dos prime r·¡, 'olums d'una no,·a col-Ieee ió de discos compactes. A ml> la col·lubonwió del Dcpnr·tamcnt dc Cultur·a de la Ct•ncr·alitat de C.llalunya. Ja ct>l·lecció prctén oft•rit· una panoràmica genhiea del ventall inte rpretatiu del país. Així. el primer exernplal'inclou obr·t•s cie Joan Guinjoan. J osep Soler, Alht>t't Sat·dà. Aleja nd ro CiYilotti, 'fique! Rogt•t· i Ar·mand Grèbol, totes intt•r·pr·etades per l'J lannonia Quintet de Vent. Al compacte nt'tm. 2 és XuviPt' J oaquín qui sota el títol cic Percullsió ... ara! ofet·eix lt•s Hl'VCS versions de pàgines Jc S tockhau~>bCn. Car·leb SantoR, Xenakis, Per·e-Josep Puértolas, J oan Guinjoan, "Xa"ier· Ben6'1Wrel i Torons Marco. En una altra ocasió i en aquesta mateixa puhlirarió dedi cu rem una all'nció especial i pa r·tirulat·itzarla n cada un d'aquests comput·tes. Ara con v{•. però. comentar· t'ls proj ectes de la Fundació pel que fa u enriquir l'oferta fonof,'1·àfiea. ,\] moment CA('I'Ínre aqur~tes línies . Armand Crèbol , rom a r epresentant dc la F unda(·ió, cns anun('ia la pr·esentot·i6 de dos nous volums de l a col·lerció (els núm. 3 i 4) durant aquest mes de Sl'tembr·c. Un serà amb el duet q ue formen Montsenat Gascón (flauHt } i Xa\i er· CoU (6'Uitarra) E er 58 ·178 amb obres dc J o¡¡ep Sole t·, Annand Gr·èbo l, Marcos Boscb. Franc·ese Taverna-Bech, Jesús Rodr·íguez Picó. Jl·sús Villarrojo i Tomàs l\Ian·o. L"altra, una mostra de concerts per· a b'liÏiarra i orquc~tra que inteq>t·e tarau el gui t a rTista Jgnacio Rodés, I'English Chamhcr Üt'Chesn·a i Edmon ColonH·t· com a director·. E l contingut rol)l'irà els c·orwerts dc Guinjoan, Halffter· i Villa-Lobos. P et·ò aquí no acaben els pt·ojectes de la FLtndació pel que fa als compactes. s·està acabant d'arrodonir· llll3 collc·rció amb la partic·ipació d' or·quc,tt·es simfòniques de tot l' Estat espanyol, pet· una banda, i la continuació dels rce ulls monogràfï es que h avia eucctatl'Associu r i6 Catalana dt~ Comp osito r·s a mb obres d ' un mateix compositor. E s preveu editar· monogràfics d· Agustí Charles, Miquel HogedAlber·t Sardà. De moment els dos que ja són al mercat són sobre J oan Guinjoan i Josep Soler·. Annand Grrhol e ns comenta que tant nt¡ursta mo nogràfica com Iu ro l·lccció s imfònica són e ncun1 idees a r·ealitzar, que no ¡¡Ón un fet. pet·ò s ·hi està trcbalJanl. .Així ho I!Sper·em tot~o. i I(Uela mosl!·a sigui al més objecti va i àmplia possible a fi d ·abraçar almlr\.lm el millor de la ct·eació mu t.ical viva tlelnostre país. Compositor s i intèr·pr·ets de qualitat n ' hi ha s uficients, i t'n tot cas cu l que quedin <equests testi mo nis fono¡,•ràfit·s perquè la his tòl'ia puguj fer-ne la selecció na tm·al amb la perspectiva que dóna el temps. e Carles Lobo TORTOSA XIV Festival de Música Felip Pedrell OC1VBRE Orquestra Simfònica del Vallès Divendres, 14 a les 21,30 h. Catedral Maria lluïsa Muntada, soprano Montserrat Torroella, contralt Francesc Garrigosa, tenor jordi~catt, baix Coral Shalom Coral Sicoris Orfeó lleidatà jordi Mora, director Quartet Mare Nostrum Dissabte, 15 a les 21,30 h. Polvorí del Castell del Parador de Turisme Roger Rodríguez, I rompeta ~card Noè, trompeta Àlex Castell, trompeta Rossend Aymí, orgue Orquestra de Cambra de l'Empordà Dimarts, 18 a les 21,30 h. Polvorí del Castell del Parador de Turisme jordi Bonilla, oboè Zeljko Haliti, violi Carles Coll, direclor Obres de Mozart i Txaikovski Obres de Purce/1, CoreUi,, Albit~onl, Mozart, Cabatlilles i Heredia Obres de Told1·à, Bach, Pedrel~ Britten Dijous, 20 a les 21,30 h. Polvorí del Castell del Parador de Turisme Virgínia Parramon, soprano Joan Rubinat, piano Obres de Pedrel~ Toldrà, Se1-ra i Lamote de GrigttotJ Divendres, 21 a les 21,30 h. Polvorí del Castell del Parador de Tt.~orisme, Gerard Claret, violí Obres de Bach Organilzació i informací6: Ajuntament de Tortosa PL d'Espanya, 1 • 43500 TORTOSA • Tel. (977) 58 58 00 Amb el supon de Hl11i lliJI Generalitat de Catalunya Departament de Cultura Per fi, com el primer dia e e:::: 'C L'any 191 Oes va acabar de construir un dels edificis més singulars de Barcelona: la casa MUà o, com se la coneix popularment, La Pedrera, obra de l'arquitecte Antoni Gaudí. Des d'aleshores han passat vuitanta anys. Ara, gràcies al patrocini de CAIXA DE CATALUNYA, en col·laboració amb altres organismes públics, se n'ha fet una fidel i acurada restauració, amb la qual cosa ha recuperat totalment el seu aspecte i bellesa inicials. I ens ha quedat, per fi, com el primer dia. Perquè la Pedrera s'ho mereixia: perquè és un dels edificis més significatius del modernisme a Catalunya i de l'arquitectura mundial; i perquè ha estat declarat recentment Patrimoni de la Humanitat per la UNESCO. Felicitats. • 11 I