Revista Musical Catalana. Núm. 136 Febrer 1996
Editorial: Moviment Coral Català / PANORAMA Royal Academy of Music of London. Una manera britànica de formar músics. Ricard Bordas / Juan Oncina - Tatiana Menotti. Lliçó de cant de dos grans historials. Lluís Trullén / Mikrokosmos: Guéjar. Pere Artís / Del seu affm.: Sr. Josep Colom. Jaume Comellas / Tangents: Pompeu Camps. Jordi Maluquer / Cinc preguntes a Antoni Rumbau. Mònica Montoriol / Èxit de La flauta màgica a la sessió inaugural de La Scala. Àlex Colàs / Presència de Jean Françaix a Barcelona. Anton Serra / Granados irrepetible. Josep Casanovas / Savall: feliç homenatge a Purcell. Lluís Trullén / Bach mancat de subtileses. Lluís Trullén / La Capella Reial clourà el cicle Els diumenges al Palau. RRMC / TEMA Stravinsky i Picasso, dos camions paral·lels / Una confluència entre música i pintura: Starvinsky i Picasso (c. 1900-1950). Philip Truman / MUSICALIA Alfredo Krauss. Primer la intel·ligència. Helena Bayo / L'abisme com a metàfora: els quartets de corda de Beethoven. Ramón Andrés / Giovanna d'Arco torna a la temporada del Liceu. Lluís Trullén / El violoncel beethovenià. Francesc Taverna-Bech / A la dansa catalana, li falten fanals. Joaquim Vilà i Folch / SCHERZANDO Cesc / DISCOS Les sinfonies de Beethoven en dimensió pianística, segons Franz Listz. Montserrat Comellas B. i Lluís Trullén
Centre de documentació de l'Orfeó Català
Còpia permesa amb finalitat d'estudi o recerca, citant la font "Centre de Documentació de l’Orfeó Català". Per a qualsevol altre ús cal demanar autorització.
PICASSO I STRAVINSKY ALFREDO KRAUS El "mestre" ACTUALITAT BARCELONINA DELS QUARTETS DE BEETHOVEN BARCELONA Muntaner, 300, Xanlrà Lalorja Tel. 200 81 00 CENTRE COMERCIAL GLORIES Avda. Diagonal, 200, local 8228 Tel 486 01 87 BARBERÀ DEL VALLÈS BARICENTAO ·Tel. 718 97 51 MADRID Hermosilla, 75, Esq. Gral. Pardiñas Tel. 435 89 89 MADRID·2 LA VAGUADA ·Tel. 730 48 82 ) s SUMARI revista musieal eatalana EDITORIAL PANORAMA ..... o .... Teti-• M••• " I TEMA MUSICALlA I i• ¡e &H,..~ • ._,..,. SCHERZANDO 9 2 2 •o o •• •• • •• •• •G • • !CD DISCOS $. •• Moviml'llt Coral Català Royal Acetdemy of Music of London. Una manera britiiui(-a deformar mÍLSÏCS per Ricard Bordas )nu.n o , cino!TaLiana. Men.oui. Lliçó de cu r1t dc dos gra.us hist.oriols per Lluis Trullén Milrr·oko.~mos: Guéjur pe r Pere Artís /)d ~en affm.: S r·. Josep Colom pe r Jaume Comella s Ta11gents: Pompen Camps per Jordi Maluquer Cinc preguntes a A ntoni Rumba u per M ònica Montoriol Èxit de U. flauta màgica a la sessió inaugural de La S cala per Àlex Colàs PrPsència de Jean França ix a Barcelona per Anton Se rra Cra11odos irrepetible per Josep Casanovas Saua.ll:felir; homer1at.g e a. Purcell per LL. T• IJaclr mcw cat de subtileses per LL. T. L<t Capella R eial clourà el cicle Els diumenges al Pol~tu perRRMC Strnvinsky i Picnsso, dos camins paraJ.Ic.ls Un(r confluència entre mú.sica i pintura: Stravinsk y i Picmso (c. 1900-1950) per Philip Truman 1\ljredo Kraus. Primer la intel·ligència pe r Helena Bayo L'abisme com a metàfora: els quartets de corda cie Bcetlroverl per Ra món Andrés Giovunnu d'At·co torna a la temporada del Uccn per Lluís Trullén El v ioloncel beethovenià perF.T.- 8. A lct dansa catalana, lifa/t.e, fanal.s per Joaquim Vilà i Folch per Cesc Les simfanie.~ de Beethoven en dimen.si.ó pianística, segons Frare; List= per Montserrat Comellas B. i Uuis Trullén e \ e L E L o e:. s D I A L . .. . . . e E o N e u E: M E N G E PA L A u R ..,. s s . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . .. . .. IV Temporada 1996 Palau de la Música Catalana Concert núm. 1 18 de febrer, 18 h. Concert núm. 5 12 de maig, 18 h. ORQUESTRA DE CAMBRA GONÇAL COMELLAS ORFEÓ CATALÀ ORQUESTA CIUDAD DE GRANADA COR DE CAMBRA DEL PALAU DE LA MÚSICA CATALANA MARTA ALMAJANO, soprano MONTSERRAT TORROELLA, contralt JOSEP BENET, tenor; JORDI RICART, baríton (patrocinat per Fundació Caixa de Catalunya) LAZLO HELTAY, director Simfonia núm. 44, «Tràgica• Nelson Messe de Haydn Concert núm. 2 El barroc i el s. XX, dos llenguatges contrastats Obres de Handel, C.Ph.E. Bach, Scarlatti, Telemann, Viva Idi, Rameau, Guinjoan, Guinovart i Villa-Lobos 17 de març, 18 h. ORQUESTRA SIMFÒNICA DEL VALLÈS SERGI MATEU, narrador JORDI MORA, director Pavana, op. 50 de Fauré En Pere i el llop, op. 67 de Prokofiev Shéhérazade, op. 35 de Rimsky-Korsakov Concert núm. 4 14 d'abril, 18 h. ORQUESTRA NACIONAL DE CAMBRA D'ANDORRA GERARD CLARET, concertino-director COR DE CAMBRA DEL PALAU DE LA MÚSICA CATALANA (patrocinat per Fundació Caixa de Catalunya) ROSA MATEU, soprano; MIREIA PINTO, contralt PACO VAS, tenor; ÀNGEL ÒDENA, baríton JORDI CASAS, director la mort i la donzella, D. 810 de Schubert-Mahler Rèquiem en re menor de Bruckner Patrocina i organitxa JOSEP PONS, director Simfonia núm. 26, clamentatione» de Haydn Rèquiem en re menor, K. 626 de Mozart 3 de març, 18 h. MAGDALENA MARTÍNEZ, flauta Mi1 LLUÏSA CORTADA, clavicèmbal MARÇAL CERVERA, violoncel Concert núm. 3 SUSAN CH ILCOTT, soprano MARINA RODRÍQUEZ, contralt FRANCESC GARRIGOSA, tenor PETER MIKULAS, baríton FUNDACIÓ ORFEÓ CATALÀ PALAU DELA MÚSICA CATALANA Concert núm. 6 19 de maig, 18 h. ORQUESTRA FILHARMONIA DE CAMBRA DE BARCEONA )ORDI CAMEll, piano ERNEST MARTÍNEZ-IZQUIERDO, director Concert per a piano núm. 20, K. 466 de Mozart Simfonia núm. 2, op. 36 de Beethoven Concert núm. 7 2 de juny, 18 h. LA CAPELLA REIA DE CATALUNYA JORDI SAVALL, director Resplendor del barroc hispànic al segle XVII Obres d' Aranyés, Cabanilles, Cererols, Blas de Castro, Durón, Hidalgo i Machado localitats: de 400 a 2.300 Venda de localitats: A partir del 9 de febrer Palau de la Música Catalana CI St. Francesc de Paula, 2 Tel. 268 1 O 00 i les col·laboracions de EDITORIAL n dels trets distintius de la història musical del nostre país és el paper cabdal que hi ha tingut, i hi té, el cant coral. Més encara: gosaríem d ' afirmar que la pràctica d ' aquesta modalitat expressiva ha contribuït a afaiçonar una part -no pas petita- de la vida cultural catalana , globalment entesa. Una modalitat que, per la seva naturalesa intrínseca, ha estat presidida tothora per la dimensió col-lectiva, la qual ha estat extesa a l' esfera funcional i organitzativa. I així, la vida coral catalana ha estat sempre marcada per una voluntat associativa, sobre la base d ' unes expectatives i uns interessos comuns . Tanmateix, tots aquests esforços corporatius , de trajectòria irregular segons els avatars de cada època, han estat orientats sempre a la creació d ' organismes que vinculessin aquelles entitats d ' una estructura bàsica similar: veu s d'homes, veus mixtes, veus juvenils o veus infantils. Ha estat, per dir-ho gràficament, un associacionisme sectorial. D' ací la radical novetat, esd evinguda el proppassat mes de novembre, a Manresa: la constitució del Moviment Coral Català , una confed eració integrada per la F ederació d e Cors de Clavé, el Secr etariat de Corals Infantils de Catalunya , les Corals Juvenils de Catalunya i la Federació Catalana d ' Entitats Corals. Numèricament , el Moviment Coral Català agruparà al seu si més de sis-centes entitats i uns 25 .000 cantaires, xifres que, sense additaments innecessaris, diu bé quina pot arribar-ne a ser la importància futura , un cop sigui assolit un òptim funcionament. Les finalitats explícites del nou organisme són taxatives: "coordinar i impulsar les activitats de les F ederacions membres, per tal de millorar-ne l'eficàcia , aconseguir-ne major difusió i assolir els ideals de la música coral catalana: qualitat, germanor i afirmació nacional" . Tot un programa!! Amb la con stitució del Moviment Coral Català es clou un capítol del cant cor al al nostre país i, alhora, se n ' obre un altre, les expectatives positives del qual caldrà confirmar amb la praxi quotidiana. Una praxi que, p er definició , és diversa i plural, puix que hi conflueixen una multiplicitat de factors (generacionals, culturals, geogràfics, humans, musicals, etc .) que perfilen una complexitat notòria al propòsit d ' aconseguir uns objectius comuns. Assolir-los, és el repte primordial del Moviment Coral Català. Moviment Coral Català PANORAMA ROVAL ACADEMY OF MUSIC OF LONDON ·una manera britànica de formar músics per RICARD BORDAS ntrodnit· lu Royal Acad cmy of Music dc londt·es (RAM), despt·és d'haverhi estudiat durant quatt·e anys i d'huvct·-nf> es tat pt·ofessor invitat tlm·unl el curs 199394 com a Shinn Fcllow, és una tasca que tt·obo fascinant i que confio q u<' intet·cssarà el públic català. Quan el setembre de 1989 vaig com<'n~a r els meus estudis a la RAM, no m'imaginava trobar una estructura i un programa d'estudis tan complex, i que és. en la meva opinió, la base de Pèx.it d 'aquest i alLI·es conset·vatod s su pet·iot·s d e música britànics. La RAM , fundada l'an y 1822, és Ja in sl itu(:ió acadèmica de música més a ntiga de la Gran Bretanya i una dc les més an tigues del món. L'edifici actual, construït el 1911 però en el més pur estil victot·ià, està a prop de Baket· Str·ect, carrer on vivia el mític Sherlock Holmes. La RAM té gairebé 500 estudiants, una tercera part d 'eUs de quaranta països dels cinc continents. Un progr ama d'intercanvi amb altres conservatoris famosos a Eu ropa, Amèrica i Austràlia h a donat tma nova cümensió d'opot·tunitats aJs estudiants i a la mateixa institució. Hi ha dues orquestres simfòniques, una de cot·da, tma bart·oca, una de mú sica con tempOI·à nia , i un co r de ca mbra que irllcr·pretcn més de 200 concerts l'any en el met·aveUós Duke's llaU, el Sit· .Jack Lyons Theatre , l'església de St. Marylebone, o en una dc les dues sales de música de ramhra. A pat·t dels cur- I 6 66 Una classe amb Howard Davls (Quartet Albernl) sos per a insLI·umen ti stcs i cantants, hi ha els cursos tle direcció d'orquestra, de composició, de musicals per a cantan ts, de música comercial, de jazz. La RAM és un conservatot·i amb vida, a m.h una activitat in terna trepidant. Si avui divend1·es i sense mirar cap programa d'activitats. passo per !"edifici, podré, -eom a mínim- as istir a un concert de música de cambra al migdia i. gairebé segur·. al vespt·e hi haurà un concerL amb or·questra, alguna final d'algun concurs o algun festival. Durant el dia, potser Alfred Brcndel imparteix classes magistt·a ls als pianistes, i a) matf'ÍX temps [lia Mussin als directors d'orquestt·a , mentre que els cantants tenen una competició dc lierl. Els passadissos són plens d 'estudiants que van amunt i avall ; el cantant de torn pro van Ll' acústica de l'edifici, guitarristes tocant algun duel en un racó del tercer pis, oboistes mulla nt les canyes per a la lliçó. De totes l<'s aules s'escolten sons d'instruments, veus esgargamell ant-se tot fent escales (especialment els lenors). Al soterrani es troba la "cantina", sempre plena d 'estudiants i professors prenent-se el te, o gaudint de "l'exquisit" menú que el cuiner ha prepar at pet· mata1· la gana . AJ bar, IÍnic lloc de l'edifici on és pet·mès fumar, a partir de les cinc de la tarda (quan els britànics fan la seva primer·a "pin ta" de cervesa del di a) és lloc de r eunió, de festes i vetllades de jazz. La base de l'hit de la RAM no és únicament pet· l a qualitat individual dels professors, sinó pel plantejament acadèmic. Per a la RAM, crear noms com Simon Rattle o Felicity Lott és tan important com p r oporcionar músics a les millors orquestres, grups de cambra i cors del món. Primerament, fer el curs Undet·gr aduate (nivell p t·ofessional) dc 4 anys, i/o el Postgraduate (gt·au superior) de 2 anys, vol dir una dedicació total de l'estudiant. Aquí no val matricular-se d ' una, dues o tres assignatures. Totes les activitats són part in tegraJ del curs . PANORAMA I ~ls la :uel .t " ·at úc 1ès la la :sa ~s- no :at nó 'er )m és i o- ~s- lel n- al) tte rol :u- -se es. te- Els instrumentistes, per exemple, ban de formar part d ' una de les orquestres de l'Academy. Cada ot·questra fa un mínim de d os concerts per times tt·e i toq uen també en les classes dels estudiants d e direcció. Dotze hores d ' assaig setmanals és el fet normal i obligatori. L'o rquestra Sinfonia i el Manson Ensemhle, formades per esluchants de grau supedor, fan una gira l' any a l'estt·anger. El passat mes d ' abril, i amb el patrocini de " la Caixa", la RAM Sinfonia, sota la direcció d e Colin Me ter s, va fer una gira per Ca talunya. El públic que va anar a escoltar el concert al Palau de la Música Catalana o a qualsevol al tr a sala de Catalunya on va actuat· la RAM Sinfonia , va podet· comprovat· que el nhell de l'orquestra, malgrat la joventut dels seus integrants, és gair·ebé professional. Finalment, la música dc cambra té un paper essencial en la fot·mació dels músics . Tots els instrumentistes han dc fot·mar part d ' un grup de canlbra com a mínim , i ban d ' oferit· concerts amb r·egulru-itat. Canviant d e matèria , el d epartament de cant, unificat amb el Royal College of Music , té més de cinquanta professors en les difer ents esp ecialitats . Expo- saré, de manera breu, com és el programa de can L. L' estudiant té un es 20 hores de classe setmanals dividides en: - Clascs individuals de : tècnica , r epertori general, p r onunciació d ' italià. fran cès . alemany i rus (malauradament, el castella no s'hi inclou). El piano s'estudia com a segon instrument. - Classes en grup dc: cançó anglesa amb llaüt, cançó anglesa contempot·ània , lied alemany, cançó francesa , r epet:tori i talià, classe d' oratori , Performance class en què els mateixos alumnes es fan crítiques positives entre ells. Classes de teatre i de d ansa formen p a rt també del currículum, així com també estudis acadèmics d e francès, alemany i italià , harmotúa , història d e la música , etc . -Cada trimestre hl ha un mínim de dues o tres classes magistrals impartides p er figures internacionals, com Nicolai Geda , Elisabeth Sch warkopv. -Dur ant el cur·s, s'organitzen competicions de cant que inclouen diferents estils i especialitats . - A partir del tercer cm·s s 'introdueix el r ep ertori d'òpera amb constants representacions d ' escenes al teatre. Abans d ' arribar al cinquè curs, l'estudian t decideix si s· especialitza en r epertori de concert o fa l' audició per al curs d 'òpet·a. Si és accep- tal formarà pa rt d ' un progr ama inten s dc dos an ys, amh un míni m de tres r epresentacions d ' òpm·a per curs. En els conservatoris catalans de gr au superior, a part del professor· d e tècnica de caut o instrumen t. quants especialistes d e r epertor·i hi h a? Quantes classes magistrals l'an y, impartides per n1lèrprt'ls invitats, s'ofereixen als estudiants? Quants concerts d ' estudiants per setmana lú ha programats? En r esum , dltrant l'estud i d ' una carrera en un conscr va to d catal à d e gt·a u superiot-, quantes exper·ièncics excitants . inter essants i dü'erents ha viscu t l'estudiant? Finalment, la RAM ofereix també se•·veis impt·escindibles, com són un sindicat d 'estudianls, sense gair e pes polític (com tots els sindicats britànics), una bihliotcca amb més de 120.000 partitures i llibres , una aula equipada amb ordinadors i amb un especialista que fa programes, curTÍculums, etc. , per ajudar l'estudiant a promocionar-sc en el món professional; una oficina que proporciona concerts fora d e l'Academy per agafar l' ex periència necessiu·ia ; un estudi de gravació amb la tecnologia més avançada; un estudi de música electt·ònica. La RAM té un estoc d ' instruments impressionant que p ermet als seus prodigis d 'estudiar amb els millors violins del mer cat, o els permet estudiar instruments antics amb peces autèntiques , ímiq ues i que són llu ny de les possibilitats econònúques de qualsevol estudiant. Finalment, la RAM proporciona allotjament a qui ho demana en un dels NOVA e LECCIÓ ••• • FUNDACiÓ MUSCA CO"ln<POAANIA EDITORIAL BoJLEAU Tns_ 2155334 • 4877456 ;;¡ E = ~ a ~' ¡;¡· 136 PANORA MA albergs que té at-reu de Londr·es. El pr·essupost anual de la RAM, suhveneionat pel gover n br·itànic, és d ' uns 5 milions de lli ur·cs (uns 1.000 milions de ptes .). és a di r , 2 milions de pte . per estudiant. Al Regne Unit, tan sols la car rera de neurocirurgià és més cara q ue la de música. La RAM té invct·tits uns 1.200 miUions de ptes. a Ja bor a de Londres. Amb els divid ends anuals d'aquestes inversions, es p r opot·cionen les beques pm· als estudiants, uns 80 milions d e ptcs. per· curs . Finalmet. hi ha els espònsor s que fan possihle les gires de les or·questres a altres països, o d ' iuvitar directors dc pr·estigi internacional p er dirigil· alguna de les orquestres. o d 'organitzar festivals de música , etc . 1~1 tòpic diu que totes les cornpantcions són odioses. Per aqu esta raó només m 'h e limita t a exposar dades d e la institució b r-ità nica. El lector que hagi estu- dial o ensen yat en els conservator is catalans de gr au superior, crec que podrà fer-se una imatge bastant clara del que és Ja Royal Acaderny of Mu sic i quines distà n ci~s la separen dels nostres consct·vatoris. Si algún músic català vol estudiar a la RAM, un primer punt important que cal tenir en compte és que s 'ha de passar una prova i, excepte en casos aillats, s'h a de ser major d 'edat. Aquest últim plmt és impot·tan t, no tan sols per· exigii· un nivell acadèmic elevat, sinó també per· r espit·at· un ambient universitari . Seria difícil d 'imaginar·-nos Bellatena amb n ens prodigi de 12 a 16 anys assistint a classe amh comanys d e fins a trenta anys. E ls anglosaxons són escèptics davant dels currículums, i si bé poden ajudar a aconseguir una audició, quan el jurat ha d ' escollir els estudiants per al curs següent, no són decisius. Tothom, (t CasiQos deCatalueya Continuem d'acord. l 'acord de coHaboració que en el seu dia van signar Casinos de Caralunya i la Fundació Orfeó Català - Palau de la Música, ha estat renoval per a la temporada 1995·1996. amh matrícules d ' honor sota el braç o sense, a l'hot·a de fet· l' audició té les mateixes opcions. S'ha de fer una bona audició i demostrar un potencial prou bo per, un cop acahada la carrera , poder entrar dintre del mercat pt·ofessional amb unes mínimes garanties d 'èxit. El preu d 'un curs a la RAM és, pet· als memht·es de la CEE, d 'Lmes 1.600 llilll·es en el cas dels Undergraduates i d ' unes 3.200 llires els Postgraduates . Estudiar a l'estranger un parell d 'anys és t·ecomanable p er a tothom , sigtú català o britànic. però un ha de voler fer-ho p er obrir noves portes, pet· experimentar mètodes difer ents d'ensenyament, p er conèixer gent i cultures d'at-reu del món. Jo, com a contratenor especialitzat en música antiga , vaig marxar a Anglaterra no tan sols pet· la tradició i prestigi d e què gaudeix el país britànic en aquest camp, sinó també per necessitat. Molts companys d ' ar reu d e Catalunya i d e la t·esta d'Espanya han estudiat a Londres perquè el sistema educatiu els donava més oportunitats. Malgrat que a Catalunya hi ha molt bons professot·s, el sistema, el programa d 'ensen yament, l'estructura , des de la base fins al conservatori superiors, ens ha fallat a gairebé Lots els que som a l'estranger. La frustració d el que va haver de ma rxar i veu que r es o molt poc ha canviat, no ha de ser menys que la frustració d e moh s professors dc conservatoris que es veuen impotents davant d ' un sistema arca1c, inflexihle, incompatible, impracticable i indigerihle. Si el talent dels músics i professors que Jú ha a Catalunya tingués el suport d'una estructura acadèmica i pressupostàri a semblant a la Royal Academy of Music, potser els nostr·es conservatoris tindrien el prestigi internacional que es mer eixen. L'atractiu que té la ciutat de Barcelona contt·ihuiria, sens duhte, a atraure estumants d ' arreu del món i potser algun ma algun britànic escriuria un article semblant a aquest a la revista "ClassicaJ Music" . PANORAMA el I- La s~r s- l- La la el es El seu amor per l'òpera, per la música, la seva experiència com a cantants, com a intèrprets majúsculs, en definitiva, com a personalitats del món artístic, han portat Juan Oncina i Tatiana Menotti a formar Rart del jurat del Concurs Jaume A ragall de la segona edició ( 1995) a Torroella de Montgrí. El matrimoni O ncina -Menotti ha escoltat centenars i centenars de veus, han compa rtit escenari amb noms mítics de la interpretació ogerística i ara aporten la seva experiència oferint una s~rie de conse.lls als joves cantants que asp1ren a converti rse en figures de la lírica. JUAN ONCINA/TATIANA MENOTTI Ln ::r e, ~r "1- n- i o, at a a- el p, lts :u u- na u- ya isa.se ·s, ne :ió eu no !ÍÓ •a- ltS I e- ~a­ els . a >rt . i la ;er .en es la ia, nts un un la Lli'6 de cant de dos grans historials per LLUIS TRULLÉN om han vist aquesta segona edició del concur s? -El concurs ha estat una mica dur. )a hi vam ser a la primera edició, i va ser en. aquell moment qtte Jaume Aragall ens va demanar qtwforméssim part del jurat ... i a.ixí ho hem fet. A la primera hi havia menys veus; aquest any hi ha hagut veus menys preparades, però veus reals, importants . Hi ha molts cantants que han hagut de ser descartats a mestLra que avançaven les eliminatòries, i, parlant entre nosaltres, els membres del jurat, ens preguntàvem encara la raó, el perquè no havien passat. Ens sap molt greu que no puguin passar veus interessants. Hi ha cops que es poden produir incongruències. -Ha parlat de veus reals. ¿Hi ha entre elles algun tenor? -I-li havia molts tenors. N'hi ha u.n català , per cert, fill d'un baríton, que promet. La seva veu és espontània. De la mateixa manera, hi ha. un tenor argentí, la veu del qual està dotada d'una tremenda espontaneïtat. També hi ha un coreà que ha passat, és un segon C prerni: els tenors que érem al jurat (Jaume Aragall i jo), ens miràvem i ens preguntàvem on posava la veu aquest coreà; sembla que no hi hagi res que no pugui cantar. - ¿És un tòpic el domini d e la tècnica d el cant de japonesos i coreans, o bé és una realitat? - És un fet curiós. Ho parlàvem amb en Jaume. Ens hauríem d'assabentar quina esola tenen al Nord de Corea, ja que, efectivament, en surten molts cantants, en tots els concursos són la majoria. Però és ben cert que després succeeix una cosa força estranya. Després d e ser guardonats amb grans premis a concursos d 'arreu del món, no els veus actuar a teatres d'envergadura i ens preguntem el perquè. El que és ben clar és que els coreans són tècnicament perfectes, però no pateixen. Per exemple -afegeix Ta tiana Menotti-, hi ha un premiat del Concurs Maria Canals que s 'ha presentat al Concurs Aragall i que posseeix una veu. extraordinària però qu.e no ha passat a la final: té una veu. estàtica, que no s 'expandeix. Els coreans - prossegueix l a senyora Menotti-, són a vegades freds i no pateixen sobre l'escenari. Molts cops es giren cap al pianista; potser és un mètode per calmar els nervi.s, i poc després ja torneu a mirar endavant com si res. l això -afegeix Oncina- és el que els impedeix trobar l'expressió . Han de buscar -apunta Menotti- la veu qu.e s'expandei- Per escoltar bona Música, .-I e ida j l E e I 1 1 LA PAERIA • Ajuntament de Lleida Auditori Municipal de Música Plaça de Mossèn Cinto Verdaguer s/n Tel: 973 • 22 33 20 PANORAMA xi, la veu mediterrà.nia; són perfectes però no ens fan sentir res. Hi ha vegades que et ve de gust escoltar un gall -diu Oncina-. un gall benfet. }o, com a cantant, prefereixo un gall de Giuseppe Di Stefano que no un cantant que canti de manera perfecta i prOLt. Di Stefano et posava la pell de gallina. 1 és això el que compta. -És bo per a un cantant jove llança r-s~ a trepitjar de seguida els escen aris? -Aquest aspecte depèn del cant.ant. Hi ha ca.ntants que encara han d'acosttunar-se a l'escenari. El concurs és bonic vocalment , estilística ment ... , però aquests aspectes els han d'aconseguir realitzar sobre l'escenari. - I de la mateixa man era que cal vigilar el moment d'escollir quan comencen a ('an lar en escenaris, <'al ser cautelós a l'hora de buscar el reper tori? -El jove que no el fre nes i té possibilitctts, faria el més impensctble del repertori. El que sí és aconsellable és que mai ILO ha de començar-se pels papers més d~fi.ciLs. L'escenari és w1.a gran prova - diu Menotti- . Un any d'escenari val per cinc anys. En el meu, cas vaig fer durant tres anys el cover del Teatro alla Scala.; assi,stia a totes les funci.ons. Tenia al voltant de vint anys i sabia corn era de perillós haver de debutar amb un gran paper. Si fallava en l'oportunitat que m'oferien, sabia que mai més no em tomarien a agafar. Assistia a tots els assajos de totes les òperes que s 'hauien de fer durant la temporada. De tant en tant feien una funció solament amb eL~ covtn-s per a nens, per a obrers. .. Era un teatre mer~vellós, ple de gent entusiasta. Es això el que em va ctjndar molt, moltíssim , per aprendre. -Vostès són ara, com a ptlhlic, uns habituals a les temporades del Gran Teat•·c del Liceu, a més de seguir r egularmenl òpera aneu d el món. Què demana actualment el públic a ls cantants? -El cert és que el gust del públic ha canvi~t. Abans, i agafant com a exemple la tessitura de tenor, es mirava la mezza voce, lCL filatura de la nota , la ·vocalització; ara això sembla que ha passat a un segon pla. Els joves actualment escolten moltes gravacions discogràfiques i els discs no són la realitat. Van al teatre i comparen la representació amb el disc. Això fa que canviïn les exigències . .lo recordo que quan vaig començar a cantar, les meves dnes llums musicals eren 1'ito Schipa i Beniamino Gigli. En el que jo em vaig esforçar al principi d.e la meva carrera va ser escoltar com feien aquelles mitges veus. Ara escoltes un Werther i tots el canten fort. He sentit comentaris del públic que a vegades em desarmen. Antics alumnes, si els fas fer una mitja veu. una ueu filada, es queden dubtant. Em pregunten: "Vostè creu que em sentiran?" " Doncs clar que et sentiran!", els responc. Mira corn se sent cantar Montserrat Caballé quan canta. amb piano! És el més bonicC que hi ha! Posem p er cas : 1m senyor que té uns aguts fcmtà.stics. Comença l'obra i després de deu núnuts ja t'ha dit tot el que t 'ha 'Via de dir. Al cap d 'una estona esperes a veure si canta, ja que cantar és una altra cosa. Cantar és dir; expressar. Si només teM tres o quatre aguts molt potents, la gent s 'avorreix. La gent necessita fim i tot un gall. -En el m ón d e l 'òpera, del cant en general, tola músira té un text. ¿Els cantants saben sempre el que 1·ealment estant dient? - El text és fonamental. Segons la frase que ha de dirse, has d 'expressar-te d'una manera totalment diferent. Dir a una dona " T 'estimo" . .. , ttn 70 % no ha.n entra.t encara a expressar. Tito Schipa deia que cantar era parlar ca.ntant. I realment és una expressió exacta . Jo cone1xta molt bé Erntanno Wolf-Ferrari -en s explica Tatiana Menolti-; havia cantat òperes com ll Campiello o La da ma hoba, entre moltes alt res coses . l ell em deia: els "Nosaltres f em com matemàtics: quan escrivim notes, posem n!Ímeros, notes. Però és el cantant el que de,sprés ha de cantar el que nosaltres pensem " . Un ho interpreta d'tuta manera , wt altre ho interpreta, d 'una altra. Pe rò sempre cal p ensar. No pot existir un estàndard únic per a una interpretació. Cadascú té tm sentiment propi. - Ui ha una moda de cataloga•' Jes veus. Lògicament, eaJ establi•· les tessitures conesponents. Però és bo , aquest afany de classificació? - Quan vaig arribar a Itàlia hi hauia tenors lírics, Jirico-spinto, lleuger-líric ... classificaven. }o vaig cantar durant quinze anys tan sols obres de Mozart i de Rossini, i d'aquest repertori no em deixaven moure. Després d'uns anys la veu es de,senvolupa, i durant un any i mig vaig preparar-me per passar a un altre repertori. -Com a tenor, ¿com s'explica una certa absència de tenors 136 dramàtics? -A vegades tenors lírico-spintos es passen a dramàtics i ho Jan el millor que poden. Fins i tot a. Alemanya tenen dificultats a trobar veus dramàtiques. Recordo que a l'ie na vaig escoltar un Tristany amb Bohm, Birgitt Nil,son, i com a tenor }ess Thomas. Vaig ser al,s a,ssajos. Jo pensava, si faig el que estan fent, reben to. Era per veure-ho. D'aquests cantants, ara n 'hi ha pocs. Les veus no han canviat. Neixen com nei.:-cen. -Els mitjans de transport són nn factor que ha determinat C[Ue la manera de cantar abans i ara sembli tan diferent? -A bctns cantar era més reposa.t, ag mdable. Hi havia moltíssimes m.és amistats . Recordo u.n cop que vaig cantar a Nova York amb Montserrat Caballé Robcrlo Dever eux i dos dies després a Viena Don Giovanni. Un canvi brusc pot fer que et quedis 11 71 PANORAMA sense veu. Abans hi havia les temporades. Per exemple, a Amèrica del ud, amb Schippa, Gigli . .. i d 'altres; es coneixien durant el viatge. Ara, un acaba amb els ner vis trencats. Per això cal vigilar en quantes funciolls cantes en un any. A Viena tenia una g ra.n amiga: Cltrista ],.,uclwig, que cada cop que em veia m 'escridassava. Ludwig, em pregnntava: " ¿Quantes vegades has cantat en tmn setmanct?" }o li deia tres . 1 ella em responia: "No n'has de cantar més de du es a la setmana" . Cantants com Ludwig es cuidaven enormement. Dermota va canULr fin s als v uitanta anys. Ara nosaltres tenim el cas d 'Aifredo Kraus, que veritablement és un f enomen. -Quin é el consell que donad en als joves cantants que ara r omencen una carrera? - El consell és paciència i estudi , estudi i estudi. No s'han d 'agafar coses que t 'ofereixin sense rlomain !luyot clariner i llrançois-!lrédéric 'luy piano t:9bres de .0ebussy, Q$wenc, .Q/eerhoven 1 ú1rahms dt ~COC:! 2. pensar. Cal invertir temps estudiant. Cal estudiar tota la vida - afegeix Meno ui- . Cal practicar sempre. E scoltar Ta tiana Menotti i Juan Oncina pat·lar d r música resulta vet·itablement admit·able. Podrien exprcs ar-s<' r om a vedtables divos, ft>nl esmt>nl, en el cas d ' Oncina , als tt·eballs aJ costat d e Bohm , Bern stcin , Ahbado, de les seves gt·avacions d e Le Comte Ory o d e Don Pasquale al costat de Con:na i Sciutti, o en el cas d e Menotli , de les seves trionúals a ctuacions als teatres més gt·ans del món. P er· a ells cantar és un fet natm·al i de les seves paraules s'entreveu que per sobre d e tot cal tenir· tm r·especte absolut pel llegat que ens van dei...xar els gr an me ·tres de la com po ició operística . P er sobre de tot el tenor J uan Oncina és Wl cantant que estima la música , l"òpet·a, Lot el que envolta el món d e Ja lit"ica . La veu d ' aquest barceloní -casal Orlau< dabnl Alain IBarion. flauta 8alvador :lratacòs, flauta la 1lamerata de lrance. director Daniel Tosi <9br"\ de • ffo=art mach, J'chostakO\'ltch I {;'dgar youoqm;-.-..~ = ~ o.,...... s ~ de rrbrer i ;u:u.nt:n:nolli ! amb la soprano Tatiana Menotti-, ba pogut escoltar-se a teatres corn el del Liceu -La vida breve- , a Bolonya. on va debutar l' any 1946 al costat de Tito Gobbi , a Hamburg, Milà , París ... Deixeble d e Mercè Capsir i d ' Augusta Oltrabella , va d ebutar a París l'any 1949 amb ll matrimonio segreto. E sp ecialitzat en els papet·s de tenot· rossinià i mozartià , va cantar amb r egularitat entre els anys 1952 i 1961 a Glyndebom·ne, etapa eu la qual r ealitzà les gravacions de La Cenerentola (1953) i Le Comte Ory (1956) . Posteriorment el seu r epertori va centar-se en paper s verdians i puccinians. Oncina va actuar sota la direcció d e Tulio Serafin. de Karl Bohm. Bernstein, Abbado ... , i la seva veu va poder escoltar-se amb a siduïtat a l' Òpera de Viena -a partir del1965- i a la d ' Hamburg enlre els anys 1971 i 1974. J uan Oncina coneix en profunditat tot el que significa cantar òper a . llric Le 8age. p1ano <'9breç de· • fèhuben i Jchumann o •.,., ftauJ fi ort e! ier ff!laud l'ortelier, violoncel Homenatge a •• do m>•M 61bre\ de .%'"endel, ~lemann,L LÍozart, ~~:.:;:'.!..... ~ulenc,Jàtm~Jàens ,.%Jliwoda lllarçal tlervera, violoncel , !fiaria de la !tau ílortelier, piano l'9bres de .0.'1ach, .fchumann, .9àlla i 80nelier !lra nçois !leleux, oboè • flmmanuel 8trosser, p1ano rJean-~ierre flrouet, percuss•ons de¡unv .!Ll.rcoolrs, <:~pectaclc dc.> teacre musical. Mú~1ca dc .Y~orge5• (perghi ~. aparells dc 6 1audinc ~rahem 0 rouel Clt'nlrt" dro CuhllrJ Cu~u-mpnd:nl.a tk lbrr.ekm" Tol\ el' conccn' tondrnn lloc a l'ln•tltut a les l i h. excepte d del mc' dc ¡uny (Cen tre de Culrura Cnntemporbnoo de Unrcelona) 12 72 lnformnció o rt\crve' Institut França í< de Borce lone Moo~. 8 Telèfon 209 S9 I I 1!.4Ct"»L4VI fl.C t•tCA. )l:A" PI.DlQ C..... uo INSTITUT fRANÇAIS DE BARCELONE ........,.... ,.,.,.¡,., ••,,.. .-.u•.,, •• a~ tfjo ololf•oJ ot4/f•••••l,•••f'-" PANORAMA Mee a ·ida bo- fito Pa- lir i bu- > Il :!i a- ~os­ i.mh 52 i . en >de Le iorr-se ans. ;ció :un. eva .mb - -a urg uan tol Estrena d'una composició de Carles Guinovart MIKROKOSMOS Guéjar Diumenge rúfol d'hivern. Colgat de feina, em recloc a les velles i estimades parets natals amb un im¡::¡eratiu professionaf indefugible: endreçar fins on sigui passible un text caòtic (ple de ensems1 llur, quelcom, àdhuc, hom, a bastament, oimés... , de cadenes d'oracions subordinades, amb una puntuació infame, etc.), fruit d'un grafòman musical delirant, que -a més- es penso ser el rei del mambo. No sé com posar-m'hi ... Faig el cor fort i preparo l'estratègia ambiental adient: el cafetó, el suau licor estimulant, la llor de fac ... (no, la pipa, no...; la vaig deixar fa més d'un any...). I, així i tot, no me'n surto. Creix per moments la meva irritació, que em provoco un molestar físic, i estic temptat de llançar al fac la pa~ras­ sa infecto. No ho puc fer, és dar... D'esma, engego la ràdio, amb la vaga esperança que un rerafons musical disminueixi el meu nivell d'adrenalina ... Feixugament, vaig esporgant adjectius, eliminant oracions subordinades, reordenant subjectes i predicats... ; res, vaja, una delicada operació de cirurgia norrativo-musical... la ràdio fa el seu fet ... El locutor anuncio aro l'emissió d'una simfonia de Guéjar... Uno bestiesa gramatical de calibre superlatiu em fa aturar un moment en el meu via crucis i ho aprofito per atiar el fac... I llavors se' m presento, amb efecte retardat, un altre corcó: Guéjar. Repeteixo en veu alto el nom que acabo de sentir: Guéjar (i demano ol lector que ho faci, també, pronunciant el nom d'o- quest autor -tal com ha estat emèssegons la nonnativa fonètica de la grafia castellana que he transcrit). Guéjar... Guéjar... Qui deu ser? Intento continuar el meu via crucis gramatical i textual, però l'atenció se'm dispersa, focalitzada cap a l'enigma Guéjar. .. De sobte em ve un mal pensaa. n e¡o: "CI s1 tos....2-''Eibod' ment: "].'/ No pot ser! No foren tan animals!" Però el cuc ja hi és...Acabada lo simfonia, la incògnita s'aclareix, perquè el locutor, amb veu mel-líAua anuncia: ''Por la Orquesto Sinfónica de Tenerife, bojo lo dirección de Víctor Poblo Pérez, han escuchodo ustedes lo Sinfonía núm. 1 del compositor cotalón de oscendencia suizo Roberto Guéjar." Se m'escapa uno f><:Jrauloto... i, enu~ot, plego de treballar. Així, lo meva sospito ho estat certa: Guéjar era Robert Gerhord. Ah, rodiofonista pedant! Jo t'allisaria, jo, si pogués...; o còpia dels exercicis a què et junyiria, t' asseguro que no tornaries o èlir rucades ton descomunals! . Ah, responsables últims de la fetal Es que els oients no ys mereixen una mico de respec!e? Es que no teniu assessors d'ortofonia? No vull qualificar el vostre capteniment... Feu-ho vosaltres mateixos. Només us diré que em sembla eropi d'un (i ara, per facilitar-vos la Feina d'adjectivar, us menciono uns quants sinònims, trets del "Diccionari" de S. Pey): ximple, beneit, capsigrany, enze, ineple, nx:, tros de quòniam... Trieu i remeneu... Qualsevol us escau! Pere Artís o bru d el compositor bar celoní Curies G uinovat·t titulada E tem a renace11tista Glosa sobre III L español per a arpa i orquestra fou esh·ermdu el pussut 29 de novem1,.-c u la sala de ca mbra d e I'Andito•·io Nacional d e Mad r id. Es t1·uctn d 'W1 en càrrec en el qu al el compositor havia de basar·-se e n la Fo n w sía que contTalw ze ln lwrpa en la manera de Uudovico. La inter pre ta ció va ser de l'arp ista madrilenya Rosa Calvo Manzano i d c l'Orquesta d e la Comunidad d e 1\Iadrid, dirigida p e r l\tiguel Groba. E l con cer t incloïa dues o br es també basades e n l'esmentada obra, els autors d e les quals són Francisco Cano i Gabriel F ermíndez Alvez. El concert va ser mt èxit r emarcable tant pel <tn e fa a l'interès i la q u alitat de les composicions com pel nivciJ d e la interpre tació, capítol per sonificat en l'excel-len t lU'pista Rosa Calvo. Segons Guinovart, la seva ob r a és, en Uu1t que glossa, un tr eball d 'es tilització de reinterpretació cl 'mt llengua tge h ispà que, a través cie l'arpa presn com a protagoni.sta, passo p e r diverses fas es . L'esperit " ne o " que presitleix la compo.~ició ajuda a esUtblir les bases entre dos 11wrLS: el cl'u na sovint ag uda dissonà11da ( e11teso com o element de color) ... i la cristnl·lina n itidesa d 'un terna característic entre urra túnbrica d 'efectes i distorsions sonores i el p es subjacent d e la tradici6. • 0 Xlè.CONCURS DEPIANO PREMI CIUTAT DE BERGA Dies 27 i 28 d'abril; 4 i S de maig dc 1996 Categories: A. Fins a 28 anys- B. Fins a 19 anys- C. Fins a 13 anys Organitza: CENTRE D'ESTUDIS MUSICALS DEL BERGUEDÀ «L'ESPILL>> cj. Ciutat, 16, lr. -08600 Berga -Tel. (93) 821 39 53 Amb el patrocini de: a._ CAIXA DE MANRESA ~ OliA SOCIAl Q ¡¡;- -= ·.!:! 5I li:' ;¡· 136 PANORAMA Carta al director St-. Dit·ector: Q ¡;¡:;¡;¡- ... ~ 5I é!:' ~· 136 A la " R evista Musicu l Ca ta lana" del passat mes de novcrn bt·c (núm. 133) be llegit una petita im pt·ccisió que m' agradaria aclat"it·: A l'ar ticle Laft.M de Cuido crea el seu propi segell discogràfic signat pl'r Mònica Mont01·iol s'c:gmenlcn dues obres de Ricat·d Lamotc de Gd gnon de Jes quals s'afinnu que no han estat mai intcqncludcs. Pel que fa a Lent expressiu potsc•· Í's cet·t , pct·ò en el cas de Monocromies no és nixí, com pol comp•·ovar-sc en el pr·ogt·ama que adjunto, cO tTCSJJ Onent a la commemorndó del l50è ani versari dc l'Institut de Batxillet·at Jaume Balmes. ct'll•braclu al Palau de la Música Catalana ri dia 25 d 'abril de 1995. Com a professora dc música, cm semblà adequat intcrprrtar en aquella ocasió composicions d'exa lumnes de l 'I nstitut, entre els qua ls Bica •·d Lamote de Grignon. Després d ' una recerca infructuosa pr1· les botigues de música, vaig adreçar·-me a la Societat d 'Autors, on m' inforntaren que el llegat de Ricard L umo te de Gl"it,'Tlon es t1·obava al Centt·e de Documentació Musiral de Iu Gener alitat. Allà, dura nt el mes de juliol. i després de parlar amb 1 úd a Lamote de Grignon, que m'autoritzà a fotocopiar el que em convingués, vaig re"isa 1· les composicions que em sembla1·en més idònies per a l'ocasió, entre les quals es trobava Monocromies. E l Sr. Balsach , casua lment veié en e] Cen tre d e Documentació Musical l'imprès de sol·licitud de fotocòpies signat per mi i em telefonà p reguntant-me si pensàvem interpretar alguna composició de Ricard Lamote de Gdgnon i la seva obra Monocromies . Vaig explicar-li el motiu de la meva r ecerca i vaig enviar-li dues entrades per al concert, que casualment anida a càt-rec de l'Orquestra d e Cambra d e Gonçal Comellas, la mateixa amb què ell tenia previst r ealitzar els futurs d iscs. Més endavant, el Sr. Balsach va tenir l'am abilitat d'envia r-me la publicació de Monocromies. Mayra Fa Professora de Música d e l'IB J aume Balmes Solucions al Concun de desembre 1995. 14 I. C) 1973. 2. A) Sol ixent. 3. D) L'Onzena. 4. A) Amadeu Vives. 5. B) Diana Rose. Ha estat guanyador del Concon de desembre 1995: Francesc TaIens i Coral (Barcelona). En la mort del jazzman Juli San daran l pa.ssat desembre moria ols anys d·edat Juli Sandaran una E de les poques personalitats del món 81 del jazz d'abans de la gtrerra civil que encara vivia. Al., anys trenta, el músic despuntava com un dels joves entusiastes que intentaven tocar jaz:: ''de veritat", quan les orquestres i els grups catalans del moment es limitaven a interpretar el que s 'a nonema va "mú.sica ballable ··. En moltes ocasions, juntament amb el guitarrista Emil Beckman, el violinista Vila i altres amics irrompia en alguna de les sales de moda i durant el descans de l'orquestra titular es llançava a improvi.!ar sobre algun estàndard americà. Passada la guerra civil, al principi dels anys quaranta Juli Sandarón actu.ava com a pianista solista o com a membre de petits grups. EI seu estil elegant, unit cd gust per melodies boniques, i les diverses composicions d'excel-lent factura de les quals era autor, feia que fos contractat sovint als locals nocturns. En els anys 1947 o 1948 jo presentava un programa setmanal de jazz a Ràdio Barcelona. Normalment. el programa estava configurat per discos dels millars grups ameri.cans. però de tant en tant feia actuar algun mtísic en directe. Així van passar pel progra11w mú.sics com Don Byas, Miquel Ramos. Salvador Font "Mantequilla" i, per descomptat, Juli Sandarón. En aquella època els músics de jaz:: eren molt despresos i hi venien a actuar gratuïtament, de manera totalment natural. El novembre de 1947 Juli San- da rcí.n va participar en el primer concert qtte el Rot Clu,b, refet , organitzava després de la g uerra civil, al Teatre Barcelona, juntament antb músics com George Johrl.!on, Josep Puertas o Vicl.-y Thunus. Com que la mtísica no li proporcionava la totalitat dels ingressos per viure, en aquells anys Juli Sandarón treballava de dia en I/tUl empresa internacianal de telègrafs, i de nit feia els boJos que li sortien. Encara va actuar, entre els anys 1959 i 1969, en diverses ocasions a la Cova del Drac del carrer de Tu,çet de Barcelona. Però les seves actuacions musicals es feien cada vegada més espaiades. malgmt que el seu amor envers la música continuava essent immens. Jfe 'I trobava sovint pel carrer i m'explicava que es dedicava la major part del temps a tocar el violoncel a casa seva, interpret.ant música clàssica. 1 de vegades ens passàvem un quart d'hora o vint min11ts parlant de la música d 'ahir i d'a vui, de Bach o de Fats Waller. Però cadet ·l!egada el veict menys i ara m 'he assabentat de la seva mort. Que descansi en pau un artista sensible, discret, però ple d·amor per la música, per tota la tmísica. e Alfredo Papo Un compositor xinès guanya el III Premi Ciutat de Tarragona 1995 i compositor xinès fincat als EUA fdorYang Yong ha estat el guanyadel primer premi de la tercera edició del Premi Internacional de Composició Ciutat de Tarragona, dotat amb 1.000.000 de ptes., per l' obra Su Xiaoxiao's Tomb. El segon premi, dotat amb 500.000 ptes. (patrocinat per Hoe<:hst lbérica) ha estat per ar compositor nord-americà fincat a Alemanya Lance R. Hulme. El jurat estava intesrat per Enrique Franco, Antoine T1sné, Yves Prin, Josep Soler, Albert Sardà, José luis Campana, Dieter Acker i Joan Guinjoan, que és l'assessor tècnic i musical del concurs. Per primera vegada, en l' edició de 1995, els membre.s habituals del premi han compartit tasca amb membres estrangers, perquè formar un jurat internacional és un dels r~uisits bàsics ~r ingressar a la Federació Mundial de Concursos Internacionals, fita ~ue, probablement, s'aconseguirà ben aviat. Aquest premi fou convocat per primera v~ada el 1993 i és orga· nitzat per I Ajuntament de Tarragona. Els guanyadors de les altres edicions han estat Alejandro Civilotti i Jean Gabriel Vincent Paulet (1993) i Robert Patterson i Agustí Charles Soler (1994). A l'edició de 1995, s'hi presentaren 176 partitures de compositors d'arreu del món. l'obro guanY.adora de Yang Yong serà estrenada a Tarragona aquest estiu. • PANORAMA Alícia de Larrocha inaugurà l'Any Falla a París El .er 3L, ra a- p assat diu 9 d c gener s'inaugurà a la seu de In UNESCO, a París, l'Any FuUn amb Wl concert -organitzat per JJMM d'Espanya i el Consell lutenlllcionnl de In l\fúsi cn de la UNESCO- que comptà amb La d estncudn p•·csèn cin de la pianista Alíria de Lnrrocha, que ha estat, tl'nhrn bandn, rece ntment dis tiugida amb el P•·emi C IMUNESCO de la Música. L'acte fou Jli'CBifliL pel dire c tor gener·al de Ja UNESCO, Federico Muyor· Zat·agozn, pel p•·c~;¡idenl del CIM i de JJMM d 'Espanya, .Jot·di Uoch. La SO[u·nno Mar·ín Bnyo també va participa•· cn e l concc•·l: acompanyada al piano per IDeardo Requejo, Ya interpretar les Set cançons populars espanyoles del mestre Falla. Per la seva banda, Alícia de Larrocha delectà el públic amb la Serenata espanyow, Q1wtre peces espanyoles i la Fan- tasÚL bètica. Entre e l s actes prog•·nmat~:~ dw·ant l'Any Falla (cinquantè nniver sar·i de la mort del composito•·) destaquen: l'exposició "Eu ton1o u Manuel d e Falla y In escena" -que visitarà G•·u•mdn, Lishon, Buenos Ait·es, Bm·celo na, Pali'Ís, Madrid i Cadis-, edicions i g •·nvacions en CD-Rom so bt·c Ju vida i obt·a del muSJc, així com també gravacions històriques i llibres; rol·loquis sobre el mestre; i conrt'rts a París, Nova York, Sydney, Granada, Bue nos Aires i Tòquio. El grup teatral La Fura dels Baus també pre para la posada en escena d e L'Atli'wtida, que es presenttu·à e n e l proper Festival de Gmnada. AcJUCtlt homenatge inte rnacional u Mrumel de Fulla compta umb Iu col·lubornció dels ministeris espanyols el' Afers Esll·tmgers i dc CuJtm·a, dc la Junta d'Andalusiu, la Fundació At·clúvo Manuel de Fulla i Iu SGAE. • ge ky li ?ls ys en rèli Del seu afün. Sr. Josep Colom fi-lustre i transcendent pianista bar(•doní ~ls a- er !es en 11l.a s. ~ t la :o- nt ns nt tir ~ r. ¡ ' ua ln ole la tres Jrat isits Jció na· :lnt, per ga· go· tres dro ent '" i ,re· >m· bra es· • Estimat anúc: M' atln•ço a 'o~tt> amb motiu del triple concert que oft>I'Í t•n t·l cidc- de l'OBC amb la iowrpretarió del Concert niÍmero .J dt· BeethoYen. P•·obleanes d'agf'oda l'ntrc proft·H~ionul i familia a· em feien rt•alment diñeil Uliijistil· a una tlt• lc~ st·s~ions t•smentades, però a la fi, ~nmlir de la st·vn uctuut:ió t•m re.;ultava massa imprescimlible i vni~ ft•t· rnnns i miuúgiHJS per t~er al Palau el segon drl11 trn~ dit•s progranuus. Confesso qu(• nn Pm vaig ¡.wnedit· de l'esforli" d'ananjamenl dd trem'tll'losqucs rl'hm·arÍii i compromisos que va suposa1: M[llliSl ft•t. L'•'Mel·lèneia de la seva execució de l'e6rut•ntndu purtitut·u juRtifit·ava això i. pet: dest,omptnt. moll i molt més. Seno d'uqurlle~devenin1ent nn n•conl molt Jn·ufuud, gnlcies a la versió que eu va oferir, qut• ronsidet·o d'uJta enve•·gadur·a at·tístiea privilr¡..oiada. Lu ~!'\u tmjt•t•tò•·in ha t~stat objecte prr part meva d·un st'l!Uinwnt molt puntual d'ençà del força llunyà dia en rruè el Jllt•u amic .J on li Maluquer·. aleshores dir·Pctor tld diuri \Vl'l on jo m'encarrega\'a dc la secció cl'f'spe<'ladt·~. t•ru ,.a a!lvct·tir· c¡ue ha\ia guanyat el Pn•mi Paloma O'Sht•a i tJIH' ft•s nlt>nf'ÍÓ a la notícia i hi doné~ un rc~,ò adient lot oft•rint-nw amb un hòlid coneixement dt• cau~a. dudc~ dt• la seva aleshores incipient carrera arlÍblit:u. Des d'at¡uc-11 dia he tinl,,''llt oportunitat d'escoltar-lo f.!Ui•·ebÍ' tolt'K lt·~ vt•gadcs que ha actuat a Bun·elona. sovint umh Iu mateixa OBC. o OCB, i en altr·cs orasion~ tumhé t•n conjunts de cambra. Recordo una infm·mul i cur'lu c·onvea·sa amb F1·anz-Paul Decker amh motiu d'una inlt'l'jll'l!llii!ÍÓ amb I'OCB, crf'c que d'un dciH doH t'ollt:m·LH dP Chnpin. El dircctot· alemany, mt'ntn• !llogia vu nspt•c'Lt'R prou indiscutibles de la se\ a pPrsonulitat nrtÍ¡,tiNI, l't•ll·eiu, JWI'Ò, en el seu francès <fUl' prodi¡(n t•ntt·c uosultt·es, quo a vostè ... l'hi manque feu, al·luclint nixí al rlomiru del fnetor refinament i musicalitat ~olJI't> l'i factor t•ncrgètit• per dir-ho d'una fot'TIHI hPn vlum·r·a i dit·ccta . .Jnrlir.i que \' llÍg acceptar tenint en t•ompte l'autor·itut i t•l rc~pcNc qnc cru mereix una figura com la d 'ac¡tl<'Al músir. però no d'una manera drl tot acr·ítit·a, atrt~a Jc'M pr·m·livitatR -di¡,'l.wm-ne dc> tall extrovertit- d·aqut·~t n•lleHJnl professional. At·a, tot ptm~unt en uqul"llo eonver8a i tamhé en tola la 1nc•va petita hiHtè'u-ia tl'et>pcetador pw1L11ru dels litms eonct•rts, no ~up eon• em Antisfii contemplar l'ecloaió en vostè rl 'un mÚ8ic no gt•nH qiicstinnnhlement gr·an; d'un autt'·ntjc r·t·onrlot· de tronsc:t~ntlènriu musical. D'un aTtis~ ta en d Mentit mÓH uutt'ntir i gt•nuí tir l'exprt'ssió, oapaç dc crem·, umh un solitud ucord del segon moviment de l'ohru citadn, un doll tl'rrnociuns íntimes d'una riquesa inexpn:ssu blt·. DPI crmulot· qur agombola íntimament, rn unn fusió alt JIIÍmit•lt ubnolnta, t•dteri, intf'l·ligència, ~;cn~ibilitat. intuïció, Plrgi\nria, pi'OftmditaL, dasse i geni. l n4urst tot que mh·a Lan de pr·op l'ideal. és el fntit d'un pntrés pt•t·~onal clibuh.at i dissenyat amb una clari"idPneiu pt•òpia dds cseollits. I penso també que ara el matei:\ Dt•clt•t· no ~et·iu capaç ni tan sols de ff'r-li el lleu rplt·et C(UC \U fc'!' alt•'<hUI'eS. En lot ens, ri ft•t t¡ue la seva aetuació barcelonina hagi pa~sat molt mé~ desnpt•redmda del que crec sinccramt.>nt qur c·ont·~ponia. rm srmhla un fet lamentable JlPrt'• per a mi no incomprcm;ible. I em disculparà que u om 'aiJur~ni mÍ' .. per UCJlW~t ~iat·an). per a mi -ho pot cornprendt·t• fàdlmt·ut- tun envitricollat. Tanmatei."X, és ela.·, això 1111 modifiru gt•ns ni mica el fet fonamental de Iu ~evu actuació e:\tr·not·clinàrio, però sí que pot pt>rto•·hnr la 4Ut' erer CJUt~ és la vcritnt més fidel i Pxàcta de 1!1 hi!!tÒriu. Ar·eepti atptllSln cut·ta rom noa elemPntal aporta(·ió a pomlt•J'at· i matisat· aquest. fet. I, definitivnriJcnt, com l't"<pt·cst~ió del meu criteri mrs convençut i mfos $Ciltit. Dcl 1wn nffm. Jaume Comellns e PANORAMA Col·loqui Internacional "Fonts musicals a la península Ibèrica" atroc·inat pet· l'Institut d'Es tudis Ucrdrncs. i amb el s upot·t P la col·laboració de la Utú vet·sitat de i Lleida i de la Universitat Autònoma de Bat·cdona, durant els propers l , 2 i 3 d 'abril dc 1995, timlrà lloc a la ciuta t de Lleida un col·loqtú internaciona l dedira t a l'estudi de les Fonts Musicals a la P enínsula Ibèrica (en. 1250 - ca. 1550), en el qual prendran part des tacats m usicòlegs proeeden ts d'Europa , Esta ts Units i Aus tt·àlia. A part dc pt·omoure l'intercanvi d 'infot·mució i el diàleg entt·e espepropòsit dels orgatÚlzacialistes, dot·s donar cabuda en el Col·loqui a tots aq ndls joves estudiosos que dunerament hagin r ealitzat una aportació cssenciul en el camp de la recerca en les fon ts musicals espanyoles y portugueses del període esmen tat. Per aquest motiu , poden ser enviades propo tes de comunicacions lliures, cntt·e les quals se· n seleccionara n de 10 a LS pet·què si{,'U.Ín llegides durant les sessions del Colloqui. E ls investigadors que desitgin parlicipar en aquesta modalitat poden enviat· un t·esum de la comunicació pt·opos nda - de no més rs de 30 línies- a: M. 3 Carmen Gómez (Universitat Autónoma dr Barcelona, Departament d 'ArúMúsica. Edifici B. 08193 RcllateJTa (Bar celona). Fax (3) 581 20 Ol) o a Màrius Bernardó (Univc•· itat d e Lleida. SEDAl. Lahot·atod de Musicologia/Art. Pl. Víctot· Silll·ann, l. 25003 Lleida. Fax: (73) 70 20 62). • CONVOCATÒRIES m CONCURS DE MÚSICA DE CMffiRA MONTSERRAT ALAVEDRA. De caràcter biennal, In convocàtoria d 'enguany (qu e organitzeu JJMM de Terrassa i la Caixa d'Estalvis de Terrassa) es dirigeLx als joves músics que no su perin els 30 anys d'edat el dia 30 de setembre de 1996. El conj llllt de cnmht·u l'han de formar nn mínim dc tres músics, essent lliure el nombre màxim, però sense arribar a una fom1ació d 'o~ que..-tra de cambra (no es pot d oblar cap part). S'atorgaran ll'cs premis: 500.000 ptes. -més tre concerts retribuïts-, 300.000 ptes. i 150.000 ptes. La data lúnit d'inscripció és el 30 de setembre. Per a més infonnació: m Concurs Montserrat Alavedra. Amics de Ics Arts i Joventuts Musicals de Terrassa. CJ Teatre, 2 , 2u. 08221 Terrassa. Tel. : 731 22 32 (de 16 a 18 b). Fax: 731 60 43. 11 Central Hispano Continuem d'acord. L'acord de coJ.Jaboració que en el seu dia van signar Central Hispano i la Fundació Orfeó Català- Palau de la Música, ha estat renovat per a Ja temporada 1995-199616 76 TANGENTS Pompeu Camps És ton escosso lo interrelació musi· col entre països que semblen tenir afinitat cultural que pot provocar sorpreses com (o que vaig tenir en uno recent visito o Buenos Aires. El viatge, realitzat per motius altres que els musicals, em va permetre uns dies d'estada o la gran capital argentina, i entre diverses ofertes culturals em voi,g trobar que els dies 6 i 7 de novembre, al Teotro Colón, s'hi estre· naven dues obres de Pompeyo Camps: les Fóbulas urbanas op. 99 sobre poemes de Maria Elena Wolsh i l'ópero La oscuridad de la razón sobre un llibret de Ricordo Monti. Qui era el mestre Camps? Si bé aquí ens ha a rribat la música de Guastovino, de Ginestera, de Gandi· ni i - Fins i tol al Molic- una òpera de butxaca d'Eduordo Diag_o, no teníem referència de Pompeyo Camps. El primer conlade amb eU va ésser a l'assaig general de l'èP,ero :-que va dirigir Enrique Ricci- en êl gual em vaig trobór amb una música molt sòlida, beñ articulodo, inspirada~ que sabia transmetre els moments àlgtds del text. Em van dir qui era -es tractovo d'un home madur amb el cabell molt blanc-, el vaig anar a saludar i em parlà en un català correctíssim: Vai9 néixer o r~fino, era el ~ peti~ però folc la Família venia de Sobodelf i, o caso, l'idioma era el catolà. En les representacions de l'òpera i de les exquisides peces simfòntques, al pr~romo ja figurava una biogro· fio del mestre Camps, per on vam saber que havia nascut o Poranà (Entre Rios) l'any 1924. Periodista des dels 18 anys, es va traslladar o Buenos Aires, on exercí lo crítica musical en diverses P,ublicocions. Entre el 1978 i 1993 ho va fer o ~clarínu, el diari amb més tiratge del país. El 1947 començà a estudiar composició amb Jaume Pohisso, de qui es considero deixeble, en especial del Sistema intertonal o de dissonàn· cia pura formulat abans de 1926, tant com o oposició teòrica ol serialisme com o fes seqüeles de l'impres· sionisme. Com o producció o~rísti· ca, té tres títols més: La pen'diente, amb llibret propi1 estrenada o l'antic Teotro de los lnaependienles. I jo ol Teotro Colón, el 1987 va estrenar lo seva farso tràgica La hacienda i, el 1990, Morotlión jo sobre llibret de Ricardo Monti. Com a com~itor simfònic té uno extensa obra, en lo qual ho arribat o utilitzar grafia no convencional fins o acabar amb un eclecticisme derivat de les necessitats i característiques de les seves obres i no de posicions opriorís· tiques. Com o escriptor també ha publicat diversos llibres sobre música, entre els quals destaca, en cooutorio amb Rodolfa Arizogo, lo Historio de la música en la Argentina (1990). Esperem que després d'uno vida musical tan intensa, els nostres con· junts simfònics ens OFJ?rtin obres i, per toni, coneixement del mestre Camps. S'ho mereix i, com a públic melòman, ens ho mereixem. Jordi Maluquer PANORAMA ' Cinc preguntes a Ooer ANTONI RUMBAU al Mal e Director del Festival d'Òpera de Butxaca del Teatre Malic ) ;> 1 1 n J J ;¡ n La primera vegada que el Teatre Malic va presentar una òpera de petit format va ser el 1989 en el Festival de Tardot·, però no va ser fins al 1992 que va néixer la idea d 'establir un festival dedicat a aquest gènere. Un any després s'iniciavaJa primera edició del Festival d'Opera de Butxaca que s' ajustava a la dinànúca de funcionament del Teatre Malic: la d' ofedr una gran varietat de propostes, entre les quals destaquen el teatre, el cabaret i l'òpen. agra.ït, molt vitalista, i la seva resposta m 'animcL a continuar amb el Festival. -Quins fets diferencials ressaltaria d'aquest lU Festival respecte d'edicions anteriors? -Aquest any ha estat la primera vegada qrte hem acomplert tots eLs objectius. El primer objectiu era estrenar obres de repertori antic poc conegut i hem presentat les obres Prima la musica e poi Je pa role d'Antonio Salieri, Ol'feo Vedovo d'Alberto Sa·uinio i Hin und Zuriik de Paul Hindemith. El segon era presentar obres noues, i hem fet La Petita Bufa de Jordi Rossinyol i Albert Mestres, En landsoldats Dagbog, una òpera danesa de Jakob Draminsky, i el teatre-cabaret-òpera Càsting d'Eduardo Diago. 1 el tercer era portar obres estrangeres per anar potenciant un intercanvi i una obertnra cap a l'exterior. Una altra novetat ha estat l 'ajuda que hem rebut del programa Kaleidoscope de la Unió Europea, que ens ha permès portC!r aquestes òperes estrangeres. Es l'any en qu-è el Festival ha tin- per MÒNICA MONTORIOL ;- f1 e ~~ n o ò o ;, ·- 11 è a a o ;, a ~~ •r e Jl )• ;, ]• ;- i- -Quin balanç artístic faria del Festival? - El balanç artístic és, potser·, el més positiu del Festival. En tractar-se d'un espai tan petit, tan poc convencional en el món de l'òpera, hem de presentar propostes de qualitat, perquè precisament és el que dóna uersemblança i sentit al FestivaL Es un aspecte que hem cuidat molt i en podem estar contents. -Quin balanç faria del públic? - La resposta ha estat molt bona, sobretot per la barreja de pLíblics que es crea. Hi ha el ptí.blic típicament del Liceu, el de teatre i el més jove, que no està tan habituat a aquest gènere. El públic entès d'òpera és molt gut una dimensié més àmplia. -Quins al·licieuts té una òpera de tan petitíssim format? -Una primera cara.cterística és qLte es tracta d'un espai poc con·uencional i això crea una relació entre el públic i eLs cantants molt insòlita, gràcies a la proximitat. El teatre de petit format dóna intimitat, trenca barreres i s 'hi produeix una relació molt rara, per a l~ gent de l'òpera. També permet treballar altres aspectes, com és el primer pla, tota una subtilesa. de detalls en el gest i en la interpretació que normalment en el teatre gran passen desapercebuts. Una altra característica és que les òperes són més curtes que les ha.bituaLs: duren entre una hora o una hora i mitja. A nivell orquestral, l'acompanya7nent es fa nonnalment arnb piano o amb algun quartet, segons les característiqttes de l'obra. -Ct·e u que el Festival s'ha consolidat? -Jo crec que sí. És una tercera edició, p erò hi ha hagut un gran interès per part de la premsa, de les instituci~ns. del públic. Està totalment consolidat. Ara el relleu, l'han d'agafar les institucions per veure si volen donar suport al Festival, perquè [u1s c""ra ho han fet però amb comptagotes. Una proposta d'aquest tipus necessita una mica de solidesa. De cara a l'any que ve volem presentar coses de format més gran, i estendre 'ns a altres llocs, a altres teatres. Volem créixer, però d'una ma.nera molt prudent. "_, ie Jl a el Ie a a a JM~TdM = -·- III Co11curs I1ltert~acio1lal le de Ca1lt 35 Jaume Aragall s- ta J, ia :/e la n- er oS. n, er ~ . (per a veus d'òpera) LimJt d 'edat: 33 anys Termini d'inscripció: 30 d'¡¡bril de 1996 Premis: Tres premis ¡xr a ,·eus masculines i tres premis pèr a veus femenines, pèr un impon LOI:31 de 5.800.000.p tes.; actuació en el Festival I mernacional de 1\Júsica deTorrodla de Momgrí i en el Palau d e la Músic-J d e Barcelo na; bor~es d'estudis... Torroclln de Montgrf- Costa 8ra11a Del 7 al 13 €lc juliol de 1996 Pròxim concurs: juliol 1997 Adreça: jovenruts M úsica ls (Concurs Jaume ArJg;~U) Apanat 70. E-1- 257 Toll"'t:lla de Monrgri Td. (9) '2-ï6 06 05 Fax. (9) ~2--6 06 48 PANORAMA Èxit de La flauta màgica a la sessió inaugural de la Scala per ÀLEX COLÀS R 136 iccanlo Muti va ser el gran triomf~1?0~ d e la •·eprcscntacto maugur a l d c la temporada d'òpen1 dc la Sca la. Com sempr e, la capital dc la Llombardia es lnwsfot·ma a •·erlós d 'aquest esdeveniment viscut pet· la ciutadania mil anesa amb una intensitat extnlot·dinàri a. Es tracta d'una manifestació que marca de forma molt acusada el pas de l'any d'aquesta activa ciutat i de la q ual participa tothom, de mant•ra activa els uns i amb una afectivilat intensa la immensa majoria. o cal dir que el '"tot'' Milà una vegada més no va perdt·e 's aquest fet i els voltants del teatre van set· protegits per tanques pet· tal de fa cilitar l'accés d 'aquesta classe privilegiada -polítics, financers i artistesque fan dc la seva presència a aquesta premiére un ritual irrenunciable. En el pJa artístic, tal com be apuntat abans, el gran protagonista va ser el titular de la Scala, en un co·njunl Làsicament reeixit eu tots els aspectes. Pao]o Isotta, el crític de "11 Con ·.iere delia Sera" comentava que sovint la t·ecensió del primer· espectacle operístic de la tempor ada diferenciava t'ntr·e un è>.'it gairebé segw· a la part musical i una atenció més p•·oblemàtica a la part escènjca. [ que tanmateix enguany aquest no havia estat el cas, j a que costava separar cap dels dos aspecte en un conjunt globa lment t·eeixit, al mateix temps que atribueix també al pt·es ligiós mestre italià aquest èxit global r ecord ant que en altre temps hom li h avia atribuït també el d emèrit d ' una elecció dels responsah]es dramatúrgies. En aquest sentit, hom assenyala: Avui tenim u,na Flauta lwmogènia, on tot és d'un nivell semblant, i el predomini de la música no constitueix cap trencament sagnant respecte de les altres arts germanes. Deplorada tantes vegades l'elecció de Muti, avui hem d 'agrair-li haver concertat la partitura com ho Rlccardo Muti pot fer el nostre millor director, però també per haver triat un escenògraf, un director d'escena i un responsable de vestuari als quals devem una projecció de la faula celestial que permet, a través dels ulls, arribar a l'intel·lecte i al cor. Ja en el pla de r auàlisi més estrictament musical, el prestigiós crític milanès afi1·ma: Amb aquesta Flauta màgica Riccardo Muti ha sittwt una de les pedres finals i fonamentals al seu retrat del settecento que no té parió possible per organicitat i originalitat. No hauríem pogut creure mai que una orquestra redurda, com la que ha volgut adoptar, fos capaç de produir un so tan compacte i rotLLnd i un piano eteri al mateix temps consistent.N'ha aconseguit una transparència i una lluminositat digna de la Filharmònica de Viena: i atès que la bellesa del timbre ningú no la. iguala, l'elegància amb la qual afronta la polifonia de les veus mitjanes, una mena defragmertt de caràcter religiós, esdevé una cosa nova, almenys d·ençà dels temps de Karajan. P er la seva part, Michelangelo Zurletti a ..La Reppublica ., afirma: Riccardo .l'luti afronta amb gran classe la partitura, amb una lleugeresa infinita. El treball amb l'orquestra deu haver estat enorme, perquè una trcmsparència instrumental tan bella, l'havíem escoltat poques vegades a la Scala. 1 naturalment, es nota la tasca de cisellament amb els cantants. Respir, arcs melòdics , allargaments cadencials molt refinats donaven un aire especial a la bellíssima òpera. I naturalment, el màxim respecte al text, seguit íntegrament fins i tot a les parts parlades. Aquest crític no veu la part dramatú.rgica, amh direcció d'escena de Roberto de Simone, escenografia de Mauro Carosi i vestuari d 'Odette Nicoletti, tau reeixida com el seu col·lega de "11 Corriere". I remarca m1 aspecte q ue creiem que té un interès específic. Després d'assenyalar q ue l'estrena de La flauta en el seu temps es va produir en un teatre de dimensions reduïdes i que, per tant, traslladar el seu espet·it a una de grans proporcions suposa problemes remarcables, Zurletti indica el segiien t: Traslladar aquesta obra mestra a una sala gran vol dir perdre, necessàri.ament, algun tipus de contingut. Per tant, si hom vol oferir l'òpera íntegrament, què esperem a adoptar el sistema de sobretitulat que actualment tots els teatres del món adopten excepte la Scala,? Què h; fa el públic en presència d'aquestes lklrgues pàgines de recitats en alemany amb jocs de paraules que no entén i amb continguts que cauen en el buit? Pel que fa a la part vocal, el gran triomfador va ser el baix bar·íton anglès Simon Kennlyside en el paper de Papageno, en qui tothom destaca tant la bellesa dc la seva veu com la seva capacitat actoral. El crític de "ll Corriere" parla d'ell no sols d ·un actor· consumat. sinó també d'un contorsionista i un acròbata i fa esment de la bellíssima veu. En definitiva, diu Isotta, es pot dir que Kennlyside és un Herman Prey amb la veu d'Olaf Biir i un Biir amb l'acrobàcia i el coratge de Prey. Zu rletti a "La Reppublica" parla d'un Papageno impecable tant pel que fa a musicalitat com també com a actor. D e la r·esta, hom d es taca també la soprano hongaresa Andrea Rost, una veu emergen t d ' una gran pt'ojecció, que va fer una molt notable Pamina; mentre que la r·ussa Victoria Loukianetz, força protestada a (utima hora, va desafinar a la seva temible ària inicial. mentre que p er la resta va produir-se a un nivell remarcable. PANORAMA I s t ~rt Presència de Jean Francaix a Barcelona # per ANTON SERRA ~­ ~s- rn ·n :te ès ar el 1ll i 1 eu •r- a- tt: ra ·e, de •ol uè de tU gn el es gn es ~ts el .ix de ·ui de at e" n- •r- nt li- n- llb '1b I, a" tle •m a, no eu ó, ,)e sa ·ofi- 11, ·o- U n concet·t que va passar· molt clesapercebu t va por ta r· la figura del comi>Ositor· i pianista fra ncès Jcan F1·ançaix a Barcelona. Va ser en el cicle de concerts q ue ofe r·eix l'Institut Franci-s. Al voltan t del títol Autour de Jean Fran~·aix va actuar ell mateix al piano junt amb l'Octour de France. Va ser un concert d'un enorme interès, dissortadamen t només per a un públic molt escàs. 1\a cul a Le Mans el 23 de maig de 1912, aquest veterà músic és una dc les figures més importants actuals de la música ft·ancesa. Ell matci.x s'ha definit així en un ca tàleg d'u n disc: És clificil per a un compositor, parlar de l.a seva pròpia música. Sembla qne es prengui per Napoleó, qtLe, reduint el pobre Pirts VIT a l'ai.LLr tècnic, escorona ell mateix a Notre Dame cie París. S'acostuma a dir de les me·ues obres que són "fàcils". Segurament, els que ho pretenen no les han tocat ells mateixos: mentre no es tracti d'Artur Rubinstein a.lmenys, no arribarum cd final del tercer compàs. També s 'ha dit que eren "lleugeres": jo no tinc la impressió que el meu oratori L'Apocalypse tingui algun parentiu amb Orfeu als inferns. No l.es classifiquen com a "música contemporània,", i, tanmateix, encara no sóc mort, per moltes ganes que en p uguin tenir. (Encara es veu el ratolí, ha·uia dit Charles d'Orleúns). Simplement, són el reflex de la vida., ara al.egres, ara greus; fantasioses o "tocant de peus a terra". Crec, en canvi, que el que més se 'ls retreu és que no siguin avorrides. Quan era petit, m'avorria tan sovint als concerts, amb aqu.es- Franca ix: compositor optimista, melangiós ••• amb una dosi de llibertat i picardia ; tes mustques amb repeticions, primer tema, segon tema, desen volupaments, reexposicions, cosa i altres petites carantoines, que des d'aleshores en sóc massa frisós . Aquestes paraules situen força bé la dimensió d'aquest m úsic, tant en el pla musical com en l'estrictamen t personal, amb la seva dosi d ' ironia intel·ligen t, com posà en evidència també en el curs del col·loqui que va seguir al concert. Nascut el mateix any que Xavier Mon tsalvatge, és un com positor destinat a ser executat només per músics virtuosos capaços dc transmetre amb natu ralitat els difícils passatges de notes força en t remaliades, tant melòdicament com rítmica. Ell es defineix com a fill adoptiu i fanàtic indiscutible de Mozart i el pren com el seu model per excel·lència. Sí reflexionem tot escolta nt J ean Fr ançaix, descobrir em una gran simplicitat expr·essiva. S'estableix un r itme de base senzilla i amb una melodia també intel·ligihle, q ue no d emana gran esforç per a ]'oienl crue vulgui seguir-li el fil. Juga moltíssim amb aquest r·itme i melodia, donan t-li una gr an elasticitat. llibertat i picardia, tot r·cspectant les r egles d 'tm joc força fàcil. R arament se'n va per les branq ues, per dent-se en l'oblit i la incoherència i tampoc no es to rn a r ígid i insis tent en u n motiu concr et. Tot eU és elegància, agüitat , beHesn, flexibilita t, j oven tu t, saviesa, simplicitat, clar ed a t, ironia, sen tit de l'h Ulllor, alegria i un sens fi d e bones qualitats, fnrit del respecte a les "quatre" regles del j oc, necessàries per conservar l'equilibri de la composició química i física dels seus ingredients, tan ensucrats com també amb un bon pebr e . Tampoc no cal oblidar l'ad equad a dosi d 'oli dels seus engranatges al servei del bon funcionamen t de tota la maquinària, per fer ava nçar amb soltesa i bon hwnor· el vehicle emocional . En definitiva, és música optimjsta, sense deixar de banda un petit toc mela ngiós . J ean F r·ança ix i.l ·lustt·a aquesta tr adició francesa feta de ft·escor , refinament i cla red at, sovil1 t desacr editada en nom d ' una certa modernor irrita nt. El vast catàleg d'aquest compositor " r ebutjat per uns, admi1·at pels altres, maleï t o beneït pel mateixos per sona tges segons el seu estat d'ànim", r·ecull innombrables peces de música de cambra, al bell mig de les quals proliferen els instruments de vent. Com Francis Poulenc, el seu amic, Jean Françaix h a testimonia t una predilecció autèn tica per la seva sonoritat càlida i sensual. J eau Ft·ançaix posseeix aquell toc d e gr àcia espiritual mai m ahnès per la implacable lògica cerebral. P er tal d 'intenta t· fer-me entendt·e e nca r a més i r esumir, m'atreveixo a declarar que J ean Françaix és per a Ja música contemporània, el mateix que J acq ues Tati per al cinema, Scott Joplin per al j azz i Mozart per a la música en general . PANORAMA 20 80 El concert q ue a més mostt·à un ner vi interpretatiu dcJ compositor r ealment ad mirable, oferí també un molt in teressant col·loqui amb els espectadors. La presen tadora parlà d el músic francès com del més interpretat a Europa per formacion com la Filharmònica d e Berlín i també per la Simfònica dc Chicago i per altres grans fo t·macions simfòniques. També va infor mar que obt·es seves havien estat estrenad es per figures com Thibau d , Cor·tot, Rampa[, Trio Pasquier, etcètera. És un personatge del segle XX que forma part de Ia gran tradició musical. Ha estat amic de Poulenc, Stravinsky, Prokofiev, etc. Quan l a presentadora li deman à que definís la seva música i pa dés de la seva trajectòria musical , va assenya lar: He de dir que quan s 'ha de parlar d'un mateix és com quan Napoleó va girar cap a si mateix. Llavors 110 sé massa què dir, però bé, he viscut sempre dins de l'univers de la música, de la que penso qtLe és la veritable. Vaig estar educat a la me·va joventut sota el culte de Schubert , Mozart, Scarlatti, Bach, Beethoven, Debussy i R avel, naturalment, i he tingut molta sort, ja que he nascut a la Provença i he passat la meitat de la meva v ida al camp i l'altra meitat a París, de manera que el camp m'ha protegit de l'esnobisme parisenc i París m 'ha donat , tanmateix, el seu p rodigiós esclat intel·lectual. He oblidat wt compositor amb el qual tam.bé he estat educat i se n 'ha de parlar particularment aquí. Es tracta d'Albéniz, el qual també m 'ha donat malta feina a L'hora de tocar-lo, ja que és horriblement difícil però és una música meravellosa. Quan una espectadora parla de si coneix algun músic actual català -esmenta com a exemple Montsalvatge i M01·aleda-, el compositor respon: Dissortadament, no, però sap vostè, jo visc com un egoista, perquè passo z~ meva v ida davant la .I/El meu gran model és Mozart, perquè ell ha excel·lit en tots els gèneres. Ell és el reflex de la vida" taula del meu despatx copiant La meva música i això m 'obliga a negligir, malgrat que em dolgui, la vida dels meus confrares. Però crec que el me rt deure a la terra és compondre música. Citaré el que va dir Schubert: "H e vingut al món per escriure música. Això és tot" . Una espectadora d emana que posi adjectiu a la seva música i pregunta també si ell procura, a l'hora de compondre. que la seva mú ica tingui adjectius. J ean Françai...: insistirà: El meu gran model en el qual p enso és Mozart, p erquè ell ha excel·lit en tots el.s gèneres. fla fet Don Giovanni, el R èquiem, peces malt espirituals i trobo qu~ ell és el reflex de la vida. Tots tenim d:Ws bons i dies dolents i la nostra vida ha de reflectir la vida de tota la humanitat sencera. Després mostra un detall de finesa d'humor en assenyalat·, adreçant-se a La p resentadora, que també exer ceix com a traductora: Li ho agraeixo personalment, ja que tol i que no comprenc La seva llengua, veig clarament que tradueix molt bé. Una espectadora recorda que la seva primera obra va ser editada quan tenia sis anys d 'edat i que trobava això extraordinari. També demana p er què no existeix la seva primera simfonia . La primera simfonia -respon el músic- no existeix perquè no existeix. No ... a aquella època jo feia Stravinsky dolent, una mica sota la influència de la meva mestra Nadia Boulanger, que tenia un veritable culte per Stravinsky. P erò això -es r efereix a les primeres obres editades- era quan j o tenia dotze anys, no als sis anys! El meu. pare, que dirigia el conservatori de Nantes, enviava les meves p etites p eces a Ravel. I el f et extraordinari v a ser que Ravel va respondre. A més, no contestava mai el correu; només quan es tava a punt d'acabar una obra i encara no havia. de com ençar-ne una. altra. Fora d'aquests períodes, quan rebia el corretL sobre la taula del despatx l'empentava amb el ma.nuscrit que estava escriv int i el correu queia a 1~ paperera, de manera que no se'n sentia a parlar mai més. El contingut de la carta era molt interessant i va ser com una mena de re·velació. Va escriure al rneu pare: ..Entre els dons que constato en aquest nen, n 'hi ha un que em sembla evident i és la curiositat. Se li ha d·ensenyar la nuí,sica intuïtivament i no s'han d'ofegar els seus dons preciosos. La retòrica vindrà més tard". La conclusió de la carta, molt irònica ... : " Li desitjo el més gran plaer per l 'ofici d 'entreteniment que ell ha escollit". A França es deia que la músi-ea era un art d'entreteniment, entre la gimnàstica i la costura, i és a això mateix al que Ravel feia al·lusió. Hauria de concloure. Cada vegada tinc més la impressió que tm compositor abans de ser internacional ha de ser sobretot nacional. No podem imaginar de cap de les maneres un Beethoven espanyol o un Albéniz alemany; no funcionaria! Els dos han començat per ser de casa seva i després han irradiat. A la fi va ser molt espectacular i extremament agradable i genuí poder escoltar de molt a prop la música de J ean Fz·ançaix, interpretada impecablement per aquest tan jove mestre de vuitan ta-tres anys d 'edat. Vàrem tenir el pr·ivilegi immens d e penetrar en l'univers atmosfèric d'aquest remarcable i eminent personatge del nostre temps. e PANORAMA e A T R Granados irrepetiiJie 1- ;e ·u ri Palau 100. 22 de de~ernbre de 1995. Palau de Ja Música. Alícia de Lan-otba, piano. \. Soler, Granados, Schmann. ~s !lt el s- ~n .a le ·a ¡a s- s- el l.e a le i ::z.- e: m .t. ;a e- tt- r.n nt es rt n- ~ò la ·e. !S- ~e er !ffl ·es .Ln a- er ::Ln ar .w' la ~r- er .u- ! ID de ric :nt p er JOSEP CASANOVAS A lícia de LatTocha no s ' ha caJ·acte~itzut ma s~u ~et· esser una punnsta dt' rcpcrto•·i variat ni innovador; ulmcn ys ou els r·cc:itals que hahituu lrnont fa a casa. El pr·esent ha seguit aquesta mateixa tònica, i comptant amb el p(•blic addicte i fidel que té al seu costal ja fa anys. P et·què avui dia prometr e com a plat fort dc In primct·a part Sis danses de Gr·anados começa a tenir el seu d sc, si no es dóna aquesta cil·cumstància de retorn nadalenc i de tractar-se d'unes intet·prctarions d'autor, cstel·la t·s. Que ningú no p ensi, per tant , que ens tt·ob àrem davant d' un r ecitAl còmode, reiteratiu, alleugerit , perquè precisament a la fi d'aquesta p1·imera plll'l el caràcter excepcional dc la uit et·u ja ben palès. Dues souatcs del pa•·e Sole•· inicials et·cn mostra d ' una de les facetes principals d'Aücia, la del clavecinisme perfecte, ofert per un piano que no fa enyorar l'instrument ot·iginul. Dos són els problemes que ha de 1·esoldre, entre d'ultres, el pianista en aquest cas. Per descomptat, hi ha la qüestió bàsica d'es til , la de la plausible ¡·econstrucció d 'aquest ambien t Sole1·, indispensable sigui quina sigui la concepció historicista <ruc es tin b'lli en general envers la músic;a. Antoni Solet· és un músic de contingu t cu ltUJ·al val'iat, pe1· les moltes influències que t·ebé i pc1: la indefinició de L'època i els escenul'is que li van tocar de viure. Però al mut·ge d 'aquestes qüestions fonamenta ls, hi ba la que fa refe1·ència a Iu tt·aducció de les seves parti- tures al teclat i a la pulsació actuals, que només hem vist resoldre a pocs pianistes -com Richter davaut dc Bach- o, per descomptat, la mateixa Alicia. L' altre triomf del recital cp•e comeutem va r aure en aquelles Danses de Granados, tan prodigades, genuïnes r epresentants impl·escindibles de tota antologia d ' tma història de la música catalana dels darr ers cent anys, ensems que mostt·es d'una simple música de saló nascuda sen se gaires preocupacions formals, ni d'estructura o tècnica , quan en el panot·ama europeu l'avantguarda era ja Debussy, Ra vel i Strauss. No obstant això, Alícia és ja l' única pianista actual capaç de transcendentalitzal· aquesta obt·a, no solament amb el bagatge d ' uml exp eriència total en l'estil - Gt·anados i Albéniz-, sinó amb una capacitat extraordinària d 'illusió respecte del que fou el mestre cr eador de la seva pròpia escola instrumental. Tot comptant amb els magnífics pianistes actuals , em temo molt que si no és de les mans -i de la intel·ligència- d 'Alícia, no tornaré ja mai a escoltar en la seva plenitud aquestes Danses . P er moltes raons. per aquesta autenticitat que proc1amen , per l'elegància del fraseig, el pt·odigiós tenuto, la diver sitat dels colors locals i de tantes altres coses irrepetibles. Restava, però, retrobar també la piunista de l'escalafó mundial i p er això va r etornat· també al vell t·epertol'i , al Carnav al de Schumann i a la necessitat de tornar a canviat· el registre interpretatiu. P erfecte, definitiu el relat gairebé agònic entre Jes dues pet·soualitats en f1·ontades en Schumann i la seva polèmica. Quina intci·Ligèneia , Iu d'Aücia, pe•· bastir cadascuna de les peces d 'aquest Carnaval, amb el seu car àctct· p•·opi diferen- ciat, estricte. I quina joventut, la seva, p er dotar-les de l'energia desfer·mada o la poesia més exquisida. Tot sense la mínima defallença, sense la més p etita concessió. Per fecte. Un Beefltoven esplèndid amiJ Colom Tempot·ada OBC. Palau de lo Música Catalana. Dies 1, 2 i 3 dc· des!•IIILJ'I•. Antoni RoR-Marbà. clirccto•·· J osep M. Colom, pilmo. per LLUIS TRULLiN a no es tracta dc piarusta q u e~ c:ata en un moment artístic excepcional; fins i tot no pretendrem cuure en un seguit de lloan ces envers un solista que a p oc a poc, però marcant un pas constant i fe•·m, s'ha guan yat un lloc entre els g•·ans de la interpretació dc l'instrwnent r ei. Són molts anys els que Josep M. Colom porta dedicant-se al piano, per ò cr ec - u títol pe1·sonal-, que des de l'cnregistt·ament de la intcgr·al pianística de Mompon efectuada entt·c fina ls del 1991 i 1992, el sull quulitati u d ' aquest bat·celoní , capaç dc transmet1·e idèntieamcnt la música de Br ahms de manera antològica, r esulta ja del tot con solidat. T ècn icament iJLfal· lible, musicalment exquisit, J d~sco bl'ir u~ el seu Beethoven , el deJ complex:íssim Quart concert, p lantejat al PaJau al costat d'u n a corr ect a OBC, és d' una maduresa excepcional, d 'un r omanticisme absolut, d' un apassionament que gaudeix d'ab soluta naturalitat. No es tracta de comparar-lo amb les versions antològiques dels mítics Brendel, Pollini , Zimerman o la recent d e Schiff; el Beethoven de Colom té un segell personal, UJ1a dicció clara , diafanitat absoluta i , per sobre de tot, la natur alitat en l'exposició de ]es frases . Quan UJ18 partitura d 'una complexitat prou coneguda és resolta amb acords nitids, amb p ulsació decidida, amb fraseig d'exquisidesa indubtable, i amb un joc de dinàmiques variat i interessant, vol dir que darrera la partitura hi ha m1 pianista , i que a més, és UJ1 artista intel·ligent. e PANORAMA T e A R Savall: lelif homenatge a Purcell Jurdi Savall. H1·spèr·ion XX. Sal6 1lc•l Tinell. ll clo desemhrc. Programa: FantasÍ(IS de uiol1•s f'n 3, t, 5, 6 & 7 parts UI' Pun·ell. Zukerman i Neikrug, la màgia de la música de cambra llwrcamera. Oimecnlo, 6 dc des••mlu·e. Palau de la Mú~icu Catalana . Pincbas Zukcnrrnn. violí. Marc Neikrug, piano. per LL.T. J ordi Savall va ser p r otagonista del& Lrcs concerts qur van integrar· el VI Cicle de Música Històdeu rt· l~·hrat a Barcelona. Dins el cicle no podia manca r un record a Ics Fantasies per a uiola llegades pet· Henry Pm·crU, obres que en el segon concert van estar acompan}arl es per música vocal de compositor s anglesos contemporanis, interpr·etada per· la sopt·ano Montserrat Figueras . El Saló del Tinell va ser el mat·c del concer·t, amb un públic que va omplir· el recin te en Ja seva totalitat. Jordi Savall, acompanyat dc sis violes de gamba més, va oferir-nos unes vet·sions preciosistes, dollrdes d'w1s diàlegs equiliIH'als, meslu·ats, dc colors hcUutals, sempt·e dictats amb el respecte i la devoci6 que aquests reconeguts instrumentistes tenen envet·s la música que passn per les seves mans. Savall ens va submergir en un món oníric . meticulós i per LL.T. tók per a la seva Sonata mím 2, i cloent amb l'a- U acurat, i mostrant ben clar· que és el rei de la interpretació de la música in ·tt·wuental del període ban-oc i d'estètiques p•·cced enL~. El conjunt Hesp crion XX ja havia r ealitzat un enregistrament p a r·adigmàtic d 'aquestes Fantasies de PUI·cell; el mrnyspt·eu a l'excés tle sonoritat i a l'abús de jocs d'artifici tècnics van repercutir en el fet qut> la música se situés en un perfecte equilibri entre l'àmbit cerebral i sentimcntnl. Tot estava p erfectament mesur·at , però res va pecar d'Lm excés de fredor, ans a l contrar·i: solemnitat, pulcritud depurada i elegància interpretativa pet· sobre de tot: el millor homenatge possible a la figura i l'obra de PurceU. na vegada més es va produir· }a tt·obada entre ambdós tll'tistcs; el violí de Pinchas Zuket·man i el piano del compositor Marc Neik t·ug va tornat· a omplit· dc màgia, sensibilitat i música en majúscules un Palau ple a vessat·. Quan es té l'oportunitat d'escolLar-los, es percep una tr·aj ectòr-ia concertística que els permet dominar tol el sentit de la comunicació amb el pílblic; saben com C;\-plicar una frase, com treure el mà.xim de p r ofit dc la partitura, tol sola una tècnica immaculada. un equilibri de so prodigiós i una reGnada sensibilitat que s' emmotlla a I' estètica de I' obra que Ïlller·p reten. Des del classicisme vienès i romanticisme· dc la Sonata D. 574 de Schubert, passant pels efectes dels postulats dodecatònics de la segona escola dr \ ieoa. inspiració de Bar·- passionament romàntic, la volada lírica que Césat· Franck va deixar-nos a mb la seva Sonata. en La Major, les lectures de Zukuman i Neiki'Ug van apartar-se d'un excés de vehemència i proeses tècrÚqtles de cara a la galeria. La puresa de les seves inter-pretacions cos atTibava per la naturalitat d'e,.,r·essíó, pel més exquisit r efinament ür·ic; un Schubert dictat urnb saviesa i pr ofunditat ; un Bartók en què les complf'xes har·monies adq ui r ien la justa proporció; un Fr·anck Yehement. robust en la concepció, dens en la sonoritat. però plantejat sota un ordre que feia prevaler sobr e tot aspecte atzarós. Zukerman i Neikr-ug van cloure el r ecital nmh sis delicades melodies d'Elgar , peces exemptes de dificultats tècniques però plenes d'aqueU lirit.me que tant agrada a am bdós artistes. trobadot·esques del segle XII. La virtut d'Anna Moria Reverté caldria buscar-la en la claredat de so que aconsegueix mitjançant un insll·ument que constantment produeix sobreposicia ns harmòniques. Per·ò la claredat de la difusió melòdica, l'elecció d' uns Lempi perfectament controlats reper cuteix en el fet que els sons cdstal·lins dc les camp anes del cadlló puguin produir aquest seguit de melodies rcfinndíssimes cada any escoltades pet· un p úblic més nombrós que assisteix amh un admirable silenci a Ics sonodtats sempre curioses i bellíssimes del ca r·illó. Entranyable carilló nadalenc Concert cle Sant Esteve. Clll·illó de la Generalitat. Annu M. Rcvcr té, carillonísla. Pati dd~ Tarongers. 26 de desembre. per LL.T. S' ba co o ver.ti~, e~ una tradicto 1 per això cada cop és més nombrós el públic que s'apr opa el elia de Sa11t Esteve a les dotze del migdia a1 P ati dels Ta r·ongers de la Genernlitat. Cada any la carillonista Anna M. R everté ofer eix un r ecital que, a més d 'inclout·e obres del r epertori clàssic (aquest any amb transcl'ipcions de partitures de Mozart, Handel, Nin o Rota o ;\fompou), lògicament també dcclica bona part del con cert a lea més cèlebr es melodies nadalentrues, a les nadaIcs més populars del nost re país, que compur teixrn programa amb música tradicional de Sicília. Alemanya, Bohèmia , Holanda, Anglaterra, França i fin s i tot amb cançons e PANORAMA e A T R • •a Excel•lent Gerard Claret i orquestra Concert Fundurió Esclcr·osi Múltiple. PaJau dc la 1\Iús.ica. 4 dc dt~s"'mbt·t• de 1995 . Orque~tTa 1 acional de Carnbrn d'Andonu. Yiolom·l'i: Lluí¡, Claret. Recitador: Sergi Mateu. Yiolí i (ÜJ"l'!"CÍÓ: Gc•·o•·d Claret. àca .ata l ' atic, :sar nos per LL.T. E .La de van de tècale:ves rriitat exun mh un ple·ien un tUSt en 1tefeia !ete l"Ug mb li es >tes u es ris- l a - un mt- osi- 'er ò LS iÓ uns on ~ • el tins -illó test naltan és :eix mci pre del Placido Domingo canta pel Liceu i Ito fa molt bé Recital Pliicido Domingo. Puluu Sant Jordi.. Dimarts, 12 de Ul.'6emLt·c. per LL.T. l fet de t·ealitzar un concert destinat a l' accclet·Hció de les obres pet· reconstnur el Grau Teatt·c del Liceu. j a és per si sol un motiu suficient de lloança. El tenor Placido Domingo. el punt de reclam cabdal d ' un recital q ue va apt·opar poc més de dotze mil persones al Pala u Sant J o t·di , va volet·-se envoltar dc veus j oves per ò ex-pet·imcntades, corn la de la sopr·a no Mon tset-rat Ma rtí CabaUé, esplèncJjrla elegància dc cHnt i ft·a seig en La cclebèrl"ima O mio babbirw caro, a més dc resoldre nmb una pt·ofesl:!ionalitat i un saber fer totes Ics iu·ics i els números do conjunts que va intcrprctttr, amh veu dolça , ugr·adable i diàfana en la projecció; la d ' Etcd Lamot·is, dc regisLJ·e ampli capaç de r esoldt·e sense cap pt·oblema les r olonttu- E r es de La Traviata , i la del baix Kwangchul Youn, podet·osa i idònia per al r epcrtot·i verdià i al mateix temps n otòria pet· t·esoldre els esculis de Ja " calúmnia" . L' acompanyament dc l' Orquestra del Liceu , dirigida per Sollak , va r esultar idènti cament exquisit. Va ser un plaer tornar a escoltar la veu de Domingo, plena d'intenció, flwd a . idònia per a cada gènere que va interpretat·: òpera francesa , italiana , alemanya , sarsuela o operetes vieneses. Lògicament, l ' amplificació sonora i les mesures d ' aquest macroespai no ajuden a c1·ear l'atmosfera musical idònia , però èscoltar el cant ple d'intenció , lliLU·ament, sentiment i totes les virtuts que el tenor sap mostrar sempre que puja dalt d ' un escenari , fan oblidar els aspectes menys p ositius dels macr oconcerts . On¡ ue.stt·a Nacio/ nal d c Cambra ci 'AndotTa, que dir·i gc~i x des del seu pt·imee fal"i stol el vioünista Gera1·d CIUI·et , va a ctuar al Palau en un acte en el qual se celebrava la i_rwuguració del primer· Hospital de Oia per u la lluita cont•·a !"esclerosi múltiple. E l conce•·t, ot·ganitzat per la Fundació Esclerosi Múltiple, va tenir com a atractiu musical a fegit la presèn ciH de ducs figLU·es prou cont>gudes dins el nostre panorama ar·tístic: l'actor S('rgi Mateu , que com a r·àpsode va declamat" els LJ·es poemes de Joan Muntgull que acompanyen la música de les Vist.es al mar del mestre Eduard Toldr·à , i el violoncel·listu Lluís Clar·et , solista del celebèr rim Con cert de J oseph Haycln. El programa estava int eb•rat p er· obt·es de repet·tori, i el principal fet destacal>le és que I'or·questt·a travessa un moment esplèndid, amb una trHj ectòr·ia de només tres anys, un fet j a constatable amb la interpr·etació del Concertino en ol Major de G iovanni P er·golesi, amb una sonoritat netament clàssica, amb diàfana projecció de Ics fra ses melòdiques i tot sota l'esplèndida elegància que cat·acteritza l'estil musical de Gerani Claret. El lit"ismc del classicisme, la lluminosilllt, Ja clar·edat en l'exposició i J'estmcturació mii-Iimètl"icament acttrada van caraclcr·itzat· la refioad íssirna vet·sió crue Lluís Cia ret ens o fed del Concert de Huydn: sonoritats àmpUes, la mesura de l'cquilibd d efugint ur·- Gerard Claret tificiositats i contrastos gratllÏts van ser la causa d ' aquesta vet·sió admirable, rubricada amb la música nostàlgica del Cant del.s ocells. Ja a la segona pat·t va ser el tom de Sergi Mateu , que, ta] com ja havia fet mesos al>ans al Festival de Música d ' Ordino. va evocar amb sen sibilitat i naturalitat les imatges del mar i la ginesta tan sàviament d escrites p el poeta Joan Maragall. Com a punt final d ' aquest programa ben atractiu , el Concertino de J ordi Cervelló , pàgina que el compositor va escriure per a 1' orquestra i que ens va p ermetre gaudir del talent violinístic de Get·at·d Claret, a m és del conjunt d'instrlllDents de corda que mteg¡·en l'ot·qnestra, i que a més de mosu·a1·-se SliDIDlament conjuntades efectuen les dinàmiques, les qüestions d 'estil i les idees de sensibilitat de la partitura amb una precisió digna de tot elogi. CATALUNYA MÚSICA, SEMPRE EN CONCERT. ~TAwtf:!A R.l61Ó -l PANORAMA e R T e A Recuperació d'una oiJra de Sors 1/ Tl!lcmaco nell'isola di (;(lfipso Ò<' Ferran Sot·s . DimrQt"l'$, 29 de novembre. de 1995. I lot l'I Podiurn. Calipso: Yolundn Auyunet. Eueasta: M. Àngt•ls Cívit. Telemaco: Franl:csc Va~. Mentor: Àngel Òdenu. Piuno: llosA Cruigmik Direcció nm~it•al: Joan Lluís Morulecla. per LL.T. Baclt mancat de suiJtileses Em·or1mccrt. Palau de Jn Múllica, 14 de desembre. Wienet· Akndemie. Mieke van dct· Sluiij, sopnmo. Martin Hasel.bock, dit·cc tor. per LL.T. et· segona vegada el conjunt Wiener Akademie, dirigit p el seu fundador, Mm·tin Haselhock , tornava al cicle Euroconcert. També era el segon cop quo ens oferien un programi! monogràfic dedicat a la música de Bach , i dc nou les seves interpretad ons rigorosament basades sota els anomenats criteris històrics van estar envoltades d 'una certa fred or emocional. És cert que la soprano Mickc van der Sluis no va tenit· el seu dia amb les scves intervencions en dues cantates dc Bach , concr e- P tarnent les BMW .51 i BMW 202 (veu tremolosa i amb notòries dificultats per afrontar amb segnret!}t els r egistres greus i aguts de la tessitut·a), p erò l'excés dc sob.-ietat, les sonoritats lògicament pàl·lides que propor·cionava el t·edtürlíssim gruix orqnestraJ , i una constant meticulositat e n l'anàlisi musical p er a la r ealització del fraseig, propor cionaven un Bach mancat d ' una certa solemnitat i dels contrastos de clar obscur que han d ' apa t·èixer en obres de les dimensions de les suites núm. 2 j núm. 3. Vam sen ti•·, doncs, un Bach fo•·malment ben estructurat, però mancat de subtileses. acte de presentació del matedal •·ecuperat de l'òp era Il Telemaco nell'lsola di Calipso , del 1:omposito1· i guilarrista Ferran Sors, va permetre rcdcscobdr una partilunt estrenada al Teatt·e dc Ja Santa Creu d e Barcelona cl25 d ' agost de 1797, i que ara , gràcies a la tasca del musicòleg Joan L luís MoraJeda , ha vist la Uum després de romandre gairebé dos segles en l'oblit. En L'acte de preseutació celebrat a l'Hotel Podiwn de Bat·celona, Joan Lltús Mor·aleda va explicat· la compromesa tasca per exhuma•· bona part del ma terial de la partitura que es trobava aJ Monesti•· de Montserrat i a la bililiotcca de l' Orfeó Català , i que actualment ja gaudeix d ' una revisió i informatització detallades. El llib•·et original de l'òpem s' ba pet·dut, p erò tal com va Piazsola, recordat per l'Orquestra del lliure Orquestra de Cambra Teatt·e Lliure. Pnblo Mainetti, bundoncó. .Josep Pons, dit·ectot-. Mrrcut de les Flors. Dell2 all6 de desembre. per LL.T. a m úsica d'Astor Piazzola va ser recordada per l'Orquestra del Teatt·e Lliure en ona sèrie de concerts pt·ogramats al Mercot. de les Flor·s entre els dies 12 i 16 de desemb•·e dins el cicle "Música obet·la". Amb arranjaments fets per Lluís Vidal, els celeb èt·rims ritmes de tango del compositor i bandoneista mo•·t l'any 1992 van ser L completats en la prog~·a­ mació pels Tres mov imientos tanguísti.cos porteños i pel Concierto para bando1teón , en el qual v a actuar com a solista J'es]>lèndid P ablo Mainetti. La r enovació del món del tango que va propo•·cionar Piazzola, les pinzellaries jazzístiques, el coiot· de l' orquestració, van tenit· com a complement jdoni una ot·quesll·a com la del Lliure, esp ecialitzada en la transmissió de p eces plenes d e ritme, vitalitat i que han de mostrar suggerència i insinuació musical continuada. Les brillants orqucstt·acions de Lluís Vidal , el saber fer d ' una orquestra que interpreta a la p erfecció la di versitat d 'estils que conflueixen en el nostre segle i Ja il-lusió que es pt)t·cep en les seves in le rprctacions, fan de cadascun dels concerts de l'Orquestra un esd eveniment musical d c prime r ordre . punttialitzar rhistoriador i cdtic musical R oger· Alier·, aquesta òpera que Ferran Sors va compondre a l 'edat d e dinou anys, té un argument. que es correspon amb el Livrc Pt·cnüet· de les Aventures d e Telemaquc dc F cnlon , publicat a París l'any 184.3, i que ens transp or·ta als amor s i desamors entre la deessa Calipso , Telemaco - fil1 d ' Ulisses- i Erúasta. Amb la participació dc la sopr·ano Yolanda Auyunct, de la mezzo M. À.ngels Civil clel tenor Francesc Vas, ' d el baríton Àngel Odena i l' acompanyament pia1ústic de Ross Graigmile, va poder escoltar-sc en aquest acte d e presentació una selecció d ' àries pertanyents a rma obra que tenia una orquestració originaJ escdta p e•· a dos oboès, dues trompes, fa got, clarinet, co•·des i clavicèmbal. La música dc l' obr·a és d'una gran bellesa - la Simfonia orquestral ja va set· enregistrada sota direcció musical de J oan Pàmies- i ve marcada per un accent que podria vincula•·-se a les petites produccions operístiques dc l1aydo, amb una pinzelJacla italianitzant que caracteritzava la música d el final del segle XVlU de l'atmosfera que es ¡·espirava a l'Europa del moment. PERCUSSIÓ I PERCUSIÓN 1 PERCUSSION 1 ....... ••• , t h1;f• ..., ..... , ~ PANORAMA La Capella Reial clourà el cicle Els Diumenges al Palau L'Orquesh-a Ciutat de Granada per RRMC a Capella Reial de Catalunya , que diri geix Jordi Savall, serà protagonis ta d estacat dc la quarta edició del cicle E ls Diumenges a l Palau , que se celebrarà en t re el 18 d e febr·er i el 2 d e juny d 'enguany. Aquest conjunt clourà la quarta edició del cicle, que començarà el dia 18 de fel)l·er amb un concert a càrrec de l'Orfeó Català i l' Orq uestra de Cambra Gonçal Comellas sota la dir ecció d e l'hongarèsbritànic Lazlo Heltay i amb les veus de Ma1·ta Almaj an o, Montserrat T or roella , Josep Benet i Jordi Ricart com a solistes . El programa, totalment d edicat a lla yd n , l' integren la Simfonia. lltÍm. 44 i la Nelson L messe. Aquesta nova edi ció dels Diumenges al Palau es mou en els mateixos paràmetres de les ante1·iors. E s tracta d ' oferir una propos ta de conce1·ts de característiques variades, d ' un nivell qualitatiu elevat, amb artis tes i conjunts del país, i a tLDS p reus d e localitats molt assequibles, a:mh la inten ció d ' obrir l ~s portes del Pala u , i en d efiniti va c.Jc Ja música grau, a n ous sectors de públic . Una vegada més els conjunts d e la casa , l'Orfeó i el Co•· rle Camht·a . hi tenen un protagonisme destacat i amb t>lls f'S p rodueixen manifestacion d ' un a en vergadura e pecial. E n aquest sentit . a] comen ta t concet·t inaugural. s 'hi h a d ·afegir el qut> p r otagonitzarà el Cor de Camb ra junt amb l'Orquestra Ciuta t d e Gran ad a amb un pro~,rra ma que presidirà el magnificient Rèquiem de Mozat·t i que comptarà amb un quadr·e de veus absolutament important , amb el tenor barceloní Francesc Garrigosa , la soprano anglesa Susan Chil cott, el baríton eslau PNer Mikulas i la contr·a lt Ma.-ina Rodríguez sola Ja di recció del titular de la form ació gr anadina , Josep Pons. Aquesta presència cons titueix w1 a ltrf' a l-licient destacat del cicle, ja que permetrà el cons tras t amb una t·ea- litat orquestral tan em er gent com la que representa. E l Cor de Cambra haurà protagonitzat un altre concert important un mes abans amb L'Ot·questra de Cambra N acional d ' Andorra que dirigeix Ger a rd Claret , amb la i:nterpt·etació del b ell cicle La mort i la donzella de F r an z Schubert i el Rèquiem d ' Anton Bruckner. E l trio format p er Ja clavecinis ta Maria Lluïsa Cortada, el violoncel·lis ta Marçal Cervera i Ja flauti s ta Magdalena Martínez oferirà un atractiu i ecl èctic p r ogt·ama i l'O r questra Simfònica del Vallès . dirigida p el seu titular J ordi Mora , amb l' actor Set·gi Mateu com a r ecitador ofet·irà un programa presidit pe r l'atr·activa obra Pere i el llop de Sergei Prokofiev i que inclou també el bell poema de simfònic "Schérézade" , Nikolai Rimsk y-Korsakov. E smentem en cara q ue el penúltim concert del cicle serà a cura d e la novella Orquestra Filharmonia d e Cambra amb el pianista Jordi Camell. TEM A gent proimamb acioigeix ·pre. i la t i el veci- a, el era 1 tínez èctic m!ò1 seu 1ctor ador :si dit i el que l ema de e el erà a estra nh el gor Stravinsky i Pahlo Picasso van dominar el panorama europeu del seu art respectiu durant els tres primers quarts del nostre segle. Del 1881-82 fins al llindar dels nostres dies van viure, potser, un dels períodes més agitats de la història, pròdig en revolucions i sotraguejat per dues guerres mundials, les conseqüències de les quals havien d'influir en el curs extern i intern dels esdeveniments personals de llur existència. I, encara que l'univers de la seva obra -plàstica i sonora- sovint sembla voler aparentar una objectivitat neutra, marcar una certa distància amb els esdevenim.ents externs per rebutjar e] domini subjectiu de les passions i de les emocions, difícilment podria evitar de ser un testimoni representa- tiu de tot 1' entorn que constituí el decorat de la seva trajectòria humana. Els dos artistes, provinents de dues sensibilitats extremes -l'eslava i la llatina-, desarrelats físicament dels seus països d'origen, van tenir, a més, una actitud comuna davant del seu art respectiu, cosa que, d'altra banda, es tradueix en una sèrie de parallelismes que atenyen també les categories estilistiques dels seus llenguatges respectius. " Es el fenomen de I' evolució paral·lela de la trajectòria artística d'aquestes dues figures cabdals de 1' art musical i pictòric del segle XX, allò que el professor Philip Truman, de la Griffith University de Brishane (Austràlia), posa en relleu amb tanta minuciositat com coneixement de causa, en el treball que se. guelX. TEM A Una confluència entre música i pintura: Stravinsky i Picasso (c. 1900-1950) per PHILIP TRUMAN e les moltes interrelacions que existeixen E'nlre el món de la música i el de les at·ts visuals. una d e les més remarcables és segurament la que es manifesta tant en la vida com en l'obra d'Igor Stravinsky i dc Pablo Picasso. Un i altre. per exemple, van néixer gairebé en el mateix moment: Stravinsky a Rússia el l882, Picasso a Espanya el 1881; ambdós segueixen el camp artístic dels seus pares: el pare de Picasso, artista i professor de l'Acadèmia de Belles Arts de Barcelona; el pare de Stravinsk")', un famós baix del Teatt·c Imperial de Sant Petersburg. Un i altre tinguet·en una llarga i, fins i tot, llegendària trajectòria vital (fins ben entrat ell970), al llarg de la qual In SPva obra sembla seguir sovint camins paral·lels: d el país on van néixer, tots dos es desplacen a Parts i aJlí aconsegueixen un renom; lots dos van creu per als muntatges dels Ballets Russos de Diaghilev; tots dos van canviar d'estil freqüentment i, fent-ho, van mostt·ar sorprenents poders de vitalitat creativa i d'auto-renovació; i és absolutament necessari remarcar el fet que un i altre van dominar, respectivament, el seu art durant gairebé tres quarts de segle, o també el fet que ambdós \an crear obres mestres en gairebé tots els grans estils i gèneres -encara que es pugui creure que rebutjaven algunes dc les tendències més avantguardistes dels seus últims anys. Tots dos provenen de països on es va desenvolupar un fort art nacional; i malgrat que els esdevcnimE'nts de la història i altres circumstàncies els feren trencar ela vincles amb el lloc de naixença, tots dos van impregnar la seva conscièn cia artística amb un esperit "nacional", el qual, de fet, romangué com una pt·ofunda influència al llarg de les seves ca rr·eres . Amh Picasso, p er exemple, resson s d'Espanya són recunents en la seva obra, siguin els del temperament espanyol, o de Goya, Velazquez, El Greco i d'altres, o de toros i corridas o de l'a t1. ibèric i romànic. Quant a Stravinsky, exactament el mateix. De fet, va dir una vegada que "l'olor de la terra russa és diferent i aquesta mena de coses són impossibles d 'oblidar. Un home D 136 28 88 només té un IJoc dc naixement, una única terra dels seus pares i tUl sol país ... i el lloc on neix és el fet més important de la seva vida"1 i, si hagués estat possible, sempre hauria parlat rus i fins i tot menjat amb la mateixa cullera amb què Ja seva babushka l'alimentava quan era infant. En la seva producrió, els trets característics de la música i l'art popular rus amaren no només la seva anomenada etapa russa, sinó també les composicions neoclàssiques i serials. També hi ha una similitud d e contingut i d'estil en llur obra. Per exemple. el tema i la línia d'un i altre -encara que sovint fragmentats- sempre són convinc<>nts. com ho és el seu sentit de la proporció, especialment en el coutr·ol d'elements oposats com (i aquests termes són emprats tant en sentit sonor com visual) forma, llum, ombra i color -la gamma del qual va del clar i brillant, del brutal i sinistre, al tcn(h·e i fràgil. Sembla que ambdós hom ns necessita ven w1 "obj ecte", sigui com a estímul o com si fos quelcom amb què ells poguessin eliseu tir en el seu n·eball; 1'objecte podria venir d'una fascinació pet· la llegenda, pel primitiu, per la irra o el circ, o per un estil o compositor/artista del passat, allò q ue Stravinsky descrivia -en referir-se a una obra en particular, però que podria ser aplicat a moltes- com la seva "història d'amor amb el passat"'2 ; i és en aquest sentit que va utilitzar la música popular russa, Pergolesi, Txaikovski. Mozart i rl 'altres, de la mateixa manera que Picasso va utilitzar l'art africà, El Gt·eco. Delacroix, Vclazquez i d'altres. Utilitzen aquests models però alhora els transformen i els lranscendE>ixen per refet·-los en el que només pot ser descrit com stravinskyà o picassià. Partint d'aqnesles ressemblances superficials. penetrem-hi una mica, anem al principi de tot -''Allí hi haur-à la llum". El blau i el rosa • els dos primers ballets russos En el cas de Picasso, comencem pel principi, cap al 1901, quan va fer la seva primet·a exrposició a París i quan començà, per dir-ho així, a atreure TEM A , dels el fet estat men- msh~ pro'l'art nada ne o'estil ' un1. ~són >porosats ;entit r -Ja .1tal i .bdós estíessin venir , per ctista lrefelaser amb ¡ar la vski, que reco. ¡uests ~cen­ ::scrit cials, e tot cap ció a t, eur e l'interès dc tothom. Com a estudiant, Picasso hav.ia estat exposat no només a l'herència espanyoJa, sinó també al contingut de l'expressionisme del Nord i, sobretot, a l' impressionisme francès; i la seva obra primerenca, naturalment, reflecteix aquesta influència. Llavors, a París, va començar a trobar la seva pròpia inspiració, en concret, en la v.ida nocturna de Montmartre, en els seus carrers i en les seves escenes de cafè, de les quals sorgeixen obr·es com Els sopars, El bevedor d'absenta, o, en un pla més amable. Nena sostenint un colom, el qual, en el seu dens pigment i en la seva ferma imatge. recorda Van Gogh o Gauguin; però aquí també hi ha imatges que seran insistents en l'obra subsegüent de Picasso: Ja imatge del nen i de la infànria, el colom i la pilota que, com la imatge de la cambra dels nens, és un tema que apareix en els seus quadres de cit·c popular o en les també posteriors obres cubistes i surrealistes. El ballet L'ocell de foc (1910) ens ofereix una imatge semblant: el món infantil i de faula d'un bonic ocell capaç, per mitjà de la seva màgia, de destruir un ogre dolent i portar la felicitat a una princesa empresonada i a] seu valent i atractiu prÚlcep. Aquest tema de conte, també el trobem en obres poslt~riors de Str·avinsky: El rossinyol-basat en el conte L'emperador i el rossinyol de Hans Christian Andersen- o El bes de la fada -d'un altre conte d 'Andersen , La donzella de gel- o Renard, el conte d'un gal, d'un boc, d'un gall i d'una llesta guineu; fms i tot I ' òpera The Rake 's Progress (1951) té lloc en eJ llegendari any i un dia i oposa In innocència al diable i al frau. P erò , r etornant a L'ocell de foc, també és la primera obra que el porta a Ja fama i on, com l'entorn impr·essionista de Nena sostenint un colom de Picasso, Stravinsky construeix, en el seu entorn majoritàriament rus (cal remarcar· RimskyKorsakov). l'impresionisme debussynià; i també com Picasso, Stravinsky utilitza colors orquestrals densos, pet·ò aplicant-los amb un pinzell atrev.it i segur, fora del qual emergeixen línies i imatges molt clares, com, per exemple, al principi del segon quadre, en el qual, fora de la densa construcció creixent d'arpegis i trèmolos, un meraveUós i placívol solo de trompa sorgeix com si es tractés d'un colom entre els densos però clars i agosarats acords de l'orquestra. moment en què, accidentalment, quan Balanchinc va coreografiar aquest ballet, els ballarins quedaven absolutament aturats, i deixant C[UC Ja música pa..Jés sobre el ru·ama mateix, gairebé com en el Nu d'esquena (1902), en què, encara que el tema és molt lluny del món dels contes, d eixa només les línies del cos de la dona, i un sol color, el blau, pat'la del "drama" - la tensió i el cansament d'una dona en un hospi tal. El blau, en aquests quadres, domina l'obra de Picasso dels pocs anys següents. Aquest color, jun- TEM A tamcut amb t>l tema -la malaltia. la vellesa, la gana, la c·t>guesa i la tt·istor, el dolor i l'esforç de la 'ida- rc•flt•c•tc>ix les dissorts de la seva pròpia vida en aqut'lla t'poea. Tanmateix, la primavera de 1904, el blau i el pathos del ''per·íode blau" donen pas gratlualmeul al color rosa i a persones menys to1·turades, malgrat qu<' encara són tristes i d'aparença l('nsa -el món del circ amh la comèdia malenconiosa del¡¡ pallassos i acròbates i el seu risc. l..Iavors, cup ui final de 1905, Picasso abandona aqut~sta caJ·actcrització introspectiva, més que no pas sentimental, per un aspecte més objectiu, més "c:làssic", com, por exemple, Nen amb pipa (1905), el qual, c>ncura que hi trobem una relació amh ols quadt·(•s clcl rit·c, ttl una imparcialitat i m1 formalisme m~s esculpits, més "clàssics". o com La Toilette (1906), en què les dues figures poden ser fàcilment les cl'una gerra clàssica grega, i hi ha certament una serenitat i un repòs clàssics. En el ballet Petruixka (1911) de Stravinsky trobem un pa1·al·lelisme remanahle amb aquests quadres, i no sols perquè es tracta d'una fira de Pasqua russa, sinó també perquè la música és molt menys imp1·essionista o sentimental i més objectiva i despresa -en fot·ma, textura i color- i les línies i meloui('s estan més clarament delineades: i. com a Nen amb pipa, hi ha més espai o "aire'\ concretament pel cp.1e fa a l'orquestració. I.:,aualment, de la mateixa mane1·a quE' l'obr·a de Picasso anticipa el seu desen volupament futur, ho fa Petrui.xka, i en el seu so més objectiu i "clàssic", Stravinsky "pren" i "transf01·ma'' no solament les tonades populars russes, sinó també d 'À ustria i, fins i tot, melodies del musi.c -hall f1·ancès. De fet, tota la composició ens t'CCOl'da I, obra de Picasso i, en concret. r aire burlesc i divet·tit, així com també la tristor dels cp.1adres sobt·e el circ, com, per exemple. en la música dc l'orgue de maneta o en la cançoneta de music-hal/ '·Ella tenia una cama de fusta.,. en la primera escena3 , mentre que en la segona escena. quan Petruixka és brutalment eÀ-pulsat de rhahitació, sentim el seu crit -mig humà, mig ninot, en rangoixa de la bitonalitat (un tret característic de l'última música de Stravinsky) i en el famós '·acord de Petruixka" 1 • Primitivisme Per comptes de continuar en aquesta línia d'èxit, tots dos homes enceten noves dll·eccions. Per a Picasso, les pt·úneres indicacions del nou camp són treballs com Retrat de Gertrude Stein o Nu assegut (ambdós del 1906). Aquests quadres són molt més incisivament definits pel que fa a la forma, els tret¡; altament articulats -com una màscara o una talla- en llur ··r1·edor". rarament extrets de l'art clàssic occidental; de fet, es deriven de les escultu- res i dels bronzes il)èrics que Picasso havia vist. Sembla que en s demani que s'observi la ~aun humana en una nova lltun, per veure, en aquestes figm·es bastant desagradables, la bellesa i la dignitat de la natura reaL viva i crua. A més de la prinútivitat de rescultura ibèrica espanyola, Picasso també explora la de l'art africà. Des de la fredo1-, la formalitat i la "salvatgeria" implícita d'una màsca ,·a Kifwebe, i abstraient certs elements, que LJ·ansfonna i transcedeix en termes occidentals, CI'C8 Les demoiselles d'Avignon (1908), un cruadre d'espai limitat (la selva), de sòlides figures (màscar·es), de ritmes colpejants (salvatge) i, com a un artista inter essat en e] contrast i la forma, amb uua interacció de tons en una sèrie de formes verticals. Aque!lt quadre xoca ¡)el seu atac a la forma tradicional del nu, per les seves figures distorsionades, pels seus contorns rugosos i pels sens accents bàrbar·s dl' color . Llavot·s, per què? Les figu.r es mostren la influf.ncia de l'escultura ibèrica o també. fins i tot, dc les Banyistes de Cézanne, i la dura llum blavosa que les separa recorda les figures i els fons del Greco; nwntre que colors restringits -roses i blaus- rememoren la primera obra del matei:x Pi<'asso: ftns i tot, el tema no és nou. és el retrat d'un bordell on les prostitutes, com han revelat els t's tudis que s 'han fet sobre el quadre, s'exhibt>ixen als expectants clients. La següent obra de Str avinsky, La consagració de la primavera (1913), també va causar commoció. Va ser· considerada un atemptat blasfem i cscandal6s pPt' destruir la música com a ar·L. Llavors, Stravin sky no feia res de nou: combinacions dc dift>t·enls tonalitats ja sen tides -a Petruixka, així: com també en la música de Liszt, Mussorgsky i d'altres- i la repetició incessant d'un acord; fins i tot horribles rituals (Nit a la muntanya pelada dc Mussorgsky); però no amb tanta violència, nuesa i crueltat. Com Picasso, Stravinsky ens dl'mana d'escoltar amb oïda fresca acruests sons tan "vells" com l'acord de tretzena i l'ostinato. però aquí (en els "auguris de la primavera'', per exemple), colpeja amb horrible i hipnòtic eft>cte, encara tfUe s'adequa, és clar, a la celebració primitiva. triba], de la consagració de la primaver·a, la qual, cap a1 final, inclou el sacrifici d'una noia verge. Com les Demoi.selles 1 La consagrrtció, amb la seva primitiva i crua dissonància, els seus bfu·bars accents de so (en la "Dansa del sacr·ificí", per exemple), la seva angulositat, va ser considcr·ada una violació dels valors tradicionals. Així com Picasso, Stravinsky només estava utilitzant la seva herència musical -la de la música popular 1·ussa i O<'cidental en general. I en ambdues obres, fora del seu "sensacionalisme", hi ha un meravcJiós sentit de l'equilibri, de la simetria i de la asinwtda, així com també un sentit de l'oh- CATALUNYA MÚSICA Programació mes cie febrer is t. ur a stes ~­ priI SSO lor, 1àsque als. .dre 3caun una als. adi::les, làr- ¡¡os- ilié, ura i els .gits del ~ el han ::lre. :teió mom i ,a rt. ma-a iszt, l'un rta- mta traesca na 1 r~- )no- eele- ~}~ ·ulCI DIU.UNS, 5 DE FEBRER DE 1996 7.00 L'OBEHTLRA )fú•ic'u pt'r comt•nçnr el dia. Recull d' obrcR brcuR pre,entadt's per Joan \ïvt·~. lndou hutUt•LinM informutÍI" i ugtndes mu~if'uls. 09.00 BUTLLETÍ DE NOTÍCIES 09.08 TEMPS DE LES ;\f USES Una hoi'U de mú~it:u pr·e~cutudu pt·r .Joun bnrroca Viws. 10.00 BUTLLETÍ OE NOTÍCIES 10.08 CAPSA DE MÚSICA VAlJGHAN WILLlAMS: Simfoniu Antàrticu. Sheilo AmMtron¡¡, tiOpruno. Cor i Ontuestro Filhannòtúro de Londre-;. Oir: BPrnnrd Huitink. (12m). GE'\flXL\NL Conct'rto g•·o;,•o op. 3 n. 3. La Petite Bandt•. Dir. S. Kuijken. (9m). XOSTAh.OVITX: Mú~ica d't•s<"eno del ·'RI'i Leur", ov. 137. Orquestro Simfònico dt• lo Ràdio de Bèl¡,>it·a. Dir: JoRl- St>rt•hrit•r. {20m). AHRIAGA: Quartet de cordo n. 3. Qnor-tct Ru•oumov8k). (23m). MENDELSSOUN: Cont'f't't P~'•· u piano i ot'tJIH!btru n. l, op. 25. Andr·us Srhiff. Orquestra Simfònica de Iu Htldio dt> Buvit>ro. Dir.: C. Dutoit. (20m). JANEQUlN: Lu Botnillt•. Ensemble Ch•mcnt JunctJuin. (7m). R.STHAUSS: Mm·t i tron•figuruC'ÍÓ, poema sinüònil'. Orquestro Filharmòtú<"o de Londrf'~. Dir.: Klau• Tt•nmtcdt. (26m). AI.BENIZ: L'Automm· "al~. <\lbt:rt Guinovar-t, piano: (13m). 13.00 GRA."iS 11\TEGRAI..S LES SBIFO:'.'IES DE 11 \lDN Simfonia n. ·15 "Els adéu~". Orqut••trn de St. Luke's. Dir.: Charh·~ Mockt'rroh. (31m). Simfonia n. 46. Tofdmubik. Dir.: Bruno Wt•il. (20m). nsa- teia, del l ser 1als. . 't- ~sica ¡nh- i ha na1 'oh- H.OO BUTLLETÍ DE NOTÍCIES I AGENDA MUSICAL 14.1:! LA CANTATA DEL CAFÈ Programa "" músicn corni. Selecció, ¡;ui6 i pr·rKtmturió: ÀJex Rnhles. LUDWIG VAN BEETHOVEN. EL lUTME DEL COR: Novrtlll!:i dil!cogrufiqul'~, coocertM i notlcii"H qui' fan re.ferfouria ulmón rornl. 16.00 CAPSA DE :UÚSICA D\ORA.K: Sioúonia n. 1 en do m, ''lt" campanes de Zlonic<!". Orquestro Filharmòtúco de Berlin. Dir.: Rafael Kuhdik. (49m). ~IO)fPOU: Pahatges. Frederic .Mompou, piano. (12m). BACH: Concert dt Brondenburg n. 3. BWY 1048. Orque~tra de Cambra dt>l Fcsúval Bach d'Oregon. Dir.: Helmuth Rilling. (12m). CUABRIER: A lu :Música, cor per o vpus dc doncs i solista. (Per inaug¡.u·nr· In cSB a d'un amic). B:u·bora Htmdricks. Cor eh• doncs de Tolosa-Midi-PirincWl. Orquestro del Capitoli de Tolosa. Oir.: ~\ficbel Pla~soo. (9m}. BEETHOVEN: Quortl't <11' corda O¡.>. 135. Quartl'l )1elos. (23m). L.MOZART: Concert per o dues trompes en }li b :\1. H. Boumann. n. Vlatkovic. Acadcmy of St. :'ofartin-in-tbe-Fieldb. Dir.: I uno Brown. (llm). }fEl\'DELSSOHI\: Simfonia per a corda n. 6. Orquestra de Camhru Anglesa. Dir.: \\'illinm Boughlon. (12m). KHATX.\TURl.\)1: Spartacw;, suite n. l. Orque,tra 'Jaeional Esco<"e~a. Oir.: Neeme Jüni. (26m). CORELLl: Sona te da cbit>sa op. 3, n. 9 i n. 10. London Baroque. (llm). 19.00 ALMANAC Un espai deRtinat o cvocOl' i I'C\'iure els fets més repreiirntalius del passat musical. Guió l s1•lecl'ió d'Àlex Robles. 20.00 BUTLLETÍ DE NOTÍCIES I AGENDA MUSICAL 20.13 SELECCIÓ DE NOVETATS Pre~entació de les úlúme~ oo~e­ lal.' discogràfiqueo aparegudes al mercat. Espai patrocinat per Discos Castelló. 22.00 AGEilw'DA :'oiUSICAL 22.05 ELS NOSTHES CONCERTS CONCERT enregistrat pt>r Catalunya ~Música el diu 29 d'agosi de 1995 a Iu Catedral de Castelló d'Empúries. CICLE ELS ORGUES DE CATALUNYA. Obres de TELEMA.NN, VTVALDl, CORBETT, GUILAIN, TORELL! i HERTEL. Jordi Figueres, or¡,'Uc. Alt>xll.ndre Baiget, trompera. Fr·ancesc Castillo, obot!. (65m}. 23.30 NOCTURN MúKica per acabar el dia. Pre~t·otarió a còrr1•c ò'Alfrf'd Celn)a. 00.30 REPERTORI DE MT DIMARI'S, 6 DE FE· BRER DE 1996 ï.OO L'OBERTLRA Mú•i1·a JWr runwnc;or t•l dia. Rl'tull d'obri'' bn·u~ pre•t•ntacleo p1•r .loun Yivt>;,. ltwlc>u lwtlletins informatiu" i u¡~t·ndt•• mu•iruiH. 09.00 BUTLU;TÍ DE NOTÍCIES 09.081'EMPS DE LES MOSES Uno hor·u dt• nuhil•n harTOI'O pt•r .Joan Vivrs. prr~•·nluda 10.00 BUTLLETÍ DE NOTÍCIES 10.08 CAPSA DE :\I ÚSICA R.STRALSS: Simfonia en fo rn. op. 12. Reial Ortpw.tra No<"ionul EsrU<"e•o. Dir.: '\eeme Jiini. (11m). H \"iDEL: "•\b! chl' pur troppo ¡,\l'ro", cuntntn HW\ 77. )túria Zúdori, ~opro­ on. C. Fulvoy, ,¡oJoncPI. P. Ellu, clav<•cí. (16m). DONJZETTI: Quint('l ¡wr u doH violins, v'Ïolo, quit:rt·ru i violou~t>l. Rodolfo Boum·ci i Alt•xun<lr-u Slo'fnnoto. violinR. Dinu AR~iuln, \•ioln. Murio Gon¡:;i, I(Ui turru. Arturo Bonucti, vinlofH·rl. (23m). ALllENIZ: lhi'du: RI Alhuit•ín, El Polo, Lovopié~. Hafuel Orozco. (21m). BRUCH: Concet·t pt•r u violí i Ol'tJUI'stru, Op. 26. Kyun¡~ Who Chnng. Hoyul Philhurmcmir Orrbe~tru. Dit·.: Rudolf kt·rnpe. (25m). MOZART: Divt'rtinwnto n. JO. "-\ 2-17. Cop1•1lu \cndt'nti<"o, Viena. Oir.: E. Mdku\, (3·1m). 13.00 GRAI\S I'';TEGILU.S LES SntFO'\'IES DE H.WD.'\ Sinüorua n. 17. L'E~tro \rmonico. Dir: Dert'k Solomom•. (24m). Simfonia n. ·J.8 u:.laria Ten•so". Or-quc.,lru de Cambra Orphtlu•. (28m). 14.00 BUTLLETÍ DE NOTÍCIES l AGENDA 1\fLSICAL 14.13 1\lOMENTS I.ÍRI CS SOROZABAL: "No t•t~t·tl> mús que uno ro~u" i " I loc·e ticmpo ([UP vt•n¡;o ni tnllt•r", !trieN dt' Iu snr~uelu La ell' I manojo dt• rosn8. Pilut· Lot·engur. Renoto CeRnri. Cor·o Contort'' de Muclrid. Orquestra tic Conrirrtos d•• .'\ludritl. Dir.: Poblo Sorn1.obal. (7m). PGRCELL: Dido i Em....,. òpera en quatre acte~. \no 1\lurray. Anton Seburin¡;t'r. Rucbt'l Yokor. Trudelil'>l' Schmidt. Cor Arnold Schonbí'rg. Conccntu~ )fu,irus de Yiena. Dir.: Nikolau> Haruoncourl. (53m). .'\IESSAGER: \fonoieur Beaucoire. extrnctt>.,, \lartho AngcJíci. Liliane Berton. .Mi<"hel Dens. Rcné Lenoty. Gilbert Moryn. Cors Ra)mond Suint Paul. Orquestrn de I'Atisocioció de Coucert>< LamOl'!'UX. Dir.: Juies Gn·..il'l'. (40m). 16.00 CAPSA DE ~IÚSICA BORODIN: Simfotúa n. 3 (inocubndu). Orquestra Simfònica de l'Acadèmia d'Estat dl' l'URSS. Dir. E. Sv!'tlauoh (20m). BIZET: La Jolie Fülc d" Pcrlh, Suite. Orquehtra Filharmònica de lo Ciutat dl' Mèxir. Dir.: Enriquc Bñti:r. {13m). MOZART: Quarll't amb piano. h."\ 589. Paul BaduraSkodo. Quartet Festeúch. (2ïm) . TARTll\1: Concert per a trompeta l'O Re -'1. jean-Luc Da.•,~. Els filharmòuics de Bolonp. Dir.: Angdo Ephrikian. (11m). J..\,'1'.-\CEK: Preg-.iria a Jlío~lrc Sen)'or. Arthur Davi!"s, tenor. Obian Ellis, arpo. Stepben Layton, orgue. Cor del Klng'h College. Cambridge. Dir.: Stephen Cleobory. (16m). DITTEHSDORF: Simfonia en Re M. ''La petrificorió de Fineu i dt•IB seus anúcs. (Simfouies a purtir dc les Mctamorfo~is d'Oviill). Wiener Sinfoniello. Dir.: Kurt Rupf. (14m). SClfUBERT: Fanta¡¡ia D 760 "El canúmmt'•. Sviatoslav Ricbter, piano. (22m). DEBUSSY: La caú.a dt' joguineo. música de bullet. (Orquestrució de Coplet). Orqul'slra Simfònica de Bosilt>o. Oir.: Annin Jordon. (32m). LOCKE: Dcseende caelo cincto sororihm.. oda. Cor del 'Jew College. Oxford. Tbe Parli') of Instruments. Dir.: Edword Hi{qlinbouom. (10m). 19.00 GRAVACIONS R ISTÒ- RIQI.;ES ENREGJSTRA.,fENTS DE 1937/8. SCHUMANN: Concert per o violí i orquestra. G.lorg Kulenkompff. Orquestra F'ilbar· mònica dt> Berlín. Du·.: Huns Schmidt-Isserstedt. (29m). MOZART: Quintet amb durinct. II."V 581. Benny Goodman. Quartet de corda dc Bndope~t. (26m). 2~.00 BUTLLETÍ DE NOTICIES I AGENDA :\IUSICAL 1 20.13 GltAN TEATUE DEL LICF.l: ANTOLOCJ\ DE 150 Al'iYS O' IIISTÒRIA lo pru¡:rurnu t•,t•r·it i Jln'•t•ntot JWr Hugt•r \lit·r. 22.00 \ CEI\OA :ut.SICAL 22.05 ELS NOSTUES CONCERTS "\AHX \ DE CLASSlCA A CATA LUN, A. CONCI~RT t>rm·gi~ll'lll per Cotulunyu Mú~it•u t•l clin HI dc d•·~t·mhn· dr 1995 o Tor·r·cwll n tltl Mon4¡r·í. DUSEK: Sunu tu po•r· n ur·pu n. 3, op. 2/3. IIASSEI..MJ\NS: [,,, funt. BASACOPO I.: Ln (H'lila ~ircno. CAPLET: Div!'r·timtnt u l'cspun>ulu. Cl lAV\Jlll l: Vit'jo r·u~­ tillo moru. MONTSALVATGE: Qunll't' vndurinn~ ~obr·¡• un temo anònim. \fo¡:duh•nu Borl'<•ro, nq)lr, (33m). (16m). NES: ''The Unalll>wl'rcd Que~tion''. (La pre¡,'Unto •~'m;e rcspooln) (ver<ió re,isado). Adolph llf.'r•t'lh. trompeta. Orque..tra Simfònica de 'ürago. Dir.: :\tichael 'fil•on Thomas. (7m). RICHTER: Simfonia en Sol :\1. Orquestra de Cambra Eslovaca. Oir.: Bobdon Wnrcbal. (14m). BLANC: Septet. op. ·10 Colll>ortiwn Cla:.sirum. (26m). 13.00 CRANS INTEGRALS LES SIMFONIES DE FL\YDN Simfonia n. 49, "La Pussió". Orquestro dc Camht·a Frnn7. LiRzt, dc Buclnprst. Dir.: .T nnoH Rolla. (19m). Simfonia n. 50. Tnfelmusik. Oir.: Bruno Wt'il. (16m). Simfonia n. 51. Thc English Concert. Dir.: Trevot· Pinnock. (21m). 14.00 BUTLLETÍ DE NOTÍCIES I AGE.."\OA :lffiSICAL 23.00 NOCTLRN '1úRrt•n JH'r orubur el tlio. Pro••enlat•íó u ràrrt•r tl'..\lfn-d Ci'lopr. 00.30 REP ERTOIU DE 1\IT DIMECRES, 7 DE FE· BRER DE 1996 7.00 L'OBEHTlJ JtA Mú~iro per t•onwnçur d diu. Hecull d'nbroH hn· u~ pr·csento th·H p~r .Jnnn Viv;•s. lndou butUg(•udeB lll'linH iuftH'IIIUIÍUM music·nis. 09.00 BUTLLETÍ DE NOTÍCIES 09.08 TEMl'S DE LES :\fUSES Lno hora dr mti•ko lrarrora pre!it'ntadu pt•r Joan \in•,, 10.00 B UTLLETÍ DE NOTÍCIES 10.08 CAPSA DE 'IÚSICA 2 Ho~omunda. SCHL"BERT: d'ebt·cnn. O 797. mu>~u·a Orquesu·n dd Cont(•rtgebouw. Dir·.: B. Iluilink. (43m). TXAIKOVSK I: Durnkn, op. 59. Viktorio Pm,tnikovn, piono. (llm). TURlNA: Cuntu a l.unmgor. Jlilur St•villu. Orqucsu·u Filhur·mònicu de Lcmdt·<•s. Dit·.: J c•síaH López Cob(ts. (20m). FUSS: Noclltrn Jll'l' o lreij viulf'~ i violonc·cl. Concilium MuHit·um. (23m). VIVALDI: "Lon~e molo umbrnr Cec:ilio Mott•t. terrore~". GaHdiu, soprano. I Solisli VPneti. Dir: Cluuclio S('imone. 14. 13 EL GRA."i SEGLE Programa de mú~ica antiga. Selecrió. guió i pre•t'ntoció o càrrec de Joan \'ivf'". ELS i\ri;SICS DE FREDERIC EL GR.A."i DE PRtSSL\. EL PAM'1S. 16.00 CAPSA DE )JÚSICA TXAJKOVSKI: Hamlet, obrrtu· rn fanta!Ú.a op. 6í n. Orque•tra Simfònica dc Rússia. Dir.: Vct·onika Dudarovn. (21m). HAYDN: Trio amb piano o. 36, Hob. }."V:22. Patrick Coben. Erich Hiiharth. Chri11tophe Coin. (21m}. NIELSEN: Tre• motets per a cor mixt, op. 55. Cor de Cambra Camerata. Oir.: Per Enrvo)d. (16m). B.\CH: Obertura n. 2. BWV 106ï. Conceotus :\Ju«icns de Yif'na. Dir.: ='likolau,¡ Hamonconrt. (24m). )L\.RTUCCI: Xo•ellctta pn a 'iolí i orqnf'-tra. op. 82. George Ives, •iolí. Orquestra Ph.ilharmonia. Dir.: Franri''O('O d'Avnlos. (6m). RlES: Sonata per a trompa i piano. up. 34. Hamjiirg Angerer. Norbert Riccnbooa. (23m). GRlEG: Sigurd Jorsalfar, música inri· den tal. op. 22. Kare Bjorkoy. d'O.lo. Filharmònic Cor de Simfònica Orquestra Londres. Dir.: Per Drrirr. (36m). VECCHI: Le Vcglic di Sil'nn (l' vetllada). Società Cumeristicn di Lugano. Dil·.: Edwin Loehrer. (21m). çon,. Gd~l'lda Homon. soprano. Joan Corlt•• Lópt>z. piano. (Sm). BRJTTE:-.1: Ct•rc•mony of Curul,. Pt•til' ('Rntoro dc Praga. Jitka Nt>sveroku, u•dut¡,. Oir.: Zdenu Sout·lu"·o i \ lndi•lav Sourt•k. (14m). FALRE: Trio omh piunu op. 120. Trio Lux. (19m). 20.00 BUTLLETÍ DE NOTÍCIES 1 AGENDA MUSICAL 20.1:1 SELECCIÓ UE NOVETATS P t·c•Pnlud(, d<• lc•s (rltinws rHH' «'tut' cliHeogl'iiliqucó upua·cgudcs ni mcl'cot. Ea¡¡ui pull·orinul p!'r Di~cos Cus1r1J6. 22.00 AGEN DA lUUSICAL 22.05 ELS NOSTRES CONCERTS CO"iCERT r~tn·gi~trat per Cutalunyu ~1íu.it:n d dia 20 dc juliol dr 1995 al Pnlou dl' la \fú-ira Cotolnnn. CICLE PANS & CLASSJCS. BACH: !>wte n. 2, BW\ 1067. Con<·ert dr Brnndt>nhurg n. ·~. BVi'V 1!»9. \ '1\'..\LDI: Le• Qunlrc Etotoriuns. \1uthioH llochwehrr. •ioü. \nclrò., Aclorjan i 1\lbrrt Mura, Ouuto. Filhunnonia de Combru de Buredono. Dir.: AJf'xundPr i\f) rut. (75m). 23.30 l"'OCTURN .Mú~irn pt>r ocubur el dia, u ('ÒtTt'C d' Alfrt·d Andrra lhle. Brigitte P frelzschner. Armin U de. Cor de nois de On·~den. Membre~ de In StaaL•kapelle de Drr.sden. Oir.: Konrad Wagner. (13m). PlERNE: Ramnntcbo. mú•ica d'e~<ce­ na. Suite n. 2. Philhannonie de Jacques Dir.: Lorraine. Houtmnnn. (16m). VfVALOI: Sonata per a flauta, viola bastarda i continn. RV 59, "U Pastor Fido". Liíszlo Czidrn. Gergely Siírkiizy. Zsuzsa Pertis, VAUGHAN (10m). clave. W!LLIAMS: Suite per a viola i orquestra. Frederick Riddlc, viola. BouruemouLh Sinfonieuu. Dir: Nor·man del Mar. (26m). HUMMEL: Gran serenata u. 1 per u guitarra, piano, violí, ela· rincl i fagot, op. 63. Consorlium Classicnm. (17m). WAGNER: L'entrada del nou any 1835. Cor i Orquestra Simfònica d~ Bamberg. Dir.: Karl Antoo Rickenhacher. (17m). \'ILLALOBOS: Cirandinhas n. 5 o 8. Hoberto Szidon, piano. (9m). 13.00 GRA."iS 11\'TECRALS LES SIMFOXIES DE HAYD~ Sinúonia n. 52. Phil.bannonin Hungarica. Dir.: Anta! Dornti. 53 n. Simfonia (22m). Philhnrmonin ~Lïmpériale''. Hungaricu. Dir.: Antnl Dornti. (23m). 14.00 BurtLETÍ DE NOTÍerES I AGENDA l'IUSICAL Pn~scntul.'i6 14.13 MÚSICS DE CATALUNYA C1•htyn. d'nmor. Oiades BONET: Laurence Monteyrol.. •oprano. Narcís Bonet, piano. (16m). BRAHMS: Sonata per a violon· cel i piano op. 99. Pau Casal~. "lieczyslaw Horszowsld. (30m). VERDI: Pa tria oppre.~n. cor de \tacbeth. Cor i Orquratra Simfònica del Gran Tenir<' del Lict"u. Dir.: Jo,.é Collado. (Sm). GERHARD: Simfonia n. 1. de Simfònica Orque6tra Tenerilf'. Dir.: Víctor Poblo Pérez. (38m). BRUNA: Tiento de •egundo tono. )fodesl Moreno, orgue. (8nr). 00.30 REPERTORI DE NlT DUOUS, 8 DE FEBRER DE 1996 7.00 L'OBtRTUKA ;\lú•iro pPr com~nçur el dia. RN·ull d'ohn•, bri'lt~ pre¡.entade~~ per Joan \'ivt·•· lnrlon butllt•tin• informatiu~ i ap:endl'~ mu•iral-. 09.00 BtiTLLETÍ DE "iOTÍCIES 16.00 CAPSA D E MÚSICA 09.08 TE'JPS DE LES MUSES Lna hm·o dc mú•icu barroca prc!lt'ntuclu per J oun Vives. 10.00 BUTLLETÍ DE NOTÍCIES 19.00 NO US INTÈRPRETS 10.08 CAPSA DE MllSICA DEBUSSY: Sonata per a violí i piano n. 3, en sol m. Joan Orpella. ~1ayunú "iakasato. (12m). ~fOMPOU: Trea ran- RAKJIM \l\INOV: Simfonia n 2, op. 27. OrtJUCKlru Nocional Ru.-u. lJir.: i\fikhniJ Plctuev. (5lm). 11 \SSE: R•·gino cot'li. HOLST: Els planetes, op. 32. d~ Simfònica Orquestra Montréal. Dir. Charles Outoit. (52m). :MÚSICA ESPANYOLA DEL SEGLE Xfll: Còdex Las HuelgnR. Conjunt H uclgus. Uir.: Paul Van Nevel. (16m). VERD I: Quartet de corda en mj m. Quartet Vermeer. (24m). GLIF.RE: Concert per n trompn i orquestra, op. 91. Hrrmonn Baumaon. Orquestra de la Gewandha011 dc Lcipzig. Dir.: 'frete nois le la Dir.: 'IER'esceúr de ~ques .LDI: ' bas- •, ·"n tidra. tertis, Kurt \ta,ur. (23m). BEETIIOVEl\: "El Rri Estt'\t'.., mú•i~a d'rsrt•nu, Op. 117. \mhro•ion Sin¡:t·•·•. On¡ut•stru S•mfimiro dl' Lood•·c• . Oir.: \fic ho• I Tilsoo Thomn•. (2-lrn). BLOW: \Jpmnnda i trt•s ron\'ons. E' t'lyn Tuhh. •oprnno. Frnn~t·~ f..t•U). arpo trip!<·. (17m). E:\' ESC O: Kom:t'rtstikk pt·r u 'iol u i piu no. ) u ri Bu•hnwt. \1ikhuil \1untinn. (9m). ~HAN riola i iddle, •iettu. 26m). l o. 1 í, clartiu.m NER: i. Cor de !Ut ton 1 ILLA; a 8. m). ..s 1\YD~ monia lo rati. 53 monia lorati. ~OTÍ­ AL UNYA amor. )raJlO. :!0.00 BUTLLETÍ OE NOTÍCIES I AGEN UA l\tUSICAL 10.00 BUTLLETÍ DE NO- 20.13 "A LA l\L\!'IERA DE....'' ún romidut t·n~ propo~u i I'Omentn Iu mú•iru 11uc li a¡:rodu. Guio i prt''<'ntn~ió cio· Joan \ht••. Protluri'ÍÓ tlt' Dolor• Bu•qm•t•. 22.00 AGENDA m JSICAL 22.05 J<: LS NOSTHES CONCEitTS COl\CERT t•nrl'gi"trnt per Ca10ltmyn Mú•ira t•l diu 29 dt• juliol dt> 1995 o n:~glé~in Pari'Oquiul dt• Sunl Gt•nÍR. X\ FESTIVAL INTEHJ\ACIONAL DE MÚSICA DE TO.RROELLA. Àrit•s du DONIZETTl, PUCCINI, CILE\, HAL ÉVY, VERDI i GOUNOD. MPrl'iu •opt'lHlo. MoniK<'t-rut h•nor. \J~l'llÇ Snrdirwro. buríton. M' \mpnro Cnrt'Ín Cru••JI,, "uano. (76m). n:~o ex Las ~.Dir.: E ROl: W m. CLIE1mpa i rmtUlO de la . Dir.: Una horu de múskn baJTocn preRt'ntada per Joan Vi,·cs. TÍCIES 10.08 CAPSA DE )IÚSICA H ~'\1JEL: "Eternal Sourcc of Light Dh'ine", Oda per o I'Anher-ari de la Reina Anna. Gillian Fisher, soprano. J amc' Bowmun, rontratenor. ~licltael George, bai.'<. Cor dPl "iew College d'Oxford. Tbc Kiog's Consort. Dir.: Robert rung. (29m). ROàffiERG: Quintet per u elnrinPl, ,;oií. du e.., "ioles i violoncel, op. 57. Tltea King. Quartt't de corda Britten. (23m). BRAHMS: Simfonia n.], Op 68. Orquestra Filharmònku rlf' Vil'nn. Dir.: H. von Karajan. (46m). MILHAUD: L'arnour chante, op. 409. Cm·ole Fndt'y, soprano. John Constuhlr, pionu. (16m). BONPORTJ: Concerto a qnattro op. 11 11. 6. J Virtuosi deii'Ac:eademia. (llm). PROKOFIEV: Vll!iong fugitht·-~ pt'r a piano, Op. 22. Mirhel Béroff. (21m). REJCHA: Trio de floutl's, op. 26. Membres dPI Quartc>t Kuhlau. (14m). 1\0CTl'RJ\ \1ú•ira p~r ur·uhar ri dia . Pro>st'nlut·ió o t•urro•t• d'Alfred Crloyn. 00.30 )IÚSICA DEL SEGLE :\X ~ANES: fYOLA mu•icals. 09.08 TE.,IPS DE LES MUSES Cnsn.,, de Dutoit. \1ú•ica per començar el din. Rl'cull d ·obres breus presentade• per Joan vi, es. Inclou butUetins ioformatius ngendrs Programa dl' divulgució mu•icnl. Guió i rt·ulitzol'if>: Pt•n• llur<·~ i Alo•). Rohlt•s. MO!\OGHÀFIC DE I.'OIJC. Olrf'•o, snprarru. .lnunH• Aru¡.:ull, 32. 7.00 L'OBERTLltA 09.00 BUTLLETÍ DE NOTÍCIES ~olon­ • asnls. (30m). corde ue,;tra ~e del [ (8m}. o. 1. de P ablo fento ode•L ~. DIVENDRES, 9 DE FE· BRER DE 1996 19.00 PENTAG itAl\1A /16m). :A 02.00 REPERTORI DE MT Simfonia n. 3. O¡·queslra Filharmòni¡•u dt• Londrr~. Dir.: Thomas Sande..Jing. {2•1m). WEILL: Si~ Cançun•. Bri¡,riuo F'nsNbnt•ndl'r, me"HII-Moprnno. Cord Gurhcn, piano. (2 1m). LlNDil: Con•·t•rt pt'l' u flnutu .J¡, bt•c· l ortllll'&lro do corda. Dnu Luurin. On¡lll•Mt t•u de Ca mbra Sundsvnll. Dit·.: NiklnR Willén. (10m). GUB •\ IDUI.lN¡\: Rrjoice. Snnntu p1•r u violí i violon•·el. Olt•h Kr,.sa. Torlt•if Tlmléen. (30m). 13.00 CRANS Il\IECRALS orquestro, h.\ 299. l r•uln llolliger, urpa. Or<ICit''lra tlt• Cumhru An!~lt•su. Dir: IIt'in7 Holl•ger. 125m). 11 '\ '\IWL: Sonata pt•r a flonln i t•ontinu lf\\ \ 371, "'Sunuh•, Hnllt·n-er". Chri,tinu Jaeotll'l. Muri Fujiwtu·n. (9m). S \UERI: Conet•r·t per a flauta. ohni• i orquestra t•n !Jo \1. Jl l'in7 lloUi~er, o bo(•. \rutlt'lll) uf St. :\1nrtin-in tlw- Fielck Dir: llit•' ili" Morrin•·r. (19m}. 20.00 llllTLLETÍ DE !\01'ÍCIES I AGENDA MUSICAL 20.1:3 CONCEitTS QUE HAN FE."I' lliSTÒRIA El clin 16 ciC' ft•bt•t•r· dt• 1921) l' \ti•ocitwió dt• Músit•n "du Cnnwr·u" dc• Bu•·t•t•lunu vn <'om idur Oltorino Rt>,pighi, amb un programa detlit·ul c•l(o·lw.ivarnent ni rmnp•l'itor italiu. RESPIGl-11: 11 Tramunto. (lïm). RESPIGHI: 2 ('llnçon •• (Sm). RESPIGHI: s;, pc•r•·, pt•r n ,;oli i piann. (23m). RESJ>ICHI: Fonh de Roma. Pat•mn •imfòni•·· (17m). Rf'SPIGIIl : Pim; de Romo. (23m). HESPIGHI: Trittko Bollil't>lliano. (19m). :?.2.00 AGENDA UUSICAL 22.05 EJ..s NOSTRES CONCE RTS CONCERT rnn•p;i~ tru t pl't' Cutulcmyu Mú~il'll t'I 1lin J i de 8ctt•mhrc• dt• 1995 u I'Au!lilowi Nul'ionul 11'Antlm·ru (Onlino). Xlii FESTlV\L I NTlmN;~.. C LON \L J)J•: MÚSICA. Ohrr~ dt• MOZ.\UT, BACil. SCllllBERT. TX.Al "OYSKT i 0\ 0 R.\h., t>n lrt> tl'altrc·'· The Swinjllt• Singt·r•. {75m). 23.30 !'cOCTI U:\ ~lú,ira per aeubur l'I dio. Prc•t'ntul'ió o ròrrc•r. d',\lfrt'd LES SDIFO:\'IES DE JL~\1J~ Simfonia n. 54. Pbilharmonia Hungartca. Dir.: Anta! Dorati. (27m). Simfonia n. 55 "Der Scltulmeister". Plúlharmonia Jlunp~ricn. Oir.: Anta! Doroti. DISSA.Bft, 1 O DE FE· (23m). BRER DE 1996 14.00 BUTLLETÍ DE NOTÍCIES I AGENDA MUSICAL H.13 EL OIA DE L'OIENT P I'O¡,rt·amuc::ió realil7.nda u partit· dr IPs pi'Lieions ()\JO els nostrc•s oirn IS han fet al contcstudor dt• Catalunya Música, tel. 202 35 35. 19.00 CRANS INTÈRPRETS AURÈLE NICOLET. :\IOZART: Concert per a flauta, urpa i Celo)u. 00.30 REPERTORI DE l\IT ï.OO L'OBEitTl.RA l\IÚt<Ïf'O JH'r Cflllli'II\'Ul' eJ dia, El.ecull d'obt·t•s hrt·u~ pr'!.'fil'nlUpt'l' Dulorx Buxqtll'lM. ,J¡,~ 09.00 MÚSICA PEH A COBLA Programació realitzada a pnrtiJde le> peticions que eb no•t~' oil'nt;. huo fet al conte,tudor de Catalunya ~Iúsicn, tel. 20:?. 35 35. 20.00 L•1t:DI0-\1SLAL Ln progrnmn d' .Ue" Gorina. 22.00 GRAJ'\"S OBRES R \.\TEAU: Dardonnz;, tru¡;Pdiu lir-ica eu cioc octes. Frederi<·u \on Stadc. Ch1·istianr Edu Picrn•. Ceorgcs Guuticr·. Jo~(· Van Dam. Roger Soycr. Cot'K i Orquestra del Teatre Nadonal dc l'Òpe t·a dc P ut'Íti. Dir. : Raymond Leppard. (120m). 00.15 NOCTURN Músic-u per ncabur d din. Pt'l'-'entació a ('àrrec de '1oró Jan~. 00.30 REPERTORI DE 1.\l T DIUMENGE, 1 1 FEBRER DE 1996 DE 7.00 L'OBERTL'RA \Jú,icn pt'r començar el dia. Rec· ull d'obrCb breu• prt:•entad~., p~r Pilar Suhirà. 09.00 ~IÚSIQUES l\tÍSTrQUES CORNYSH: Stnbat Matc•r. Thl' Talli. Sc-hullurs. Di l'.: Prtc•r· Phillip>. (16m). BOCCHERINI: Stnhal Matt>r. C~cilia Gnsdin, sopra no , I Solibti Veneti. Dir. : Cluudio Scimone. (39m). POULENC: Stabat l\Tate1·, pC'r a ~oprano. cor i orqut·strn. Kuthlel'n Battle. Cor d;•l Festival dr Tnnglewood . Orquestro Simfòni<'u de Boston. Dir. : St'iji Ozawa. (29m). PALESTRI"iA: Stnbat \tnter. Cor del King', CoUe~r. Cambndgr. Dir.: David \\ iUcock:.. (13m). PEXDERECKl: Stabat ~later, per u tro>• con. a capella. Sona Ghazarian. Jard van :\e•. James Wagnl'r. Bori., Cnrmeli. Cor de Iu Ràdio d'Alemanya Cen tral. Dir.: Cert Fril'hmuth. (7m). 11.00 TRANS~flSSIÓ EN [)f_ RECTE DE LA ~USSA CONVENTUAL DES DEL JIONESTIR DE MONTSERRAT 12.30 DIVERIDfENT dijous. Un migdia musical on e6 combina lo música umh la infol'lnació i lo participació dels nostres oient... BLOC DE :\'OTES. EL 11.00 EL DlA DE l.'OIEI~T TRL,CACLOSQUES. SAC DE DUBTES. 10.00 PENTAGRAMA Hept•tirió •h•l prugt·umu t•mè. l'I 3 15.00 "\ LA '\1!\NUt\ DE...." H1•¡wtit-iét do•l pro¡t,.nmu l'niÍ'' 1•l tiÍJOU' UI Vl'•jlrl'. 17.00 TE:\IPOH \() \ D'ÒPERA DE CAT\Ll l'I\\ )J(SIC\ T'\.\11\.0\ Sl\.1: Eu¡:l'llt' Orw~n. itllt'rU l'li 11'1'' nrto·•· Thnmn• llnmp~on. Kiri Tt' Kummu. l'ót•il John C.ontwll. RoM·n~IH'in. 'litolni Gt•ddn. Cm· i On¡tll'•lru dt• I'Ò¡tl't'U 'luriunnl Gul.lr•n. \1lwkt'n'u•. Clnu·lo•• Dir.: (112m). 20.00 SELEeCIÚ DE JAZZ Prn!l;t'II01H dt·dirut o Iu tní.-irn dt• juzz amb ¡:uiél d'Alltt·rt MuUoft·r. 22.00 CONCERT IMAGINARI Guiél i "''lt>t•t·ift: Hnimon Colomrr i .loun \'in••. l5 o. 2. Conjunt Jooef Tricbco-ee. Dir.: Jt'rol!fl \\eiPrink. (22m). R.\.KIDL\."\f\0\: Cupriri bohemi. op. 12. ThtPhilharmonia. Oir.: :\'eeml' Jani. (19m). J.Ch.BACH: Sonata pt•r a pianoforte op. 17 n. 3. Robert Woolll'y. (llm). A.SC.\RL.-\TTI: ~larcantunio e Cleopntra. cantata. Conjunt Craru\n. (16m). \1ú,it•n ¡wr ut·ahur l'I tlia. Pfi''l'nhtriit 11 rilrrt•r tll' \!oró Joné. 00.:!0 REPERTOIU DE l\JT DILLUNS, 1 2 DE FE· BRER DE 1996 LES Sl'\lFONIES DE HAYDJ\ Simfonia o. 56. Phill1urrnooia llungarica. Dir.: Anta! Doruti. !li. n. Simfonia (26m). Philharmonia Hungaricn. Oir.: Anttd Dorati. (23m). 14.00 BUTLLETÍ DE NOTÍCIES l AGEl'I'DA ~lUSICAL DEL CA..''fi'ATA Milskn pt•r l'etmc·nçur t•l rüu. Rt•t·ull 11'ohr1•• hn·u• pn·~rntu­ dt·~ prt· Joon Vivt•J<. lnl'lou lmtlll'tin• infonnutius i agt•ndc~ nmsit-uls. 09.00 BliTLLETÍ DE NOTÍCI ES 09.08 TEMPS DE LES MllSES Unu horu tlt• mllsi1•u bnlToca pt·e-rntndn ¡wr Joon \'ivt>~. Bl.TLLETÍ 10.00 :\OTÍCI ES OE 10.08 CA I,SA DE )JÜICA 4 S.\J'IT S.\E:'iS: Simfonia o. 2. op. 55. Orqm••trn Simfè\nira dtLontlr"'· Oir: 'tonrluni Butl. (23m). B·\Cfl: ".!csu• nahm zu ~irh tli1• Zw1Jif¡," (Jt•sú~ vu prcndn• 1•mh ell el~ rlotzt•), rnntata BWV 22. Soli~li·R vo<'ols. Cor de ncm, dr Burl Tülz. Cor dt•l King'• Cnmbridg~. dt• Collt•gt• Dir.: Leonho rd I-Consort. Gustnv u·onhur·clt. (19m). DITTERSDOHF: Qunrtrt tle rurtla n. 4. QuttJ'l!'l Ft·nnz Sc•hubcrt. (16m). OEETIIOVEN: Conc·rrt pt't' u piano i ot'IJIIt'.'tt·n n. 3. op. 37. St<·VI'I1 Luhin, pianoforte. Thc At•udt•my o f >\m•i1•nt ~1u'<ic. Oir.: ChriJ<tophet• Ho¡,"'ood. (3.tm¡. KROMMER: Partitu op. 13.00 GRANS Il\TEGRALS tnt.q Programa de 22.05 L'O BC musu:~a cortd. ~eJN'rió. &'UÏÓ i pre.-t>ntarió: .\.lc'\ Robb. LL'D\\1C \~.\..' BEETHOYE'i. EL RJTilE DEL COR: 'ovetat.. dkcogràfiquP•cooct•rt• i noticie• qut- fan referència al món coral. )10Z.\RT: Concert per a piano i orquestra n. 25, J...\. 503. Chrí•tiao Zarhnrias. Orquestra Simfònica dc la Ràdio dr Ba~icra. Dir.: Dn,id Zinman. (:i2m). KRO)filER: Quartet amb ~lannel op. 69. Oit'lt'r Kli\ckcr. Con."'rtium ClaJ<•icum. (19m). )fLTIAT: Sonata n. 1 en Re -'1.. (Armonico Tributo). 'fh,. Parle) of lm:truments. Oïr>..: Roy Goodman i Peter Holman. (12m). CHAl:SSO:\': P()('ma per a •iol.í i orquestra. op. 25. ;\~el KPnnPdy. Orquestra Filharmònira de Loodn:... Dir.: Okko Kamo. (l'im). H.ARTI': Una hlnlfonia irla.nde."B.. Orqu<'-tra de rÚL•ter. Oir.: B. Tbomp~oo. (3-lm). BOCCHER.I.:\1: Qtúntf'l amb guitarra n. 6. G 450. Jakob Lindberg. Conjunt Barroc d"' R. (17m). Drottningbolm. STRAUSS: Xoeturn op. :14 n. I. Linda Finníe. mezzo->oprano. OriJUCRtra Nacional E•ccwe~a. Dir.: Nl'eme Jani.(l9m). HANDEL: Concert per a orgue i orqUC'btra n. l, en Fa ~1 "El coc ut i el rossinyor'. Ton Koopmao. The Amstí'rdnm Baroque Or<'hestra. (12m). 19.00 AL!\IANAC Un e.spui destinat n evocar i reviure elq fets mé, rl'pr~enta­ tius del passat rnu.<ical. Guió i ~clec<'ÍÓ d'Àlex Roble•. TE~JI'OR!\l)A DE CONCEHT t•tm·gistrut p!'r Cutnlunyu M1ísiru 1•l din 9 dC' f¡•hn•r 1l•• 1996 ol Poluu ell' la M(tsil'n Cntulnna d1• Bnn·1•louu. R.STRAUSS: M111·hNh. op. 23. \lpinn, op. 6L Simfnnio dl' Simf«lnirn Orquc•tra Nurionul ell' Bar1·douu Catalunyu. Dir.: EHuhu lnbal. LES SJMFO:l\'IES DE HAYDN Simfonia o. 58. ThP EngHRh Concert. Dir.: Trevor Pinnock. (16m). Sinúoniu n. 59 "El foc''. Thc Eoglish Coocct·t. Dir.: (17m). Pinnock. Trevor distrauo". Simfonia n. 60 Philharmonia Huo¡;al'ico. Oir.: •\ntal Dorati. (25m). ·•n DE BUTLLETÍ B.OO 1\0TÍCr.ES I AGENDA 'lfUSI- CAL 23.:~0 16.00 CAPSA DE :utSJCA 7.00 L'OREHTURA 22.00 ACEN()A i\ll:SICAL 20.13 SELECCIÓ DE NOVET\TS 13.00 GIL\..'IS INTEGRALS 1-t.l3 LA CAFÈ 23.30 NOCll HN Prt••t•nhu·il• clt> 1~, últim!', noH·disro¡!ràfit¡ul'' upart'gude;, al ml'tTilt. E-pni patrocinat p1•r Di•r•" Ca.u·llt't. piano i orquestra en ReM. Jan ~0\'0tny. Orquestra de Ca1nbro dl' Pardubice. Oir.: Libor PI'~Pk. (21m). ELG-\R: Frois<art. ronct-rt obertura. op. 19. Orquestra 'íadonal Escocp,a. Oir.: AlexandPr Gih•on. (14m). LOCKE: Suite n. 5. ·•Comort of fowcr parts". Hcopèrioo XX. (10m). 20.00 BLTLLETÍ DE 'IOTÍCIES I AGEI\DA \JLSICAL "iOCI'l RN :\til~ira pt'r arnbur ri rua. Prc-t•otat•ió a ròrrt'(' d'Alfred CI'IO}a. 00.30 REPERTORI OE 'iiT 13 DI MARTS, FEBRER DE 1996 DE 7.00 L'OBERTll't\ \lú•it'O (ll'r I'IIIIII'DÇUl' t•l CUO. Rt•t'ull d'nbn•s IH'I'UN prt'Ht'lttade• pr•· Joan \ïvc·~. llll'lou hutlll'tin~ infurmntlu~ i agt'ndes rnW;irak 09.00 BlJTLLETÍ DE NOTÍCIES 1 t.l3 '\10:\IE:\'TS ÚRICS COL\ROSA: Chi dell'altrui .,¡ '"''e pr!?'!' to <:i •poglia. òpcro en do• acteo. Se,:to Brllicaotini. Paolo '\lonLarsolo. :\laddalena Bonifario. Franco Booisolli. Cor de r .-\ssocinció A. Scorlatti d!' "\àpoli!. Orque~tra .-\. St·arlntti dl' lo RAI de :\'òpol>. Oir.: Rircnrdo Muti. (83m). SOllOZAS \L: Tres iiries de IPK ~nr"u~­ ll's ''Katiuska.. i '·La Ta\'ernero dc! Puerto •·. Ledn Barclay. Alíredo Kraus. Coro Cantori'H de Madrid. Orqucstt·a de Conciertos de Mndnd. Oir.: Poblo Sorozahal. (15m). 16.00 CAPSA DE MÚSICA 09.08 TE:\IPS OE LES 'lflSF..S SCHU:\1.Al\'""'l: Sonata per n Una horu dt• mÚ>'il·u hurroru pn·•I'Dlatlo per Joan \tw•. !'t'ose 10.00 Btm.LETÍ UE :\OTICIES LO.IJB CAPSA DE :\J(SICA \'RX\lCKY: Sinúonia op. 52. Orqm••tru dl' Cambra dt• Pral(a. Oir.: Bohumil Crt•gnr. (:{lm). Domino•. \i•ú VI\~\J.OI: Chorlt•s Bn•tt, contt·alpnor. \1u•i!·u Antit¡nu 1l1• Toulun. Dir.: ChriRtian 'lt•mlttz!,. (19m). FUCHS: St·t·c·nutu per u rot·du, up. 21. Cnmct·ucu B••rnu. Oit·: Thumna Fíiri. (18m). TXAlKOVSKJ: Rumr·u i JuliNu, fantn~iu olwrllll'n (Vc·r~i6 1880). Orqul'~U·n Simfòniru dc~ Rú•sia. Dudorovo. ~h-runiku Oir.: (21m). MOZART: Quinti'! de corda en '\tt h l\1, KV 137. Quint~! de <'Orda dc \tuojr, (23m). OLSSEK: Cunt·crt rwr a piano n. 3. op. 14 ·•conrerl orquestra"'. E1litb PicbtAxenfield. (32m). )f.HAYO'\: Simfonia l'O Rr )1, P.19. Orque-Lra Simfònica de Hd·inghor¡!. Dir.: Hnn~-Pelt•r Frank. (13m). BA.RTOK: Di'ertimento per a orque,tra <11' corda. Orque•tra de corda Angii'Ra. Oir: Yt-hudi ~lt>nuhin. (23m). BACH: :'tlis•o. BW\ 235. Cor i Orquestra dc! Collt•gium Vocale de Cant. Oir.: Philippt• Herrewegbe. (29m). DANZI: Sonata per a trompa i piano, op. 28. Hansjorg Angerrr. ~orberl Ricrobona. (24m). VIEUXTE\1PS: Concl'rl per a violoncel i orqucotra n. 2, op. 50. Heiorich Scbiff. Orquestro Simfòoic•a de la Ràdict de Stuttgarl. Dir.: Ne,•illc Mur· riner. (21m). BAX: Nympholrt, poema simfònic. Orqui'Mtrn Simfònica de Loodrrs. Dir.: Brydeo Tbomson. (18m). an •ra or ·Ïs- l9. 19.00 GRAVACIONS HISTÒRlQlES E\ REGISTR.\ \I E'\TS DE 19-18. I ISZT: Fnnla•ia hongarrsa pa u pianu i orquP,lra. n). of x. )N ish ~k. e'"~. r.: n). !),,. ir.: Solomun. Pbilharmonia Orclw,lra. Dir.: \rulh•r Su.-kind. (l5m). BE ETilO\ E\: Simfonia n. 2, Op. :Jfi. Orque~lra Filbarmòniru dl' \ïrnn. WiliU'Im FurlwÜnl.\lo•r. (:32m). H \11/DEL: Xer-x~• (Omhru mni fU). Kirstrn Flng•tad. •npruno. C.. orgl' Thulbrn-Bull. oq;ul'. Philhor· moniu Orc·hr~lm, Oir·.: Wnrwirk Br·uithwuit!'. (!:im). 20.00 BUTLLETÍ DE NOTÍCIES I AGENDA MUSICAL 20.13 GRAN TEATUE DEL OE Sl- LlCEL': ~TOLOGIA DE 150 AI~S D'nlSTÒRJA Un programa ••scrtt i prc,cnlnl per Roger \li~r. 22.00 AGEt\DA '\fl'SICAI. si en ni. ma ~or de atti i r.: W· u ee ra ay. ·res de ·r.: 22.05 ELS '\OSTRES CONCERTS >..AR..'\.A •ert ~~­ ?~: 19. Jel:ter Didr rda CATALL~\. CO-..CERTenrrb.U.tr·nt JWr Catalunya Mú,itn t'I dia 17 d~ dr~t>mbrt• dr 1995 n Sant P~rt· el•· Rilw.. \ L'ENTORN DE HEJ\HY PURCELL. Olm·• dt• HANDEL, VAN EYCh., COHELLI, ECCLES, LOCKE, IIU\11+:, PUHCELL i DOWLAND. Joan lz•ruit•rclo, lluut.-s do• ht••·· .lonuthnn Mnnson, violn do• ((lllllha. Pit•lrrJan B••ldrr, clu1 irèmbul. (60m). Mli•ica pt·r urahur l'I diu. Pre.-.t•nlat'ÏÓ o c•ürr.:t· d'Alfred Crlayo. 00.30 REPERTORI DE ~IT DIMECRES, 14 DE FE· BRER DE 1996 ;lln. 7.00 L'OBERTLRA !35. :'\fú•ica p..,r romcntur el din. Recull d'obn•s brc·u• prl'st'nlll· dt'R pPr Joan \1,••·~. l111·lou butIl~! im info•·mutiu~ i ngl'nclt·~ mtL•iruiH. irun ppe ZI: op. r.::l :IX- ocel 50. ;tra de lar· rlet, nra tir.: I{I..;~DIEL: Concert per a piano i orque,tra op. 85. Steph~>o Hough. Orquestra dc Cambra \njrle•n. Dir.: Bryden Thomson. (30m). SAL'iT-SAEXS: Suite per a orque~Lra, op. 49. Conjunt Orqurstral de París. Dir.: JeanJnrques Kantarow. (19m). LECL.\IR: Pr;mera recr~ació dl' música, op. 6. Conjunt Barroc de Limoges. Dir. JeanMil'hel Hasler. (26m). MENDELSSOIIN: Quatre movúu.-nt"' de <ruortct op. 81 n. ] a 4. Quartet Mdos. (21m). STRAVINSKI: El cant del rossinyol. Orquestra Simfònica de la Ràdio de Berlút. Dir: Riccunlo Cbailly. (21m). C.Ph.E.BACH: Conr.-r·t per a clavecí. corda i Lah: rontinu. H 427 (Wq 23). Gustav Leonhardt. Collcgium Aureum. Dir.: Franz Josef i\Jnier. (22m). BIBER: Partia n. 3, d"'Harmonia Artificio.:;aArio'a". :\la ria Lindal. violí. EnsemLle Saga. (llm). D.SCARL\'ITI: "Deh cbr fa te o mie pupilJe". Cantata. :\ella ~\nfu~o. soprano. James Gray. clavecí. (10m). OE CLASSICA A 23.30 NOCTURN 1a 10.08 CAPSA DE MtsiCA 09.00 BVTLLETÍ DE NOTiCIES 09.08 TE~U'S DE LES MUSES Una horu de mír•ico hunoca prrftl'ntndn ¡wr· Joun VivPs. 10.00 BUTLLETÍ DE 1\0TÍCIES orquestrn op. ï, n. 3 (HW\ 308). Simon Pr..,ton. Thl' En¡;Ji,h Conn•rt. Oir.: Trt>\Or Pinmx·k. (15m). HLBI'\STEI~: Sonulo per 11 \iolunr·••l i piano n. 1. op. 18. Gl'rt 'on Bülu". Jo,é Rihera. (29m). SPOII R: F'au,l, obertura. Ür•¡ut'•lrn ~lmfcinicu de lo Ròdio de B••rlín. Oir.: Chri•tiun Froblirh. ¡6m). 19.00 1\0LS INTÈRPH ETS DI\'EHSOS AUTORS: }u·it•s d'òpcr·n. Gt·or·l(i Mi•·o~tl'lmoff. Gemmu Be•·tn¡;nolli. Murgnr·itu NPkr-usova. Bndl'i MniHru·ucl?.t'. Philippc BrliTI't (pRr·tio•ipnnlH ni 32è ConrurM lntrl'llal'Ïonnl dt• Cant Fr·unr.·~•· Viiius). (50m). SCR!ABIN: Ektudi op. •12 u. 5. M1gut·l Angrl Muiioz, piano. (3m). 20.00 BUTLLETÍ DE NOTiCIES I AGENDA MLSICAL 20.13 SELECCIÓ DE ~0\'E­ TATS Pre:.t>nlat'ÏÓ d•· 1.., últinw' novl'tab di•cop-àliqut·• npun•gude, al mt'rl·at. E•pui patrot'inat prr Di•cus Cw.ll•llú. 13.00 GRANS ~TEGRALS LES SfMFO).l:ES DE IL\YDN Simfonia n. 61. Philharmonia Hungadca. Dir.: Antal Dorati. {23m). Simfonia n. 62. Plúlharmonin Hungarica. Dir.: Anta) Dorati. (20m). 14.00 BUTLLETÍ DE NOTiCIES I AGENDA MUSICAl. 14.13 EL GRAN SEGLE Pr·og.·ama de mú•ica antiga. Selecció, g¡úó i presentació n ciirrec de Joan Vives. SAi\T Tm1ÀS DE LEIPZIG. EL PAllli..\S. 16.00 CAPSA DE lfÍ'SICA D\ORAK: Simfonia n. 2. op . .t. Orque,tra Sinúònica de Londref<. Dir.: Witold Rowicki. (52m). BRITTE~: Children's CrtL•adP. Solistes vocals i in.~tru­ mentals. Cor de la Wando;worth School Boys. Dir.: Rw;beU Burgess i Benjamin Brillen. (19m). RTCHTER: Coll(•ert per a flauta en mi m. Robert Dohn. Orquestra dc Cambra Eslovaca. Dir.: Bohdan Wa:rchal. (22m). GAZZANIGA: Sa lve Reb.¡na. Conjunt vocal i instrumental Capella Musical de la Catedral de Verona. Dir.: Alhcrto Turco. (10m). CIIABRIER: Obertura dc l'òpera Gwendolint.'. Orquc8tra i'lucional dc França. Di.~: Armin Jordan. (llm). fL\NDEL: Concert per a orgue i 22.00 AGENDA '\IUSICAL 22.05 ELS !\OSTRES CONCERTS CONCEHT I'III'I'I(ÏKlr·ot pt•r Cutulunyu Mrí~iru 1•l diu 25 dc ~etemlm· dt• 199!; nin Bnsíliro dr 1\lontsm·r·ut. MÚSICA DE TECLA DE L'ESCOLA DE MO'ITSEltRAT DEL SEGLE X\'ni. Ohrl'~ dl' J.\.SOLER, \lOLA i CASANOV·\S. '\1ont~t·rr·at T01·· rt•ut, Ul'b'lll'. Muda Lluï"a Corrada, d:l\icl>mbnl. (55m). 23.30 "'OCTl RN '\l úsira prr n<·nbar el din. Presentorió a l'iirrr<• d'Alfred Celaya. 00.30 REPERTORI DE NIT DIJOUS, 15 FEBRER DE 1996 DE 7.00 L'OBERTLRA .l\1úsit•a per COIIWIIÇIII' ('( din. ReNrll d'olwi'M brru" pr·esentadcs per Joan \ ÏVt'!>. Inclou butIINins inforrnutius i ng<•ndes 10.00 Bt;TLLETÍ DE ~OTÍ­ CIES 10.08 CAPSA DE )lÍ'STCA "IELSE~: Simfonia n. 1. Orqut>stra Simfòniru de Londrt•s. Oir.: Olc Schmidt. (35m). BEE"fHO\ 'L": Serenata pet· a flauta i piano. op. 11. Emmunu!'l Pahud. Eric Ll'~age. (2·lm). BERLIOZ: Hermínia. escena lírica. Jant>t Bakcr. Ot·quPs!l·a Sin1fònica de Londres. Oir.: Co)jn Da1•is. (23m). C.Ph.E.BACH: Cinc polont>~es. Wq 190. Ulsa m!'l' Collcgium. Dir.: Josef Ulsamct·. (7m}. DELIUS: Suite Noru ..gu (Thr Couucil of thP Peoplt,). mú•ica incidental. Orquestra Simfònica E1>lovaca, Bratislavo. Dir.: John Hopkinb. (25m). \1ER\'E: Sonata per a violoncel i piano, op. 27. Yvan Chiffolt!au. Olivier Gardon. (2,1m). IlAl"DEL: ~lúsica pels reials focs artificials. Le Concert de' :'iation~. Dir.: Jordi Savall. (23rn). 13.00 GRk~S 11\TEGRALS LES SD:IFO).l:ES DE IL\.YD:'i Simfonia n. 63 "La Roxelane··. Philhnrrnonia Hungarica. Oir.: Anta! Dorati. (20m). Sinúonia n. 64 "Tempora ruulantur". Tafelmusik. Dir.: Bruno Weil. (17m). Simfonia n. 65. Tbc Euglish Concert. Dir.: Trevor Pinnock. (17m). U.J3 .\IÚSICS LUNYA DE SORS: Concert per a violí i orque..1ra en Sol11. :\Iontserrat Cervrra. Orquestra de Cambra Catalana. Dir.: Joan Pàmie,. (22m}.•\.LBE!\'IZ: Sonata n. 4. Alhcrt G~ovart, piano. (19m). CER\'ELLO: Seqüències ~obrl' una mort. Roya1 Philharmonir OrchestTa. Dir.: .\ntoni Ros:11arhà. (21m). BACH: Suite per a ,;oloncel n. 2, BWV 1008. Lluïs Claret. (18m). PLA: Concert per u flauta i orttue.;.tra dc cm·da, en Si b l\t. Jean-Pierrc Rampa}, solista i director. Orquestra de Cambr·a Fl'Dnz Liszt. (18m). 09.00 BUTLLF: I'Í DE NOTÍCIES GRI EG: Antiga roman~n noruega amb variacions. op. 51. Orqueotra Simfònica dl' Goteborg. Dir.: ~eeme Jüni. (22m). BUXTEHUDE: Erbom di<'h mein, O Bt>rre Cou. G~ta dc Reyghere. Jamrs Bowmnn. bora de mÚ•ÍI'!I hurrOt'll pri'M'ntadu per J oan \h,•s. 136 CATA- .16.00 CAPSA DE ~1ÚSICA UUB = -~ e ~' ¡;j' l ·kOO BUTLLETÍ DE NOTÍCIES I AGENDA ~IUSICAL musical~. 09.08 TE:\! PS DE LES ~tUS ES ¡;;¡ ¡¡¡o 5 lun Hnnt')IOUn. Mu' Vun I:.gmond. Hic•t•rt•o•· Com•orl. (I \lm). J '"'\(I·¡.,, Sonntu pt·•· n •inh i pinno (1\113-21). Ulf \l'ullin, ~inlí. Hnlnncl Piintinen, piuno. {18m). "FSLE'I: Simfonia n. :t On¡uo••trn dt· Cumhru \lilttul Ko•) m·s. Oil·.: llilur) Dovun \h•ttom. (15m). TEI.E:\1 \~N: Sonntn t>n Do. Bo•rr) ll uywurtl C:on,nl·t. {15m). CASELL.\: Puguniniunu, ,¡¡,.l'r· tinu•ntn •ohn· tenw• dl' Pugunini, up. 65. Ort¡n<'klru Filhtu·tn<'n•io·u do• Iu So·ulu. Dir.: Hj •·nmlu \1uti. (llim). LISZT: P•·unwto·u, Jllll'tnu •imfònit• n. 5. Onpll'~tr·u Filhurnuinit•u dt' Bt•rüu. IJ!r·.: Cluudio Ahbndo. (13m). PLE\ EL: Nocturn p1•r u oboè, dtn·~ \init·~. dut•• trompo·s i rontrulwix. C.ont•ilium \[u ~i•·um. {1 im). V \UGH \:-1 \~ ILLII\MS: \ Stntg of Thunk•¡,..;•ing. John Ci!'lgud. nm-rutlor. Lp1n1• Ou\\<nn. •opruuo. John Srou. nrj!Ut'. Thr Londnn Orutol") Jnnior Choir. Cnrytlmt Sin¡:•·•·•. Tht• Cit) of Lootlon Sinfnniu. Dir.: \lullht•\\ Be•t. (16m). \IV \LDI: Cnm·t'rt 1wr n t•nnlo, R\ 156. Soli•tt'' dt\ l n•t•ou \1ont¡wllt••·· (im). :!3.30 NOCTURN Mú•ico per acubar d tÜa. Prest>nlu<'iÓ u ràrrer d'Alfn•d CdU)U. 00.30 lffS ICA DEL SEGLE xx PROKOFIEY: Quartet de cord u n. 2, op. 92, sobri' tl'mt>s knbo•·ilininns. Quart.e t Britten. (25m). ZEL.TEJ\10\: Músiea per u or·q•w~tr·a. Orquestra Simfònica dc Ràdio Bratislavn. Oi1·.: Mnrian Vach. (18m). CARTER: Concert ¡wr u •~oií i nrq111•¡,trn. Ol¡• Biilw. Lontlon Sinfoni~tla. Dir.: Oliver Kn usscn. (25m). PERSICHETTI: Poema pe r n banda. op. 121. Secció dc Vt•ot dc l'OrquPstra Simfònica dt' Londrc~. Dir.: David Amo~. (IBm). Pr·ogrumu tlt• divulgnrió musicul. GuiiÍ i rj•olhznt•iú: Pt•re Bur·Í'M i Àb. llohlt•;,. LA CLAU DEL PENTAG HAMA: Un clin u I'A IIH•rg Era Cur·<HIU. EL PODEH DEL CANT: La Pr·iucc•su An nu Murin. 20.00 HllTLLETÍ I) E NOTÍCIES I AGEI\DA MUSICAL 20.13"A L \ ~1,\1\ERA DE...." Un ron\'idut t•n• proposo i comt•utu lo mtl'iro que li ugrudu. Guió i prc>~t>ntodó dl' Joan \'h ~''· Produrció dl' Dolor• Busquj•t•. 2:!.00 AGJ<: :'íDA ~1USI CAL 22.05 E LS NOSTRES CONCEHTS 6 CONCERT t'nrt•gistrnt per Cutulunyu Mú•it·u l'I tlia 2·t d'ago~t de 1995 a l'Autlitori Puu Casul~ d'El Vr•ncll·t·ll. XV FESTIVAJ, INTE RNACIONAL DE h1ÚS ICA PI\U CASALS. CIMAROSA: Conf'l•rt pt•r u ducs flautes i orcpH'Rtr·u 1•n Sol M. MOZART: Concf'l·t pN· u flauta, KV 31:3. A~~t l unlll i •·ondo, 1\.V' 315. Simfonia n. 29, KV 20 I. Cluudi -\rirnnn~. fluutn. H ungnl'inn virtun•i. JennPie•·rt· Rnmpol, flauta i tlirvj•tió. (SOm). 13.00 GllAl'iS INTEGRALS LES SIMFONIES DE H \YDN Simfuniu n. 66. Phi ll.unnnnia lluo~ul'iea. Di1·.: \ ntnl Dnl'llti. (22m). Simfnniu n. 67. Philhunnoniu ll ungnl'iro. Dir.: Antul 0CII'uti. (25m). U.OO BUT LLETÍ UE NOTÍCIES I AGENDA ~tliSICAL ~fajos coamorados (1 1 pnt"t). (32m). 22.00 AGEl\l)A ~ll"SIC,\L 22.05 ELS NOSTRES CONCERTS CO~CERT enregistrat per Catal un) a Músiea el dia 29 de SNembre dl! 1995 a i'Ot·atori dr Sant Felip Neri de Burcelonn. PER L',\LTRE COR CREMAT DE BARCELONA. COJ\CERT DE MÚSICA ANTIGA. QL¡res de MONTEVERDT, CACCTNI, GRAZL'\NJ. D'INDIA i F. COUPElliN. Kym Amps, soprano. Clara Saoubras. soprunu. t\Jhert Romaní, clavicèmbal. Clara Hemandez, ~'iola de gamba. (63m). 02.00 REPERTORI DE NIT J.1.. 13 EL UIA DE L'OIEl\T 23.30 NOCT\JRI\' DIVENDRES, 16 DE FEBRER DE 1996 Progranuwiú rl'ulitzudn a partit· de (e, peticinn• que ri• nt"trl'~ oio•nt• han ult•ontt••tador dt• Cntulunyn :\lú•irn. tl'l. 202 35 35. \lú<icn per acahar el diu. PreH•ntnció a càrrec d'Alfred Celoya. 7.00 L'OBERTL'RA ~fú•ica pt>r començar el din. Ht'Mlll d'obre, breu' pre-~otu­ dr' )lt'r Joan \1.-e... Inclou butUcti.o.. informatiu., i ugrntle, 19.00 P ENT\CHAl\11\ 1l!' Iu Ràdio •I•· Rt•rlín. Dir.: llau•· Dit•Wr Bnum. 117m). B.\CII: Cont•t•rt ¡wr u davicl-mbal i ort¡ut••tra n. 2. 8\'( \ 1053. Ortlut·•tra Barrm·a d' \m~­ tcrdom. Soli,ta i cun•rtor: Ton h.oopumn. (19m). SCill..\L\ 'l'I: Quartt'l do• (•IJrtln op. U n. 2. Quurtt't de cm·dn dè llcrnn. (21m). mu~irnl~. 09.00 Bl7LLETÍ DE NOTÍCIES 09.08 TEMPS DE LES ~rt:SES Una hot·u dc mt'L<iro bru·rocn pt·espn ta da per J nan Vived. 10.00 BUTLLETÍ DE :"íOTÍ- CIES 10.08 CAPSA DE :UÍ'SICA SPOHR: Conct>rt J>~'r a •ioü i orquestra n. 11. op. 70. UU Hod<cher. Orquestra Simíòoira de la Ràdio de Berlín. Dir.: Christian Frühl:ich. {25m). \IOZART: Di"ertimf'nto n. 3. K\' 156. Orquestra Pro Arte dP :\Jwuc. Dir.: Kurt Redel. (13m). D\ ORAK: Kate i ..1 Diahl.. (obertura, preludis i dan•a). Orquestra Filharmònica E,lovoca de Ko.ric:e. Dir.: Robert Stuokov8ky. (22m). H.A..,DEL: My song shnll be alway. Anthl'm Cltando" n. 7. Patrizin Kwdla, soprano. Jumes Bowtnao, contt·alt. fan Partridge. t1•nor. Michnel George, bai-<. Cor i Orquestra The Sixteen. Dir.: Harry Christophers. 121m). BEETHOVEN: Octet per u do~ oboès, dos clarinelll, dos fagot" i dues trompe;,, op. 103. Mozzafiato. Dir.: Cburle" l\eidicb. {22m). RODRIGO: PPr la flor del lliri blau. Orque..tru r,.• 19.00 GIU'\S 1'\IÈRPRETS At:RÈLF 'lCOtET. '10ZART: Quart•·t pt•r u floula. Yiulí, ,;olu i \·iolorwt•l. ¡., \ 285. Trio de rordo \1oznrt. (I hn). IIO'IEGGER: Corwl'rt dt• rumbro per o fluuta, curn nn¡dÏ'N i orqtwstrn de co•·do. lleim; Jlolliger. At·adt•my nf St. 1\lorLin-in-theFieltl•. Dit·.: Nt•villc Mnt'l'im••·. (17m). F.COUPERIN: Conrert n. 9 •·Jntitulé Hiu·uth¡ rlt•ll'uruore" (t.•• GuíitM· Rt~uni11). Thomas BrontBA, \illlí . .Jo..c•f Chamer, \iolu do• gnmbn. Chri•tiune Jnrruttl'l. rlu\Ït'rrnhul. (17m). \l EBEH: Sunntu ¡wr u flauta i piano op. 10 n. 3. Bruno Canino. (5m). 20.00 BUTLLETÍ DE :'<iOTÍCit:.-, I AGK'\DA .\ftlSICAL 00.30 REPERTORI DE 1\\lT DISSABTE, 17 FEBRER DE 1996 DE i.OO L'OBERTLlL\ '1úRiru pPr començar el diu. Recull d'obres brem pt·e~entn des per Dolors BuH¡uN~. 09.00 MÚSICA PER A COBLA 10.00 PENTAGRAMA Repetició del prob'l'ama r•mils ,.¡ dijous. 11.00 EL DIA DE L'OlENT Programncjó realit.7.ncla u partir de le;. petirion.~ que ele llO$lrt'• oit'nl' han fet al contestador de Catalunya Mú.•iea, tel. 202 35 35. 20.00 L'ÀlJDI0-\-1SUAL 20.13 CO:\CERTS QUE H Al\ FET IIJSTÒH IA Com·ert o lo mf'nulriu d'Enric Granados, or¡:onit7at pel" l'A•aot·io!'iél dr· \fí1~icn "Da Cumt•ra··. t'I 26 d'abril de 1916. CR \'\¡\DOS: Vul•n• poètic~. (15m). GHAN \DOS: Allegro de cunc·r·rt. (Sm). GRANADOS: 4. Tonudilluij. (32m). G HANADOS: 6 c:un~·on• uutalÒrit•A (:\Juiinni<•u t•t·n, Mi t•n qm• &try niñu, Amo•· clí>janw!, Lhn·ad corazón t¡tw tt•nt·i~ rmf.Í¡n, ~~n \Ue~ll·o~ vt•rdt•A ojm•lo~ nos rnostrui' vue,tro vulor. No llort>i~ ojue)o, pon¡u1• no t'M razóo, SrrrunM de (.;upnru). (16m). CRA,ADOS: Goy•·~ro~: Los !Jn programa d'}uex Gorina. 22.00 CRANS OBRES n \LBf'líOl'.fl: 'io~cimento deli' Aurora, festa pa•ton1l n 5 veu¡; i orquestra. June Ander~oo. i\far¡mrita ZimJnrrrnann. Susanne Klar:e. Sandra Browne, Yoshihisn Yanwj. I Solisti Venetí. Dir.: Cloudio Sl'imone. (114m). 00.05 NOCTURN Música pt'r acabar el dia. Preijentació u ràrrec de Maró .loné. 00.30 REPERTORI DE 1'11T rt). DIUMENGE, 18 DE BRIR DE 1996 n. 7.00 L'OBERThRA 23.30 NOCTtiR~ ~fú,ica per acnbar eJ dia. Prc;;eotació a càrrec de \Toró Jané. ~1(1~icu p~r comrnçor el din. Recull d'obres lm•u• pre•cntadc• pt•r Pilar Subirò. per de i de •na. rAT :RT ¡res NI. )U.no. no. ~al. de lia. i-ed DE lia. lla- LA 16.00 <.APSA DE :\t( SIC.\ 09.00 MÚSIQUES MÍSTIQUES CI-L\RPEI\TIER: Tt> Deurn, H 146. Conjunt vocal i instrunwntal Les Art~ Jo'lorÍ8Kanll<. Oir.: Willium Clui~tit•. (23m). BERLlOZ: Te Dt•nrn, op.22. Fmnd•co Aruizu, tenor. Mnrtin Hnsrlbock, orgul'. Cor Sirnfònit• de Londr'PK. Cor Fïlhnnniinir dc Lorulrcd. Woohurn Singrrs. St. Alban'K Scbool Choir. Jove Orque~tt·n dc lo Comunitat Europea. Dir.: Clnudio Abbarlo. (48m). liAYDN: Tll Oeum, Uob XXJ1Ir:2. i\irholns Porlc, orf!UC. The Engli•h Conct>rt anti Choir. Oir.: Trcvor Pinnock. (9rn). \AUGIL\'\ WlLU.UfS: Te Deum en Sol \t. Soli•tc~ ~ol'al~. Corydon Singer•. Oir.: Mauhew Bt•.~t. (8m). H\:"iOEL: Te Dcum en Re \f ("'Queen Caruline"). Jarne~ 6owman, contratt'nor. John '\1ark •\in,Jey, tenor. \ficbat'l George, boix. Cor drl Ncw Colll'ge d'Oxford. The King's Con~ort. Oir.: Robert lWlg. (li m). 11.00 TRANS!\flSSIÓ EN 01HECTE DE LA MISSA COI\VENTUAL DES OEL MONESTIR DE MONTSERltAT 12.30 DlYERTI ~1 ENT e< de 35 Un migdia muHirul on c>K combino In mú~icu nrnh lo infnrrnot·ió i Iu purliciput·ió del~ noijlrt·s oit·nLH. BLOC DE NOTES. EL TRENCACLOSQUES. SAC DE DIJBTES. 15.00 " .\LA rltA.~ERA DE...." Rl'pi'Lició d~l programa emt-s el dijou~ al ve.pre-. 17.00 TE:'IfPORADA D'ÒPERA DE CATALIJJ\'YA :UÚSICA nto ~ 5 \n- S'1ETAJ\'A: Dulihor, Òpt•ra t•n tres nctt·~. ViJ~rn Prihyl. Cita Abroharnovu. Jindrich .Jindrnk. Onnit'lu Sounov6-Brouko,·n. Antoníu Svor1•. Cor i Orqn!'~>lrn Sinrfòni•·u dc Riulio Pr·aga. Dir·.: Juro~lov Krmnblrolc. (150m). 20.00 SELECCIÓ D E JA1:l Programo dedkot u In múeioo de jazz nrnb guió d'Albert Mnllofr~. ·u. ró 00.30 REPERTORI DE NIT Programo dr mú~it•n •·orni. Selecdb, ¡.,•nio i prt''<'ntociíl! \J ... ,. Roblc~. L'ÈPOC \ DFL B \RROC A FR.\l'iÇA. EL RJT.\ tE DEL COR: ~o,etaLH di•rogràfiqut•s, concerL~ i notícit>' qut• fon rl'frrènrio ol món rorul. 22.00 CO!\CEKT l~fAC I NARl DIU.UNS, 19 DE FI· BRIR DE 1996 7.00 L'OBERTURA Música per començar el clin. Recull d'obres bn!us prest•ntadcs per Joan Vives. Inclou butlletins informulius i agendes musicals. 09.00 BUTLLETÍ DE NOTÍClES 09.08 TE:'11PS DE LES :MUSES Uno hora de música barroca pre.-entadn per Joan Vive><. 10.00 BU'IU.ETÍ DE ~OTÍ­ C[ES 10.08 CAPSA D E ~IÚSICA COR'\'ELTt·S: Stabat )loter. per u solistt:S, cor i orquestro. Solistes vocnls. Cor i Orquestra Rt'gionnl de Cannes-Proven~a­ Aips-Costn Blava. Oil'.: Michl'l Piquemal. (43m). NIELSEN: Xacona, op. 32. Anne Olnnd, piano. (10m). TXAIKOVSKI: Simfonia n. 2 op. 17 "Petita RúsHia". OrcJuestra Filhnr·mònica dc Berlin. Dir: Ht>rbl'rl voo Karnjan. (35m). BONONCfl\'1: Sonata per u vioJonc!'! i continu. Il Seminat·io musicale. (9m). BEETHOVEN: Lo Victòria de Wellington, op. 91. Octopboros. Dir.: Paul Dombrceht. (14m). CIJOPIN: Variacions ~obre '"Là ci darem la mano,. de :llozart, op. 2. Claodio Arran. piano. Orque.-tra Filhar mònica de Londres. Dir.: Eliahu Inbol. {20m). CO'LPERL~: Les '\aeions: L'Ebpanyola. Kuijken Enl>l'mble. (29m). 13.00 GRANS Il'TEGRALS LES SIMFONIES DE HAl'DN Sinúooia n. 68. Philhnrmonin Hun¡;or ica. Dir.: Anta! Dorati. (21m). Simfonia n. 69 ·'Loudon". Philharmooia Hungudca. Dir.: Anta) Doroti. (16m). Simfonia n. 70. Philhnrmonin Hungnrica. Dir.: Antal Dornti. (15m). 19.00 AL!\tANAC Un <'~pui dt·~tinut u I'VOCUI' i t·cviure c:l~ fl'tl< rné• rt•pr<•Ht•nlntiun cl~l pue~ut 11\IIAirnl. Guió i ~elc•cci6 ti 'Àio~ HohlcN. 20.00 BUTLLF.TÍ DE NOTÍCIES I AGENDA ~lUS ICAL 20.13 SELECCIÓ DE NOVE- TATS Pre,l'ntarió dr lr~ últimt•• novetab di•co¡trU.fiqut·• apan•gude• ol m(•rrnt. E•Jtui pntrorinnt pt'r Dil'co,; Co,tclló. 2!!.00 AGE:'IOA :'lfUSIC.\L 22.05 TE:\IPOR ADA L'O BC DE CO"lCERT enrPgi~trnt per Catalunya 1\fú•kn t•l rlin 16 dc f!'brer dt• 1996 ui Polnn de In l\fírH~Cll CotuJunu rle Bnrrl'lonu. .MOZART: Conel'r1 prr u piUilo i orqu"~u·n n. 20, KV 466. MAHLER: Sinúonin n. 1. ChriRtiun Zut·hoJ·ioa. Orqtii'Ntrn Simflinicn de Buroelonu i Nrll'ionnl de Cntulunyu. Oir.: Eliuhu l nbal. DIMARI'S, 20 DE A· BRIR DE 1996 7.00 L'OBERTl'RA \1(1.,ira p<'r comcnçot· el dia. Recull d'obres breu;, prc,entadeR per Jonn \'i,·es. Inrlou butIINin~ informatius i ogende~ musicnls. 09.00 BUTLLETÍ DE NOTÍCI ES 09.08 'J'El\fPS DE LES MUSES Uno hora de música bur·roro preAt>ntadu per Joan ViveR. 10.00 BUTLLET Í DE NOTÍ- erES 10.08 C.o\PSA DE ~IÚSlCA ELCAR: Sinúonia n. 2. op. 63. Philharmooia Orchl'strn. Oir.: Bf'rnord Haitink. (59m). CHARPE?>I'TIER: ln obitum augu~Li-simae ncc non ofuima~ gallorum Reginae lamentnm. mÚ.'>ÍCil pel funeroJ de la Reina ) 1oria Tt'rcoa. H 409. Solistes vocal,, Cor de Cambra dc Namur. Mmilca Polypbonirn. Dir.: Loui~ Dc•·os. (27m). MONIUSZKO: Quartet de corda n. 1. Qua net de Varsò' in. (16m). DONIZETTI: ll Diluvio Univrl'8ale. obe1·turn. Orquestra de la Ràdio TV Bcl¡;n dc Brusd.les. Dit·.: Sihano 'J;'ronlulini. (9m). MOZART: Courerl per u trompa n. 3, KV 447. R. Vlntko•ic. Orc[UI'Rtra dr Cambra Anglesa. Dir.: Jeffrey Tote. (16m). CHAM.ll~ADE: Tn·~ romance,; st>nse pnranJt'~. op. 76. Erit' Parkiu, piano. (9m). FA.RI:\'A: Pa,"HnD tertiu. Rict'rCill' Con,oJ:"t. (7m). KAB \LE\'SKI: Concert per o ,ioli i orquestro op. 48. Da,;d Obtrakh. Orquestra :\aciooal de I"URSS. Dir. D. kahalevaki. (16m). 13.00 GRANS 11\"TEGRALS LES SDtFONIES DE IL\YD~ Sinúonia n. ïl. Philbarmonia Tlungarica. Dir.: Anur] Dornti. (23m). Sinúonia n. ï2. Philhannonio Hungaricn. Dir.: Antu1 Doroti. (22m). 14.00 BUTLLETÍ D E NOTÍCIES I AGEN DA ~1USICAL 14.13llf0li1Et'<'TS LÍRICS 14.00 BUTLLETÍ DE NOTÍCIES I AGENDA ~IUSlCAL Gtüó i selecció: Rnimon Colomer i J oan \ïvt•s. CLE\1E;'>ITI: Conrt•r·t per o piano en Do \1. h·an Dn•nikov. Orc¡ut•stn\ de Cnmhrn ric> Sofia. Dir.: Vn~il Kuzondjil'\. (22m). IlOLST: i\ Muur Sid~:, Suitf'. The Lundon BrasK Vit·tno~i. Dir.: Duvid llont>)Lnll. (15m). SPOllR: Nttnl't pt~r u c·cwdn i vent op. :il. Consortium Cln~~icum. Dit·: Oit'tc·•· Klllckcr. (28m). CLEH \MBAUI:r: Orfru. t·nrttotn. Noí•mi Rime. M>prnno. Le~ \rth FloriHilnl8. Oir.: William Chri~;tic. (18m). lVA"'/0\ I CI: Ones cid Danubi. \nb. On¡ue,tru del \olk,op<'r dc \ 'h•nu. Oir: Fron7 BauerTbl'u'"l. (8rn). D \1\Z[· Quintet, op. 51 n. I. Er.-t'mblc \ 1rnnBerlín. {13m). Ql \"lTZ: Com·ert per o nuuto i orqut',ll'O en Sol. J -P. Rampul. Ort·bt'~lro Antiqun Mu•it·n. Oir.: J.RoUI·•I'I. (18m). FR.\'\CK: Simfonia en r•t• m. Orqurwtr·n cir ParÚ!. Dir.: H. von Knrujan. (13m). 00.30 REPERTORI DE NIT 14.13 LA CAI\'TATA DEL CAFÈ 23.30 NOCTlltN Mú~icu JH'r tlf'uhnr el din. Prr,••ntacíó 11 rilrr~l' d' \lfr!'d Cduyo. CAV-\LLI: Àries. Frederica •on Stade, mezzo-soprano. Orquestro de Cambra El.coreoo. Dir.: Ra}mond Leppard. (24m). 7 \EH IH: La Truviota. (E"trnch••). Joan Sutht•rlund. Luriano Pnvurntti. '\lattt'o \funu¡..'\lt'rru. L\uhon¡tJ Philarrnoni<• Ort·ht••tru. Dir: Rirhord Bon) n¡tt'. (55rn). SERR \'0: Lm dt• \ru¡tún. Toii~ Hosndo. Curlo., \1 nn~tníu. Cor Cantor~ de '\futlríd. Ort¡ut•stru Simfòniro. Oir.: \taulfo \q¡t•ntn. (:~lm). din 18 de descmbrl' de 1995 a l'Auditori de la Caixa di' Sahnch·U. MÚSICA DE SALÓ RO\Ll'<TICA. Obres de '\TE:\7DELSSOH:\. BROD, JL\STALIR. DVORAK, BRl'CH i '\1AHR. Queralt Roca. clarinet. \lhert Gunú. corno di ba•~etto. Eulàlia \'alh, piano. (53m). IJ>POL ITO\' 1\ \1\m: Sirnfouiu n. l, op. 16. Ur·t¡ue•Lro Simft)niru tlt• Singupur. Dir.: Choo lltw). (35m). HAYDN: 'l'l'in urnb piu no, I-Job. XV: I. Tt·io fl!'uu>: 1\rtN. (l:im). M.ASSEN I~T: Suitl' dt· Iu Vl'nlltfot·s. On¡ut•Htl'll Jo'ilhurmèmira d<' llong Kong. Dir.: Kt•tuwth jpun. (10m). DUNST UlLE: Salve n•~tinu mi-.•ri!'ordin<', mott't. Tllt' llillinnl En..·mhlt•. Dir.: Pnul llillit•r. (10m}. CZERl\ï': \nd ant" l' polot·ra pt•r u trompo i piano. Bnrt-y Turkwl'll. Donil'l Rlnmcntbul. (12m) . .\IERC.\D \'iTE: Conr•·rtpt•r u rlnrint'l i ot•t¡ut••tru d•• cnmliro, op. JOL h.nrl u·i~tt•r. Thc .\losttor PID)t'rs. Dir.: H. St·lmmocllt'r. (16m). JlOFF'ItEISTI!.R: Parthia t•n .\li b \1 "Anknnft~·und AhNt·hil'dhpnrthiu" Consortium Cla~strum. (23m). RI MSIUKORSAKO\: SC'Iwlwrazarle. Orqul'btt·u dt• In Sui~wt~ Romundt•. Uit-.: Erm•¡,t An~rnuet. H3m). 19.00 G RAVACIONS niSTÒRJQUES ENHJ~C ISTHAME.'ITS DE 1938/<U STRi\Vl NSKI: J oc dc cnr·trs. Orqttt••tra Filharmtlnira tle Bt·rlín. Oir.: lgor Stravinski. (21m). BEETIIOVEI\: Ob••rturn Lt•onora n. 3, Op. i2o. On1ue~u·a Simfònicn dr lo 'l'BC. Dir.: •\rturu To,ranini. (13m). R.STI<ALSS: '\1ú•íru d!' fl'sto joporw•o, op. Sl. Orqurstra de I'Eotol d1• llavit•ro. Oir.: Rirhord Strou". (1-tm). 20.00 Bl'TLLETÍ DE NOTÍCIES l AGENDA ~ll.ISICAI, 20.13 GRAN TEATRE DEL LICEU: ANTOLOGIA DE 150 ANYS D' lJJSTÒRIA Un Jll'ogrnmo t'S!Til i pri'Mntat pt•r Rog!•r Alit•r·. 22.00 AGENDA MUSICAL 22.05 ELS NOSTRES CONCERTS 8 XARXA DE CLÀSSICA A CATALUNYA. CONCERT <'nre¡,'Ílltt·ot per Catalunyn '\fúhit·n el Música per acabar el rlio. Pr!'.,l'ntació a càrr·pr d' \lfrl'd Celaya. 00.30 REPERTORI DE MT DIMECRES, 21 FEBRER DE 1996 U.OO BLTLLETÍ DE NOTÍCIES I \ GEI\DA ~ltS I CAL 1 ~.13 EL GRAN SEGLE Pro~r·nmn 23.30 NOCTURJ'i 16.00 CA PSA DE '\f ÚSICA Philhormonio li ungari<·u. Oir.: \ntul L>oruti. (2:>m). Sinúonia o. H. Tht• Hano,er Baud. Oir.: Ro) Goodmun. (24m}. DE 7.00 L'OBERTURA Mú~irn pl'r començar el din. Recull d'obre;, brelli! prPol'ntades per Joan Vixcs. Inclou butUetin~ informatius agt•ode• muhl.cak 09.00 BUTLLETÍ DE :\OlÍClES 09.08 TDIPS DE LES lll'SES Coa hora de mú.-ica barroca pre•entada per Joan Yhe... 10.00 BLTLLETÍ DE NOTÍCIES 10.08 CAPSA DE '\fÚSICA SCHl.'BERT: Simfonia o. 3, D 200. Orque..tra Simfònica de la NDR. Oir.: Güntt>r Wontl. (21m). CL\l.\ROSA: Conrert pl'r o obo~ i corda. Alf C. NiJs¡,on. Reial Orque;lrn de Cambra Sn!'ra. Dir.: :\-I.R. Liljefors. (l0mJ. TARREGA: l peces. Pepe Romero. ~torra. (l2m). BEETHOVE::\: S~>'ttet per a due, trompes i quartrt de corda, op. 81 b. Zdent'k Tyl.•ar i Bedrich Tylsar. trompe~. OrqueFtra de Cambra D\·orak. (17m}. 01:\'DY: Saugefleurie, op. 21. Orquestra F'llhannònica d'Estrn•bourg. Dir.: Theodor Gu.•chlbauer. (17m). RESPIGm: Aretu.•a. J8Det Bnker. The City of London Sinfonia. Dir.: Richard Hickox. (12m). J.Ch.B\CH: Concert pera arpa i orquestra de combra t'o Re l'tJ. Suzana Klincharova. Sofu.tt'8 de Sofia. Dir.: Emil Tabuko''· (16m). BACH: Suite anglesa n. 4, BWV 809. Gleno Gould, piano. (18m). GRIEG: Quartet de corda op. 27. Quartet Jeun Sibelius. (34m). 13.00 GRANS 11\TEGRALS l.ES SThiFO:\'IES DE HAYil'\ Simfonia n. i3 --La coça"". de mú~ira antiga. St'lt•cdiÍ, guió i pre~t>ntot·ió u ràrt'('l' d!' Joan \Ïv(·.~. UN BIN0'\11 DE LA FLAUTA DE BEC \L SEGLE XX (l' port): FR\NS BHÜGGEN. EL Pi\HNAS. 16.00 CAPSA DE MÚS ICA IUiTRJ\USS: Simfonia dorurstico, op. 5:1. On1ue:.Lra Nuciooal Escot•esa. Dir: N••me Jan·i. (12m). 1\.t;ffLAlJ: Els trt·~ germau~ dt• Oumu~r, obt'rtura. Orqur•tra Simfilniro Od .. use. Dir.: F:òword St'r·o,. (9m). DO'\ IZEITI: Conrl.'rtino per a flauta í orqut'stro dl' rnmbra. Kari-Bcrnhard Si'bon. RIAS ~infnnit'tta. Dir.: Jírí St.órek. (Sm). CORRE'n'E: Sonata per a fagot i hnix continu n. 1. ~Le, D<'lírit's dl' lo ~olitnd ... Oanny Bond, fogot. Rirhtl' van der '111't'r, violoncl'l. Robt'rt ~ohm·n, da,t·c·í. (7m). SCI!u'\1 \...'\ ' : \JLum p••r o lo jowotut. Op. 68. (Prinwru port). Donic•l Blumt'nthnl, piano. (26m). KETELBEY: In the My•tir Loutl of E¡,.')pt. (t'u lt'11 ntÍ~tÍ<1UI'S tt"rl'l'M d'Egipte). \t'rnon Midf,(lt•y, lt•nor. ¡\mh¡·o•lan Sing••rK. Philormonia Orch1·~trn. Oir: John Lunchbt•r). (6m). DIVIS WEBER: s..xtl't pt•r o trompc'" rn Fa. Zdent•k T)l~ar. Jindrit•h P!'tru~. Zdt•nt•k Dh·uk). Bt•tlrirh T)!,ar. Rudolf Uc•ron••k. Jiri Hnvlik. (9m). PF:RTr: \lj,,o a 8 H'u~. Cor de Cambra Dyapason. Dir.: Teodor Rouro. (24m). 20.00 BUTLLE'IÍ DE 1\'0TÍCIES I AGEl\'DA ~fUSICAL 20.13 SELECOÓ DE NOVETATS Pre;:eotació de Ics últime;, novetats discogràfiques oparegude• al mercat. Espai patrocinat per Discos Castelló. 22.00 AGENDA MUSICAL 22.05 ELS NOSTRES CONCERTS CONCERT enregistrat per Catalunya Múbica el din 13 d~ juliol de 1995 a la Parròquia de Sant Virenç d' Àger. CICLE ELS ORGUES DE CATALUNYA. Obres de P. DE ARAUXO, PERAZA. SWEELINCK. CABA.'\'ILLES. REfXECKEl\. BACH, '\IOZ..\RT i '\ IEL'WliOOP. Rons ,·on Nieuwkoop. orgue. (59m). 23.30 NOCTCR."\' )fú•ica per acabar el dia. Pre"''otació o càrrec d'Alfred Celaya. 00.30 REPERTORI D E NIT DUOUS, 22 DE FE· BRER DE 1996 7.00 L'OBERTURA Músira per comPnçur el dia. RI'Cull d'obrN~ breus presenlades per Joan Vives. Inclou butlletins informatius i a!\eodea mo ..icals. 09.00 BLTLLETÍ DE NOTÍCIES '''" f:ollt·~~ C:hoir, Oxford. .\1u•it·ah• dt San Pt-tronio. Dir.: Srr¡,.<in Vartolo. (3im¡. \IEU.XTEMPS: Conrt·rt pt'r a Holl i orqutslru n. 5, Op. 37. Itzhak Pt•rlmon. Ort¡ue,tra tic· Parí•. Oir.: Dani<'l Bart'nbuim. (21m). 10.00 BL'TLLETÍ DE NOT ÍCIES 19.00 NO{jS INTÈRPRETS 10.08 CAPSA DE ~fÚSICA .\10;';T'3Al.\'\1'G8: Trt·" de lllll .. Cim•o c-nncionr·s nl'gro~". Eli•l'ndu Cnbrro, soprano. M.MnntH<'rrut Cnht•ro, piano. (6m). M.ll 1\YDN: Divt•rtínwnto en Do M . .font• Wo tfton, violí. Ampon, Martítwz, violonrel. Fronci~c:o Cotni:), rontrubailC. (13m). 00~ IZE::ITI: "Piangete voi". d'l\.nnu BoiPno. H yc J in Kim. ~opruno. OsiaH WiJt'llllki. piano. (9m). CERS HW IN: 7 Caoçom. Rafnt'l Blanch, piano. PROKOFIEV: Suite E!!<ita, op. 20. Orquestra Nocional Ewt•ocesa. Dir: Neemt jani. (20m). DEVlENNE: Simfoniu concertant per a flauta, oboè, fogot, trompa i orque6tra n. 2. Bernard Chapron, flauta ..ft>nuMichel Penol, oboè. Gilbt•t·t Audin, fogot. DaniPI Catn· lanotti, trompo. Orquestra dr Cambra Bernard Calmtl. Dir.: Bernard Calme!. (24m). SCHuBERT: Cinc minnell! i liÏB trio•. ~oppt'lln 09.08 TDIPS DE LES MUSES Uno hora de mú.~icn barroca pre-t'otada per Joan \ïvu. Dir.: nove~des tper :ON- p er 3 dc ia de Orquc~tra dc Cambra de França. Dir.: AJuin Boulfroy. (17m). 11.\.'\DEL: Suite per a clavecí n. 3. t•n rt• m. Kenneth Gilbt>rl. (l7m). IRELA"ffi: Conct'rtino paslOralt•. The BournemoutJ1 Sinfonietta. Dir.: G. Hur~t. (20m). PLE\ EL:" Rondo l'n Do M'' i" Tema amb Varincioo~ en Sol '\1". J iir~ Baumann, violonrt•l. 1\.Jaus StoU, con trubuh . (llm). DVORAK: DanAe;; esla vc~, op. 72. Orquestra Simfònica dl' la Ràdio de Bovier·u. Dir.: Raful'l Kubl'lik. (34rn). LOCATELLl: Conc~r·t pet· u violi, curda i continu op. 3 n . 11 " L'm·te dl' I violino". Hodolfo Brmut•ci. Or·queblrO de Camhru de Sa nta C!'ciliu. (17m). ELS on'A. 13.00 GRANS INTEGRAIA~ CA::EX, 'HO- LES SL'\1FON1ES DE HAYDN. Simfonia n. 75. Tbe Hanovcr Band. Dir.: Roy Goodman. (23m). Simfonia n. 76. Pbilharmoniu HtUlflariro. Dir.: Antal Doruti. (21m). rxo. oop. dia. lfred T FE· dia. ¡ntabut- ~des >TÍ- 14.00 Bt.TLLETi DE NOTÍCIES I AGENDA :\11.iSICAL 14.13 ~fÚSICS Lt.'NYA DE CATA- M:ENDELSSO llN: Trio amb piano, op. 66. Trio dc Barceloou. (29rn). MOZART: Rèc¡uil'm. KV 626. Mont~rrrat Figuet'aij. Claudin St· huhert. Gerd Tlit·k. Stt>phnn Sc breckenherflt'r. La Cupt•ll u Reial de Cutuhtn) D. Lc Concl'rt des Nocions. Dir.: Jordi Suva U. (46m). MOl\fPOU: Comptines. Laureoce Montt,yrol, Moprnno. Narcís BonN, piano. (6m). BAGUER: Sinúonia en 'fi b M. Orquestro dt• Cambra R!'ina Sofia. Dir.: Gonçal ComeU as. (20m). 'ES L. ITÍ- op. Esrvi. •nia )oè, . 2. ~un­ )ert tia- de lir.: ru- ios. 16.00 CAPSA DE MÚSI CA TELE:'11A."\'\: :\1agnificnt Uou, TVWV 9:l7. '\tieke van dt'r Slni~. Grubam Pu~hl!'l'. Witrried Jochens. Phillip Lan¡:..haw. Ilarry van der h.nmp. AJRfeldcr Vokalrnst'mhle. OrqurRtru Barroca de Brcmen. Dir.: Wolfgang llclbiçh. (19m). KALLIWODA: Concertino pt'r u obo\o i orquestro. op. 100. lngo Goritzki. obor. Or·r¡ut•stra Filhannònirn dr Camlwu polonesa. Wojciceh Huj ski. {16m). MOZAHT: Sonntu per a pian of•Jrte KV 331. Paul Badura-Skodn . (23m). GRAGNANI: Quarll't pH n riu es guitarres, clnrint'l i viola, op. 8. Consortium Clas~irum. (20m). POULENC: Sinfonictto. Or- o;,.,: questra de París. Dir.: G. Prêtre (28m). SCHUBE RT: ~lis~a en La b M, D. 678. Helen Donatlt. soprano. Bri¡!itte Fassbaender, contralt. Froncisco Araiza. tenor. Dietrich Fischer-Die.skau. baríton. Cor Orqneslru Simfònica dc la Ràdio de Bavit>ra. Dir: Wolfgung SawalliRcb. (46m). PERGOLESI: Concert per a \"Íoli i corda en Si b M. Yuriko Naganuma. Enscmhle Instrumental JeanWult!'r Audoli. Dir.: J l'anWalter Audoli. (14m). 02.00 REPERTORI DE NIT 19.00 PENTAGRA.'IA 09.08 TEMPS DE LES .MUSES Programa dc divulgació musicul. Guió i realització: P r re Burés i Àlex Robles . EL PODER DEL CANT: La Dama d'Aragò. L'ocell. "EL RETRAT DE"... : Josepb Haydn. Una hora dt• mírsicu barroca pt·csentadu per .Joan Vives. 20.00 BUTLLETÍ DE NOTÍCLES I AGENDA MUSICAL 20.13 "A LA )lA!\'ERA DE...." Un .:omidat ens proposa i eomenta la música que li agrada. Guió i presentació de Joan Vives. Producció de Dolors BusquPLs. 22.00 AGENDA MUSICAL 22.05 ELS NOSTRES CONCERTS CONCERT enregistrat per Catnlunya Músicn el cüa 22 de juliol de 1995 a l' Audilot"Í. Pau casals d'El Vendrell À'V FESTIY\L INTERNACIONAL DE MÚSICA PAU CASALS. UNA VETLLADA AMB JOUANNES BRAHMS. Carme CusiJ.ó, sopt·ano. Cor de Cambra del Palau de la Música CataJann. J osep Surinyach. piano. Dir.: Jordi Casl15. (66m). 23.30 NOCTURN .:\f úsicn per acabar el dia. Presentació a càrrec d'Alfred Ct>laya. 00.30 1\fÚSICA DEL SEGLE xx GINASTERA: Concert per a piano n. 1, op. 28. Oscar Tarrago. Orquestra Filharmòuica de la Ciutat dc Mèxic. Dir.: Enric¡uc Biitiz. (26m). TIPPETT: Music. Martyn llill. tenor. Andrew Ball, piano. (4m). MARTINU: Simfonia n. 5. Orquestra Simfònica de Bamberg. Dir.: Neeme Jarvi. (31m). RAUTAVMRA: Quat'tet de cor·da n. 4. Quartet dc corda Sirius. (22m). DIVENDRES, 23 FEBRER DE 1996 DE 7.00 L' OBERTLRA ~lú•icn pt>r comt>nçar el tlin. RcC'nll d'obres hrcn• prt'•t•ntndt'• ¡wr J oan Vivc,. lnrlou butllctioH infm·matiu~ i n¡:;l'nde~ musicals. 09.00 BUTLLETÍ UE NOTÍCIES 10.00 BUTLLETÍ DE NOTiCIES 10.08 CAPSA DE ;u(;SJCA JOACHlM: Concert pt•r u •ioli i orquestra n. 3. Toknko i'ii•hiznki. Orc1u~•Lr11 Simfònica de In Ròclio dt• Stuttgnrt. Dir.: .:\fcir )finbk}. (35m). ELG \R: FaL.taff, op. 68. Orqueotra Filbnnnònira dt• Lontlrt>s. Dir.: Georg Solli. (35m). DOPPLER: Concert parUJra~i oobre motius de l'òpera Dit• Vt•rschworrn~n de Schuht•rt, pt•r 11 dui'S floutl's i piano. Robet'l Aitken. Pt'r Oit'tl. G~ir Henning Bruat<'n. (7m). DELALANDE: DesPnn Suite (Simfonit•g pt•lo sopnrs dt•l HPi). EnsE>mble Lo Simphonil' dn Murais. Oir.: Hu¡.;o Rcyne. (17m). KODALY: Psahnus llun¡;uricus. J. Simundy, tl'nor·. Cor dt· Bucla¡Jest. Cor dc nois dc In RàdioH·It~viijió Hun~a rt•sa. Orc¡ut'sU·u dr· I'E~tnt llongarè~. Dir.: Anta] Dornti. (23m). LALO: Simfonia espunyola per a violi i oN¡ut·~tro op 21. ltzhak Pt>rlman. Orqut'stra dl' Parí,. Dir: Donid Bnrt'nhoim. (34m). FASCH: Sona tu per o do~ oboè~, fagot i b.r. t'o Si h \f. Burkbardt Glaetzner i lngo Goritzki . oboèl!. Thoma' Rt>inhardt, fagot. Sirgfricd Pnnk, ,;oia de gamba. Arhim Br~t·r, contrnbaix barroc. C hri,tinr Scborn<hcim, rlnvecí. (10m). 13.00 GRANS INTEGRALS LES SIMFONIES DE IIAYDN Simfonia n. 77. Philhnt·monia llungar·ira. Dir·.: Antal Dor·ati. (18m). Simfoniu n. 78. Philharmoniu Llungnrica. Du:.: Antul Dornti. (19m). Simfonia n . 79. Philharmoniu Hungnrit·u. Dir.: Antul Doroti. (2 1m). 14.00 BUTLLETÍ DE NOTÍCIES 1 AGENDA lUI..iSICAL 14.13 EL DL\ DE L'OLEi'iT Prop-amat'ió realitzada a partir dl' )e;; peticions que els noslre' oienh hun ft>t nJ contestador clt' Cntnlunya )lúsica. td. 202 35 35. 19.00 GRAl'iS ll'I'TÈRPRETS A t. RÈLE J\'lCOLET. FRA.!~ CI\.: Sonata pern flauta i piano en Ln M. Bori& Berman. (28m). LECLAIR: Sonata pet· a fiau tu i ha i.' continu op. 9 n. 7. Chr·istiane Jnccottel. Philippe Met'1110ud. (13m). MOZART: Quar·t et per a finutn. violi, viola i violoncel, KV 298. 1Ho de cor·da Mozart. (12m). 20.00 BUTLLETÍ DE NOTÍClES I AGENDA ~roSI­ CAL 20.13 CONCERTS QUE HAN FET HISTÒRIA Concerts de Quaresma de l'an} 1928 al Gran Teatre del Liceu de Bnrct>lonn. amb In presència d'Emil Cooper, Egon P oUak. Joan Lnmote de Grignon i Igor Stravinski. HAYDN: Ln Creació, oratori per a ~olistes. cor i orquestra. Hob XXI:2. (33m). STRAVINSKI: Lo •·onsugrnció de la primavera. (34m). WAGNER: Els mestres caotnir·rs, obertura. (12m). DUKAS: L'aprenent de bruixot. (12m). HONEGGER: Pacific 231, moviment simfònic. (6m). ;;;J E ...= = ;¡· .!::! ~' 136 22.00 AGEI\1)A MUSICAL 22.05 ELS NOSTRES CONCERTS CONCERT enregis lrnt prr Catalunya l\fí1sica el dia 23 d'octubre dt> 1995 al Cin ema Mercantil de Banvoles. FESTA DE LA l\fÚSiéA PER A COBLA. Obres de TOLDRÀ. CmW, LEÓN. CRISTAU. PHE~AFETA i SADERRA. entre d"altres. Cobles: Sant J ordi, Selvatana, La Principal de La Bisbal. Dir.: Jordi León, Josep Prenaíeta Jaume Cristau. (97m). 00.00 NOCTURl~ Mú ~ica per acabar el dia. Pt·esrntació a càrrec d'Alfred Crloya. 00.30 R EP ERTORI DE NIT DISSABTE, 24 DE FE· BRER DE 1996 7.00 L'OBERTUR.\ Música per començar el dia. 9 Ht•t•uiJ d' obrt·~ hrt•u• prl"ql•ntapt•r Dolnr~ Ru-c¡twt~. DeiJer Choir. Oir: Mark Oeller. (13m). 09.00 \1 Í"Sl CA P EU A COBLA J 1.00 TRk'iSlUSSIÓ EN DlRECTE DE LA ~fiSSA CO:\VENTUAL DES DEL :UONESTIR DE ~lONTSERRAT de~ 10.00 P EI\l 'ACRA." \ Repetició dt•l programa emè'l el tlijouM. 11.00 EL I)J \ DE L'O IEI\T 12.30 DIVERIDJENT P rogr·unuwió rt•nliwodn n partir dt• IeM pctiritms tlllf' t•ls nostt·cs oicntA hau ft•l ni ¡·ontt·~tndor de Cutnlunyu Mú~irn, tl'l. 202 35 35. lJn migdia musical on t'li coniliinn la música amb la informació i Iu participació dels nostrl'~ oients. BLOC DE l"OTES. EL TRENCACLOSQUES. SAC DE DUBTES. 20.00 L'ÀU m O-VISUAL 15.00 " A LA Un programo tl'Ait•x Got·ina. Repetició del programa emès el dijom; al vespre. ~IANERA DE...." 22.00 GRANS OBil ES II AYDN: 11 ritorno di Tobiu, oratori. Bad>nrn ll endrickM. Lindu Zo~hby. Odio J one•. Phili p Lundridgc. 8Pnjamín Lt"on. Cor dPI Fe .. tivnl dr Bri¡¡h10n. Royul Philbarmonic Orcheotra. Dir.: \ntal Domti. (190m). 01.20 REPERTORI DE ~n DIUMENGE, 25 FEBRER DE 1996 DE 17.00 m1PORADA D'ÒPE- RA DE CATALUNYA MÚSIC\ ROSSll'\I: Giro in Babilonio. òpera en dos acte8. Erne~to Polocio. Caterina Cal~;. Dani~la o~,y Ceriani. Oriana Ferraru. Cor Franceseo Cilea de R tt!S(io Colobria. Orque<tra Simfònit'a de San Remo. Oir.: ~la~•imo Sahbatini. (150m). 20.00 SELECCIÓ DE JAZZ Programa dedicat a la mú<ica de jazz amb guió d'Albert "1\fallofre. 7.00 L'OBERTURA Músicn vrr comco~ar t'I din. RrruU d'ohrt'A hrt•us presentodes per Pilar Suhirit. 10 22.00 CO~CERT DIAGINARJ Guió i selecció: Raimon Colomer i Joan Vives. 09.00 ¡\ JÚSJQliES MÍSTIQUES 23.30 NOCTL'RN VJVALD I: Sulve Regina, RV 618. J . Bowmnn, contra-tenor. Tht• King'H Con~ort . Dir.: R. King. (17m). POúLENC: Salvt" Regina per a cor mixt o coppl'· llu. En•l.'mblt• vocal de Provcncc. Oir.: H clene Cuy. (4m). CAS. \LS : Solvr Regina E~colonia dt• \fontl'rrrot. Dir.: ln•ncu Segarra . (6m). PERGOLESI: Sal.r Regina, prr o contralt, corda i b.r. James Bowmon, C"ontratenor. EnBI'mhlc ln~trumrntal Jt•o nWoltt'r Audoli. Dtr.: JeanWolter \udoli. (15m). CORNYSH: Suht> Rt•gino. Tbe Talli~ Srltolor~. Oir.: P eter Phillips. (14m). ORTIZ: Salve Rt•ginu. Cupl'lla Sanrli Mirha,•lis. Bt•rnanl Foccroullc, orgue. (Sm). LULLY: Sa lve Regina. Prtit MotN. l..es Arts Florissnnts. Dir·: William Clu-istic. (9m). SCHUBERT: Solve Regi1111 rn Si b M. , D. 106. Pctrr Scr¡,ier, t¡,oor. SiKurd Brnun11, orgtu•. Orque~tra Simfònica de In Ròdio dc Berlin. Oir.: Dietri ch Knothr.. (Sm). HANDEL: Salve Regina . Soliste" vot•ab. Dt'lll'r Con.,ort. Múllica per acabar el dia. Presentació a càrrec de Maró Jané. 00.30 REPERTORI DE l\lT DILLUNS, 26 FEBRER DE 1 996 trurnt'n¡,. di! vent, timbales, contrabaix i or¡nlt'). Petits cantors de vïenu. Chorull \ ïennt'nsis. Orc¡ue,tru of tlw \ gt' of Enlightt•nmf'nt. Oir.: Brono Wcil. (20m). \1.HAYD": Quinll•t dt' rorda, P 108. L- \rchibudclli. (20m). PARRY: Una Suitl' \n~lt••o. Orc¡ue!->tra dt' Cnmbrn Angleso. Dir.: William Roughton. (19m). ROSSLER- HOS J<:TTI: Concert per o olooè t•n Fu '\f. Lajos Lt·ncsés. Or<rucstra de Combrn Eslovu('ll. Di1'.: Bohdno Worclml. ( 19111). WEISS: Pt·eludi, Minuet i Fantasia. JoRé Migurl MorPno, llaüt. (7m). BRlTIEN: S uite ''Johnson ove1· Jordun". Orr¡u<'Rlrn Sitnft)nica dc Bournt>moutlt. Oir.: Richat·d Hickox. (17m). BERWALD: Trio umb piano n. L. !lona Prun) i. Andrit• Ki~R. CAabo Onrza~. (l9m). U\CH: --Meine Seufzl.'r, mt•im• Trüm•n ·· (Els mt'us ~o,pirs. Ie.., mt'Vt''l llàgrime•). cantata B\l'V 13. :"'en ,olista. Paul E•swood. 1\.url Equilul. \fax van Egmond. Cor de nens de Bod Tüb:. Cor drl King'~ Collt•¡;o! de Cambridge. Lt>onlwrdt-Con•ort. Dir.: Cu.•tav LNlnhardt. (2:{m). Rl\1SKIKORSAKOV: Caprici l'llpanyol, ~uitP op. J.l. OrquP,tro Sunfòrút·o dc Boh.oi. l.lir.: AlPxandt-r Lor.ort•\. ( .15m). 13.00 GllANS INTEGRALS LES Sll\WON IES DE IlAYDN Sunfonio n. 80. London Muzort Pinyer~. Oir.: Jane Glover. (23m). Si mfnniu n. 81. Philhurmomu Hungorit'll. Dir.: Antal Domti. (25m). 14.00 BlTJ.Lf:TÍ DE NOTÍCIES I AGENDA Mt:SlCAL DE 7.00 L"OBE.RTURA ltúsica per començar e-1 dia. Recull d'obres breu. pret-<>ntades per Joan Yivt'S. Inclou bntlletin~ informatiu¡, i agt'ndes musicals. 09.00 BliTLLETÍ DE l\OTÍCLES 09.08 TEJ\1PS DE LES ;\lliSES Una hora de mú~ico borroea prr..sentada per Joan Vives. 10.00 BUTLLETÍ DE NOTÍCIES 10.08 CAPSA DE JttSrCA SCHUBERT: Missa Alemanya. D 872 (v~rsió per a cor mixt. in!!- 1 U3 LA CAFÈ CA:\TATA DEL P rograma de mí.-i~a ;·oral. Sl'll"tTiÓ, guió i pre•ental'ió: ..\Je" Roble•. L'ÈPOCA DEL B.\RROC A l'RA.~Ç\. EL RIT\1E DEL COR: ~oveto¡,. diAcogràfiques, !'OnCI'r ll! i IIOtÍC:Ïfb IJUt' fon refl'rrnl'io 111 rnón coral. 16.00 CAPSA DE MÚSICA DVORAK: VnriacionM sinúòniques op. 78. Orqul'stt·u Nncionul EscoceKo. Dir.: Nm~me Jiirvi. (21m). BOCCIIERfNI: Sextet dl' cord u n. l 1!11 Mi b 1\t, op. 23. Enst•mbl!• 415 (l9rn). POULENC: Concert per o llos piano~. Sylvione Defernt'. Pascal Rogé. Philhormonia Orche5tra. Dir.: Chorlt• s Dutoit. (19m). .:'íAVARRO: "l)e lo t>•fl'ro bagrada~, cantata. Capella de Ministrers. (7m). ABEL: Concert per a flauta op. 6 n. 2. Karl Kaiser. La Stagione Frankfurt. Oir.: l\Uchatl Schneider. (16m). GADE: Simfonia n . 2, op. 10. Collcgium :\fubicum, Copenhagen. Dir.: ~Iichael Schonwandt. (28m). MOSCHELES: Cinc estudis pn a piano, op. 95. NoeiLee. (lïm). HAYON: Concert per a org11r Hob. XVIIT:7. l\fartin Gester. solista i di~tor. Le Parlement dl' Musique. (15m). CAMPRA: Messe ad Majorem Dei Glorium. Solistes vocals. Cor i Orquestro Le Concert Spiriluel. Dir.: Hl'rvé Niquet. (18m). 19.00 AUIANAC Un espai destinat a evocar i r e,;ure els feta més repre~enta­ IÍIJ$ del passat musiral. Guió i selecció d·..\Je-'1: Roble~. 20.00 BUTLLETÍ DE NOTÍCIES I AGELXDA MUSICAL 20.13 SELECCIÓ DE NO\E- TATS Presentació de les últimes no,·etal:i di.scogràfiques aparrgud~'» al mercat. Espai patrocinat prr Oi.cos Castelló. 22.00 AGE!'I'DA MUSICAL 22.05 TE.,fPORADA L'OBC DE CONCERT enrCf¡'ÍBtrat per Catalunya l\iúsiea el din 24 dl' ft'brer de 1996 ol Palau de lo Mlliñca Catalana de Barcelona. BRAH..\1S: Conct'rt per piano i orquestra n. 2, op. 83. Sinúoniu n. 2. op. 73. Stephen Kovoce>ich. Orquestra Simfònica de Barcelona i ='iacional dt Catalnn}a. Dir.: Antoni Ro• Marbà. 23.30 NOCTURN ;\fú,ica per acabar d dia. Pre..entaci6 a càrrec d'Alfn:d Ct-laya. 00.30 REPERTORI DE NIT DIMARTS, 27 DE R· BRER DE 1996 7.00 L'OBERTURA Mús:ica per començar el diu. Reeull d'obres breus pre5eutades per Joan Vives. Inrlou butllt'tins informatius agPndes mu~icals. 09.00 BUTLLETÍ DE NOTÍ- CIES tEL: o. 2. i one ha el DE: ~um Dir.: Bm). 'per 1m). :r¡¡ne ster, nent 'M i nm. ~stra ;lic.: 111' i :ntn- rió i >ri- L 1\'E- 0\'e- udes per DE 09.08 TK\IPS DE LES \ JL:SES Lna boru clt• mú•ira borrorn prc,t>ntndn ¡wr Jnun ViH·•· 10.00 Bl TLLETÍ DE l\OTÍCIES 10.08 C..APSA DE ~fÜSI CA GOETZ: Simfonia op. 9. On¡uetilt'll Filhurmònit•a clt• In Ràdio dt• Jlonnovc•t· dc In NDR. Dir.: Wrrner Anclrt•ns AJhcrt. (32m). LECLAIR: CmU'rrt pN· a violí op. I() n. 5. Collcgitorn Musicum 90. Solista i dit·ec·tor: Simon Standuge. {17m). CIULl.A.NI: Gr·un Dut'! Com•ct·tuul per a Ouutu i guitnt'l'tl op. 52. ~1:ikacl lldnsvuo. Jukkn Savijoki. (15m). ZELENKA: Rec¡u.irm, pt>r u •nlistPs, rm· i orque6tra: Z 46 . .In na Jonnsnva, soprano. Druhomirn Drobkm·a, contralt. )firo•lav Kopp, tt'nor. Cor i Orc¡ut•strn Filhnnnònira Txeca. Dir.: \adav '\cumann. (2ïm). \IEI'iDELSSOH'\: Concert pt>r n piano n. 2. op. 40. Cyprien f..atsnril•. Orqut·,tru de la Gewandhnu' dt• Lei¡uig. Dir: Kort :\lasur. (21m). RF:US~ER: Suitt> per a llníil en He \f. Konrnd Junghiint•l. (16m). GLAZUNOV: Swpun Rnzin, poema ~múònic. Ort1ucstrn dt•lo Sui•se Romoodt•. Dir.: Ernc.qt Ansc·rmrt. (15m). SCHUBERT: Quarll.'l dt· l'Onlo n. 2, I> 32. Quartet Ml•los. (17m). 13.00 GHANS INTEGRALS per ~ de ,e lo LES SL\1FONIES UE ltAYDN Simfonia n. 82 "L'ós"'. Orc1uesu·a dt'l Com·t·rtgebouw, Amoterdnm. Dir.: CoHn Davio. (28m). Simfonia o. 83 "La gallina". On¡uestro Filhannònica de Berlin. Dir: Il. von Korojon. (25m). U.OO B{jTLLETÍ DE 1'\0TÍClES I AGE~DA :\tuSICAL 14.13 :nmtENTS LÍRICS dia. [~ )TÍ- DELmES: Le roi l'o dit, è)pt'rn I"Òmiru en tre~ nrtl'a. J. 'ti~bo•au. :'tt.So•nr.•hol. A. \farliocuu. G.\Vioo. R.Lt•nuty. Cors i Orqul'•tru Rudio-Lyt·ique. Dir.: A.Git·nrrl. (90m). STOLZ I LEIL\R: 2 òr·it•s d'opc·t·c•to. Bemd Wt•ikl, hur·íton. Cot· i Orqut•Ntra Siruf(utit·a dt• I'O fH'. (9tn). 16.00 CA PSA J)E ~IÚSI CA CHOPlN: Set Estudis op. LO. Sviutoslnv Rit·hter, piano. (18m). ELCAH: Tht> King Arthur, suite. Bourtwmou th Sinfonirttn. Dit·.: Gt!orge l!urst. (23m). MOZART: Conrl'r'tom• per a dos •ioüm i orque.qtra,l\.\1 190. Philip Bride. Chcistioo Creno~. Ensemhle Instrumental de França. Dit·.: Kort Redel. (30m). CZER.\'Y: Fantasia brillant Mbre temes de Schubert p('r u trompa i piano, op. 339 o. 2. Barry Thckwell. Danirl Blumenthal. (17m). WECK1\l.\N: Wie liegt dic Stadt so wü•tP , cantata. Greta dl' Reyghere. :\lax Van Egmond. Rit•t>n·ar Coosorl. (16m). SMNT-SAENS: Sinúonia n. 3, op. 78," Simfonia per a or¡.,'1Jt>". Ort¡UE"hlra Filharmònica de Bm·Hn. Dir: Jnmes Levine. (36m). GRAUN: Coorert per· a ohoè, corda i continu. Hcinz Holliger. Cnmernta Bern. Oir.: o\lexnoder van Wijokoop. (21m). 19.00 GRAVACIONS IDSTÒRJQUES ENREGISTR.-\.MEXTS DE 1952. BEETHOVEJ\: Simfonia n. 4, Op. 60. Orquestra Filharmònica de Viena. Dir.: Wilhclm Furtwiingler. (3ïm). \At:Cl!A.'\ WILLL~IS: Con<·tt·L per a violí i orqueotro •'Concerto aceademico". Yehudi Menuhin. Orquestra Filharmomcn de Londres. Dir.: <\ddan Bo uit. {16m). 20.00 BUTLLETÍ DE NOTÍCI ES I AGENDA ~fUSJCAL 20.13 GRAN T EATRE D EL LI CEU: ANTOLO GLo\ DE 150 ANYS D'HISTÒRLo\ Uu programo esct;t i presentat per· Rogt'r Alier. 22.00 AGE..llfOA 11USICAL 22.05 ELS NOSTRES CO NCERTS COl\CERT enregistrat per Catalunya ~lúsica el dia 12 de dt•semhre de 1990 aJ Centre Cultural Fundació QCaha de Prnaion;¡". ::\[úsica Xadaleoca del segle >..\.lli. Obres de: A. SOLER, CASANOVES 1\L\ RTJ. Virgínia P arramon, soprano. Xavier Torra, contratenor. J ORep Benet. tenor. Joan Puigclellívol, baix. Marta Cordomi, mezzo-soprano. Neil Cowley, orgue. Mireia Ilemanclez, clnvicèmbul. Coral Cantiga. Cnmcrata An toni Solet· de Bat·celoua. Dü·.: Josep Prat5. {65m). 00.30 REPERT ORI DE lliiT DIMECRES, 28 DE FE· BRER DE 1996 16.00 CAPSA D E !lti;SICA 7.00 L'OBEltTLRA Mú•ica pl't' t•onwn~ar t>l dia. Rcl'ull d'obt·l's hro·u~ pre~ento­ des per Joan \ïn·"· Inclou butlletin~ mfor·mutiu~ i agencie~ mu~it-nl.,. 09.00 BllTLLETÍ DE NOTÍCIES 09.08 T EMPS OE LES MUSES Unn horu tJ,. mtí~it·o hnr·roc·u IWebentndn 111'1' J oun ViHs. 10.00 BUTLLETÍ NOTÍCIES DE 10.08 CAPSA DE MÚSICA ELGAR: Thc• Sunguint• Fan, música dc holl!'l Op. 81. Orquestro Filhormòniro de Londre~. Dir.: Br)den Thom•on. {19m). R \\tE \U: Arie' i frogm~nt~ d'òperes. Ghard Souzoy, hur ítun. '\ew Philhormunio Orchestra. Orc¡ntotru de Cambra Angle~n. Dit·.: Ra)ntond L.•ppord. (20m). RIIEINBERGEil: Quint<'t amb piano, op. 114.. Quartet Sonurc. Horat Cobt•l. (32m). C \LUPPI: Com·crl pt•r 11 nuutn i OI'CJUI'Mtt•n rn ReM. Jnm¡•s Culwny. I Solis li Vcnt~li. Dir.: Cluudio Sc·imonc. (11m). BAHTOK: Sulw dt• tlnnsl's, Sz. 77 Or·quesu·o do I'ERtnt Jlongur·~s. Dir.: .Júnos I~et·c•ncsik. (l7m). C.Ph.E. B ,\CH: Concert pt•r· o rlavei'Í i orquestro de rordo Wq. 33. Gottft'iP<I Rorh. Ot·qul'qlro rlr Cambra Hcnuna dl' Colòniu. Dit·.: Jon Coruznllo. (2·~m). SERV.\IS: Souvt•nir d<· Bade, gran fnnta•iu op. 20. Smith,onian Chanibcr Playero. (14m). SPOHR: Qunrtt>t de corda n. 4, op. 15 n. 1. 'lc" Budapest Quarti'!. (23m). Mú~iea per acabar el din. a càrrec d'Alfred Cdnyo. SPOHR: )ti.•so per a ~oli~te• i doJo cors a quatre vens. op. 54. julionc Clous. Beate Timm. Christiane Oertl'l. Mnrtio Petzold. Wolfgang Dt'rsch. Cor dt• la Ràdio dc Berlín. Dir.: Mirhael Glaser. l:iOm). WEBER: Gnm duo concerlun l pt•r· a clarinet i piano, op. 48. Guy Dcplus. Mnrliue Jostl'. (18m). HEIN ICHEN: Cort c<'rlo grosso (Conct'rt de D rcsden). S. 217. Musica Antiqua dc Colònia. Dir.: Reinhord Goebet. (15m). R ESPIGID: Lnpressions brasileres, suite per a orquestra. Philhnrmonio Ot·chestra. Dir.: Ceoffrey Simon. (18m). BACH: Obertut·a (Suite) per a orqueotra n. 3. BWV 1068. La Petite Bandc. Dir.: Sigiswald Kuijkcn. (20m). BEETHOVEN: Sonota pE>r a violi i piano n. 7, Op. 30 n. 2. Joap Schroder, •iolí. Jo• 'on lmmer~ecl, pianoforte. {26m). KL"HLAU: Lulu. obertura OrqUI'litra Simfònica Odeose. Dir.: Edword Serov. (8m). SUSATO: Dan•es del rconi..xeml'nt. New Londoo Consort. Dir.: Philip Piekett. (24m). 19.00 NOUS INTÈRPRETS BRAH MS: l nter·mezzo n. 1, op. ll7. Anna M• Cobret·a, pirmo. (6m). MOZART: 3 lieder. Oft•liu Salu, soprano. CarlPR Lama, piano. (10m). BEETHOVEN: Triple conccr·t per u violí, violoncel, piano i orc¡uestro, op. 56. Sora Bitlloch. Maria Bitllocb. Inés Rcgueco. Orquel>Lra Simfònil'a Empordà-LlenguadocRosselló. Dir.: Carie;; Coll. (38m). 20.00 BLTLLETÍ DE NOTÍCIES I AG&'\"DA :\ILSICAL 20.13 SELECCI Ó DE NOVE- 13.00 GRANS li\TEGRALS TATS LES SDIFOJ\IES DE H \YDN Simfonia n. S.l. " I n nomine Domini". Or<IU<'&tr·u Filharmònica dt• Hrrlín. Dir·.: 11. von Kurajon. (26m). Simfonia n. 85 "Lu rt·inn". O t'I IUl'Rlru Filharmònic· u do IJ¡•rlín. IJir: I! . von K m·ujun. {2•lm). Pre.•entació de le.~ úlúme¡¡ nowtats discogràfiques apocegudes al mercat. Espai patrocinat per Discos Castelló. 14.00 BUT LLETÍ DE NOT ÍCIES I AGENDA MUS ICAL 23.30 NOCTIJRN Pn·~entació càrrec dc Joan Vives. \.IX BINOMl DE I~~ FL\L'TA DE BEC AL SEGLE X.~ (2• part): HA.'~ S MART[\ L[l\'DE. EL PAR.' \s. 14.13 EL GRAN SEGLE Programo dt• mít~ira antiga. Sell'teió. !,'lLÍÓ i prt•serttoció o 22.00 AG END A lU USI CAL 22.05 ELS NOSTRES CO NCERTS CONCERT enregistra t per Ràdio Nocional d'Espanya u Catalunya el dia 9 de $Ctembre de 1995 a l'Església de San ta Maria de \'ilabertran. SC HUBERTÍ ADA 1995. SCHUBERT: 11 Schwnm•n¡:~,un~ (El runt clt•l r•gn••). \latthin~ Giirnt•, baríton. \\olfrum Ri•·¡:<•r, ¡uuno. (82ru). 11.00 BliTLLETÍ DE NOTÍCIES I AGENDA \ IL'SICAL z:uo 1\CH.ïl Jtl\ 1-!.13 'fÚSICS Lll'I'YA \ht•iru pt•r n•·nhnr el diu. Po·t·•<·ntorilo n •·i'u·rr·r d' .\lfrl'd Ct•la)'U. OO.:iO JtEPEHTORI DE l\11' DUOUS, 29 DE FE· BRER DE 1996 DE CATA- Gl'L'\JO \.'\: El Diuri. Cru po Círl'ulo. Anna :Rirt·i. (14m). DE \1SÉE: Suite en mi m. Pero> Ro,. ,;o)n dc gomba. Juan Cnrlos Rivera, tiorba. (13m). F\RKAS: Antigues dan_~I'R honguo·c,;t':, del ,egle )."\11. Quintet dc vent Harmonia. (9m ). J.SOLER: Ilrquicm per u cnsRió i orquestJ·a. Sit•¡,..fr·it•d Fi.nk. Orquestra dl'l Tcntn• dt• f..ossel. Cor Bn('h d1· B1•rna. Dir.: James Lockhort. (31m). BLANCAFORT: Nocturn n . .t. Albert Nieto. piano. (4m). GFUEG: Sonata per u violi i piano o. 3. op. 45. Eva León. Dagmar \fuñiz. (23m). r•·•·- 7.00 L'OBEHTU itA MíoMi<·u pt•o· conwnçnr· l'i din. Ilt•t·uJJ d'uhrl'~ IH'l'U~ pn·~enta­ tl!·~ pN' Joun ViH·~. lnl'lon butlletins infornoutius i ogt•nd•·s mu~icuk 09.00 BUTLLETÍ DE NOTÍCIES 09.08 TE\IPS DE LES \Jl'SES Lnn hora el•• mú•iro bnrrtl<'a prc-.•ntndn pt•r Joan \ï,¡•s. ¡¡ so - ~ 10.00 Bl,"TLLETÍ DE :\OTÍCl ES e ~' ¡¡¡¡· 136 10.08 CAI'SA DE \ ! (SIC\ DELALA '\OE: Srtenu Suite (Simforúe;¡ pel• ~opur,; dd HPi). Enst•mbl•· Lu Simphonie du MnrniM. Dir.: ll ngo Hr)nt'. (32m). WEBEH: Ç)nor·tPt nmh piuno op. 28. Jcun-Louis l lngurnuowr. AkxiN Gnlpí-rine. Pier·r·~-lll'no'i Xucr·eb. Cécilin T~un. (28m). 1'1 PPETT: Fanta~io l'ont•t•rtant sohrt• un tt•mn el<• Cor1•lli. Aracl<'m) of St. Martin-in-tlw-Fit•ltk Oir.: Kt•moeth Sillito. (19m). ANÒ~IM (SEGLE À \'U): Lnmt'nto di Morinello, moglil' di \1asonit'llo, rantnta. Pino de \ïttorio. C.uppt"lla drlln Pietà dc 'Turrhioi. Dir.: Antonio Florio. (Hm). 1\00 \.LY: Suite H ar) Júno,. Orqup,;tra Simfònica de Baltimorr. Oir.: S. Comi'"iono. (25m). BOCCHER!J--.¡1: Simfonia ro La ~1. op 21 n. 6, G ~98. \cnclèmin de Cambra 1\lcmanya. Dir.: Johnnnt'N Goriu.ki. (l:im). DVORAK: St'xtl'l tle rordo, op. 48. Conjunt d1• Cumbra de l'At'adcmy of St. Murtio-in-theFidds. (:lOm). 13.00 GRANS INTEGltALS 12 LES SI MFON I ES DE I L\'tDN Simfonia n. 86. Orqul'strn Filharmòniru de Berlin. Dir.: li. voo Ktlrojon. (29m). Simfouio o. 87. Londoo Mozart Pln}t'ro. Dir.: Jruoe Glover. (25m). 16.00 CAPSA DE :ntSlCA G,\LUPPI: Arripe alpestri nd ,-alJf'm, motet. Gérard L<>:.ne. U Sf'minario musicale. (20m ). K.HATXATllU.-\_ ' \: Simfonia n. 3 ~Poema-Simfonia ... Orqu~tra Filharmònica d'Armènia. Dir.: Loris Tjcknavorian. (21m ). KRAUS: Trio amh piano en RI' \1, YB lï2. Lucia ~egro. Jaap Srhrüdl'r. Kari Ottc,t'o. (20m). SffiEUUS: El cigne blanc. suite op. 54. Royal Philbnrmonic Orche,tra. Oir.: Yondani Butt. (24m). HOTTETERRE: Se¡:onn auitt• del segon llihn:. Paul Dombrecht, oboè. Wil'lnnd Kuijkeo, viola de ¡:ambo. Robl'rt Kohnen, rlavi"M. 118m). BHliCH: Konzerutiick per o 'ioli i orquestra, op. ~l. Sah atore .-\crardo. Orque•tra de la ee-. andhaus de Lcipzi¡t. Dir.: Kurt ~Ia,ur. (19m¡, STROZZI: Hor cht' \pollo. serenata. op. 8. Ro-ina Sonnen<drmidt. •oprnno. .;ephira En-emble. (15m). DO::\'lZETTI: }fúhlca de ballet dt' Dom S~bastien. Philharmonia Orcbe,.tra. Dir.: Antonill de Almeida. (21m). "\HRTI~I: Sonata t'O Do \1 pPr a duc;; flautes. "\lahbimo ~lereelli. ~ieola Guidetti. (4mJ. 19.00 PE!'\'TAGRAJIA Probrrama de djvulgació mu~i­ eal. Guió i realit.zuciii: Pt'rt' llurés i Àlex Robles. LA CL\t: DEL PENTAGRA.\L\: Pru--t•ig pel Port de Barcelona. EL PODER DEL C.\..'\T: El bon ca~ador. El mCl'tre. 20.00 BL'TLLETÍ DE NOTÍCIES I AGENDA )n;SICAL 20.13 "A LA 'L\.NERA DE.... " COi\CEHT t•nrt·~i,trut pt•o· Hàtlio Nu<·ionnl rl'Espnnyn n C:atnluuya t>l tlin 15 d1• Rett•mhrt' dt· 1995 a l'E~g.l(·~in dt> Snnta Mal'in rlt• Viloh!'rtr·nn. SCIIUREHTiADA 95. SCHUBERT: Trio amb piano op. 99. TL,RLLL: Tl'llnwsn u Cubcart. BRAHMS: Trio amb piano. op. 8. Tl'io Novali•. (78m). d .. Berlín. (23m). BERLIOZ: Cleopatra. escena liricn. Janf'( Baker. Orquestro Sinúònicn d• Londres. Dir.: Colin Da,;,_ (21m). FREDERIC li DE PR(SS lA: Concert per a Oauta.. corda i continu n. l. l'O Sol )1. Kurt Redel. Orquestra Pro Art.. dl' Munic. Dir.: Kurt Hedrl. (2im). GADE: Simfonia n. 8. Op. 47. The Stockholm Sinfonieua. Dir.: Neeme Jün1. (26m). BACH: Sonata per a ,;olonccl i clavicèmbal, BWV 1029. Pierre Fournier. Zuzon.a Ruzickova . (15m). LEBHUN: Concert per a oboè i orqueRtra n. l en re m. Hciru: Holligrr, oboè. Camcrata Bern. Dir.: Thomns Füri. (19m). DUKAS: La plnintc. nu loin, du faune. Jeno Hnbeau. piano. (Sm). :!:Uo '\OCTt:RN 13.00 GRANS li'I'TEGRALS \lú•icn pt•r ncnbur t•l Jin. Prt••••ntnt'ÏÓ n càrrt'c cl'.\.lfrt'd Ct•lnyn. LES SDIFO!\lES DE HAlO:\ Simfonia o. 88. Orque•tra Filharmònica de Viena. Dir.: Leonard Bernstein. (25m). Sinúonia o. 89. Philhannooía Huogarira. Dir.: Antal Dorali. (22m). lln roovulot ~'"' propo•a i comt'nta lo moí-i•·a quo• li a¡.rroda. Guió i prt'H'ntarió ¡fp Joan \ tn••. Produl't'ÏÓ de Dolor, Btl'I)Ut'l,, 22.00 \GE:"iDA \ll'SICAI, 22.05 ELS NOSTRES CONCEHTS 00.30 !IIÚSICA DEL SEGLE X.'\ GI'\ASTEH \: Los hora' d<· una t'•tancia, op. Il. Olivin Blarkhurn. •opraun. \ll>t'rto Purtught•IN. piano. (18m). \L\\ Y'\: Simfonia n. 1. On¡u<••tra Simfbnit·u d~ Londres. lllr.: Hichnrd lürkox. (11m). \ILLA LOROS: Qunrtl't dt• rordn n. I. Quartt•t Br••l!'rRt·i•. (22m). 14.00 BlTLLETÍ DE NOTÍCIES I AGEl\"DA ;m:SICAL 1U3 .EL DIA DE L'OlEl\'T Prol:!l'amació rt>alit.zodu u partir de le• peticions qtu• el~ nootre• oients han fel al cunte~tador Jr Catalunya i\Iúsicu. tel. 202 35 35. 02.00 REPEUTORI DE NIT 19.00 GRANS Th'TÈRPRETS DIVENDRES, 1 MARÇ DE 1996 DE 7.00 L'OBERTUltA :\tú,iro Jll'r I' Omi'OÇUr eJ (liB. Ht't'ull d'olori', hro•u• prl'•t•ntu•lr- pt>r Joan \l~e~. lm•lou butUt·tin• informatiu• i u,:"ndt', mu•Íl'nl,, 09.00 Bl TLLETÍ DE 1'-òOTÍCl ES 09.08 TE!IJPS DE LES \llSES Fno hnra tll· músira barroca prt>•t'ntudu pt·•· Joan Vivl'~. 10.00 BUTLLETÍ DE NOTÍCIES 10.08 CAPSA n E ~lÚSICA RAKHM \N l'\'OV: Rapsòdia sobre un wmo d1• Pagnnini, op. 13. Vun Cliburn, piano. OriJU('!ttra Filhormòniru de :\fo•rou. Dir.: Kiril 1\.ondrOidtin. (25m). '\I Oí'~\ RT: Quintl't de corda 1\.\ 106. Quint1•t de rordn .-\URÈLE NICOLET. DAJ~Zl: Coll.l'rrta.nte per n flauta, l'Inri· net i orquestra op. 41. E. Brunn~r. Orque,tra de Cnmhra de W'ürtemherg. Dir.: I. Fnt'rbcr. (19m). II.\.'\OEL: Sonote.. per a flauta i continu op. 1 n. lh. S i 9. Christian Jucollet. "\tari Fujiwara. (2im). .\fTLHAuD: Sonatina pPr n fiau· la i piano. Oie¡! "ai•enher~. (8ml. 20.00 BL'TLLETÍ DE !\OTI· CIES I AGEl,'DA ~fUSICAL 20.13 CONCERTS QlE HA.~ FET IDSTÒRIA Primrrn audirió del Requiem de Mozart al Palau de In .1\lúsi¡•n Cutalunu l'any 1915. MOZAR'f: Hi•quicm, KV 626. (•16m). L'un)' 1928 l'Associació Bad1 rwr In Mú•ica Antiga i Contemporània organitzà a Mallorca dos ron· certs dedicats al compositor maUorquí Baltasar SampPr. SAMPER: Lai d'nmour. (Sm). SA..\1PER: }fallorcn. o;uitt· •im· do •)I -¡ e o 11 IV :AOZ: Janet ,ca d., )a, is. fòn.io-a. (25m). S.\MPER: Hituul de pagr,ia. (9m). Rl'pl'tirió del programa emès el dijol13. 22.00 AGEl'DA )R'SICAL 11.00 EL DIA DE L'OIEI\'T 22.05 ELS i\OSTitES CO'\CERTS Programació realitzada a partir de 11', peticion,. que els nostres oienls han fet al contestador de Catalunya )fúsica. tel. 202 35 35. DE lauta, iol ~L J Arte tedel. n. 8. tholm Jiirvi. a vi~ 1029. .!Zana RUN: Jeall·a lliger, Dir.: fKAS: CO\CEHT t·nrcgi•trnl pl'r Catalunya \1Íisicu el din 20 dr noH•mhrc dr 1995 ui Pulnu dc In 'fiÍ•ica Cutalnnu. COJ\CERT COMMEMORATIU DEL 30(· A.I~IVERSARJ IJE L'INSTITUT GUTTMANN. BEETHOVEN: Sonata per a piano n. I. op. 2 n. 1. Sonntu u. 7, op. 1O. n. :!. Sonutu n. 6, op. JO n . 2. Sonutu n. 21, <Jp. 53. Bru nu Lt:onardn GeUwr, piano. (98rn}. 'aune. 23.30 NOCTURN ..s U'll.'i )líl~ico pl.'r ut:ubnr el dia . Prc~Pnlorió a càrl't•r d'Alfred Cf'lnya. 20.00 VÀCDIO-VISUAL Un pro¡.,'l'ama d' ..\.ieJC Gorina. 22.00 GR<\1\'S OBRES ILANDEL: Vcsprco Carmelites (1707) . .fill Feldman. Emma kirkby. Emily Van Evcra. Murgao·ct Cahlr. Mary Nichols. Joseph Cornwell. David Thomas. Taverner Choir. Taverner Pinyers. Dir.: Andrt'W Parrot!. (120m). 00.15 NOCTUR!'i 00.30 REPERTORI DE MT l\lwica per acabar el dia. Presentació a càrrec d.Alfred Ct'laya. to rati. DISSAB1E, 2 DE MARÇ DE 1996 00.30 REPERTORI DE 1\TI' mn. 7.00 L'OBERTCRA DIUMENGE, 3 MARÇ DE 1996 )lú•ico pt•r començar· t•l dia. Recull d'obt'Cb breu• pn•M•ntadrs prr Dolol·~ Busquet,, 7.00 L'OBERTURA lt'Stra Dir.: 25m). ro ooia u. partir ostres Ior de 02 35 09.00 )J(;SICA PER A CO BLA 10.00 PENTAGRAMA DE Mú~<ica prr començar el dia. RecuU d'ohn•s hreus presentades per Pilar Suhit·à. 09.00 MÚSIQUES MÍSTIQUES BtJXTEllUOE: "Juhilatl' Domino". <-anta tu Uux\'1 \ 6-1. Reot~ Jat:oh-. l'Ontratt'nor. Tbe Kuijken Cou•ort. (Sm). P.\LESTIU\A: Jubilatl' Dt'o. lk gl'nsburger Oouwhor. Dir.: Theohald Schrt'm'. (tm). )10ZART: Ex.otltatr. jubilatt•. K\ 165. Barbara Bonney. Conct'ntw. \1u•icus olt• \ït•nu. Dir.: Nikulao" llurnont'ourt. (15m). PURCELL: Juhilntl' Uco. Solistt·s 1 oo·uk Corh i Or·qut'stru •lt·l Ft•stivnl dt• 1\'TÍlsit•a dt' Stour. Drllf'r' Con~ort. Di1·: •\(f¡·¡ool Dcll!'r. (8no). BRITTEN: J ubilutr Dl'o. Cor Je Iu Cutl!th·nl tle Westminstt'r·. Jmut·~ O'Oonnd l, or~•ue. Uit·.: Duvid llill. (3m). CAMPI~\: Jubilat!' Dt•o, motet. Jat•t¡nt'lilw Nío•olus, Koprnno. Annt'-i\lnrio• Lu•lo. bui>. clt' vinln. William Chri~tit', orgu.,. (9ru). SCmJTZ: Jubilutt• 01'o omnih lcrrn. oimfonin •ol'rn S\V\ 262. Solislt's 'oculs. Conl't"rto Pnlatino. (6m). HO)J \~: Jubilau~. cantata. Cbri,tina Hogman, soprano. Peter )futtl'i. hui,, Cor de Cambra Erir Erk>;on. Conjunt Barroc dt• Drottningbobn. Dir.: Eric Erit••on. (14m}. DEL.\1..\..'\DE: Juhilnte Deo omni~ lt't'I'U. •olm 99 S. 9. \tiekt• \un D1•r Slui~. Hcitli Brunner. Gille• Ragon. lan HonPymau. BN·norr! Dl'll'trt.'. EnsemJ>Ic 1ot·al dl' Nantes. Lu Grau dc Ecul'Ïl' t•t Iu Clonmhrl' dn Ro). Dir.: Paul CoUt'oux. (12m). WALTON: Jw>ilut<· O¡•o. 'l'he Fin:r.i Sin¡:ers. Dir.: PauJ Spict"r. (3m). ~l-\RE='iZIO: Jubilott> Deo u 8. Capt>Uu Sancti :\1ichaefu. Dir.: Erik 1·an "\e,·el. (4m). 11.00 T RANS:\flSSIÓ &"' DlRECTE DE LA :\DSSA CO~­ VEl\'TUAL DES DEL :\101\EST ffi DE :\IONTSERRAT 12.30 DIVERTBIE~T Cn migdia musical on es conillina la mÚhica umh la informaeió i Iu pardcipatió dels nosu·cs oient•. BLOC DE NOTES. EL TRENCACLOSQUES. SAC DE DUBTES. 15.00 "A LA MANERA DE...." Rl'pt>tirió del programa emès el dijous al vespre. 17.00 TEMPORADA D'ÒP E- RA DE CATALUl\'YA ~JÚSICA GLUCK: AJceste, versió pori"encn. ~icolai Geddn. Jessyt> ~onnan. Tom 'Krallhe. Robert Gambill. Peter Lika. Siegmund '\imsgern. Bernd Wcikl. Roland Brncht. Kurt RydJ. Cor i Orquestra Sinúònics de la Ràdio Ba1aresa.Oir.: Sergt> Baudo. (150m}. 23.30 NOCTURN ~1l1sica per acabar el dia. P resentació a càrrec de l\1nró JanP. @ i» = .... ..';!! a ~¡;;;¡· 136 00.30 REPERTORI DE MT CONCERTS ~ZI: Ielari· l. E. Unbra : J, 11,30 h. 17 h. L'Aliança del Poblenou Palau Banda Muniripul dt Bar·celonu. Dir.: Albert Argudo. Wagner, Ran•l. Saint-Sni'n~. Fallo, Turina. Concert Anna 'fomowo-Sintow. Dir. d'orquestra: Johan l\1. ArneU. Strnu~~. S FEBRER 21 h. Palau Cor Filha1·mònic dt•l Teatre dl' La Scala de )lilà. Dir.: Roberto Gahbiani. (lniriativa d'Entitats <'Íviques per a la reconstrucció drl Gran Tt•atrl' drl Lirru). 6 FEBRER 19,30 h. 21 h. Sala Cultural Caja de Madrid Palau Sofia Cuhrujn i Carie~ Lama, piano a quatre mans. Mozart, Brahms, Ot•buss}, Srhuhcrl. Lluís Clan•t, violoncel. J osep 1\1. Colom, pi11Do. Beethoven. lntrgral dl· l'obru pl'r u violoncel i piano de Beeth oven (Euroconr!'t'l). 7 FEBRER 21 h. Palau Or ft•ó Cata là. Ot•qtJCBI ra Simfònira del Vallès. Dir. : Martínez (zqui<'rdo. Beethoven, Iliind el. (Caprabo). 8 FEBRER 20 h. Saló de Cent 21 h. P alau Mu¡;dalcuu Mn1·tíne:r., Ooutn. Magd a lenu Barrera, arpa. Rossini, Andrieslll'll, Tourníl'r, Capll't, Piazzola, Alwyn, Ciardi. (Solistes de l'OBC al Saló de Cl•nt). Lluís Cia l'l'I, violonrel. Josep M. Colom, piano. Integral de l'obr a per o 'iolom't'l i piano de Beethoven (li}. (Euroconeert). 4 FEBRER tnEL: r~~a :l!lbaD 2ím) flau- 1 lberg. WTÍ- \L l'rude lúaira :.ART: L'any ler la •rània con· ositor mper. (5m). 1 ém- en. Em est 13 CONCERTS 9 FEBRER 20, 30 h. 21 h. Palau Güell Palau Quartd Gala. Toldrà, Eluurd, Molas, .\1. 11artí i Pol. OBC. Dir.: Eliuhu lnbul. Strau,o;. 10 FEBRER 19 h. 22 h. Palau Palau OBC. (St•¡:unu audkió). 'lonw¡:iun Chumbcr On·hcstra. Lars Anders Tomter. 'iola. Dir.: lona Bwwn. lln)·dn. Br·illen, Grieg. .\1ozart. (Palaucenl). 11 FEBRER 11 h. 11 ,30 h. Palau L'Aliança del Plohlcnou Palau ODC. (Tt>rrt-ro uudit·ió). Banda \luniripul dt- Barrelona. Dir: Rafael Grimal. Lanct'o, Arnolcl, flizl't. Grunudo~. Toldrà, \'iwR. Cor dl' Camhra tlt•l Palau dt> la Música Catalana (patroeinal per Fumlaeió Cuixa dt• Cutulunya). Orqt•eslra Nacional de Cambra ci'Amlorl'tl. Annu Mor·t•no LusuiJe, soprano. Xavier Comor·t'ra, huix. Dir·.: Amlrt'w Pun·otl. Pergolesi, Toldrà, Fauré. T1·in NovnliH. (AH~oriot'ió Mus~ià-Corboncll). 18 h. ~ ...= a 18,30 h. Conservatori Municipal 12 FEBRER 21 h. Palau o,·fcó Cutnlu. Orqu!'stra Simfònira del Vallès. Dir.: Ernest Mat·Línez h:t¡trit••·do. Berthovt•n, Hiindd. (Cupr·aho). 13 FIBRER 19,30 h. 21 h. Sala Cultural Caja dc :Madricl Palau Pols (Pult·o~t·t•niro d'Opt•ra Liriro-Spinto). Dir.: Araceli Enric-h i Guillt•m Pt•irt•. Fro¡_'lllt'lllto d ·òpera. Ot·f<·Ú Catulu. Orqm•olm Simfònica del Vallès. Dir.: Erne~l 1\lurtírwz lzt¡uwrdu. Bt't•tho,en. HiindeL (Caprabo). 14 FEBRER 20 h. Catedral Luciano Zt'<.'t'U, nr¡~ut•. Bu:\lhude. Ba<.'h. }fozarl, Reger. (L'orgth' d!' Iu ratf'drnl dt> Bun·t•lona. Eurocort>rt). 15 FEBRER 20 h. Saló de Cent Quarlf'l ,\Jhi>niz. :\lozart. B!'ethoven. (Solistes de l'OBC al Salo dt• Ct•nt). 16 FEBRER 21 h. Palau 21 h. Centre Cultural Fundació "la Cai~a •· OBC. Chri,tian Zachuria,, piano. Dir.: Eliahu lnhal. )fozarl, .\fahlt>t'. Quurll'l dc rortla Endl'llinn. Beethmen. (Fwtdació "]a Caixa''). 12 h. Palau 19 h. 19 h. Palau C('nlrt> de Cultura Contemporània Centre Cultural FundJlciÓ •·Ja Caixa.. Palau .5I ...., ¡¡· C:h 136 17 FEBRER 21 h. 22 h. 18 FEBRER 14 Cid!' "FI'm múr<kn" (Fundació Orfeó Català-Palau de la Mú~ica Catalana) OBC. (Sc•l(onu audiriú). Ü•·qut·~••·n tlt• Cumbrn Catulnnu. Dir.: Joan Pitmies. Chúvarri, Tul'inu. lhorók. Quart1•l dt> rorda Enclt•llion. Bccthown. (Fundació •·Ja Caixa"). Piu~hurg Symphnny Orf'lw~lro. Dh·.: Lorin Maazel. Burtók, B('t'lhov!'n. (Pulnu<·t>nt). 11 h. 11,30 h. Palau L'..\ltança dcl Poblenou 12 h. 18 h. Centre de Cultura Contemporània Palau 19 FEBRER 21 h. Palau Ciot•anna d~trro (wro~iú t•onrerl) de Verdi. Dir.: Mauririo Beníoi. 20 FEBRER 19,30 h. Sala Cultural Caja de Madrid Joana 21 FEBRER 21 h. Palau Trio KallrhHlt•in/Lart•clo/Robinson. Brahms, Turina. Beethoven. (Jhen:omt•t·u). 22 FEBRIR 20 h. Saló de Cent 21 h. Palau Mugdnlenu Mortínt•Z, nuutn. DiHa Engli.. h, oboè. Larry PusHin. t'larin!'l. Sihio C01·irelli, fugol. David. B. Th11mpson. trompa . .\ngc•l Jesútt G111·cín, violí. Quarlt>l de corda dl' Barcelona. Ct•rharcl. (Co nt·erl cxln10rclinari drl Centenari Robert Gt'rhard. SnliMt•• d" l'O BC al Sal6 dt> Cent). CiovorttlU d'Arco (wrsió conrert) de Verdi. Dir.: Maurizio Benín i. ORC. (Tt•rc·c·ru nmlició). Banda \lunic·ipal cie Burf'l•lona. Dir.: Josep ~fut. l\lorali, Antler,on/tllvm•us, Crt•mone,if\·al<ciglio/CaYalli, Bas.i, John. Portt'r, Franria, Baro,o. Orc¡u,.,trn tlt• Cambra Catalana. (St'gona audició). Orfeó Català. Orque,trn de Cambra Gonçal Comella• . .\farta Almujuno. soprano. Mont-.•rral TorrOt'lla. contralt. Jo~ep Benl'l, lt'nor. Jordi Ric·ard. baríton. Dir.: Laszlo Heltay. Haydn. (Eb diunu.·n~t·e al Palau). Pon~ amb _..~ ¡,'Uilarr~~. Cançon~ de Menorca. CONCERTS 23 FEBRER 21 h. Palau Cor .Jove de I" Orfeó Català. Coral Catalunya. Or questra de cambra. Dir.: Conxita Garcia. i\lozarl, Hündt'l. (75è aniverl'ori de l'l nstitut Químic de San·iò). 24 FEBRER 19h. Palau OBC. Stepben Kovacevich, ])iano i din·ctor. Brahms. 11 h. 17 h. Palau L'Aliança del Poblenou Palau OBC. (Segona audició). Banda Municipal de Ba redona. Dir.: Enr·ique Garcia A..,t·n~io. Beethoven , Asins-Arbó, Blanqut•r, Gut•t"rE'ro. Ginastera. Giovanna d'Arco (versió conrert) dt• Yerdi. Dir.: Maurizio Benini. 26 FEBRER 21 h. Palau \Voody Allt>n and his New OrlcaJJs Jnzz Band. 27 FEBRER 19,30 h. Sala Cultural Cuja dc Math:id Cm· tle ramhra Dyapaijon. Jordi C11dina, guitarra. Dit·.: .Rou•·o. 28 FEBRER 21 h. Palau Orqut•Rtra Simfònica del Gr= Tenir!' dt•l Liceu. (Pans & Clàssics). 29 FEBRER 20 h. Saló de Cent 21 h. Palau Salvador Martínez, flauta. David BalleRteros. violí. Emili Brngalla, piano. C. Pb.E. Bach. \1y~li•rcek, Roussel, Martinu. (SoU,tes de l'OBC al Saló de Cent). Krisztina Laki. soprano. JuUn Hnmari. mezzo-soprano. Zeger Vandcrbtene, tenor. Marcos Fink. baríton. Levente Kende i Heidi llt•ndrickx, piano a 4 mans. Schumaun. Brahms. (Euroconcet·t). 21 h. 21 h. Palau Centre Cultural Fundació "la Caixa'' OBC. Lluís Claret , violoncel. Di r.: Vlndinú1· Valek. Dvocak. Quurlt>l de corda Endellion. BeetliOV!'u. (Fu ndació ''la Caixa"). 19 h. 21 h. Palau Centre Cultural Fundació ""la Caixa" OBC. (Sc>gona audició). Quartet de corda Endellion. Bcc>tho,cn. (Fundació ,.la Caixa"). 11 h. Palau L·Aliança del Poblenou Palau OBC. (Tercera audició). Banda Municipal de Barcrlonn. Dil·.: Josep Mut. Flury, Vnilf\Ve81ey, Ketelbey, Saint-Sacos, Gc>rshwin. Mngdalena Martínez, flauta. M. Lluï~a Cortatla, clavirèmbal. Marçal Cervera, violoncel. Tc·lemnnn, Guinjoan, C.Ph.E. Bach, Vivnldi. Villa-Lobos, Rruneou, Guinova t·t. (Els diumenges al Palau). 25 FEBRER 11,30 h. CE'll. per thra era, nest ¡gue Saló art. 1 MARÇ 2MARÇ 3 MARÇ 11,30 h. 18 h. ¡;;¡ E. = ·~ e ~;¡· 136 :.:: = .•. . . - ;:-_ ....• ·ali. 1hn. T~>o = -L..~.--: . . - uournoff, piano. 2 FEBRER 22 h. Centre de Congresos Quartet de corda de Moscou. Emile 1 MARÇ 22 h. Centre de Congresos Ballet flamenc d'Antonio Canales. 8 FEBRER 21 h. Paper de Músira 17 FEBRER 2 1 h. Auditori Enric Granados Orfeó Català. Orquestra de Cambra Gonçal Comellas. ;\1arta \Jmajano. soprano. Montserrat Torrot•llu, contralt. Josep Benet, trnot·. .Jordi Ricard, baríton. Dir.: Laszlo Ht>ltay. Haydn. 13 FEBRER 21 h. Teatre Monumental Cor dc- Cambra del Palau de la Mú~ira Catalana (patrocinat per Fundació Cai~ de Cataluya). Orquestra Nacional de Cambra d'Andorra. Annu Moreno LasaUe, ~oprano. Xavier Comon•r a, boix. Dir.: Andrew Parrott. Per¡toJeqi, Toldrà. Fauré. 3rta bet. Eb b. ren. • :sin. tpa. ona. ard. izio 15 CONC ERTS =a ¡;¡;;- 2 FEBRER 21 , 30 h. La Faràndula Orquestra Simfònica del Vallès. Sergi Mateu, narrador. Jordi Morn. Estapé, Prokoficv (Pere i ef Uop). Brahm11. 21 FEBRER 21 h. La Faràndula La traviata, de Verdi. Dit·.: SaJvador Brotons. (XlV Festival d'Òpera dc Sabadell). 23 FEBRER 21 h. La Faràndula La traviatu. de Verdi. Dir.: SaJvador Brotons. (XIV Festh·al d'Òpera dt• Sabadell). 25 FEBRER 18 h. La Faràndula La trauiata, de Verdi. Oir.: Salvador Brotons. (XIV Festival d'Òpera de Sabadell). 10 FEBRER 21 h. Auditori Cor de Cambra del Palau de la Música Catalana (patrocinat per Fundació Caixa de Catalunya). Orqur~tra .Nacional dc Cambra d'Andorra. Anna Moreno Lasalle, soprano. Xavier Comor era, baix. Dir.: Andrew Panott. Pcrgolesi, Toldrà, Fnurt~. 3 FEBRER 21,30 h. Conset-vatori Harmonia Quintet de Vent. Rossini, B!'l'io, Ligt>ti, Soshtakòvitx, Farkas. 22 FEBRER 21 h. Centre Cultural Caixa dc Tt·rrassa Jnume Àra¡;all, tenor. '1. Carme Hernúndez, soprano. Amparo Garcia. pinno. (Fundació Caixa de Tcrras~a). 23 FEBRER 21 ,30 h. Casal\lu•t•u Alegre de Sa¡.'l'era 1\larju Vatsel. fortepinno. Mozart. 25 FEBRER 1 8,30 h. Amics dt> ll's Arts iJ.D1M Joan Izqui!'rdo, flautes de bec. Pilar Subirà. perrussió. Satie, Graus, Drm·kmann, l shii, Nuix. Mompou, Straes~t·r. (Xarxa de Clàssica a Catalunya). = -~ a ~- ~- 136 ül!lí~~~~.l ,~~!~dm CI Sant Fanre;;c de Paula, 2-08003 Dnrr!'lona Butlleta de domiC'Uiació banC' ària Sen~un., el• agrairéqurtunl; <'àrrtt al mtu c<~mptetllilm·la at<'n!filÚ! ri• r.lout.·qu~ ili ¡~re•o·ntaru CO!'íSORC.I DEL PAL.~ U OE LA~fÚSJCA ("M\ TAl.A \\, ¡wl pagament dr lo rn~,·a>ub•t•ripció a "CAl \Ll \VA )il:->JCVRn ISTA .\!l'Sl CAl. C,\T<\LAJ\<\ ". l\·v En1i1ut V \¡\~Deia Oijtil oon1rol N" Co>rn¡olr DDDD r:JDDD DO DDDDDDDDDD TiiUlar - - -- - - - - - - - - - J : J a n r Cai~• ------------''!l'~nría - - - - - ------Adrt•çn agència oblott·ió - - - - - - -- - - - - Si~nnluru CC&I omplir /e• dC&de• corr~ciC&metrt Butlleta de ~uh<.cripció 'i om i eo¡moms - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - - Prufe•·IÍ> - -- - - -- - - - - Carrrr Tr!Hun - - - - - - -- -- - -PoLlul'ió - -- - - - - - - - - - - - - Otr. - - - - -- l'ro,r[ncia - - - -- -- - - -- - - - Ot·•iljo •uhscrinrr'rn u purtir dt'l númrro O Far~ ~r~ctiu l'import mitjançrull runh la quota ununl de ~.200 plr•. 0 O taló baMañ adJunt . ..t"me.,tral dt" 2.350 16 O O dumlriliad6 Lanrària. Pf'r a suh•f'ript·ions a l~t"•tran~r. conmht·u f'l preu. Dir.~ TEM A Dir.: ;tiva) •tival .tiva] per rtbra ·era. t vitx, atie, a de jectivitat -la mit·ada de les pt·ostitutes és indiferent, objectiva, de la mateixa manera que e] ritual del sacrifici es duu a terme indiferentment, objectivament. Abstracci6 Girant-se d'esquena a aquest sensacionalisme, durant els anys següents, Stravinsky i Picasso continuen "abstraient". lgnOt·ant l'exuberància del color. Picasso es concentt·a en la forma, en la configuració i en efectes encara més simples i sòlidament escultòrics. com. per exemple. en Nu en un bosc (1908) o Lafàbrica, Horta d'Ebre (1909), on la construcció de les formes pot ser ''percebuda" en la seva configuració gairebé escultòrica, així com també a través del seu pes i tibantor; hom pot sentir també aquí un clement musical important -el silf•nci que envaeix l'escena. En Les noces cie Stravinsky (1914) (un altre .ritual, el d'un casament rus), la voluptuositat de la música del ballet antcl.'ior està t·eduïda a un assaig de sonot·ilat, amb el so de la percussió insistent i monocroma, quatre pianos i veus: Els seus dissenys es concreten sota la forma d'implacables ostinatos i de figures i melodies que (semblantment a la ràpida desapat·ició de la realitat del subjecte de Picasso) només estan presentades en fragments que, dius dl' la linia típicament russa, tenen una gamma d'una alçada limitada i es repeteixen una i altra vegada, amh subtils variacions. com, per exemple, en la decididament poc romàntica cançó que el nuvi canta a la seva núvia; i. com els silencis del quadre de Picasso, a l'acabament de Les noces sentim la solemnitat d'aquest ritual de casament en els silencis puntuats pel toc de les campanes, silencis que es tt·oben exagerats pels sons delirants de les primeres parts de l'obra. Aquest procés d'abstracció es manté en les següents obt·es de Picasso. En Ma jolie (1912), pet· exemple, hom reconeix difícilment el tema del subjecte, un guitarrista, o en Retrat d'Uhde (1910), encara que es percep la figura d'un home, un cop identificada, les formes que dibuixen la seva imatge poden assumir una altra funció. Picasso, sembla que ens mostra un objecte vist des de diferents punts de vista -una simultaneïtat de punts de vista; però resulta que és una exploració de la manera eu què les formes s· articulen per elles mateixes, la qual cosa és pictòricament possible. Quelcom semblant succeeix en La història del soldat (1918) de Stravinsky, en la quat per exemple, enmig dc marxes, corals i danses del diable, trobem gèneres con el tango, vals i ragtime i. movent-sc de l'un a l'a1tre -dels vals al ragtime, posem per cas-, el ritme d'un funciona com el ritme del següent; o, en el moviment del "Petit concert", els temes dels primers moviments se soperposen; i, com en els quadres de Picasso, fora de les formes multifnncionals que es toquen i se solapen. encara hi ha llum: hom pot escoltar clarament aquestes tonades multifuncionals gràcies a la instrumentació transparent de Stravinsk-y. I de la mateixa manera que l'obra de Picasso és objectiva TEM A 136 -deixant que formes i llum parlin per si soles. fent vetu·e que ibrnor·a el tema-, ho és la història fanstiana La història del soldat. i concretament el seu text, separat de la música; hi ha, de fet, molt poc diàleg i el que trobem és principalment un narrador que, objectivament, amb un vestit de nit, es manté fot·a del drama. La història del soldat, llavors, és una exploració de la manera amh què els sons s'nrticulen enmig del que és possible en Ull drama musical. De fet, e1 so -el so nu i indeterminat dels instt·uments de percussió- tanca l'obra. El retorn a la realitat 32 92 Per a Picasso, el fet d'haver continuat en aquesta línia hauria hagut de significar renunciar a totes les associacions amb la realitat. i això, evidentment, no ho volia. Cap al191L a partir d"aleshores, es va enfrontar al món real amb un sentiment de venjança, per dir-ho d'alguna manera, i. a les seves superñcies abstractes. hi aplicà ~aments de l'existència més tangible i quotidiana -diaris. paper de paret, o, en Bodegó amb cadira de vúnet (1912), una peça d'bule amb un dibuix de vímet imprès; con assenyala Robert Hughes6 , si hagués utilitzat vímet real, l'efecte hauria estat menys xocant, ja que, utilitzant un producte fabricat, contrasta un producte del present industrial amb l'objecte fet a mà. Malgrat no ser una nova aproximació -és realment una nova manera de combinar l'escultUJ·a amb la pintura de la seva primera obra-, en resulta una actitud amb una llum diferent envers la seva obt·a; els subjectes esdevenen m~s agradables i la combinació de color i forma més "interessant". Aquest retorn a la "realitat" va ser, potser, estimulada pels dissenys que Picasso va crear per als TEM A Guemlca ( 1937) muntatges de Diaghilev. Va ser per mitjà de Dia· ghilev, de fet, el 1917, que Picasso i Stravinsky es van trobar per col·laborar en el ballet Pulcin.ella; i aquí arrihcrn a un altre estadi de llur evolució , la fase "neodàssica", per la qual aquesta commedia dell'arte mostra pallassos, amors, disputes, recels i morts inventades i altres embolics . Picasso va transformar la comèdia italiana tradicional i rescena napolitana en termes cubistes. També per a Stra,·insky això va ser, com diu. el primer del~ molts love affairs amb el passat; i tot prenent algunes àries i música instrumental del compositor vuitcentista Pergolesi, ho transformà en quelcom molt stravinskyà, trencant les melodies de Pergolesi en models asimètrics, allargant o eliminant frases i, fins i tot, col·locant les veus en el fo~­ sat cie l'orquestra (així la veu esdevé una sonoritat/color instrumental) i separant-les de qualsevol associació amb el caràcter de l'escenari -una faceta de l'objectivitat esmentada anteriorment. Malgrat que van ser condemnats a trair les seves agosarades innovacions del cubisme o, per exemple, dc La con.sagració de la primavera, per aquest retorn al passat -al classicisme o al realisme-, Picasso i Stravinsky van continuar explorant aquests territoris "clàssics": Picasso, per exemple, en Els tre.~ músics (1921), el qnal, encara que gene- ralment es considera el punt àlgid d'aquestes recerques, és realment un compendi dels seus assolimf'nts fins llavors - la foscor remota de les seves figures, l'estrident contrast del vestit de l'arlequí, cubisme (i el seu joc d'ombres i formes) i, lògicament, la seva abstt·acció i "objectivitat". En Tres dones en una font {1921) trobem una altra forma de classirisme, de l'escultòric, del monumentalment únic art clàssic grec. El punt més alt del classicisme d e Stravinsky en aque¡;la etapa, el trobem en l'òpera-oratori Edip Rei (1927), el qual és igualment escultòric, únic, monumt>ntal i objectiu: en l'estatuària posada en escena, els personatges resten inlmòbils, duen màsf•ares gegants per amagar la seva identitat i canten en el que Stravinsky anomenava llenguatge "monumcnal", llatí1 : i la música és certament monumental, essent configurada en l'exultant, dignificada forma de l'oratori clàssic, amb àries, duets i cors, i umh I'Ígides columnes d'harmonies i ritmes "con gelats"; i de la mateixa manera qne el destí d'Èdip està marcat pels déus -pe1 fet d'haver mort el seu pat·e i d'bavor-se casat amb la seva mare (tot sense saber-ho) i per la vergonya amb què es treu els ulls-, un bategador i hipnòtic ostinato condueix musicalment el destí del protagonista i la seva obra des del principi fins a la fi. Gairebé com en els qna- drcs cu.bistes de Picasso, trobem una amalgama de sons, que r ecorden unes vegades Verdi, Mnssorgsky i ht música popular russa, i unes altres són molt stt·avinskyans . Al començament, per exemple, després d ' un curiós "tall" dramàtic -que esdevé molt més dramàtic per la brevetat i pel fet que hom es troba immergit abruptament enmig de la tragèdia grega-, se sent un tema cru·t, d e quatre notes, que acaba amb tres notes vibrant secament sobre la paraula moritur (hem de morir)3 , després del qual ve el fonament d 'aquest ostinato que acomvanya el destí del poble de Tebes que pateix la pla&_a i la devastació per culpa dels crims del seu rei Edip. El cami visionari i oniric Cap als voltants de 1925, Picasso canvia el sen rumb altra vegada cap al camí visional'i i fantàstic del surrealisme, un món de somni en el q ualles imatges no estan considerades normalment com el que apareix i que, com en un somni, influeix amb el seu efecte les nostres respostes irracionals i emocionals. Tal és el món de La banyista asseguda {1930), on d'esquena, al mar i al cel, seu tma dona , que sembla feta de pedra o d'ossos, però així i tot és una dona amb moltes corbes, segons que ens diu TEM A 136 34 94 Ja seva Jïgura sota el mar. Però el cap!, ¿és un cap o es tracta dl'l casc d'un guerrer, o d'una viciosa llagosta amb Ics seves pinces. o una mantis religiosa cspt'nmt el moment de devorar el seu mascle? Un ult1·c t'"'<f'lli!Jie és el quadre probablement més famós dc Picasso, 1'1 Guernica (1937) en el qual veiem dift•renls imatges oníriques: un cavall agonitzant, un toro, figw·es eridant i un llum elèctric il-luminant cadàvers. El Guernica és també, possiblement, el quadre més emocionahnent expressin dc Pic·usso -una c1·ítiea ptthlica de l'horror i l'estupidesa dl' la guerra i l'expressió de la seva angoixa pc1·sonal envers el que ha passat en la seva Espanya nadiua: el bombardeig de la capita] busca, Cuemica. Pet· tlivf'rses raons, l'Èdip Rei de Stravinsky servt>ix un cop més com a equivalent sonor: en e] seu r('trat dc l'abstracció heroica, de dolor monumental, dl'l patiment i de la tensió -una imatge de tragèdia- i el seu allunyament i objectivitat. la tensa, congdada música s· assembla al rígid negre, blanc i gris dt'l Guernica. les figures del qual corrf'spouen als personatges impersonals i alienats d'Èdip Rei; i fora del seu neoclassicisme, allí corre, per mitjà de l'òpera. el russianisme de Stravinsky (mf'lodirs que oscil-len al voltant d'un punt nodal) i el sen predominant sentit de Ja jerarquia cntrf' música i forma musical. sense respectar el ch·ama o el text. En el Guernica també hi ba imatges de les ~:.n·imeres pinttu·es de Picasso -Ja dona sanglotant, el cavall i la seva simbologia espanyola (e.l toro, sobt·etot); i com a Èdip Rei, també hi ha scnsacionaüsme: el sagnant i ferit cavall, les llengües clavades, colls arquejats en un espasme, ulls rn blanc; de la mateixa manera. aquests motius var·iats es troben col·locats amb un perfccl(' sentit de l'ordre i de Ja forma. L'Èdip. a part dc la seva forma i motius clàssics, és inconfusiblement una obra del segle XX: en el Guernica els símbols poden ser arcaics. però. com les harmonies rígide¡; de Stravinsky, per exemple. el llum elèctric, el diari del cos del cavall i els inamo"\-ibles colors fan d'aquest cruadre una obra inequívocament del segle n. Com l'Èdip Rei, tanmateix, el Guernica recorda la Simfonia eu tres moviments (1945) de Stravinsky. en bona part per les seves associacions extJ·arnusicaJs: el pl'imer movimenl va ser inspirat, segons que diu Stravinsky, per un documental sobre tàctiques per arrassa1·la Xina, mentre que el tercer moviment va ser la seva reacció al "pas de l'oca dels soldats alemanys", i en l'acabament, " l'auge dels aliats després de la victoria sobre la màquina de guen·a alemanya"9 ; en part, pel seu russianisme inbcr·ent -molts dels seus motius són propis de les tonades populars russes- i també pel seu dinamisme, Ja seva explosió de so, la seva tàc- tica de xoc, el seu sensacionalisme. En ambdós, el Guernica i la Simfonia, malgrat que es fa una crítica p{tblica dels actes de violència, aquests estan expressats per imatges relativament obscures i restringides al creador; en un cert sentit, són manifestacions impet·sonals sobre quelcom que se sent de maner·a molt forta. Dunwt acruest anys "surrealistes", Picasso també va fer la Vollard Suite (1933), una sèrie d'aiguaforts, la majoria ·'insensacionals"; de fet, són molt dàssics, fins i tot aiguaforts metodològicament dàssies, com per exemple L'escultor i la seva moclel, on Lnnim una passiva i obedient nimfa i un d{•u clàssic reclinats en un divan d'estil clàssic. En el mateix sentit, veiem Stravinsky entre el "sensac-ional" Èdip i la Simfonia, creant imatges refinades. clàssiques, mitològiques, en Perséfone i Apollon Musagète, el darrer ballet que fins i tot \a idear com un clàssic "ballet blanc" ple de ballarin~ amb tutús i la figura d'Apol·lo i ]es seves muses anant cap al Pat·nàs; i la música és "clàssicament"' c.Jjatònica amb ·'melodies"' reals: fins i tot utilitza el ritme alexandrí. També són presents, és clar. rls trets característics del món sonor de Stravinsk): en els últims sis compassos. per exemple, hi ha quatre t·epf'litius i superimposats ostinatos que van augmentant gr adualment de durada fins que l'ohra acaba (')I una clàssica serenitat. Com a última observació a Ja confluència que tt·oht'm en I' ob1·a d'aquests dos homes, m'agradaria domu· una ullada a la manera com -malgrat la diversital dels seus estils- tant Stravinsky coru _Picasso mmanen fidels a dos principis bàsics en la seva obra: la seva identitat artística, si es prefereix. el seu nacionalisme, i el desig de crear amh rls elements con'ltructius del seu art -forma, contrast. propot·ció, so/color-, en el qual el tema té una importància rC'lativament secundària, fins i tot quan ''manlleven·· d- altres artistes i períodes. Una història d'amor amb el passat En l'òpera de Stravinsky The Rake's Progress. pet' c·xemple, el compositor torna a un dels músics mes grans que han existit: Mozart (fins i tot les òperes de Mozart són en primer lloc i principa.Lnent drames musicals més que no drames amh música). No només va adoptar el sistema operatiu mozartià de]s números, l<JS tonalitats, etcètera, sinó que també va agafar melodies de Mozart: els compassos oberts rlel Rondo dc~ Mozart (K. 485), per exemple, són transfontlats en una excitant "Cabaletta" (aelc I, escena 3), i f'll(Jara que el començament és òbviamt>nl Mozat·t, com que el "plagi" de Stravinsky <·ontinua , Mozart esdevé Stravinsky en la asimetria dels números i en Jes ft·ases angulars -en la seva n e s ¿ ' ~ r ( TEM A s, el etí. !Stan . resaanisent 1 :asso d'ai- ' són gicaseva i un [·En msafina- lpol- •t va trins kuses ten( za el ·, eb tSk}: quavan obra que adaat la com :mia refe· ;h els rast. una i tol ress. ~sic s òpenent ica). u·tià que tssos 1ple, 'acte )VÍ3- nsky ~tria seva ·'incanlabilitat'', hom podria dir. Stravinsky també agafa lïnstrument mozartià per al recitatiu. el clavicèmbal; però Mozart mai no utilitza el clavicèmbal com ho fa Stravinsky en l'escena del cementiri (acte III , escena 2), cp1an l' het'oi, Tom, aposta la seva vida en una partida de ca rtes amb el personatge mc.fistofdià nc Nick Shadow; o, cap al final de l'òpera, la "cançó de lwcssol" (acte III, escena 3), cantada ¡Jer l'heroïna Anne al seu estimat Tom, que, en un asil , està morinL ent1:e els seus bra~os, és nna cançó de bressol molt simple, molt clàssica, però també molt russa i molt straviuskyana en les sevPs repetitives però variades fra ses, i en el cor de la reacció dels malalts en vers la can ~ó, sona més aviat com un cant litúrgic r us. Hom també troba en aquesta simple cançó la imatge d e compassió cap a la desil·lusió d'un home -ara Tom està desil·lusiona t de la vida i Anne li ofereix la seva compassió . Desil·lusió i compassió són temes recurrents en l 'obra de Stravinsky (Petruixka, La història del soldat ... ). Gait·ebé les mateixes paraules podrien ser apli.cades a L'ohra de Picasso. Hi ha una est1·uctura clàssica i una coherència, pel que fa a la forma i al color, i compassió envers la desil-lusió de ]a humanitat-fins i lot en quadres com Dona pentinant-se (1940) (malgrat que la desil·lusió i la compassió no són el lemes, poden ser certament percebudes). I, evident1nent, hi ha una empremta espanyola en la seva obn, sigui sota la forma de temperament, de la llom mcditenània d'Espanya, o en la severitat i simplicitat de l'art català i romànic, la plaça de toros i els mateixo¡; toros. Per acabat· de fixar aquest paralel·lisme entre Picasso i St1·avinsky, diguem que més o menys cap a la mateixa època en què va ser composta The Rake's Progress, Picasso mirava no solament cap el seu passat espanyol (en pintures con Retrat d'un pintor, segons El Greco ( l950) - de la qual van derivar uu gran nomhre de retrats posteriors- o la sèrie de Las nwninas (1957), segons Velazquez), sinó també (en tant q ue equivalent al model mozartià de Stravinsky) cap als pintors francesos com Poussin, Courbet (Do nes en els bancs del Sena, 1950) i, especialment, Delacroix (en el qual s'inspira el 1955 per pintat· una sèrie de cpúnze variacions, amb el mateix nom, sobre les seves Dones d'Argèlia). e e:!' ~· Dones d'Algèria (1 955) En Lots dos casos, les influències en aquestes obres no tan sols sugger eixen les qualitats de Pobra priginal que no es podria haver percebut, sinó que mostren el que Stravinsky volia dir en afirmar que la seva història cl'amot· amb el passat era l 'epifania per mitjà de la qual corria la seva pròpia ct'eativitat musicaP0 , i el que Picasso volia expresser quan deia: '"Trobar és Ja qüestió ... Qui troba alguna cosa. uo importa el q ue pugui ser, encara que les seves intencions no fossin de buscar-ho, almenys desperta la nost1·a curiositat, si no la nostra admiració"11. NOTES l. 1. Stt·a,insky nnd R. Croft, Dialogues and a Diary (London: Thome~ & lludson. 1968), p. 292. 2. L StravinRky und R. Croft. Expositions and deueloptnents (N.Y.: Doubleday, 1962). p. 129. 3. I. Sll·avulij ky, Pnru.,ltkct (N.Y.: Norton. l96ï), fust tahlenu, fig. 12-17. 4. / bid, III'COI1d tabJeo u. fig, tL9. 5. T. Stravinsky, Les Noces (London: J & W Chesn·cr 1922) • ' fig. 133. 6. R.. llughtJs, 7'/t e Shoclc of the New tLondon: BBC Pltblitlilions, 1980)- p . 32. 7. l. Slrnvin:;ky, An Autobiography (N.Y.: Noron, 1962). p. 125. 8. l. St•·oviusky, Oedipu.s Rex (London: Booscy & Hawkcs, )918), fig. 2. 9. I. Stravinsky, Diologues, op. cit. pp. 50-52. 1.0. I. Stravinsky, Expositions, op. cif. p. 129. 11. ''Picusso Sprnks". Th cArts (N.Y.: May, 1923), quoted in K. Sutto11, Picasso (London: Spring Boolu;, 1982), p. 22. 136 MUSICALIA RETRAT ALFREDO KRAUS Primer la intel•ligènc ia ~important del tòpic no és que sigui tòpic, és a dir, veritat assumida de manera generalitzada i indiscutida, sinó que sigui veritat. D'Alfredo Kraus hi ha el tòpic de la seva mestria com a cantant. ~epítet de "mestre" -o el tòpic de "mestre"- s'identifica d'una faisó absoluta amb la seva personalitat d'artista extraordinari. Tanmateix, allò que és important, continuant el sil·logisme inicial, és que el tòpic és un fet inqüestionable, no una il·lusió. La llarga entrevista que ens ha concedit, al seu domicili madrileny, mostra justament això: que el tòpic és una gran realitat. Una realitat que recolza en uns fonaments i uns murs d' una fermesa i d'una solvència excepcionals. El tòpic esdevé, aixi, "només" la imatge diàfana i exacta d' una impres· sionant veritat. per HELENA BAYO Els comen,aments i una mica més o vaig tenir una mestra russa que va viure a Barcelona tota la seva vida d'ençà qLLe va fLLgir de Rússia l'any 17, la mest-ra Markoff. Després, durant els sis mesos de milícia a València, ·vaig estudiar amb el mestre Andrés, ifinalment amb la mestra Llopart. La influència de la mestra russa va ser bàsica, perquè vaig aprendre una disciplina. Ella era m.o lt científica i estudiava molt l'instrument vocal. Em va ensenyar a cantar i a analitzar una partitura. Els altres mestres tenien la mateixa tècnica i ·v a ser allò mateix el que em. va. decidir per anar a estudiar amb ells. El fet de venir a Barcelona atreia Alfreclo Kraus per altres motius complemen taris. El Liceu també em va atreure, perquè a Canàries, d'òpera, molt poca, i sempre a un nivell de província, i en canvi a Barcelona podia assistir a espectacl~s d'òpera a un nivell més europeu, i interna- J cional i això també tenia el seu encant. Fins i tot com a estu.diant podia escoltar cantants per aprendre i per tenir punts de referència. A Mctdrid en aquella època l'òpera pràcticament no exi$tia. Però hom no ha de pensat· que el pas d'un mestre a l'altre el va fer d e manera irreflexiva el que aleshores era només un estu- diant de cant. Com és habitual en eU, tot va ser molt meditat. Quan vaig sortir de la mestra russa, tenia moltíssima por de trobar un professor que m'espatllés la veu, i llavors jo els feia un "examen". Els deia clara.ment: puc assistir a les seves classes uns dies i després decideixo? I en tot cas, quan hagi decidit, si és que vull fer classes amb vostè, ho provo i si després no m'agrada no hi ha compromís?- No, no. No hi ha compromís. I tant amb el m~stre Andrés com amb la mestra Llopart vaig ser oient uns dies fins que vaig com~nçar a estudiar amb ells. 1 clar, el cas d~ la mestra Llopart va ser més fàcil que el cas del mest-re Andrés, perquè en comprovar que tenien la mateixa tècnica, jo vaig pensar: això hu de .~er una cosa bona, una cosa ·v ertadera. I així va ser. Després, aquesta tècnica jo l'he anat aprofundint i fent-la cada cop més me·va amb l'experiència, i completant-la, perfeccionant-la. Alfredo Kraus considera que la tècnica ideal per manejar un instrument ha de ser una. Abans d'entrar en més pt·ofunditats @ I MUSICALIA R E TRAT sió. !dit, aent Jna uns ICIO rés" res- tu al itat. stra -de t'esfeia Ira- eves !eci,. wgi ss es , ores :Jro- :Jro- irés vaig vaig ls. I Jart del om- ~ixa dia :osa 9esl'he ada ièncio- que . un ·~ms tats respecte d 'aquesta tècnica ideal (vegeu Apèndix tècnic), U preguntem com és possible que hi hagi cantants que estiguin funcionant amb una tècnica que no és bona. - La tècnica ha de ser una. Després hi ha coses aproximatives i, és clar, com que la veu és un instrument que funciona ... Si la veu és macet, encara fiutciona més, i si cantes melodies boniques, més, perquè a. la gent els agrada. ta gent no es para a analitzar qui canta amb millor o amb pitjor tècnica. l ara pa.rlo de la gent en general i no del crític, de l'entès o de l'afu;ionat, perquè de vegades són aquests últims els qtte saben de veritat. }o en ocasions em trec el barret amb aficionats que saben molti:>sim. En canvi, hi ha altres tertú- 11 En el cant no es pot tenir pressa" lies d 'aficionats en què hi ha unes discLLSsions impressionants perquè cadascú d'ells pretén saber més que l'altre. Tothom. hi diu la seva i acaba essent pitjor que el futbol, la poütica o la religió, en què contínuament tots volen tenir raó. Ri ha de tot. -Vostè creu que el púbUc operístic, no e l públic de gran massa, sínó l'op erístic, ha anat canviant amb els anys? Potser vostè ha pogut comprovar algun canvi qualitatiu o de prepat·ació respecte d'anys enret·a , en un sentit o en un altt·e. Creu que hj entén més e l públic d'ara o el d'abans? -Bé, s 'ha produït un contrasentit. i és que avui hi ha més gent que va al teatre, però hi ha menys entesos que abans, S'ha produït un fenomen d'aproximació, de curiositat o d 'interès, si es vol, però de menys coneixement. Avui L'òpera es dóna amb molta més facilitat i és més assequible qu.e abans. Abans hi havia una elit d'entesos, una elit de l'alta societat. Avui dia, a L'òperc~., pot anar-hi qualsevol, L'obrer, el ric, el que té una economia. mitjana ... Perquè a qui li agrada de veritat, fa sacrificis. A mi, quan la gent em diu que l'òpera és cara, li dic: mira, tu. digues-me que no t'agrada anar a L'òpera, però no que és cara, perquè jo sé que vas al$ toros, al futbol, jo sé que tu viatges o que vas a sopar a restaurants, i tot això costa diners. El tenot· considera que el púhUc que va a l'òpera hauria d 'anar al teatt·e amb una certa pr·eparació prèvia. Podria escoltar un disc o, si sap llegir música, podria mirar la partitura. Que anés a gaudir, però que també anés a veure si li ha semblat milJor o pitjor. En definitiva, que tingués un criteri. - 1o gaudeixo molt més cantant per a un públic entès que sé que està valorant el que jo estic fent. Això ho tinc clar. A mi m'agrada que la gent valori de veritat el que jo faig i el que jo sé, i el que jo manifesto per mitjà del cant. Que s'adoni de la tècnica, de l'estil, del gust ... , això és el que és art. A mi el que m 'interessa, és com utilitzar l'instrument per· tractar de fer art, no perquè m'escoltin nom-és i que em diguin: ah! quina veu més maca, o quin agu.t! Encara que sóc especia.li.~ ta en aguts, no crec que tma obra d'art operística es .faci simplement arnb l 'agtJ.t. L'agut és un colofó en un determinat rnoment, però s 'ha de cantar ctmb la resta de la veu i s 'ha de fer art des del principi que es comença a cantar, i si hi ha plÍblic que entén això i ho MUSI CALIA RETR AT valora, doncs molt.i ssim millor. - Po t ésser que hi hagi un tipus dc Vl.'u que sigui més procliu a l ' es trellat q ue altres? (Em refer eixo a l fet que u11a veu volumin osa o una determina da tes itur a , com ara la del ten01·, pot ca usar en el p(dJlic un impacte que altt·es veus d'igual qualitat p et·ò amb altr es caracterís tiques no aconseguira n .) -Sí, hi ha ·veus que tenen més impacte que altres, la qual cosa no vol dir que ca.ntin millor, però són veus qne pel seu color, pel seu timbre o pel que sig ui, arriben més, sobretot a una oïda que no té aquesta gran preparaci ó. En canvi, hi ha veus que tenen menys impacte però que comuniqu-en rma sèrie de coses que per a un entès poden ser molt més important s. Pn·guntem a Alfredo Kraus p eJ seu sign Uï catiu protagonisme internacio nal actual, per aque t fenomen que es dóna en la seva pe•·sona i que el difct·encia d'altres cantants: en una edat en què j ustament tothom d ecau o es r el ir a, ell es manté en con dicions exccl·lent s. - Bé. en realitat, jo he tingut una repercuss ió internaci onal sempre. Ara qne tinc més anys i han passat més anys de carrera, doncs més, per suposat. Tia arribat u.n moment en els últims anys en què la gent diu. bé, aquest senyor, amb l 'edat que té, pot ser ja s 'hauria de retirar. Això succeeix amb les carreres molt perllonga des. La gent continua sentint el teu nom, et vénen a escoltar i et veuen encara en condicions vocals bones i la cosa es va convertin t en una espècie de llegenda. o en una espècie de consid~rar el personatge com a mític. Això fa que encara et coneguin més, és clar. -Con sidera que Ja fa cilitat o no facilitat p erquè '·surti'' un ca ntant és ara la mateixa q ue q ua n vostè estava en els inicis? -Totes les èpoques han tingut les seves dificultat s. Si em bur. xes, jo diria que avui és més fàcil, per una raó, i és que lla. uors hi hm;ia uns monstres tan grans cantant que qualsevol que començav a la carrera ja havia de demostra r una capacitat molt importan t, de tal manera que ja. es pogués albirar quP aquest senyor es podria posar a l"a/.ça.da dels grans. I avui dia hi ha quat1·e o cinc dels gratis, comparan t-ho amb l'època en què jo vaig començar a cantar. AJiredo Krau s també em constata que, per altra banda, avui cal una més gran preparació que abans. No hi ha dubte, com més g ran sigui la formació musical, millor. Crec, però. que per cantar, estudiant solfeig i tocant una mica el piano, per exernple, és suficient. Després ja depèn del nivell dïnquietu d cultural que tingui la persona per endinsar- se més o menys en altres discipline s musicals. I avui dia, que es viatja moltí.~­ sim, és importan t saber idiomes. Alfreclo Kraus, mestre Alfredo Kraus està desenvolu pant actualme nt una actiyitat p edagògica en el Reina Sofia de Madrid. En fmalitza t· l'enn·evista ens comenta que, lògicamen t, i per causa de la seva vigent carrera vocaL no pot ser de manera con~· tanl amb els alumnes. P erò creu que és això el que els convé, prr· què eu l'inLerval val'iable de temps que passa d ' una classe a r altra. l'alumne/a té temps de meditar i assimilar el que ha après. -Com enfocaria les primcre~ classes d e ca nt? Continuem d'acord. L'acord de coUaboració que en el seu dia van signar Catalunya Ràdio i la Fundació Orfeó Català· Palau de la Música, ha estat renovat per a la temporada 1995·1996. -No ho sé, francame nt. En el meu cas, quan vaig començar a prendre classes seriosame nt, jo ja cantava i ja tenia un instint per cantar de manera natural. El que no sabia era el perquè i el meu afany era sempre esbrinarho, arribar a .saber el perqu.è de tot. ] o no volia obrir la boca i que sortís una cosa per insti11t. Volia saber el perquè i, sabent- n c; d( ur UI co tn ja sa va ne eo ve tir lu.o re. fn qrt el . Ull tn ba 111( pe CSI lUI ru ne t ol VH ca qu tic en I ri qu mi no l'a Pa en ser mE Pe qu no s 'i, tes qu pe• qu un l 'a ha cia icis? tingu¡ t burs mé$ te lia. ~s tan ol que havi(l J.citat :tnera ~ que •sar a dia hi ·ran s, :a etr ltar. en' :mda. para- ~ubte, nació , que '"eig i , per ·és ja i culI per s en ls. I oltís- vol u- vital ia de :vista i per ·rera ~ODS· creu per!Dlps Jtra. tal' i .eres ara ~.jo >tint :ral. ~i el rwrè de ca 1 ':int. ent- MUSICALI A RETRAT ho, sabia que podria perfeccionar-ho. Si un no sap el perquè, difícilment es pot millorar res. Ens e:>.'Jllica el tenot· que quan un és jove i comença a cantar té una veu fisiològicament sana, completa. Però quan es porten Lt·es anys de carr-era, aquella veu ja no és la maeixa i que si no es sap com emprar·-la. aquesta veu va perdent. Com a mestre, reconeix que agafar un alumne que comença i anat·-li construint la veu, és una tasca per a la qual no tindria paciència. -M'he adonat, a més, que l'alumne ha de passar per diferents etapes amb diferents mestres. Hi ha sempre un mestre que jo admiro moltíssim, que és el que descobreix que l 'alumne té una veu. i, diguem-ho així, la hi treu enfora. Però després arriba un moment en què aquest mestre no serveix per a més, perquè l'alumne s'ha quedat estancat. Ha descobert que té una veu però no arriba a adquirir l'extensió ni la tècnica necessàruL per manejar-la, ni tota una sèrie de coses . Aleshores considera l'entrevistat que és impt·cscindihle un canvi de mestl'e i ens r emarca que està parlant sempre hipotèticament i en E>l millor dels casos en "topar" amb mestres positius i no negatius, perquè això és el que dissortadament succeeix tnés sovint, i és terrible. Aquest nou mestre és el que condueix l'alumne a un nivell superior. Potser aquí troba el mestre just i en aquest moment s 'acaben els seus problemes perquè aquest mestre el pe1jecciona totalment. Però pot ser que no sigui així, que trobi Lma millora, però que no arribi al màxim. Llavors s 'imposa un altre mestre. -Per què en el cant hi ha tantes teories, tants llibres tècnics que es contt·adiuen i persones, pedagogs del cant, que expliquen coses contradictòries sobre un mateix fet? -Perquè el cant.. . és tot en l'aire i no hi ha paràmetres ni hi ha confrontacions, ni comparacions. No hi ha res. l com que, a més, la gent és tan presumida, a tothom li agrada presumir que sap de cant i en qualsevol Uoc un mestre de cant sorgeix del no res, no se sap d'on. Potser té un cosí que canta... i de seguida munta una escola de cant. Proliferen. E/,s mestres de cant proliferen. -Com creu que hauria d'actuar un mestre de cant quan veu que un noi o una noia estan a punt per iniciar la seva vida professional? Considera que aquest pas és responsabilitat del mestre, és pròpia dc l'alumne o potser d'algú altre? -Tot això és bastant complex i difícil. L'alumne ha d'anar a poc a. poc fent la seua carrera -i diu "a poc a poc" ben t·emarcat-. H'ct de mesurar les seves forces i no passar-se. Hi ha una frase en italià que és molt significativa: ·'Nonfare il passo piu lungo che la gamba. " No sé si ho entens ... -Sí; no s'ha de fer més del que un està capacitat per fer. -Exactament. Tufes un pas al tnàxim, però més gran no el pots fer, perquè caus. l l.a carrera s'ha d'anar construint des de la base "a poc a poc'·. 1 això és el que no es sol fer, perquè els alumnes tenen pressa. En aquest sentit, t.rec la responsabilitat als mestres, que la tenen per un altre costat, perquè l'alunme vol debutar ràpidament, guanyar diners, fer-se cèlebre i cremar etapes. 1 en el cant no es pot tenir pressa. Alfredo Kraus suggereix que s 'ha de comen~ar pel més fàcU , no cantar gait·e i no tenir gaires funcions. Començar p er teatTes poc compromE>so , anar-se refermant, i trobar-se amb forces i solidesa pee afrontar projectes més complicats. Ell n'és conscient, també, que les possibilitats que hi ha a Espanya pet· començar· amb teatres menys compromesos és molt r eduïda. -Suposo que a aquests nois no els queda més remei que emigrar MUSICALIA RETRAT 11 Crec que la música és l'art més complet que existeix" 40 JOQ i començar per on puguin. Per on puguin, però tenint en compte sempre, sempre, que no han d'a.cceptar mai wt repertori que sàpiguen que no sigtú bo per a l.a seva veu. Perquè ltquí és on s 'espatlla la vetL i és irreversible. Quan la veu està espatllada... , això ja no ho arregla ningú. -El fet de er '·alumne de"' .... per exemple de vostè? ... -No vol dir res. -Però a l'alwnnc, aquest fet el pot beneficiar, el pol per judicar? -No hi ha cap dubte que si has estudiat amb un mestre de prestigi, tens mitja porta oberta. però després has de demostrar que ets vàlid. 1 vull posar èmfasi en ai.1;Ò de "ser alumne de". En la meva època d'alumne vaig conèixer nwlts que deien: jo vaig a estudiar amb ... Pepe Pérez ... , perqu,è m'han dit que és el millor rnestre del món, i ja ho tinc tot. 1 no: perquè el mestre no és res més que una espècie d'assessor que et d-Óna uns consells i et diu per on ha d'anar la veu i res més. L'alumne ha de rebre aquests consells i amb ells solucionar els seus problemes. I és eU i ningú més que ell el qu~ farà carrera o no farà carre1·a. -Què és el que li reporta el fet d'ensenyar? -Això és una satisfacció molt personal. Quan ets jove no penses que potser algun dia ho faràs. Vas a la teva, cantant amb afany de superacw. Desp.rés arriba un punt en què la gent et diu "mestre", i mestre vol dir Z!:n. qt~e ensenya. I t'ho comences a plantejar perquè creus que és una obligació nwral. Això és com una cadena en què les coses van passant d'zm a l'altre i tu has de facilitar el camí als altres. I també és com un passar p er diferents etapes de la vida. Primer cantes perquè és com una necessitat. Després cantes per fer una carrera. Arriba un punt en qnè també ca ntes per gua.nyar diners. Arriba un altre moment en què cantes per tenir un prestigi com a artista i un altre en què cantes per fer art. Ensenyar és una altra etapa. Al&·edo Kr aus pensa que ja d'entrada s'ha de tenir un afany de superació. Qui comen ça a cantar ba cle pensar sempre a ferho millor, pe rfeccionar-se, a conèixct· més la tècnica, a ser més artista i tt·eballar més. I això és el qt1c. a poc a poc. sempre a poc a poc, et va portant a aquestes etapes assenyalades en un ordre aproximat. Si un comença a cantar i li sembla que anem a una acadèmia de cant 0 al conservatori, trobem un ga. vctdal de cantants, però, qua.tlb en surten després? -Què és l a música, v et· a vostè? - Jo crec que la música és un món meravellós, un món que (ofereix tota aquesta enorme vari~tat de sensacions que un ésser humà pot tenir: moments d'alegria, nwments de tri~tor, t 'etcompanya, et ser·v eix de cliversió. .. Personalment, crec que la música és l'art més com. plet que existeix, perquè tn tanques els ulls i viatges, viatges ... , veus el que vols veure. Veus colors, veus quadres, veus pai· satges, històries, escenes .. . -Vostè s'imagina això ... ? -No, bé, jo, quan canto ww m u CI A tí e: e: K tE li p CI UI UI q p Vt d Ct d te n Sl d t( q d "t< s S< t~ q d si ja està bé, en aquell mateix moment ja s 'ha estancat. Obiectiu final: la música -Si hagués de definir el fet de cantar d'alguna manera, diria potser que es pot considerar una feina, un ofici? -Bé, és un oftei tot el que es fa treballant, però el cant no pot ser un oftei, perquè és un treball artístic i per a pocs, perquè ja es diu: muchos son los llamados pero pocos los escogidos. Quan òpera estic vivint l'òpera. lli lw una trama, un argument, i IU ets un personatge i intentes viure aquella situació. O sigui. que te l'imagin&, perquè en el fons qui mana és el cervell. Ell l'a,ccepta i la proposa al públic per mitjà dels mitjans que tu tens. Per exemple, et mi m'hatl atribuït molt que sóc fred, que sóc molt calculador i cere· bral... , com si això fos un crim!, quan és precisament el que té dr bo l'ésser humà! Fins i tot l'emoció (això m'ho he copiat d'un poeta, ara no recordo qui) és un fi ' d q p e. :ir e1 p e: p q MUSI CALIA RETRAT ~ant ~n o ga. ruants és un !1-e(o. wruu: un ments ris tor, .x de eret com:¡, tan~es ..., Veus s pui- :te 'una Hi ha ,itu en te! sigui. en el :Z. Ell >úblic utll ,'ha,n , que cere· rim!, té de 'emod'un és un moment de la intel·ligència. I és una gran ueritat, perquè l 'emoció, on està radicada?, al cor? Això és una metàfora, però moltíssima gent se la creu: "no, no, és que rw canta amb el cor... " Hi estic totalment d'acord, perquè es canta arnb la intel·ligència. El que sí que ens w u Alfredo .Kraus és que eH no és un Ci:tutant que s'emocioni d ' una manera falsa, poc autènticR ~ pet·què l'emoció s'ha d e comunicar al públic en el moment en què ho exigeix la música i el tema d e L'obra e;ri qüestió, ni abans ni després. I hi ha cantants que vaja!, es trenquen les vestidures i es desmaneguen a cada moment. I com que, a més, no entenen els textos ... , doncs resulta que jo estic o:.>w¡tant un p ersor1atge, un personatge ... que està cantant quaLsevol cosa menys el que esta dient el text! Perquè està cantant per enwcionar un. públic que tampoc no en sap, i que davant d'això opina: quina mera·uella!, que bé! I esta.n fent tot el que no han de fer. I el que s 'ha de fer és seguir la música, seguir la música. El tenor entén que s'h a d 'estat· d'acord amb l'esperit amb què l'autor va crear l'obra i donar la intet·pretació justa i aproximada a cada moment i situació. Això molta gent no ho entén. La música té la seva emoció i és inútil que jo hi afegeixi emocions que no serveixen p er a res. Però el món és així ... què hi farem! Apèndix tècnic Alfredo Kraus és posseïdor d ' una tècnica vocaJ que podríem qualificar de perfecla. El com i el perquè, tal i com li interessava a ell quan era estudiant, també ens interessa a nosaltres. És clar que en aquest espai no és possible plantejar tantes qiicstions com ens hagués agradat formular, però el resum és tan substanciós que ct·eiem que pot ser de gran complaença per a l'estudiant ..La tècnica ha de ~er una. Després hi ha coses aproximatives" actual o per l'autèntic amant de la veu. - La meva tècnica és bona p erquè és la tècnica natural, o sigui, que nosaltres el que hem de buscar és quin so és el qtte ressona més. Antigament es van adonar per sentit comú i bona oïda (i ara està compr·ovat cientificament) que la "i" era la v ocal ubicada més a prop de l'oïda externa per estar rnés en la maschera. 1 no solament això, sinó que és el so fàcil que Déu ens ha donat i el que té més freqüència de tots. Té més freqiiència que la "a" i la "o", que tenen més volum, i que la " u" que està més a prop de la "i" p erò més avaU. I això és el que els italians denominaren veu in maschera. On ressona més la veu? en la "i"? -continua explicant-nos-. Doncs llavors les altres uocals, els altres sons, han de col·locarse al lloc on és la "i". I aquesta és la base de la tècnica: buscar el lloc on és la "i" i en aquest lloc col·locar les 'Uocals més gruixudes, les m és fortes, les més voluminoses. Com s 'aconsegueix, aixo? Bé, si la "a" i la "o" tenen més pes, però menys freqüència , _;,el que haig de fer es treure'ls ues p er col·locar-les on està la "i" . És així de fàcil. Després s 'ha de portar a la pràctica. Tot i que en el cant es trebaJJa amb un instrument q ue no té materialitat (no es toca ni es veu), els alumnes arriben a copsar la tècnica i a posar-la en pt·àctica si posseeixen el sisè sentit que cal per comprendre el cant. Ens explica Alfredo Kraus ,11e els cantants s'escolten d e :~ era fictícia , en un so barreja u c so intern i extern, i per això les per sones que s'escolten per primera vegada (en una gravació) no es reconeixen. I , és clar, en treballar amb aquests hanwcaps, cal una capacitat d'entesa cap a l'instrument vocal molt difet·ent de totes les altres capacitats . Després sembla que Déu fa sempre les coses malament. Doncs jo crec que les fa bé, perquè a qui dóna molt bona veu, li dóna molt poca capacitat d'entesa , i a qui dóna una ueu mediocre, li dóna més uttel·ligència per comprendre el cant. I llavors què passa? Que en el 99 % dels casos fan carrera les ueus més discretes que les grans veu.s. Fi.n s i tot les grans veus que fan, carrera, la fan perquè són grans veus, però després un es posa a analitzar-les i, o no tenen gust, o no tenen sensibilitat , o no capten tècnicament bé, p erquè realment no han entès el cant. I es defensen perquè tenen una gran veu. ]o semp re dic que per cantar, " també" fa falta la veu. -Vostè creu que un registre es pot constt·uir d ' alguna manera o l' única possibilitat és tenir-lo de manera natural? MUSIC ALIA RETRA T -No, no, no. Jo crec que es construeix. Una gola sana amb cordes sanes i un cop establertes, quines són les seves característiques... baríton, doncs ba ríton. Baríton lleuger o baríton drcLmàtic (és que tot canvia, és clar) ... Uavors el baríton ha de tenir una extensió ... aproximadament. Si és un "la", pot ésser un "sol" o "sol sostingu,t ", però està definit el que ha d~ ser el seu regi.stre. Cada veu ha d'ctrribar més o menys d'aquí fins aquí -ens fa un gest contundent de demostració amb les mans-. I si no ho té, s'ha d'acon.seguir, s 'ha de buscar com sigui. 136 42 de contrasent its . Al mateix temps és un sí i un no. Una cosa cap enfora, wta cosa cap endintre. ]o haig d'eixampla r de la manera qtte he explicat i anar deixant sortir l'aire, però al mateix temps haig de lluitar contra el destensanum t del diafragma per mantenir el refermament . Jo he de continuar apretant cap enfora perquè el diagrafma es continuï mantenint tens, encara que s 'esti!Jl:li restringint en aquell moment. És així. -S'ha de respit·a¡· per la boca, pel nas? -Crec que mentre es pugui, millor respirar pel nas. En iniciar una fase, respires amb comoditat i cantes. 1 psicològi- cap i surt per la boca. No d'a. vall, perqnè si penses que el so surt d'avall, corn de veritat és, perquè surt de la gola, "toques· la gola. No has de tocar la gola per a res, i per no fer-ho has de "pensar., ... , per això és tan difi. cil el cant, perquè a part qut treballes amb sensacions, .s'/1o de tenir una fantasia fenome. nal. Pensar: "en aquest momeru a mi el so m'està entrant pej cap". Ja està. I ha d'estar con· vençut d'allò, encara que sap! ~veus el contrasenti t- que no és així, però saps que pensant-ho així et surt. -Per què vostè sempt·e canta -Senyor Kraus, com s 'ha de "a veu" als assajos? respirar? -Sempre que estic bé de veu -Ja, ja, .. . hi ha tantes teocanto "a, 1JetL". Perquè és un ries! Que si s 'ha de ficar exercici, i com més tingui.1 l'estómac cap endintre per l'obra "en gola", com acompanya r el so quan diuen els italians, més faci· surt ... jo qttè sé! Si consilita.t tindràs el dia que la derem el cos com un recicantis en públic. La tin· pient que s'omple d'aire, si dràs més dominada. sa· jo el torno a buidar de bràs totes les notes. tots el! seguida em quedo sense passatges. }o no podri11 aire, i és que no puc acasortir a cantar sense haver bar ni una fra.se. És un assajat prèviamen t ceru absurd. Completam ent passatges que sé que són dt absurd. Però després hi ha gran dificultat. lie de saber tma explica.ció lògica i és que tinc lct seguretat total i que en el procés respiratoabsoluta que ho faré bé. )o ri, i per refermar els sons, no concebo sortir a cantar hem d'estar refermant-l os sense haver repassat i seme en algun lloc: en el diahaver cantat l'obra el dia fragma. El diafragma és el abans . .uEI cant està ple de que sosté la columna d'ai-Qu an de vostè diut•n re. Si llavors jo respiro q ue maj no té nervis .. . contras entits. Al mateix intercostal- diafragmàt ica-Jo tinc nervis com tol· ment, jo moc les costelles. temps és un sí i un no" hom, el que passa és que la però no únicament per seguretat en la tècnica i en davant, sinó també per l'obra que estàs interpre· darrera, que no m'ho fa quasi cament, en respirar pel nas, tant et dóna aquesta aparelli ningú. Eixamplo com si fos una aquest aire que arriba fins a seguretat total. ]o sé que supt· esfera, i l'aire automàtica ment darrera et dilL on has de posar raré tots els problemes que se'm entra i se t'omplen tots els pulel so. O sigui, que fins i tot és un presentara n. Estant. bé de veu, mons, i si no la part de baix dels ajut. Que hi ha una frase en què és clar. } o no he tittgut mai propulmons es queda sense omplir. I s'ha de robar una respiració?, blemes ... , toco fusta. No he tin· aquesta és l'única manera: resdoncs la robes com pots. Per la gut mai ma nca de veu en un pirar de forma que els pulmons boca, per on sigui. .. , i perquè no escenari. El que es diu un gall, s'omplin totalment d'aire. 1 al pots per l'orella, que si no ... mai. Un dia et sttrten. millor les mateix temps que eixamplo, què -On pensa que col·Joca la veu coses que un altre, però això és passa?, que el diafragma es quan canta? normal. És clar que hi ha petites posa tens . I com més temps el -Hi ha moltes maneres de diferències d'un dia a un altre, mantingui jo durant l'emissió de pensar. }o, per exemple, sempre però Alfredo K.raus és el mateix, so, més refermarnen t hi ha en la dic als alumnes: pensa que l'aire A/fredo Kraus és sempre el columna d'aire. El cant està ple t'entra pel cap, que el so neix del mateix... I L'o Be qu en al Jo trc mt mt nc ho me de pe fét au pe ga· En ca qu po ça· 1 ; mE Ull Vel qu IU f me el · R" ca d't est da na Ul\ lm ve1 ni l El: Fr tel MUSICALIA PRE·CRITICA 1/o d'a. :e el s~ ~tat és, oques· la gola has dE 1n difi. :rt quE ;, s'ha ~nome. wmem 1nt pel tr COU· e sap! ~no ét ant-ho canta ie veu és un tinguü com ~s faci· que ÚJ .a tin· !l, sa:ots els Jodria haver certs són de ! saber total i bé. ]o ;antar isenM el dia diuen m tot· que la :a ien grpre- ~arenl supe- g se'm veu, .i prote tin3n un 3 ~gall, '.or les ixò és 1etites altre, ateix, re el L'abisme com a metàfora: els quartets de corda de Beethoven !.:'audició integral dels quartets de corda de Beethoven, a càrrec del Quartet Endellion, que està prqgramant la Fundació «la Caixa» entre el 19 de gener i el 3 de març d'enguany al seu Centre Cultural del Passeig de Sant Joan de Barcelona, motiva aquest article. Es tracta d'un esdeveniment excepcional, que bé mereixeria una atenció preferent dels nostres mitjans musicals i culturals, ja que, al llarg del nostre segle, els melòmans barcelonins només han tingut quatre ocasions d'escoltar íntegrament en viu aquest cicle cabdal de la música de tots els temps: l'any 1916, de la mà del Quartet Renaixement que liderava un aleshores joveníssim Eduard Toldrà; a Rnals dels anys cinquanta, per l'Agrupació de Música de Cambra de Barcelona, formada per quatre instrumentistes rellevants de l'Orquestra Municipal de Toldrà (Eduard Bocquet, Domènec Ponsar Mateu Valero i Josep Trotta); el 1966, amb e mític Quartet Vegh, en unes sessions memorables del Patronat ProMúsica, i el 1970, amb motiu del segon centenari del naixement de Beethoven, amb el Quartet Melos, en sis audicions organitzades per Forum Musical. per RAMÓN ANDRÉS eethoven no s 'inicià en l'escriptu1·a de quartets de corda fins gait·ebé als tt·enta anys, i ho féu en aquella Viena de carrers amb prou fe ines empedra ts i de petits mer cats en què s'amuntegaven els barrils d 'aiguardent. En els sa lons aristocràtics de caridatge blanc i orla dam·ada, que solien comunicar a un jardí posterior amb templet, començava a envellir un món nostàlgic i amanerat. A envellir malament. sense <'O mplaença, sobt·e una butaca d 'estil Lluís XIV. Les veus de Didcrot i Marmontclle, que van originar els cenacles més animats de tot Em·opa, començaven a desdibuixar-se sota el vet·b sentenciós de Lava ter, de Hegel. Alguna cosa començava a canviat·, a esdevenir davant d'un decorat de capvespre. Una estranya contraclaror, propiciada per I' extinció d'un segle i el naixement de l'altre, barrejava nivells de distinta r ea litat . L' illwninjsme ja s'esmorteïa eu els versos de Novalis, en la nocturnitat t·omàntica dc Carl Carus. Els pinzells de Gr euzc i de Fragonar·d formaven part d ' una tela abandonada. Per ò Viena, B El Quartet Endelllon Interpretarà els quartets de corda de Beethoven aquesta Viena de per·sonatge evan escents , més literru-is que no reals, encara recordava els amables concerts de Wagenseil i s'apilava en els teatres per aplaudir les br·omes i els acudits de Papageno . P erdurava un eco d 'aquell món, que en època de Haydn i Mozart va tenir la virtut de presentar-se com un temps inaugural, però que, de fet, iniciava un camí filosòfic sense r etorn que va acabar perfilant el caràcter· de l'home modern. egocèntt'ic, tràgic: amb el Romanticisme va néixet· la idea que tot era en mans del subjecte, en la seva voluntat de poder. Quan, a casa d 'Emanuel Aloys Forster, es nunien els intèrprets més destacats, com Linke, Weiss i sobretot Schuppanzigh, comentaven amb n ostàlgia les excellències musicals de Mozart, un composi tot· convertit, pocs anys despr·és de Ja seva mort, en símbol de la independència individual. El jove Beethoven , que assistia a aquestes trobades, inclinava el cap, assentint amb solemnitat. Hauria d esitjat conver·tir·-se en alumne del dilettevo- MUSI CALIA PRE·CRITICA 136 44 JO.S le angelo d e Sa lzburg, però només li restava l'escorç d'aquest a nhel. El magisteri de Ha ydn no fou tan fructífer com eU hauria desitjat. Un relació incòmoda , un velat enfrontament ideològic, els separava. Haydn er·a encara un artesà, és a dir·, un creador no sotmès al buit de la invenció sense fi, un artífex que desconeixia la separ·ació entre tècniq ues i arts. Però 1a idea que l' art era una pura p r ojecció espiritual d ' un geni va acabar deixan t pas, a principis del segle XlX , a la figura de l"'a t·tista", identificable, des de la nostra perspectiva, en la personali tat del mestre de Bonn. No obstant això, als darrer s límits del Segle de les Llums, hi hagué un moment en què coexistiren sen e ma sa conflictes la simetria de lc forme , la seva contenció i Ueuger esa expressives, amb la vehemència sentimental d els prim er s romàntics . Quedava un espai de llibertat en el qual tenien cabuda idearis oposats. Arnh això, no és estrany que un esperit romàntic com el de Stendhal sentís entusiasme per Ja música de Haydn i de Mozart, i fins i tot p er la de C.imarosa , perquè l'empremta de Beethoven rubrica va amh rigor el pensament d e Holderlin. segons el qual l ' home només suporta durant breus instants la plenitud d'allò que és diví. I Beethoven , el més terrenal dels mestres vienesos, no la va suportar. De manet·a que no ha de sor prendre'ns que un autor com el malenconió Hoffmann. romàntic com Stendhal però de sensibilitat tan distinta . considerés l' obra de Beethoven com el signe més eloqüen t de Ja veu interior, de la revelació còsmica. A Beethovens lnstrumentalmusik {1813) indicava que la música és la més romàntica de les arts p erquè té per· obj ecte " allò que és infinit", i l'ideal humà tendeix a aquest concepte del que és inabastable. Només la música d e Beethoven, segons l'opinjó de Hoffmann, podia aspirar a una vertadera idea d'universalitat: enformar el món sota un ideal. Aquest fou el veritable at·gument romàntic. El circumspecte creador del mestre de capella Kreisler encer·tà a traçar, amb mol ta subtilitat, uns paral·lelismes que encara avui conserven un sentit ple. P er dirho breument, vinculà Haydn amb l'art; Mozart amb la religió; Beethoven amb la filosofia. Des d e la seva lucidesa i compromís humà , el músic alemany estava constret a emprendre una cmpresa titànica , il·limitada. Per què allò que els rom àntics van admit·ar en la p ersonalitat -artística i hwnana- d el compositor fou l 'esperit p r ometeic que va infondre a la seva existència. És aquest titanisme beethovià allò que ens transmeten pictòricament els seus trets a pres i severs, amb Ja cabellera d esmarxada, com si vingués d·una batalla. És molt graciós el comentari de Paumgartner, ja que, egons que conta, la imatge turbulenta d e B eethoven acabà infonent r esp ecte fins al darrer· e combriaire vienès ... Els r.rimers quartets: mo t més que un tempteig Si analitzem el seu catàleg, ens serà fà cil de detectar que aquest llenguatge essencial i romàntic, consubstancial amb la seva ex'Pr essió, es reflecteix amb gran claredat en un d els gèneres que donaren a Ja seva escriptura una majestuosita t més gran, el del quartet d e corda. la creació del qual, quasi per a tzar, no va començar fin s al 1798, j a que tres anys abans havia desestimat un encàrrec d 'aquesta naturalesa procedent d el comte Apponyi. Tot i que el 1795 dedicà els esforços a obres com el Rondo en si bemoll, per a piano i orquestra (WoO 6), també devia sentir alguna atracció vers la d e cambr·a , ja qu e mustca aquest mateix any va escr·iure el Quintet de corda en nlÍ major, op. 4, d edicat al com te von Fries. Era un moment de relativa eufòria personal, de concessió a la serenor. Després d'una treva -pactada amh desmenja. ment- entre francesos i austrí. aes, el general Bernadotte, melò. man i home de certa cultura, arribà a Viena acompanyat del cèlebre violinista Kreutzer, inse. parable del món de B eethoven. Desencisat davant la trivialitat d els seus compatriotes, el com. positor no veia amb mals ulls lc~ idees napoleòniques, que prometien de fer taula rasa amb una societat q ue tenia massa receuts el polsim d 'arròs i les perruqur_,~ a due bande. Les conseqüències, ja les coneixem, i la resposta anotada sobre el manuscrit de la Simfonia Heroica, tamhé. Fou precisament en arribar Kreutzer quan Beethoven co· mençà la creació d ' un quadern de sis quartets de corda, qur acabà el1880 i que formen r op. 18, editat en dos plecs, el mai~ -j uny?- i octubre de 1801, re~· pectivament. El primer s es· trenà a casa d el comte Lich· nowsky - el destinatari de la col·lecció era el príncep Loh· kovitz-, amb el voluntariós (i declarat entusiasta d el mestre alemany) Schuppanzigh com a primer violí. El Qttartet núm. 1, en fa major -segon, per ordre de composició- és, sens duhte, un dels més aconseguits de la sèrie, lluminós i mesuradament emfà· tic. El seu "Finale" evoca un del1 darrer s motius de l'Heroica 1 posseeix una característica moll d el seu autor, com és l'ús de la subdominant a l'inici d e la sec· ció d e desenvolupament, la qual Beethoven solia dotar d'una proporció significativament su· perior a la que acostumaven a emprar Baydn o Mozart. Cer· tament, tot l'op. 18 és un intent de conciliar el seu llenguatgt amb el de Haydn , però seria massa senzill atribuir una única influència sobre aquesta primc¡·a producció, en la qual no asso· leix la fluidesa de l'autot· de La Creació. També es deixa entreveure la música del ponderal organista de Sant Esteve J obann Georg Albrechtberger - mestrt de contrapunt del jove arribat a Viena- i, sobretot, la d'Emanuel A d t: h n s a d é E J @ ( e a e e e ( r MUSI CALIA PRE -C RITI C A nenja. austrí. , melòlltura. ·at del \ inseJ.oven. rialitat l comrills les >rometb una ·ecents ~uques ~ncies, :sp osta it de la .rrihar :m CO· 1adern 1 , que nl'op. :l mai! l , res. s es· Lieh· de la • Lolr riós (i mestre com a úm.l, ·dre de ote, un t sèrie. emfà· un dels ·oiea i :a moh 5 de la la sec· la qual d ' una :nt su· aven a :. Cer· intent .guatge i seria 1 única primeo asso· de La entre· nderal fohann mestre ribat s nanuel Aloys Forstcr, amic entt·an yahle de Beethoven i excel·lent executan t d 'oboè, a casa deJ qual , com hem vist, se celebraven t·eunions musicals en què habitualment s'interpt·etaven quartets. Un altre llenguatge que no és aliè al de les seves primeres partitures és el de Carl Philipp Emanuel Bach o el del seu d ei.x eble a Berlín , Friedrich Wilhelm Rust , un dels rept·esentan ts més originals d el "sentimentalisme" (Empfindsamkeit ) que, malgrat tenir en els seus antecedents les obres de Voltaire i Beaumar chais, no va renuncia t· a l'ús d' instruments d 'accent purament barroc, com Ja viola d ' amor o la tiorba . o hem de mar ginar el fet, d 'altra banda impoa·tant, que, abans d e familiaritzar-se amb l'estü vienès, la primer a educació musical de Beethoven el portà a assimil ar la música dels compositon alemanys i , fins i tot, la de les úl times obt·es de Clementí. D 'aqu es ta singular mixtura cstüistica -el Qu.artet nú.m. 5 està molt lligat a Mozart, particularment amb el K. 464 del 1785-, en derivà una compilació que motivà l'a dmiració dels cer cles musicals vienesos, sempre àvids de novetats. Per descomptat, el públic no va sentir indiferència d avant d'aquest op. 18, sortit dels tallers de l' impressor Mollo: el Quartet núm. 4, en do menor, que cr onològicament és el darrer , va dividir els melòmans entre l'entusiasme i la crítica , d esorientats d avant d ' un escenari que admetia het·ois tan diversos com Salieri i Brentano, p er dir dos exemples . És Ja famosa anècdota segons la qual Beethoven va afirmar astora t: " Quina indecència! És bo per a un públic tan porc [sic]" . Finalment, el Quartet núm. 6, en si bemoU 1najor, de color·s tènues, conté un bell "Ad agio" que el mateix compositor va titular " La malinconia" i anotà en el manuscrit: "Questo pezzo si deve tratare cola piu gr ande d elica tezza". L'etapa central, cowe~ndència amb l'ideal simfònic La segona compilació adquit·eix una altra volada i s ' hi manifesta la certesa que va acompanyar el solitari Main c d c Biran: les passions no concedeixen la felicitat que prometen. Es tracta dels Quartets op. 59, anomenats "Razumovski" per estar dedicats a aquest ambaixadot· rus a Viena , cunyat de Lichnowsky. Iniciats el maig de 1806, són més r efl erius, més tempes- tuosos, també. És obliga tori l'esment de l'escena protagonitzada pel violini ta Radicati , que , escanda litzat d esprés de l'audició, as en yalà que er en unes pa rtitures de tècnica inabordable i d e t·esultat poc men ys que inaudible . Serè, irònic, talment com un Lichtenher g, Beethoven va contes tat·: " No són p er a vostè, senyor. Són per al futur". Aquest d esafian1en t és x·evelador d ' una escl'iptura menys lligada als seus antecessors i sedassejada per les contra l"ietats p er sonals, com la que li portà Fidelio , o per la inquietud causada p et· aquella d elicada noia anomenada Tbérèse von Brunsvik, p er sonatge digne d e Maupassant, que definí la dona com una ombra i una olot·. Era l'època de les sona tes pianístiques " Waldstein" i "Appassionata", el moment en què les passejades pel Prater es feien més introspectives i freqüents. L'expressió d'aquest flot·ilegi és força violenta i acull uns certs temes enèr gics, de gran ritmicitat, alguns dels quals provenen d c cançons russes que va conèixer en una edició d ' Ivan Pratsch i que Beethoven va oferir com a homenatge a la nacionalitat del destinatari. Un dels mo tius del ter cer moviment, " Allegretto", del Quartet núm. 8 fou r ecollit, més tard, per Mussorgski, que el va utilitzar per a 1' esplèndida escena de la cor onació d e Borís Godunov . Publicats el 1908 p er l'Agència Estatal d e les Arts i d e la Indústria , potser tenen l ' exemple més singular en el ter cer d e la col·lecció, el Qua rtet núm. 9, en do major. Sens dubte, la seva audició va sorprendre els coetanis, que no hi trobaven massa afinita ts amb l' estètica vienesa ... És significatiu que un d els seus mentors més ardents , Schuppanzigh , encongís les espatlles i tractés d'apaivagar la sorpt·esa, després convertida en hilarita t, dels membres d el seu quartet, encarregat d'estrenar l'ob r a . Era el preu que Beethoven havia d e pagar per la més gran llibet·tat estilistica i per Q ..... = e. ... 5I ~~- 136 MUSI CALIA PRE-CRITICA 136 l'ait·e dc t·uptura que s'esdevenja en aqueU quadern , en el qual t'onsumava el can vi del "Sch cr·zo'· pel " Meuuetto·' i l'ús de r·•Ailcgr·etto" com a substitutiu de !"'Andan te amh variacions" habitu a l d els segons moviments. També és molt perceptible la con centració -tensió?- en els "Finale", particularment e n el Quartet núm. 9 , l'"A Uegro mol to" del qual compta amh intensos passatges fu gats que Out' ixcn cntr·e perceptibles contrastos dinàmics, inequívocament romàntics . ovamc nt , va dedicar un quarte t a Lobkowitz, el1809: el Quartet núm lO, op. 74, no del tot a üè a l'arn bient galant i, doncs, meny evolucionat des del punt de \'ista estilístic que el · d el quadern anterior. encara que té eu !'""Adagio·· una pàgina I úgubre i s ubj ectiva, mar·cada p4>ls esd eveniments personals i també per les conseqüèn cies de la guerra. Hom ruria que començava a apar èixer en el seu horitzó el paisatge d e Frieclrich, d'arbredes boiroses i cementiJ·is d e p aret b aixa i tena remoguda i fr·esca sobre les tombes . L'any següen t Breilkopf & Hürtei edità el Concert 11Úm. 5 per a piano i orquestra, "l'Emperador", la seva pàgin a coetània més il·lustre . Quasi contemporani és el Quartet núm. 11. en fa menor, op. 95. Si bé fou escrit el1810. n o s'estrenà , pel Quartet Schuppanzigh. fins al1814 i va er imprès per Steiner dos anys després. Els danoers quartets: dir!!Jir el somni1 dom1nar-lo1 en comptes de patir·lo11 11 46 Molts comentaristes, alguns d 'eUs jJ.Iustrcs , com Vincent d ' lndy, assen yalen que el Quartet op. 95 tan ca un cicle que deixarà pas, una dècada més tard, a una r·elació de superbes composicions per a aquesta formació d 'arcs que h a rebut l' epítet d e "els dar-rers quartets", en els quals con ver·geixcn la puresa d'estil i el llenguatge més plenament r omàntic. En ells es dóna , com ha opinat Madiave, la coincidència del que és univer·sal i el que és intemporal, en contrast amh el d 4>stí humà, finit , sotmès al canvi: p<'rÒ també la r ecerca d 'aquella fót·muJa tan va lor·ada p er· er val: dirigir el somni , dominar-lo, en comptes dc pa tir-lo... Beethoven, com tants altres t·omàntics, cap al fina l de la seva existèn cia, va passar d c la fe atorgada al món interior, tenebrós i, doncs, creador, a l'estimació d 'una rea litat essencialm ent metañsica . L'abisme com a me tàfor·a ja no era una cosa sagrada , sinó la t·eaütat de la limitació humana. Fou la p riman r a dc 1822 quan Beethoven va e criure el Quartet núm, 12, en mi bemoll major. op. 127. acaba t el 1825, el mateix any en què' a veur·e la llum el Quartet núm. 13, en si bemoll major, op. 130. És aquesta una obra plena de pudor, ructada des d e la p r ecarietat física i 1'estran ya serenitat que confereixen l'escepticisme i l'allunyament social. Els seus compassos ac u llcn , quasi confidencialrnen t, una certesa amagada: l'abando nament de la utopia en fa vor d'un acostament al codi mo r a l. Sorprèn que Beeth oven acceptés d"Artaria, el seu ('ditor, el canvi de la Gran fuga -que seria publicada el 1830 com a op. 133- per un ·'Alle¡,tt·o., conclusiu meny intens i d'expressió amable . en concordança amh els moviments a nteriors. Aquesta era, dc fe t , l'ú ltima pàgina que sortia de la seva ploma, ja que fou en a quest novembre de 1826 quan la malaltia va començar a minar·-lo de forma definitiva. No ob]jdcm que els quartets de numenw ió superior són , no obstant això, de cr eació a nte rior. A ixí, el Quartet núm, 14, en do sostingut menor, op. 1.31 -po tser el m és b ell d e tots els que va escriure- fou acabat l'octubre de 1826. mentre q ue el següent, el Quartet en l-a major, op. 132. començat el 1823. només va conèixer la con clusió l' agost de 1825. Com els QLLartets núm. 12 i 13 , és d edicat al seu estimat prín cep i protector Galiztin. L'"AJJegro ma non troppo" é una de les seqüències més belles elaborades pel compositor, obra dual, de vegades contradictòria, en Ja qual s'entrecreu en la desolació i tm a alegria propiciada pel r establiment de la seva ma laltia. És, veritablement, segons que a notà en la partitm·a , un càntic d 'acció d e gràcies. I potser el darrer d els seus quartets -quant a catalogació- conserva aquest esperit d 'agraïment, una mica reposat i conciliador. Les cause van ser. ben segur. unes altre , que veiem més trivials. La raó d"aquesta serenitat rau en el fet que el Quartet núm. 16, en Ja major, op. 135 va ser escrit en un moment plàcid, a casa dei seu ger·mà J ohann, a Gneixendorf, on h avia anat amh el seu aleshores apaivagat n ebot Karl, una de les més grans fonts de contrarietats per al músic, que sempre vetllà p er l'esperit desairós d'a· quell noi en la personalitat del qual semblava vim·e un perso· natgc d 'exò tica mescla , mig Goldoni, mig Heine, b ergant i trapacer. Addicte com pocs a les ta,•ernes d e barri, cadet i juga· dor, acabà protagonitzant un intent de suïcidi que només el seu sofert oncle va prendre seriosament. .. El Quartet, que. efectivament, sembla sor gir d 'una treva, fou culminat el 30 d'octubre de 1826 i, si b é no guarda l'homogeneïtat dels seu• immediats, posseeix les millors excel·lèn cies del seu art , amb una proverbial l"iquesa contra· puntística a l "'Allegr·etto" i 011 a noblesa temàtica que dignifica el "Lento assai" . Obra que procu· r·a una enginyosa combinació, en què conviuen ellidsme i la iro· ni a d'un home que va concebre la vida com una atzarosa narra· ció i que expressà des d ' un Ueo· guatge tan sintètic com poètic. visionari i impulsiu , a la maoera de l'enigmàtic Blake. T ( f ( e s e MUSICALIA PRE-CRITICA . 132, ~s va 1s t de rn . l2 timat iztin. o" és belles ob ra tòria. d esola }Jcl .altia. . que :àntic ;er el ¡uant quest mica a uses I tres, raó el fet :t en fa ~ít en el seu d orf. eshon a de ~arie­ mpre • d' a- tt del •er somig ant i a Jes j ugat un tés el :nclre que, or gir el 30 •é no seus ilio rb amh ntrai una ica el l' OCU· tó , en tiro- ~ebre arrallenJètic. mera Giovanna d'Arco torna a fa temporada del Liceu per LLUIS TRULLÉN l drama líric estructm·at en un pròleg i tres ac tes Giovanna d 'Arco, és el setè títol operís tic d c Vct·di. Basada en un text de Scbiller - Die }ungfrtw v on Orleans- i un discutit llihret de Temistocle Solent, Gio·uanrw d 'Arco va estrenar-se & la Scah1 el 15 de febr er de 1845. Aquesta partitura, d 'trna l'iques a melòdica excep cional, va ser escrita p et· Ve rdi entre el desembre dc 1844 i el mes de febrer de 1845, i si bé l'òpera va tenir un gran èxit entre el públic, no va ser gaire b en t·cbuda per· la crítica. U na de les causes es pot re r·car en la inversembla nça del llibt·et elaborat p er Tcmistoclc Solen• , en qnè la càrrega poètica dc Schiller , a més d ' asp ectes mcl'lunent m·gumentals, queda r edtüda a una tnuna sensacionalista desen volupada pet· tres p er sonatges principals . El llibt·et de l'òp era ens condueix a LeJTitori francès, l'any 1429, moment en què els anglesos fan un atac que sembla definitiu. J oa na resa p er la salvació del seu pais i implora el seu rei Carles VIl , perquè lluiti frns al final. E l pat·c de Joana , Giacomo, sospita que s'amaga un11 r elació entre Joana i el r·ei dc F rança. J oana es veu cridada per una veu del Cel i aconscgueLXq ue els francesos lluitin i guanyin. De sobte, Giacomo acusa Carles de blasfèmia i J oana, q ue no n 'entén la raó - ni tampoc es defensa-, de bt·uixeria . Giovanna salva França per ò mor· des prés de b eneir amics i en('mics. La relació de Verdi i la Scala va tenir amb Giovanna cl'A rco UJ1 abans i un després. Desengan ys amb la dit·ecció del teatre, una sèrie dc fr aus •·calitza ts p er J'empt·csal'i Met·elli, qu e sempre ha via ofert ajuda d urant l'eta pa inicial dc Ve r·di , van fer que el cornposilot· trenqués amb la Scala i el següent tt·cball operístic, Alzira , fos realitza t per al Teatre San Cario d e Nà pols. De fet , la següent esu·ena operís tica a la Scala no va arribar fins al 5 de febrer de 1887 am b Otelo , encara que anys aba ns -el 27 de febrer de 1869- Ver·di tot·nava pet· pdmer cop a la Scala pe•· r·e prcsentar-hi per primer cop la versió revisada de La f or;;a del destino estrenad a a San t P etcsburg. La música de Giovamw d 'Arco Sintesi llartolciana per li. TAVIRNA·BECH a ~sscr l'any 1943. en el seu cxiü als EUA i per encàrTcC tic la Fundació Koussev:itzk), quan Bllrtók va compondrE' el seu Concert per a orquestra , obra en cinc moviments que per la seva complexitat d 'idees i d 'estètica, no sempr·e ha estat ben vnlorada . ProbahlcmcnL, ningú no en di~cutirà el mèrit i la beUesa orquestr·als -en veritat, la seva interpretació cons titueix un brilhtot tour dc force per· als conjunts orquesn·als, així com Lamb(· pet· als directors-. ni tampoc pot dir·-se que el Concert no gaudeixi de l'esti ma del públic en gener·nl. Amb tot, són basLnnts d s estudiosos dr Bar·tók qu e a l' hora de jutjar aquesta pàgina es u·obcn desorienta ts davant la multiplicitat cie p ropostes estètiques qu~ ofcr·eix aquesta partitura. Es ben ccr·t q11e Butók després d' una etapa inicial molt infltüda pels poemes de Strauss, així com també per Debussy, va cl'igir-se com un proftmd investigador· dc la música foUdòrica, que dcspr·ès, sense allClicar d'aquest vessant " nacionalis ta", va ser un ct·eudor· veritablement compromès amb l'avantgunr·da per e~-plorar nous hot·itzon~o sonor., i que, ja en la dan·era etapa de la seva vida. va retornar cap a estils menys eonflictiiJJl. Així es palesa en l'enumeració d' unes quantes obres escrites en di ve rsos moments de la seva existència. Ln Suite op. 14 o bé la seva Ca rtta./a profana (escrites entre les ducs pl'imet·cs dècades del nostr·e segle) p oden exemplificar el seu caire foUdòric; El Martdarí mercwellós , la Sonatc1 per a piano o bé el Qu(Lrtet de corde' mím. 5 ens poseu dc manifest l'esperit indagador· que 1mimava el nostre compositor r n els anys Yiot. m entre que el Diuertimerrto per a cordes i. entre altres, el isè quartet de corda, ambdós compostos abans de la Segona Guerra Mundial, ens parlen d' un artista de cootor·ns més amables i, per tant, més accessible aJ p(tblic. Potser· dir1s dc la pi'Odocció bal'tokiana, el Coucert constitueix una mena de punt dc Lt·obada de tots aquests camins, els quals s'uneixen com a resum de l'evolució i com a veritable corol·lari de la tasca creativa dc Bartók. Així es posa de manifest en el tractament que aplica als temes de caire folklòric. mrs contrapuntístic que no harmònic, al cromatisme melòdic o bé u l'elab oració de tipus intervàl·lic, aspectes que 11·ebaUa amb extremat r·igor expressiu pet· buscar en la música d' aquesta obr·u un equilibri entre expressió populat· i fommlació clàssica. V E conté un melodisme excepcional. L'"Obertura.. és una simfonia est:t·ucturada en tres sercions, amb una última pat·t briJlanl; summament fluida , té estretes vinculacions amb l'obertura de Les vespres sicilianes. Giov anna d 'A rco conté mom ents de gran vehemènria musical, com els cors inicia ls, gt·an nombre de melodies que per la seva generositat ens portat·an a la mcmòl'ia un títol precedent: Nabucco; moments d ' un lirisme brillnntíssim, com la cavatina "Sempre aU'alba cd a la sera" p ertanyent aJ pròleg: el triomfal cor amb el qual s'obre el segon acte, " Dal cie lo a n oi clú 'cien a", o el suggerent final dc l'òpera ·'Che mai fu? ... S'apre il cielo ... '', d ' un lirisme sublim , só11 alguns dels moments cabdals d ' aques t títol ve1·dià . Discogràficament, hi ha una versió de r efet·èn cia , de Giovanna d 'Arco , la r ealitzada per· Montserrat Caballé, Pllícido Domingo i Sherrill Milnes, sota la dir ecció de Levine, enregistrada l' any 1972. Des del fi nal del segle XIX Giovanna d 'Arco ha esta t injus tam ent oblidada . Va at'l'ibar al Liceu dos anys després de l'estrena , concr etament cl 28 cle ju liol de 1847 , i fins a la data només s'ha representat set cop s al Liceu. Aquestes r epresentacions s uposaran que la sopran o June Andersson canti per prim er cop una òp era completa en una temporada del Liceu. A més. podrem tornar a escoltar el tenor Giorgio Mer:igbi i s'hi produirà el d ebutliceís tic del baríton Cat·los Àlvarez. La direcció orquestTal set·à de Maurizio Benini. Gran Teatre del Lirc u. Temporada 1995-96. Ciova.nna d'Arco. de Verm (versió concert). Junc Amltwson. Giorgio 1\lerigbi. Cario~ Àhart-7.. Dir. musical: Maurizio Bi'nini. Palau de la Música Catalana. 19. 22 i 25 dt· febrer. Pittsburg S)mphony Orchestra. Lorill Maazel. dir·r ctor. Corrcert de Béla Bartók i Tercera simfonia, "Heroica•· de Beetbo,en. Palau de la :Mmica Catalana. 17 dl' febrer de 1996. 22 h. (Pnlau 100). :! = ·;J 9 el' ;.:¡· 136 FUNDACIÓ CAIXA DE CATALUNYA <> F Con cert ex tra ordinari ..1 ORQUESTRA NACIONAL DE CAMBRA D'ANDORRA COR DE CAMBRA DEL PALAU DE LA MÚSICA CATALANA (p atr ocinat per F undació Caixa de Catalunya) e s o a iJ Anna Moreno-Lasalle, soprano Xa vier Conwrera. baix Directors: Gerctrd Claret Anclrew Parrot Obres: Concertino e11 sol major, d e P er golesi Quartet en do menor. " Per l'A.r t", de Toldr à v d e ÍJ n S• el a rr v Rèquiem, op. 48, d e Fam é t¡ v Diumenge, 11 de fc>b rer de 1996, a les 18 h Palau d e la Música Catalana el u N q u 111 I: a rr c. p lc p V TEMPORADA DE CONCERTS 1995-96 P alau de la Música Catalana B p tl fa 1 O FEBRER '96 dissabte, 22 h NORWEGIAN CHAMBER ORCHESTRA . LARS AN DERS TOMTER , viola. Dit·.: lONA BROWN. Haydn, Bt-itten, Grieg, Mozart. M ti t~ e! CJ 17 FEBRER'96 dissabte, 2 2 h P ròx:ims concer ts: PI TTSB URG SYMPHONY ORCHESTRA . Dir.: LORJN MAAZEL. Ba rtók, Beethoven. JEAN PIERRE RAMPAL, nauta . CLAUDI ARIMANY, n auta. JOHN STEEL RlTTER, Piano. Telemann , Bach, Verdi, Kuhlau, Doppler· (21 de març'96, 21 h). MITTELDEUTSCHER R UNOFUNK KAMMER Pll/UIARMONIE, ORFEÓ CATALÀ. P. M. SClJNITZER, soprano. M. MÜLLER, tenor·. M. FINK, baix. Du·.: CÜNTER THEURING. Les estacions, de Haydn (16 d' abr·il'96, 21 h). q¡ 10 e el lo ru p: fi ¡ ci CI fo Dl d. JOSEP CARRERAS. tenor LORENZO BAVA} , piano. Composicions per a cant i piano dels grans autors opPrístics (22 d' ahril'96, 21 h). sé tr és MUSICALIA PRE-CRITICA El violoncel lleetltoven ià per F.T.-8. reflexió de Britten per F.T.-8. R eferint-nos a les sona.tcs pet· a violon cel i piano beethovenianes, s "ba dc reconèixer que no són tan conegudes, ni tampoc tan nombr·oscs con les dedicades al piano (30) o bé, fins i tot, de violí i piano (10) . Amb tot, les cinc sonates per a violoncel i piano tenen un doble interès . Pdmer, que per prime1·a vegnda en l a hlstòria de la música, dc la mà de Beethoven, el violoncel dialoga en termes d 'igualtat i importància amb un altre instrument. Segon , que en aquestes cinc sonates tenim uns bons exemples dc cadascuna d c les tres èpoq ues amb Ics qu als es d efin eix habitualment l'evolució del genl beetllovcniu. P er altra banda , Beethoven també va compondre una sèt"ie d e variacions per a aquests tipus d e duo, com són les 12 variacions sobt·c un tema de La Jl.auta màgica dc Mozart, compostes el 1796, any en què va escriure les variacions sobre un tema extret d e l'oratori }ttdas Macabeu de Handel i , per últim, el 1801 , en va fer set més sobre un altre tema de La mateixa òp era mozur tiana ja esmentada. També cal snber que hi ba indicis que el triple concert p er a piano, violi, violoncel i orquestra es va compondr e a partit· de les idees i anotacions que Beethoven havia concebut per a un projectat concert p er a violoncel. Va ésser l' any 1796 quan Beethoven va comp ondre les son ates en fa major i sol menor del seu op. 5. Malgrat una cet·ta in11uència mozartiana , en aquestes sonates Beetho ven es manifesta ja amb el seu esperit d'innovador, tant pel que fa en l'aspecte instrumental, com en el que es refereix al plantejament de la intcr·acció entre els dos instruments. Certament, com va fer, també amb el piano, Beethoven exigirà al violoncel una funció de més niveU virtuosístic i també el farà sortir del paper: de simple acompanya nt que fins aleshores, sense gair·es excep cions, havia tingut en la música cambr·ística. EI resultat és q1 re la forma d e la sonata a duo adquireix més càrrega dramàtica en enfrontat· dos instt·umcnts tan diversos , com són el piano i el violoncel, per conLraSiar un material temàtic que els és comú. Una llella La Tercera sonata, en la major, op. 69, està datada l'a ny 1808 i és contemporània d e la Simfonia Pastoral, el seu discurs posseeix un caràcter marcadamen L hedonista i el seu Ürisme es caraf;lel"itza pel contt·ast entre l'expr·cssió serena i la nota irònica o bé hurnol"Ística que manifesta el seu cüscur·s sonor. La Quarta i Cinquena sonates op. 105 núm. 1 i 2, en do major i en re major, r esp ectivament , van ésser escrites el 1815, per·íod e en el qual Beethoven semblu limitar· la seva activitat cr ea tiva , cosa q ue no vol dir que decaigui en l'csfor·ç i l'exigència de la seva tasca creativa. Som ja en l'estadi dc Ja seva darret·a evolució, en què el compositor allibera la música de qualsevol Uast formalista per atorgar·-li qualitats primordialment e.x-pressivcs. En da rrer terme, amb aquestes sonates i les obres que seguirien -entt·e les q uals la Novena, el cicle de cançons "A l 'estimada llu n yana", la Hammerklavier i els darr·crs quartets, etc.- Beethoven enu·a amb ple dret en el temps t·omàntic. Quant a les variacions, fins a cert punt, pàgines de circumstàncies a causa de la popularitat de què gaudien aquesta mena de composicions, s'ha de tenir en compte de quina manera Beethoven va excel·lir-hl, per escoltar amb aten ció aquestes obres, en què la imaginació cread ora de Beethoven assoleix moments de veritable b ellesa tant en la forma com en l'aspecte melòdic. ins del p r ograma de signe marcadament eclèctic que ens oferei..~ lona Brown i I' O r·qucstra d e Camhr·a Not·uega, hi destaca una obn poc freqüentada dc Benjamin Britten , un dels compositors anglesos d el nostre segle que contribuí dcoisivument a fet· que la música britànica superés el llarg pet·íode crític que patia des d els temps d e la mort dc Pm·cell. Efectivament, d ' aquest compositot· b en reconegut an·cu del món per· les seves òper·es tan molèdiques, com Peter Grimes, Biully Bzuld o bé El rapte de Lucrècia, així com també pel seu impressionant War Requiem , podrem escoltar· en la seva versió p er a viola i orquestra de corda, Laclu·ymae. Aquesta composició consta de deu moviments bt·eus i pot·ta el subt:Jtol de "reflexions sobt·e una cançó ("Lachrymae") de Dowland. Da tada l'any 1950 va ésser concebuda od ginalmcnt per a duo de viola i piano, i er·a dedicada al famós violinista William Primrosc. Veritablement, l' obt·a de Britten ocupa un lloc b en destacat dins dc la música del nostre segle, lloc que s'ha guan yut amb unes idees ben poc usuals, ja que ni és un innovador en el més ampli sentit de la paraula , ni tampoc ha plantejat cap nova tesi compositiva . Tanmateix, p er ò, és difícil que en escoltar la seva música n o se li t·econegui la seva p ertinença a l'art sonor del nostre segle; es pot dir que el llenguatge de Britten mai no ens pot sonar com quelcom anact·ònic, ni inscr;t en un academicisme conser vad01·. En canvi, ens interessat·à i ens suscitarà l'emoció p el seu contingut siJlCerament expressiu, l' absència d'artificis tècnics i una espontan eïtat comunicativa, alhora que en els seus pentagrames reconeixer em J'artista que tt·eballa amb un mer aveUós sentit at"tesanal. Afirmava Britten que amb la seva música pretenia servir la societat, i és segurament aqu esta idea la que atorga a les seves partitures la capacitat dc penetrar en l'esperit de l' oient. Lluís Claret, violonrel, i .Josep M. Colom, piano. Integml de la música per a violoncel i piano de Beethoven. Palau de la Música Catal ana, 6 i 8 de febrer de 1995. 21 h. (Euroconcert). Not·wcgiu n Chamber Orcbestra. Dir ecció: l ona Br·own. Obres de Haydn, Brittrn. Crirg i Mozart. Palau dc la Mú,ica Catalana, 10 de febrer dr 1996. 22 h. (Palau 100). D Josep M. Colom MUSI CALIA BALLET A la dansa catalana, li falten fanals per JOAQUIM VILÀ I FOLCH la dansa catalana -sigtú clàssicn, tradicional o contemporània-, li fa fa lta un cos teòric sobre el qual es pu¡,•ui sustentar. La dansa, com qualsevol activitat human a, té múJ.tiples replecs i matisos i el seu estudi es pot fer des ~e punts de vista molt diferents. Es difícil aconseguir una bona tècnica per a la qual calen hores i hores de treball du•· i sistemàtic. Pt>r tal d'assolir-la s'han desenvolupat a través dels temps i de les quatre parts del món. una g•·an quantitat de línies que han elaborat autèntics sistemes tècnics. Les pr·incipals d 'aquestes línies han estat tra nsmeses de manera tradicional, amb el contacte directe mestre-alumne, i n'han estat la successió i l'ensenyament apassionat el que ba enriquit fins a l'autèntica filjgrana -penseu en la dansa ol'iental o en la majoria de danses rituals del món- les qüestions tècniques. Però, en dansa, la tècnica seria ben poca cosa si no hi hafçttés una estètica que l'embolca Ués. El joc, la inspiració, la crualitat de la creació artística, justifiquen les pesadíssimes hores dedicades a la tècnica i li donen sentit. Assolir el niveU d 'obra d 'art no és gens fà cil: una gran quantitat de coreògrafs i d e ballarins no l' han aconseguida mai i els grans noms hi han an·ihat en comptades ocasions. L'obra artística. a més, necessita l'esforç col-lectiu. Les condicions de r espectacle contemporani d emanen el treball conjunt d'una colla d 'especialistes, i si cal un bon ballarí, eaJ també un bon il·luminador, un bon figurini sta , un bon músic , un bon coreògr·af, un bon dü·ector d 'escena ... I no solament que siguin bons, sinó que estiguin col·lectivument il·luminats, toca ts per· la gr àcia de l'obra d 'art. Cal , davant l'espectacle de dansa ja realit~at i acabat, la feina d el cdtic. Es una feina difí- A 136 50 110 cil, que ha dc constatar si tot allò que el cot·eògr·af, els balla•·ins, tot l'equip artístic es proposava, arriba finalment a acomplir-se . El crític és una mena dc notari que constata allò que veu, que descodifica els signes llegits i que en fa una valOJ·ació d'acord amb la r ealitat humana i soci al uel moment. La seva figura no té, històricament, massa bona fama, no és massa ben vist, la seva feina tendeix a ser· menysp•·eada. Tanmateix, les seves raons duren molt menys que el mateix espectacle, les seves opinions queden enterr ades en els munts de paper de diaris i r·evistes i només són vàlides per a •·ates de biblioteca o exòtics especialistes. P erò el crític és útil. Ho és si és capaç d'establit·, amb honestedat, punts de reflexió, o bé una dialèctica que ajudi a entendre i a potenciar l'ohra at·tística . E l director teatt·al Peter Brook va dir que el cdtic S('rvia al teatre -en el nostre cas , a la dansaquan assenyalava la iO(•ompetència. I a la dansa ca talana -la clàssica, la tradicional, la contemporània- hi ha més insuficiència, hi ha més ineptitud, més insolvència que no pas grans èxits de plenitud artística. Val a dir. però, en d escàrrec de l'afirmació anterior, que, deixats de banda els incompetents -abundants en qualsevol activitat humana, incloent-hi la cdtica-, el crític ba de deixar ben clar aquells processos de treball , que sense arribar a complir els seus obj ectius . es troben en un bon camí per assolir-los. Aquí és on, en dansa catalana -clàssica, tradicional, contemporània-, comencem a a nar coixos, Lol i l' indubtable esforç t·ealitzat en els últims anys . Però ens cal, encara, anar més lhmy. Aconseguida l'obra artística , ressenyada i comentada -criticada-, ens cal fc.n·-ne la història. Cal assenyalar com un fet artístic s'encadena amb un altre, com se segueixen línies i tendències, com s'encavallen en els fets socials i culturals d<'l seu moment i com intervenen -a favor o en contra- dels processos ideològics i estètics del seu temps. P er aquesta feina fa falta un distanciament en el temps, una visió total i menuda de J'è. poca i un discurs que expliqui i r elacioni les feines concretes amb 1' evolució històrica dels grups humans que la rna11tenen. Hi ha primer una feina d e cronista i, més endavant, la d ' histo. riador. Si abans anàvem coixos, ara ja fem figa d'tma manera escandalosa . Tenim cròniques pat·cials, tenim escrits amb voluntat histo1·iadora que no anibeu ni a cr·òniques, tenim evocacions, tenim calaixos d e sastre fets per acumulació de dades -sobretot en dansa tudicional-. però no tenim ni cr òniques ni històries, entesa la història en el seu sentit ple. I, en aquest desert, encara ens falta un últim graó: el teòric. El personatge que sigui capaç de lligar tots els elements: els fetJ, artístics, la seva evolució, le· seves influències, la seva dinàmica, la seva història ... que sàpiga descobrir les línies essencials. que posi sobre la taula les relacions amb èpoques, línies culturals, ideologies ... que, de tots els elements posats en joc, en sàpiga fe r· Wl cos teòric definidor, un cos teòric que estigtri sempre 11 punt de refer-se i de to1·nar-se a formular, que accepti les més diver ses i variades visions, i qtJf' sigui capaç de generar un discurs ver·tebrador, àgil, viu, al servei de la dansa i de la societat que la promou. Ens cal un pal de paller d'una activitat que, en aquests moments de franca eclosió, de moments d ' una indubtable qualitat que auguren un futur brillant, veiem excessi' a· ment desorientada, atomitzada. polaritzada entorn de petits nuclis q ue treballen o b é a te~ palpentes, o bé en petits encerts pat·cials, però que no tenen ni la força , ni la qualitat absoluta n ecessària. Ens calen fanals, no pas marcant camins ni direccions, no pas marcant rulea ni imposant lúnits; ens calen fars per navegar, per tenir referències d e costes i esculls, per tro· ba1· els ports que ens permetin bastir grans expedicions. A la dansa catalana -clàssica, tradicional, contemporània-, li calen , en definitiva , punts de refet·ència. ( SCHERZANDO ' -a Cesseu falta nps, . l'è- I :¡uii ·etes dels nen. croistoixo s, uera JIU.eS vo- ;¡rri- ·oca- 1stre ades lal-. :s ni :mel 1 ens ::: .El e lli- fets , les àmi.piga :ials, r ela- nltu- :s els tpiga ·,un •l'e a -se a més . que disl, al i e tal al de , en eclo· tbta- t un siva- ada. etils a les certs ui la Jluta 3, no :irec:!S ni fars }rèn.. tro· aetin sica. -, li s de DISCOS DISCOS REPORTATGE REPORTATGE Les simfonies de Beethoven en dhsió pianística, segons Franz Liszt Manifestaci ó de geni pianístic per MONTSERRAT COMELLAS B. per LLUIS IRULLÉN ins l'àmplia producció musical de Franz Liszt, . el capítol dels arranJaments per a piano d 'obres d 'altres compositors o bé d e r epertori propi ocupà un lloc ben destacat ; concr etament, Liszt en t·ealitzà prop d e dos-cents. Aquestes transcripcions i fan tasies - terminologia que d enota un major o menor grau de fidelitat respecte de la parti tura original-, les féu Liszt a par·tir· d'un amplíssim ventall de compositors i gèner es musica Ls . L'afany de compondre arranjaments pianístics -afany ni de bon tr·os exclusiu de Liszt-. r esponia a diver ses raons: una era l'afany de difondre obres orquestrals; una altra raó responia a intet·essos del mateix pianista per ampliar el seu repertori en les seves amplíssimes gires com a concertista; i una altra raó de molt de pes, seria la de tipus p urament artís tic, segons la qual per a Liszt arranjar obres alien es, o, fms i tot. pròpies era un repte musical molt engrescador. Aquesta durera motivació, unida a un talent i un coneixement del piano extraordinaris explicaria en gr an mesu1·a la indiscutible qualitat i genialitat de les seves tt·anscripcions i fantasies. Liszt no fou l'únic pianistacompositot· que es proposà l'ambiciós repte de transcriure les nou simfonies de Beethoven, ja que també ho van fer amb anterioritat Hummel , Moscheles, na de les tantes i tantes virtuts del genial Franz Liszt era la seva capacitat per a la r ealització de les imaginatives paràfrasis, t·eminiscèn cies i per retratar· els sons orquestrals d e par·titures com La Simfonia Fantàstica de Ber·lioz, de septets de Beethoven o Humel i de la integral simfònica de l'esmentat compositor de B01m. Listz va escrim·e la integral de les transcripcions per a piano de les simfonies de Beethoven entre els anys 1863 i 1864, encara que la Cinquena, Pastoral i la Setena van ser compostes l'an y 1837. Aquestes obres simfònico-pianísticruc!l que van set· publicades l'any 1865 tenen un encant i un temperament musical que mostren totes les vu:tuts del piano lisztià. La reedició en disc compacte de la integral C[UC gravaren nombrosos pianistes per a Harmonia Mundi i la integral que Leslie Howard ha realitzat per a Hyperion són al·Ücients prou estimulants perquè els melòmans que encara no hagin fTuÜ d ' aquestes transcripcions s'acostin a l'univers pianístic creat per Liszt. La pr·imcra integral ens acosta u l' enrc~:,ri.strament que pianistes com Pludc.wmarcher, P lanés, Badura-S koda o D' AJhe'l·to realitzaren entre els anys 1986 i 1988. La vcr·sió dc l'l-leroica de P ludermacher resttlta meravellosa, apassi.onant, suggestiva, temper amental. Més convencional és la Cinquena dc BaduTa-Skoda, que a més té en el mercat dues ver- D 136 52 112 Hyperion i Harmonia Muncli editen les integrals U Lls:d Kalkbt·e1mer i Winclder, entre d'altres. En el cas de Liszt, els seus projectes s'anaren materialitzant lentament: l 'a ny J 837 apareixien les transcdpcions de les simfonies Cinqu.ena, Sisena i Setena; l'any 184 1 la concsponent a la "Marxa fúnebre" d e la Simfonia Heroica; l'any L852 publicava la transcl'ipció a quatre mans de la Nove na simfonia, i treze anys més tard llitLrava a la casa editora les transcripcions de les simfonies restants. així com també una nova a dues mans de la Simfonia Coral. Liszt mai n o s'h avia enfrontat anteriorment a un material tan d ens i amh una quantitat tan variada de problemes. En para ules de Jacques Drillon, 1 el pianista hongarès mai no havia explotat millor el piano: "caràcter, r egistre, matisos, contrapunt, r·itme, tot és r esp ectat amb una minúcia que es difer en cia de la llibertat presa en altres transcripcions i paràfrasis". Seguint amb les paraules del musicòleg citat, estem davant d'unes traduccions comparables a les de Baudelaire. en les quals el saldo de l'operació no és mai n egatiu , i en les quals s' aniha a escriptures prodigi.oses en invenció, astúcia i puresa. També és molt significatiu que Liszt anotés escrupolosamet en una portada suplementària totes les parts de la partitura original que havia omès, i també que escri· vís en la seva pròpia partitura eh instruments que prenien part en determinats fragments p er tal d'e· xigir a l'intèrpret els efectes sub· tils d 'orquestració. Finalment podem observar que en diverso~ casos Liszt ofereix a l'inlèrprel dues possibilitats per resoldre un mateix passatge, característica que, val a dir-ho, no és exclusiva d'aquestes transcripcions , però que demostra fins a quin pw1t es prenia amb responsabilitat el s<'U projecte de traduir fidelment Ics paetitw·es originals. NOTA 1 J aques Drillon, Lis:::t transcripteur ou la charité bien ordonnée, Arles, 1986, actes de Sud. sions d ' una categoria indiscutible, la que va dei..xar el sempr·e personal Glen Gould i la de Cyprien Katsa ris, un p ia nista que també ha realitzat la gravació de la integr al, en Ja qual les sonori ta ts directes, els sons espectaculars i el temperament d'aquest intèr pr et resulten ideals per a la música concentrada en aquesta partitm·a. D 'aques ta integral cal remarcar· la versió dolça i expressiva de la Pastoral de Michel D 'AllJer to, el diMm:isme que Alain Planés plasma en Ja Vuitena i el detallisme absolut que Pennetier ens ofereix alllar·g de .La Setena. Un dels moments culminants, el trobem en la vet·sió a dos pianos de la Noveua en les mans d c Georges P ludermarch er i Alain Planés; l'espectacularitat del primer· i últim moviment - tan sàviament r etratats per Liszt, tan meravellosament tt·anscrits- són mo·tiu suficient per apropar-se a aquesta integral. En els últims anys no hi hu dubte que el nom de Liszt ha quedat associat a un sol nom: Leslie Howard, pianista austmlià, p r·esident de la British Liszt Society, que des de l'any 1985 està r·ealitzantla gravació de la integral pianística de Liszt (amb un total d'uns setanta discs compactes) i que finalitzarà l'any 2000. Sens dubte, és la versió més acurada i fidel a l'escdptw·a pianística de Liszt. La seva objectivitat, la seva facilitat per entendre la tècnica liszt;iana , i el seu refinament expressiu, converteixen en punt de referèn cia obligat el seu llegat discogràfic. Ens trobem amb una integral en què la claredat de dicció, la musicalitat, l'abocament, la majestuositat i la perfecta comprensió tant del corpus simfònic beethovenià (entès des d ' un punt de vista marcadament romàntic) i, lògicament, del món pianístic de Liszt, conflueixen en una perfecta proporció. Val la pena submergirnos en la temperamental Tercera. en el to distingit de la Setena, en la versió vehement i impetuosa de la Novena, i fruir de la màgia q ue Howard obté en els moviments len ts, en especial el de la Setena. i l'ombrívol de la Novena. Aquesta integral en cinc discs compactes - la reedició de Planés, Badura-Skoda, Haguenauer, etc. en té set- és un ptmt de referència obligat per als amants de ]a música per a piano de Liszt i, evidentment, per als que desitgin obtenir una nova visió del corpus simfònic h eethovenià. 53 113 DISCOS Publicació del disc Compositors del Cercle Manuel de 'alfa a publicació de l'enregistrament titulat Compositors del Cercle Manuel de Falla constitueh:: un esdeveniment d ' una importància molt viva per a la música catalana. Es tt·ncta d ' una ohm que conté dos CD, el primer dedicat u obres de destacats membres d'aquell grup dc compositor·s que van dinam.itzar la vida musical dels pr;mcrs -o dels segons- anys de la posth'llCITa i un segon dedicat cxdusivumcnt a obr·a de J oan Comcllas, aquest músic dc traj cctòda ta n personal i que també va sor· mcmbr·c dc l'esmen tat Cercle. Els intèrprets d 'aquesta doblo prod ucció són An na Ricci - intèr·p rct emblema del gn1p i mcmln·e actiu-, el pianista Àngel Soler, la Coral de B ar·celonn, el Gr·up [nstr umental Bar celona 216 -dirigit per Ernest Martínez Izquier·do-, els pianistes Jor di Cumcll i Ca rles Santos, i l'organista MontserTat Tor-rent, j u nt umh un quartet dc vent. E l primer· CD se centt·a en el concert d 'h omenatge que hom va dedica r als esmentats compositors en el curs del I Festival de Música d el Segle XX, promogut p er l'Ajuntament dc Barcelona, celebrat el mes d"octuhre d e 1994 al l\fer·cat de le F lor . El mateix Ajuntament barceloní és la instància t¡uc hn fet possible aquest producció. insistim-hi, tan transcendent i que neix sota el segell d ' Edicions AJhert Moraleda, aquesta nova productora que ha aparegut amb influxos tan b enèfics en el minso panorama discogr àfic català. El primer dels dos CD comprèn obra d'_.\ngel Cerdà, J ordj Giró, J osep Cer cós, Josep Casanovas, Josep Maria Mestres Quadr·eny i Manuel Valls - tots ells, menys el dar·r·er , deixebles de Tahahull- que int~aren el nucli central del cer cle del qual també van formar part Antoni RuizPipó i, tcmpot·alment, Albert Blancafort, Emilia Fadini, J.E. Cil'lot i J aume Padrós. Els joves músics del Cercle -assenyala Mestres Quaclreny en un inter essan t escrit que acompanya el djsctenien en comú haver passat el trauma de la guerra civil, el no menys traumàtic i alienant sistema d'ensenyament de la postg uerra i el d'haver quedat desviculats de les grans personalitats de la música de l'època de la R epública. Es reunien cada dissabte a l'Institut Francès, on disposaven d 'un bon piano, una biblioteca no censurada i una prou ben nodrida discoteca. Tenien la impressió de trobar-se en unes catacumbes. La realitat, però, era que les catacumbes eren fo ra. Allà podien expressarse amb llibertat o pogueren practicar un enriquidor intercanvi de coneixements i d'experiències. Les obres tot just acabades eren mostrades i llegides per Anna Ricci o pels pianistes Jordi Giró i Antonio Ruiz-Pipó i eren discutides, sempre amb gran sentit d'objectivitat i de respecte, tot i que no existia un ideal estètic comú. De tant en tant aquestes obres es presentaven al públic enforma de concerts al mateix Institut Francès . .. . El Cercle -contin ua Mestres Quadreny- fou fonamental per a aquells músics i -ua durar el que havia de durar, perquè a partir dels anys seixanta la vida musical barcelonina començà a desvetllar-se i aparegueren altres iniciatives que encarrilaren cadascú. pel seu p ropi camí. La músicct del Cercle Manuel de Falla, pel que tenia de rebuig de la societat alienada en què uivien i per l'alienaci-ó de la mateixa. societat, no fou en aquell moment coneguda del pt'tblic. Anna Ricci, que fou membre actiu del Cercl~. es proposa que el públic actual tingui l'oportunitat de conèixet; amb versions fidels, el que fou aqu~ll moment de la música catalana. Així, doncs, la bona acoUida dispensada al concert del I Festival de Música del t d o ÍJ L 54 114 r Li e 11 11 A e Segle XX, Ira uingut seguid~ de l'enregistrament discogràfic corresponent. Pel que fa al disc que dins del mateix conjunt és dedicat a Joan Comellas, r·ecorrem també a les paraules dr Mestt·cs Qua dt·eny per situar-n e l'abast: Joan Conre/la~ era el degà del Cercle Manuel de Falla, ja que com a mínim era detL anys més gran que els altres membres... ;!questa fotL l'època més productiva de ComeUas. perquè l'ambient li era propici: els horrors de l~guerra civil s ·anaven pPrdent en el temps, el mestre Taltabull l'Irada posat en forma, al cercle es respirava un ambient de bona companyonia i de Llibertat. ben allunyats de la vida real, i la presènciet d'Annet Ricci i de Jordi Giró li permetien escoltar la seva música interpretada per altres i, fins i tot, de tant en tant, en concert públic. No es podia clemwwr més en un món tan miseraMe moralment i material com el que uivíem,. Cal saludar amb autèntica satisfacció, doncs, la publicació d'aquest doble CD, que esdevé rcfcr·ència per a estudiosos d'un moment moJt precís de la vida musical d el país. e J aw ue Comellas Un aplaudiment ~er a l'Aiuntament de Sabadell, si us plau! , E s clar que una Oor no fa estiu , però quan aquesta flor (rn exemplar) e clata p el mes de gener, posem per cas, desperta el més curiós dels misteris i els científics s'a· boqucn a l'estudi d'un fenomen tan estrany. Això és ben bé el q ue ha passat amb un disc que fa un' mesos aparegué al mercat català del disc compacte. Si no hagués estat per un seguü de circumstàncies. el vohrm tan sols seria un nou docunrent que vindria a enriquir In magra ofer·ta en música contemporània de] nostre país en suport digital. Però aquest disc és com la flor estiuenca nascud a el mes de gener. Què en justifica aquest comentari? Doncs que no és gens habitual que l'Administració (tradicionalment reac· cionària pel que fa a invertir en aquells projectes no " h1ct·atius" d ' una manera o altra) engegui amb il·lusió Iu pr-oducció cJe docu ments sonor s que mostrin la pt·oduc· ció d els compositot·s vius sahacleUencs i de la seva àr·en d ' infl uència ; que els diners su rtin de les arques d'un Ajuntament (rar· exemplar, també) com el dc Sabadell¡ que el projecte sigui llançar al mercat un nou volum cada dos anys (els anys alterns el diners són destinats a l'enciir· rec a un cOmJ>Ositor sabadellen c d'una obra d estinada n l'Or questra Simfònica del Vallès, que no és poc, pr·ecisa· ment); que existei>:i la sensibilitat des de l 'Administració per a la difusió i dinamització d els creadors del seu àmbit geogràfic; que s'hi destinin els mitjans humans, o j g¡ li si a g• CI d A a d H e e gi l' o N. r R h si Cc d er ve A d SL p q u cc Jl· C< pi CI DISCOS Falla dis- dedi~ dc .ellm mt a -es ... :rquè ls'aUivia 1t de vida perres i, •odia ent i ntica ' que . pre- I, dl or 1 ~er s s a- a uns Si no ntan úr la aís en aen ca oo és rea e· ! S no sió la Jducàrca d'un tdell: cada ncàr· 1da a !cisa· ració I seu nans. tècnics i artístics necessal'is per aconseguir un producte de qualitat i competitiu ; que sigui un projecte p lural i obet·t a qualsevol intercanvi ilo col-laboració externa o interna; etc. P 1·eugujn-ne hona nola tols aqueUs que des de diferents administr acions catalanes tinguin al seu abast una possibilitat ~on.' aquesta i no l a fa c~ set:vir amb les excuses (endcmtques) que les a t·ques son bmdes, quan el cm·t és que no hi ha pt·ou sensibilitat, i !Jl!~n aCI1;lestes falses excuses amagu en la no voluntat d m vet·ttr esforços en aq11ellcs tasques que ~to aporl~n P~? u ~lectorat 0 no ajuden a augmentar certs mdexs d audiencta, encara t¡ue col·labor·in efic~a ç m c nl a la cultw·ització dels ciutadans. El disc en qüestió, doncs, s01·git d 'aquesta bona iniciativa de I'AjLtnta mcnt de Sabadell, inclou obres de cinc comJlOsitors subadcllcncs vius, i.n terpretades magistralment pel celebt·at 'l'do dc Cm·des de Pads, grup <[Ue manté un fru ctífera i esn·eta relació amb l'esmen tat Ajuntament. De d'aqLti invitem a cercar a la secció de discos el comentari específic q ue amb molt dc gust he escrit sobr e aquest disc nounat. e Cut·les Lobo Jean·Pierre Rampal i Claudi Arimany ¡unts en un disc sobre l'obra de Joan Baptista Pla a difusió dc compositot·s descone,IT!lts passa irremeiablement pel cr·iter-i àmpliament r econegut dels gr·ans intèr·prets i de les eases discogràfi<[Ues d 'abast tt·aosnacional. La rt'cerca de n ou repertori, sigui <[uin sigui l'instrument, exigeix malauradament un esforç afegit per part de l'intèrpret p et· esperonar el públic en gcnet·al cap al gaudi dc melodies que no han estat mai escolt ades. E l gran mestre .Jean-Picr·re Rampa! i el seu deixeble i ac:tualmcnl reconegut Oautista Claudi Arimany són nn clar tcstin1oni de la necessitat de donar a con èLxer Ja música que l 'atzar del temps ha anat fent desaparèixet· dels auclitot·is . Sota el prestigiós segell Sony Classical, J ean-Pierre Rampal i Claudi Al'imany, juntament amb la Franz Liszt Chambe1· Üt·chcstt·a, han fet del CD Joan Baptista Pla: Catalan Flttte Mnsic of the 18th Century tm enregistt·amcn l històl'ic. A més a més de continuar posant a l'abast del melòman la música d'a<[Uest compositor i oboista-flautista català del segle XVIII, Joan Baptista Pla -recot·dem els concerts dc Joan Pla i del seu germà Manuel Pla, que Cla udi Ar·imany va enregistrar amb l'English Chambcr Orchestra (En sayo, 1992), (vegeu RMC setembre 1994}-, ambdós intèrpr·ets aconsegueixen transmetre de ma nera superba la vitalitat i el virtuosisme d'aquest compositor-. A banda dc tt·es Concerts per a flauta i orquestra de cambra, un rlels quals està escrit per a dues flautes, el disc inclou tres 1'rios per a dues fl{lutes i baix contimt que ofereixen el plaer d'escoltar a casa p er primera vegada un diàleg únic entre J ean-Pierr e Ram pal i Claudi Arimany. La personalü at cruc r·eflectcixen p er mitjà d'aquestes obres constituci.x un signifi catiu exemple de Ja suggestiva creati vitat del segle >..'VIII. Per·ò fot·a dc totes dc Ics obvietats qualitatives que es poden escoltar en aquest CD, és llcit sub ratllar la fita que suposa en la hist(n·iu de la música catalana el fet que una muJtinacional discogràfica com és Sony Classical comercialitzi un enregistrament amb el segell del nostre país. 'El titol Catnlan Flut.e Music of the XV/If century constitueix sens dubte un excel·lent símptoma de la pr·ojecció intem acional que té actualment la nostt·a cultura. e Mònica Pagès Santacana L LEs ThFs RrCHfS HEURES Moyell Les frès rlcltes heures du Moyen Age: A medieval Journey Anon ymous 4, Ensemhlc Organum, sor Marie Ke)TOuz, Newberry Consort, Hilünd Ensemhle, Clemencic Con•ort, DeUcr Consort, ett•. Hat·monia Mundi HMX290649.54 (6 CD). Ea ....= &O ~ !3 H armonia Mundi acaba d 'editar la primera Antologia de fa, música medieval disponible en el met·- cat , i ho ha fet ofer int w1 produ cte de primeríssima q1.talitat. Els (mies pt·ccedents d ' una antologia d ' aquestes característiq11es són els discos dedi cats a il-Justr ar el so de l'edat mitjana i el p r imer Renaixement <[lle fan passar davru1t de l' oient un r epet·to•·i variat, interpretat amb tots els instruments de l'època a l'abast (els dos discos i el llibt·e adju n t de Munrow, del 1976, han estat el model imitat per tothom). Tampoc no bem d'obviar les antologies de ca1·àctet· monogràfic - tipus "Les núllors pàgines del cant gr·egorià"-, qut' sempre repeteixen de manera enutj osa les mateLxes peces, quan n 'ru ha moltes altres d'extraordinàd es, un fet que han tingut en compte els responsables dc l'Antologia que ens ocupa. En comptes de recórrer al tòpic, ells han r epassat tols els matet·ials d 'IIat·monia Mundi enregistrats entre el 1971 i 1994, pet· tal dc selecciona r-ne els millors, sense considerar si eren o no els més encomanadissos. El resultat és una Antologia autèntica, no utificial, amb l'única limitació dc la impossibilitat de poder disposar d'enregistraments de tots els segells discogràfics, un projecte inviable pet· a eUs, per·ò a l'abast , si es vol, d'un bon melòman <[Ue disposi d'una cadena cle t·cpt·oducció i enregistrament del so. e E l primer dels sis discos de l'Antologia r espon al títol de "El naixement de l'ct·a cd stiana" i és interpretat pet· l'Ensemble OrgaTntm, q 11e dirigeix Marcel Pérès, d ' una banda , i pet· sot· Mal'ia Keyrouz, de l'altTa. Tots ells són extraordinat'is. Sot.· Maria interpreta cants bizantins i melquites, que constitueixen part essencial elet repet·tot·i <[Ue li hn donat fama mundial. P ér ès intet·preta cants dels ritus dc B enavent, milanès, romà i mossàrab , els quals, amb el gal·licà, er·en els propis d e l'Església de l'occident eut·opcu abans que fossin substinüts pel cant grcgor·ià. P ét·ès ofct·eix una lectura pt·òpia d 'aquests ~' ¡¡· 136 55 115 DISCOS 136 56 116 cants, amb predilecció per un enfocament melismàtic, més pt·oper al cant bizantí que no al gregorià: aquest punt dc vista, que pot ser discutible, té, per descomptat. un rl'suJtat I'Stètir innegable, que dóna un cat·àcter p ersonal i inconfunsible al seu grup. que combina a Ja pe•·fecció amb sot· .\1aria. Els disc respira un clima de pau i d·acollimcnt que molts pocs intèrprets són capaços dc crea•.. Pt·obablcmcnl, és el millor de l'Antologia. e El segon disc és decücat a l"'època d'or del cant grcgot·ià", si bé inclou dues peces que pet-tanyen al dtus gal·Licà. Tant aquestes com l a Missa de Rèquiem CJlle les sc~,rueix, i el famós planctlLS p er l'òbit del fill d e Ca..teman y, l' abat Hug {t844), són interpretades pel Dcllcr· Consor·t, un grup ja desapat·egut que tingué els millm·s hils fu uns vint anys. El pas del temps i el pt·og•·cssos en el camp de la interpretació són molt patents en aquest cus, cspe«·ialment quan hom contrasta la interpretació del grup de Deller amb el de P érès, que en aquest rlisc intet·prctu quatre peccs que p ertan yen a l'ofi ci de matines de la festa de sa nt Bemat. Pérès es fa eco de les teories de la semiologia gregoriana, a diferència de Dcller , i en resulta una interpretació ex:traorcünàriameut dúctil en r-elació amb la molt més severa de Dellet·, que avui dia sona una mica antiquada , encara que ningú no dubti de la seva absoluta conecció. El disc és completat pet· una Missa de Nadal a càrrec de la Schola Hungarica, un grup dc veus mixtes, a diferència dels altres dos, formats només per veu ma culine~. e La qualitat del tercer disc. dedicat a la monodia profana, és infet·ior a la r esta de la col· lecció, tot i que, paradoxalment, inclou una selecció d. un dels èxits més notables d'Harmonia Mundi en la producció discogràfica dedicada a l'edat mitjana: els Carmina Burana. interpretats prl Clemencic Consort, un conjunt que ha perdut vigènci11 en el camp interpretatiu. En efecte, sense que neguem l'atractiu estètic de les seves versions, és el cas que aquestes són inventades en un tant per cent elevadíssim, un fet q ue les fa inservibles p er a l'estudi. El dülC inclou tres cançons de trobadors, cinc Cantigues de Santa María i cinc p eces dels Carmina Burana, a càt-rec del Clemencic Consort. I acaba amb quatre cançons dels Minnesanger, interpretades pel Newberry Consort, avui tm dels conjunts més destacats en el camp de Ja música dr final dc l'edat müjana i del principi del Renaixement. La subtilesa i la ductilitat de les peces dels Minnesanger contrasta amb la rudesa de la resta del repertori del disc, a causa dels intèrprets més que no pas del repertori. e Els Lr·es discs restants són dedicats a la polifonia. EI primer -el quart de la col·lecció- s'ocupa de "El nah:ement d e la polifonia .. , altra ,·egada amb r E nsemble Organum, que ara interpreta polifonia aquitana. i de l'Escola de Notre Dame. Ho fa amb un mestratge absolut i amb l'ence•·t d'incloure les peces polifòniques en un context litúrgic i no pas separad es, com fan altres grups: ab::í, per exemple, en comptes de cantar el famós organum Videru.nt omnes de P erotinus, allò que canta l' Ensemble és una Missa gregoriana del dia de Nadal, el gr·aclual dc la qual inclou la versió polifònica del mestre ft·ancès. En aquest disc, l'oient té l'avinentesa de compaear ht forma d' intet•pt·etar del grup de veus masculines d e Mar·cel Pérès amb la d 'Auooymous 4, format per quatre veus femenines, que resulta molt estran y com a intèt·pret del repcrtor·i polifònic medieval , p ensat en la seva pràctica totalitat pe•· a veus d 'b orne. La iniciativa d e les quatre dones és plausible, però el r esultat estètic no és òptim, pdncipabnent quan Anonymous 4 sembla defugir el matís -el Clemencic Consort és a l'extrem oposat de la baJaoça-, cosa que fa les seves versions força monocr o- mes; això no vol dir· que no s'atenguin a allò que assc. nyalen els manuscrits, llevat en la qüestió de la tessitura d e le veus. Anonymous 4 interpreta en aquest cüsc sél motels fran cesos del Còdex de Montpeller i un cicle dt l'Ordina•·i de la Missa del segle Xlll, d'origen anglès. e El cinquè disc, d edicat Últegrament aJ segle Xll. seria perferte si no inclogués els extract es d el Roman dt Fauvel que l'inicien, interpretats pel Clemencic Consort. S' han fet nlh·es ver·sions molt millors i , aquesta, no valia pena dc comentar-Ja. La resta del disc és de gran quali. Lat, tant els fragments de la Mi~sa de Tournai i les vuit peces dc l"Ars Nova francesa i italiana , que 1'En semblr Ot·ganum torna a intet-pretat· encertadament, com els cinc fragments de poliforúa anglesa , a cànec del Hillianl Ensemblc, pertan yents a un disc editat ja fa més de quin. zc anys, el tJUHI, malgr·at el temps transcorregut, continua essent modr lic Pn el seu gèner·e. e El rlan-e•· disc de l'antologia s'ocupa del segle XVi r esulta , d 'nlguna manet·a, d esequilibrat, per la import ància que es dóna a la poJjfonia anglesa anònima -vuit peces d ' un total de vint-i-una-, en dett·hnent dc la mú ica franco-Clamenca. pobríssimament r epr esentada per· una adaptaeió per· a violes de Ligiadra dorwa de J ohanues Ciconia i alguns fragmen ts de l'impressionant Requiem d'Ockeghem. El disc é' completat amb tres peces d'origen espanyol de mitjan segle i una peça italiana per a llaüt, magistral· ment interpretada per PauJ o·Dette. E l desequilibri del repertori 'oral és comp ensat p er la qualitat de la in· te•·prctació. a càrrec d'Anonymous 4 i el Hillíard En emble (fragments anglesos), d el Newberry Consort (Ciconia i fragments espanyols) i de rEusemhle Organum (Ockcghem). El¡¡ millors productes cüscogràfics tenen els seus punts discutibles i rAntologia de la mú.sica medieval d'Harmorúa Mundi no n'és una excepció. El que està fora de qualsevol dubto és que, jutjada en conjunt, resulta excel·lent i cous. titueix un autèntic regal per a tot aquell que desitgi iniciar· sc en el r·oper1ori ca•·acterístic d.e l'edat mitjana gràcies o alguns dels seus millors intèrprets. e Maricarmen Gómez Muntané e t e t n g v 11 s q e a s ( d d n d Sonate• per a teclat t e o (E11cola dt" Montat"rrat, s..gle X\'111) Maria Uui8a d Cortatla, rlavicèmbal Discant · CD -E 1004 ontinua la voluntat d'em·egistrar repertod català a càrrec d'intèrprets del nostre país. encetada pel recentment et·cat segell discogràfic Discant, promogut per Euroconrcr·t. Sota el títol de Sonates per a teclat de l'escola de Montscn-al (segle XYIJJ ) ens arr-iba el quart disc compacte dc Discant, en què amb Ja interpr·etació de Maria Lluïsa Cartada , podem sentir una selecció d 'obres d 'Anselm Viola, Benet Julià i Antoni Soler. d L C 1 \ n Maria Unïsa Cortada é-l una de les clavecinistes de trajectòria interpretatho més dilatada al nostre pnís. No és la primera vegada que tenim l'oportunitat de sentir gravacions d 'aquesta ex-deixebla de Kennetl1 Gil· bert i Gustav Leonhardt. Els discòfils ja r ecordaran enregistraments discogrà· fics co1n el de Sonates dd p. Antoni Soler per a la firma Edigsa i una antolo- e g p p 1 8 (! l\ d •• a Jl o DISCOS : asse- situra isc set cle de :;. e xn·, tan de nsort. valia qua li- :s vuit em ble •m els illiard quinltinua le XVi er la òníma t de la :ntada na de ionant >anyol istraJ. >ri del la in· illiard onsort ~auum punt! monia ;~lsevol i COUS· ni ciar· icies a ', ~om ez ;ada és ;tes de :tativa e país. •egada itat de questa Lb Gü· hardt. ·daran cogrà- te.s del r a ls mtol~ !!ia de danses i variarions ;spanyoles dels beglcs XYl al XVII per· a la firma Columbia. D'altra banda, la seva activitat concer tística també l'ha portat per· diferents indrets d'Europa, els Estats Units i Israel, en solitari o en col·lab ora r ió amb difct·ents orquestres. Actuahnent, p a·of~sso•·a dc clavicèmbal aJ Conscn ratori Superior MlUlicipnl de Música dc Burcclona. La pr·oposta q ue ens fa Muritt Lluïsa Cortada és una seit}cció representativa del llengua tgl' per u tecla del segle XVIII. De fel, es fa difícil poder pad1u· d'un fieub•uatge musical pròpiament català, atesa la marcada influència que aquest repertori mostra especialment de la música ituliana. Un a de Ics di.ficuJtaL'I principals amb què es troben els intèrprets que decideixen aft·ontar· aquest repcr·tot; és la de saber donar força i conh·ast a un llcnguatgt> que Iu majol"ia de vegades es mostr a aparentment simple. En aq uest sentit, és signifira tiu sabet· que, com explica Daniel Codina en el comentari que acompanya el disc, les Sona.tes d 'AnseLm Viola (1738-1798) en-n desti nades a la fom1nció musical dels nois dc l'Escolania mootscn·atinu, que ell va didgir durant 30 an ys. Aquest enregistra ment també té l'aLt·actiu d'incloure r·epet·tori inhabitual o desconegut en la majoria de caso!!. A part de les Sonates de Viola, n' hi ha dues de Benet JuUà (17271787), compositor nascut a Tor·roella dr MonLgJ·í, com Viola, de qui conser vem moll poca producció. Finalment, M. LluïsH Cortada tanca t•l seu enregistrament ofel"int-nos 2 pr·eludis i 3 sona tes del pare Antoni Soler (17291783) que, després dc passa•· els seus anys de formació a Montsen·at, va anm· u Madrid, on va ser monjo del monestir dc San Lorenzo del Escorial. L'anada a Madrid va per·meLt·c al pare Soler· dc conèixt>t· Ics obres de J osé rle Nrhr·n i de Domenico Scarlatti i reflectir-ne la influència. Les SoiUltes que en s ocupen semblen escr·ites amb antea;oritat. Es podria tt·actat· perfectament d ' obres dc joventut. Els preludis apareix~n en el llibre Lwve de la modulación, publicat a Madrid el 1762. M. LJw·sa Cortada sap donar el caràcter i el contrast imprescindibles en la interpretació d 'un reper·toa·i d 'acruestes caxacteristiques que, p er al.tra b anda, no permet gaú:ebé mai un excessiu esplruament virtuosístic. També cal remar·cat· la qualitat sonora de l'enregistrament fet al Monestit· de Montserrat els dies 3 i 4 d 'abril de 1995. Es tracta d'una interpretació atractiva d'un r ep ertor·i interessant. e Joan V. BeUalta Les lfillertats d'orgue del cicle de Nadal 1\fiJ;,a Pw.toril de Sant Joan do' ll's Abadesses. Manuscrit}; n(un. 2432 i 2836 de l' Arx.iu rll' Mont~t>rrat. Montserrat Tora-.·nt. nq.tuc. Fonoteca df' Múi!Ïcn Tradicional Catalm111. Sèlit· 4: Documc>ntA rt>4!upcratl'. Volum l. Generalitat de Catalunya. n la sèrie de documents r ecuper ats (que coordinen J osep Crivillé i Ramon Vilar), a rriba aquest compacte d'interès etnomusicològic que ens restituei..x unes mostres de les " llibertats d 'ot·gue" o improvisacions que -en contrast amb l'austeritat deJ temp s el" Ad vent- es permetia tocar al s orgttnistes sense !Ta ves litú rgiques la nit de Na dal inter calant entt·e els salms o les parts de l'ofi ci tonades conegudes, cançons d e bressol, nadales, marxes, temes operístics, imitacions (com la de l'orgue de maneta), onomatopeies i al·lusions pt·ofanes q ue els assistents acoslllmaven a cor ejar i a acompanyar amb instruments senzills en una E autèntieu mix tura intercuJtural. Ilo explica Amades en el seu Costumari català: la pt·àctica. a mb el pr·ecedenl de In representació de petits drames a les esgJésirs, p•·ocedcix de r edat mitjana . Les primrt·<'R regulacions per pa rt de la j ct·ru·quia dntt'n del st'glc Xllt ; el Concili de T•·cnlo les va convertit· en taxatives i e1·en supd midt'S pe t· w1a djsposició do Pius X mal r ebudu i c1e In flllal es féu tm cas relatiu. El buró dc Mul el à, a les dat-re r·ies del SPglc :-.-vm i El libra uerde de Bnrcelana. de J onn Co•·tadn i J osep Manj arrés, dc l'any 1848, docurncntrn aqu rs t costum (titlla t cl 'i Hev~­ rcnl per· altr<'s) i qur durava des dc Nadal a la diada de Reis. També ho testimonien Aureli Capmany (1856-1954) i Joan Llongueres (1880-1953) com un recor·d d 'infantesa. Es conser ven a lguns " llibrets d'orgue" manuscrits, en els quals els or¡;nnistes anotaven Ics tonades per fer· Ics improvisacions. El progrHma l'int.ef,<r·en l11 Mi.ss(l PtlSWril dc Sant J oau dc les Abadesses (a·ccopüadu at·a fa uns cent an ys) i nn conjlmt de peccs del man uscrit de Càndid Candi (1844-1911) conservat a MontserTut. Montserrat To1·rent insis teix en la pràctica impr·ovisatòria, ja que ho fa a la Missa Pastoril que inter·preta a l'orgue historie (construït l'a ny 1778) dc I' església de Sanl Miquel dc Viella . Per a la resta d el prog.·ama, Montset·r·a t Tonent va escollir l'esp lè ndid instrument barroc d c la basílica de Sa ntu Mada d 'l gualnda. Genuïnament popular el primer.· rec·ull , més estilitzats els altres dos, en conjunt, més d'uua hor·u d ' una mtísica fa ceciosa, carregada de r eminiscències, que plau escoltat· per la seva simpatia. És molt més que un doc ument sonot· (que va acompanyat per un magrúfic tractat sobre el tema). e X. Casanovas-Danés ,.,.,.,,., PROKOFIEY: St>rgi 1\fateu, narrador. Orc¡uc>,;tra Saison Russe. Dir.: Andrei Txilrtiakov. llarmunia Mundi HMl 987008 DDD gnor ant la sindr ome Pacahontas, H a rmonia Muncli lbél'ica ha editat aquest Pere i el llop que tant ens e•·a de meneslct-. introbable com és el veiJ t·egistre en què el nan·ador· era Josep M. Espinàs. Per això, cal desitjat· que el projecte - un llançament eu català , francès, anglès i alemany- sigui un èxit a J'alçada de l'oportuuitat de la idea i de la bondat del producte en format de conte il·lustrat com W1 llibret de tapes dures i amb dibuixos de Marcel Tillard. L'actor Sergi Mateu, amb un admirable domini dels r·ecm·sos vocals al servei de la idiosincràsia de cada pct·sonatge, fa la narració amb les inflexions pmcises i la tensió dramàtica ju sta ert correspondència a la música. Sobretot, amb una nalttralitat i un capteniment intet·p t·etatiu que són molt d'agrail· quan és un adult qui escolta. La ver sió és pròpia, extreta a partir de l'emprada per Gérard Philippe. L'orquestra és l'anomenada Saison Russe, d el mateix nom que la magnifica col·lecció d e "Le Chant du Monde" (centrada en la música russa d'audició infreqüent i de litúrgies ortodoxes) que distrib ueix Harmonia Mundi. La lectura és fuússima, excel· len t de debò, sota la concertació d ' un valor segur corn Txistiakov, amb el ja esmen tat perfecte en castament entJ·e música i paraula. Quin plaer escol ta r el conte musical de Prokofiev tan ben tocat i en català! e I X.C.-D. 57 lli DISCOS ISAAC ALB.NIZI l'eplta 11m'••• Orqnt'-Stra de Cambra Tt'atre Lliur e. SuNun Cbilcott, soprano; Francesc Garrij!:o~a. tt'nor. Direcció: J ol!t"p Pom¡. Harmonia Mundi J 58 118 ust en complir-sc el centenari d c la seva estrena ens an·iba I enregistrament d ' uquesta òpera d ' Isaac Albéniz, fins ara bàsicament ignot·ada pel gran públic . E strenada eL 5 d e gener d el 1896 al Liceu en una traducció italiana . El llibre t original e ra e n anglès, l'autor del qu al, Francis Burdett Mon<'yCoutts, poeta i mecenes del compositor, l' ha via escl'Ít inspirant-se en l'obra homònima de J ua n Valet·a. P os tel'iot·mcnl es t·e presentaria en aleman y a Praga. \ Cr &ió que es va publicar a Leipzig. L'any 1903 . una r evisió del mateix .Albéniz menà a l'estrena en ft·an cès a Brussel·les, a la qual seguí v int a nys més tard !a seva presen tació a l'Opera Comiquc de Pads, també en vt>rsió fran cesa. La vet·sió que ens ofereLx l' Or·questra de Cambra Teatre Lliure t·ecupet·a l 'original anglès. mentre que la partitura ha estat objecte d ' una revisió d e Josep Soler en la qual ha eliminat detct'lninades reiteracions, pet· bf que r espectava els trets més essencials de l 'òper a. tant p el que fa al pla cromàtic com el rítmic i melòdic. Una vegada més l' Orquestra d el Uiure ha encertat amb l'elecció del material que cal perpetuar en disc. Aquest és UJI mèrit al qual ja ens té habituats aquesta fol'llHrció o, el que és el mateix, els sens màxims r esponsables artístics: posar en el mer cat un tipus de produ ctes inhabituals, p er altra part d ' un inter ès intr ínsec indiscutible, que d ' aquesta manera esdr venen realitzacions d c refer ència i que atn·uen l' atenció dels especia listes i també dels afeccionats més sensibles. I , naturalment, fent això amb cd teris de màxim r igor i ser·ictat. En aquest bt>nlit, la t·ecuperació d e Pepiw Jirnénez constitueix un afer discogt·àfic ben r·emarcable . Es tracta d ' una obra d ' un inl er·ès musi cal notable , molt i_mpücat amb l'estè lica del moment , d'un romanticisme elegant i r efinat. lluny en to t cas d'afectacion s fo lkl o l'itzants . F orma pat·t d el que podriem a nomen a r " l 'altt·a " música d 'Alb éniz , en la qual s' h a escan sellat un a imatge tòpica i , p er d esco mptat , insatis fa c tò da , c u se r· incomp leta. Josep P ons al capdnvant de l'Orquestra del Lliure en fa una intet·prctació d 'un gran \-Ï\ Or colorista, r ema r cant Iu dimensió més es trictament brillant de la partitura , la més colol'ista. i poten ciat amb habilita t els contrastos i els efectes més vistents. P er la seva part, dues veus j oves d'una gran categod a . la sopr ano a nglesa usa n Chilcott i el te nor ba t·celoní F r a ncesc Gar rigo a , serveixen les seves part!l amb una gran autorita t, amb una en er gia q ue s'agraeix i amb una plena identificació amb els postulats imposats pe r la dir ecció. P er això el disc gaudeix: d'una ab soluta uni tat i coher ència in tet·na d es d el p unt de vista interpretatiu . E n definitiva. en s trobem d avant d ' un altre producte molt ·'empremtat'' p el segell dc 1' Orquestra d el Lli u r e, amb tot el que significa això, m olt necessui'Ï també, d estinat molt a fer-se un Doc r ellevant en el món discogràfi c d 'at·r eu , amb molta p robabilitat, amb especial inr iciència en el mer cat inlt>rnacional. e J.C.C. oc Di Schlot GUSh Verdi Gala. Duels anfl Arla Jlona Tokody, MJJrano. Jmm Pons. buiton. Hungariun Staw Opera OrchN~tro. Director: Ervin Lukók•. V:\1 Audio Vaia. 1089. ambé a cavall d' un altre esdeveniment en viu, el recital d 'Ilona Tokody i J oan Pons aJ cicle Palau 100, eni\ an ·il>a aquest em·e¡,ril'! trament en el qual aqtrrsls dos cxcel·lents cantants a plegurn un conjunt de duos i d'àries de Verdi. El d uo sopra no-baríton no compta amb el p r·edicament d el duo sopranotenor, que centr·a en molt gran mesura les preferències dels amants més ¡·onspicus de l'òpera. I tanmateix l'escolta del material que a plega aq uest disc mostra fins a q uin t>unt aquesta realitat n o tr una base real. La beiJesa dr molts dels duets b arítonsoprano verdians, i per· extensió dels no vcnlians, és d ' una heiJesa en molts casos extraordinària. EI contrast de color ric Ics dues veus, les possibilit ats que ofer eix també Ja distància entre les tessitures i el climax dramàtic a vegades. i profund ament üric moll sovint. atoq ;a a aquest material un encant extraordinari. T La r educció gaircbr total del disc al món \ Cr· dià, per altra pm·t tan rlr, ens lleva una visó mrs àmplia de la ÍJmllgc qur volem transmetre però al mateix temps garanlch l'exultament d ' un opus~l verdià- tan i tan tran¡¡ccn· dent. Duos com el '·Fa· veiJa il Dogc cd Amelia Grimalcli?'' de Simon Bor· canegra, o "Un di qu ondo lc veneri ... " d e f~a Tra· uiata, o " Udistc? Come albeggi la seure al fi gbo", o el memorable ''Cicl! Mio pare" , d 'Aida, constituri· xen moments d ' una bellesa absolutament impar· tant. El disc, a més, conlt àries tan beUes com ~u¡ Provenza il ma r" dc La Traviata, un dels solos dr baríton més estimat~; prls afeccionats a l'òpera, o "Pace, pace mio Dio!" dc soprano de La forza del destino , que intcr·cala ls en els duos enriqueixen ri contingut d'aquest dh;c q ue té el mèrit j a apuntat aJ principi de mostl'8r en una sola tacada Ja beiJcso i l'inter ès que té Pl duo opr· rístic sopt·ano-barít on. Pet· altra pat·t, la impo· sant presèn cia voral i musical dc .J on n Pon• garanteix els r·esullot• arostics, i també és eJ l' US de Ja soprano hongarrsa Tiona Tokody. que mostra la maduresa del seu ari i musicalitat refinats. t J.C.C. Mozar Mozar l'! Brohn NC üwre Mark l Eneso 83nól n• Eoeso lbnól o }ames Albert Berna• Chopi no Ovor:i o Salvad Bn•no Monts Scburr Ol ~bus Txhlk1 F: Di ] ;ul·l.a Ml que Poulct ~ Ol Tx:tik< DE [ Antoo Josep . Bcc:th( Div. 15 Diss. 21 •ii·eb~ Mo:zart: L:i nauta m:lgic:~. Obcnura. Mo:zart: Simfonia concertant p<:r a violí i u ver- Braluns: Simfonia núm. 4, op. 98 rnteix •us 4ll lSCen- "Fa- .melia ~ Boc­ .Iando TraCome iglio", L! M1o tituei- viola, K. 36; NOVEMBRE Diss. 4 Diu. 5 uwrence Foster, din'Ctor Mark Kaplan, r•lo/f l!ncscu: Rapsòdi:l romanesa núm. 2, op. 11 Bactók: Conren per a violí i orquescra núm 1, op. pmt\Hn Enescu: R¡lpsòdia Tmanesa núm. 1, op. l i Bartók: ~ncen pel violi i orq. núm. 2 Div. 10 ~i s. 11 Diu. 12 ]ames Loughrao, director Albert Gulnovarl, piano Bc:rnaola: Vlllancsc:~ Chopin: Conren per a piano i orquestm 01im. 2, op. 21 Dvocik: Simfonia n útn. 7, op. 70 "Di n le La los de s peb ra. o >!'' de :a del ats en en rl dbr ountat ar en ]lesa i :> ope· rílon. im pocal i P ons u.ltals Div. 17 Oiss. 18 Diu. 19 Salvador Bro toDll, dirr!Ctor Bruno Leonarilo Gclber, p1a11o Div. 19 Diss. 2 Diu. 3 Ovor.ík: Otelo. Obcnura op. 93 Dvocik: Concen per a violoncel 1 orquè.>U:t, op. IO·í Dvorak: Simfonia núm. 9, op. 95, •NOU Món· Div. 8 Diss. 9 Diu. 10 Rona ld Zollman, director Rafael Orozco, pirmo Diu. 21 Pmnz·Paul Decker, director jordi VUaprinyó ,plano "f' Schubert: ,Rosamunda. Ober Taverna: Auguris, per a pianp orq. (estrena) Bruckocr: Simfonia núm. 4 Diss. 27 Diu. 28 Franz-Paul Oecker, director Albes:! Attenclle, piano Comi Ciinlüna (Cor coUabórodor de Gerhard: SQirées de Barcelona Ger bard: Concen per a pian<> i cordes Ger bard: Sis cançons populars catalanes Gerhard: Sardana núm. I Gerhard! L'alta naixença del Rèi En jallmC FEBRER Diu. 26 Charles: Variacions per a orq. (estrena) Beetboven: Conccn per a pb no i orquestr.1 núm. I, op. lS Franck: Simfonia e n re menor Div. 15 Diss. 16 Diu. 17 Libor Pesck, dlr('C/01" Barry Douglas, plrrllrJ Brahms: Obcrtur:t Acadèmica, op. BO Beethoven: Concert per a pi:ono i orquestra, núm. 2, op. 19 Ovo riik: Simfonia núm. 6, op. 60 Div. 9 Diss. 10 Diu. 11 Diss. 23 Strauss: ~lacbcth, op. 23 Stmuss : Simfonia Alpina, op. 64 Div. 16 Diss. 17 Diu. 18 Ellahu f nba)., director Chrl,stlan Zacbarlas, piano DESEMBRE Diu. 3 Anlonl Ros Marbà, director Josep M. Coloro, p1a110 Beethoven: Conecn p'cr:1 piano i orquCSir:l núon. 4. op. 58 Beethoven: Simfonia nüon. 3, op. 55 Moznrt: éoncen per a piano i orquestra núm. 20, K. 466 Mahler: Simfonia nú1ñ. 1 Stravinsky: Puldnell3 . Suite Debussy: lbcri:l Mompou: Cmc melodies de Paul Valéry Stravinsky: L'ocell de foc Div. 26 Diss. 27 Diss. 28 Vladimir Fedosseiev, director Alyssa Park, rJio/í Wagne,r : Rienzl. Obertura Mendclssohn: Coocen per a violí I orquestra, op. 64 Shostakóvltx: Simfonia núm. 6, op. 53 MAIG Div. 3 Diss. 4 Diu. 5 Franz-Paul Dcckcr, director !d:t Haendel, violí KlengcJ: Hymnus per a 12 violoncels Cervclló: Cant a Pau Casals Casals: Sa rdana per a orquestra de violoncels Britten: Concen per a violí I o rq., op. 15 Strauss: Ai'<i parlà Zarathusrra, op. 30 Div. 10 Diss. 30 Diu. 31 Franz-Paul Dccker, director Catherlnc Cho, L'foli Brahms : Serenata núm. I, op. li Goldmark: Concen per a violí I orq., op. 28 Liszt: Mephislo Waltz ABRIL Diss. 13 Diu. 21 Diu. 14 Diss. 11 Diu. 12 Fmoz-Paul Decker, direc/or joaquin Achúcarro, pimiO Rachmaninov: Concert per a piano i orquestra núm. 3, op. 30 Sbostakòvloc: Simfonia núm. li , op. 103 ·L'an)' 1905· Div. 29 Diss. 20 Ernest Marúnez Izqulerdo, director Maria Uuísa Mnntada, sopra11o Diu. 24 Fra.nz-Paul Dcc kcr, dlf't'ctor Svbtoslav Li ps, pw110 (PN!ml Maria Canals 199-1) Ellahu Inbal, dimtor Pouknc: Les B(chcs. Suite Bcntjam: Concen per 3 ~axòf~n 1 ort¡uescra Txalkovsld: Sim/o01a núm. 4, op. 64 Diss. 2 orquestra Paganlni: Fanta.Sill ·Moisèso Rcspigb.i: Pins de Roma l'OBO) Jan·l.atbam Koenlg, director Miquel Bofill, saxòfort Div. 1 Txalkovskl: Caprici italià, op. 45 Schürln: Concen per a conmbai.~ ï Div. 26 Div. 1 ·Cemen:ui Roben Gerhard· Montsalvatgc: Sonilegis Schumann: Concen per 3 piano i orque5ttJ, op. 5·1 Debussy: Prlntemps Txaikovsld: !Wmeo i julíeta. Obcnura Fantasia Diss. 25 Diu. T4 Diss. 13 Fr.un -Paul Decker, director G3ry Karr, COI!trabnix Di$s. 20 MARÇ Vladimlr Valck, director Uuís Cbrel, "lo/once/ GENER beUe- llpacconté Falla: Homenajes Pèdrell: El cant de la muntanya (estrena) Stravinsky: la Consagració de la Prirruwera Div. 12 Div. 3 Beethoven: Slnúonia núm. 7, op. 92 Berio: Simfo nia Edmon Colomer, director Schlomo Mlntt, vlo/p I tllmtor GU Sharon, vtof( tn rir. i mé, e que erò al Bmhms: Conc~rt per :1 plano I orq. núm. 2 Bmhms: Simfonia nC1m. 2, op. 73 Diss. 16 Schumann: Obcttura, Scherzo 1 Finale, op. S2 Beethoven: Concen per a piano i orquestra núm. 3, op. 37 Wagner: L'Or del Rhin: Entrada dels déus al Walhalla Wagner: Sigfried: Remors del bosc Wagner: El capvespre dels déus: Viatge de Sigfried pel Rhin. Marxa fúnebre Div. 17 Diss. 18 Diu. 19 l.awrcnce Foster, director Rudolf Buchbinder, piano Beethoven: Concert per a plano i orqucstr:l núm. 5, op. 73 Ravel: Rapsòdia Espan¡•ola Ravel: Pavana para una infanta difunta Singular y u p l R La Pedrera ha estat~ des de sempre, u n edifici singula r. Únic. Per ò e des de fa u n s anys és u n dels , més plurals del mon. ~ ~ ... !f ~ •. . .X - .- ._ '- ,-~ ~ .\ I a Caixa de per a la seva Perquè és Patrimoni de la e:::: Humanitat. De tothom. e Catalunya~ que 'estem treballant restauració ~ això ens omple de satisfacció. Perquè serà un èxit de tots. Per a tothom. Lu l'•·dn·•·u ( 1906- 1\112}. ni .ra .I'AnLnni G:uulí. I)¡•¡•Junllla hi• do·l Palrimuni Mundial ¡wr Iu U ESCO ( 1\IIVI ). Pmpit'lal d P Cai xa el•· CaLalun ya.