Revista Musical Catalana. Núm. 232 Febrer 2004
Editorial: La problemàtica funció promociona! de determinats concursos / PANORAMA Josep Ricart i Matas, en el 25è aniversari de la seva mort. Noemí Calonge / Conversa a dues veus: Núria Rial i Jordi Domènech. Eduardo Notrica / El nou orgue del Palau entra de ple en servei. Lluís Millet / Música de cambra i lieder de gran categoria al Petit Palau. RRMC / El Palau de la Música amplia l'oferta infantil amb la programació d'espectacles familiars. Izaskum Argemí / Músiques per als Diumenges al Palau. RRMC / Tangents: Directors finestres. Jordi Maluquer / Orquestra Simfònica Julià Carbonell de les Terres de Lleida. Un nou instrument en la vida musical catalana. Mònica Pagès / Crítiques. Jaume Comellas, Lluís Trullén, Francesc Taverna-Bech, Robert Benito, Jordi Salazar i Albert Suñé / TEMA El piano a Catalunya. Un patrimoni imatge d'una època irrepetible / El piano: una indústria potent a la Barcelona de final del XIX i principi del XX. Alfons Fernández de la Reguera / Voluntat de reconstruir la història del piano espanyol. Izaskum Argemí / MUSICALIA Simon Keenlyside. L'ofici del talent. Mònica Pagès / Claudi Arimany amb l'Orquestra de Cambra Franz Lisz, Robert King, Grigorij Sokolov, Eiji Oue, Till Ferner. Lluís Trullén / Evocant Homs. Francesc Taverna-Bech / Babel 46, a la fi al Liceu. Jaume Comellas / Música encreuada. Eduard V. Patsi / SCHERZANDO. Cesc / LLIBRES / CONCERTS
Centre de documentació de l'Orfeó Català
Còpia permesa amb finalitat d'estudi o recerca, citant la font "Centre de Documentació de l’Orfeó Català". Per a qualsevol altre ús cal demanar autorització.
a aun a musica ~~o~~ evis a usica ca a··na Fundación Alta dis --------------------------------------------------------------------------------------------------- EDITORIAL Consell Editorial: Fèlix Millet (President), Montserrat Albet, Josep M. Bricall, Josep M. Busquets, Eugeni Cabanes, Josep Caminal, Salvador Cardús, Jordi Casas, Gregori Estrada, Gabriel Ferrer, Joaquim Garrigosa, Joan Guinjoan, Carles Guinovart, Teresa Lloret, Joan Matabosch, Jordi Montuli, Ramon Mw1taner, Ramon Pla i Jordi Rueda. PANORAMA Secretaria de Redacció: Teresa Martinez Josep Ricnrt i Mntns Publicitat: Megmar 2001, S.L. Diputació, 279, lr 7a Tel.: 93 487 76 26 08007 Barcelona Conversa a dues veus: Núria Rial i Jordi per Edunrdo Notricn • G o El nou orgue del Palau entra de p le en servei per Lluís Millet Música de cambra i lieder de gran categoria al Petit Palau per RRMC El PaJau de la Música amplia l' oferta infantil amb la programació d 'espectacles familiars per lznskum Argemí Músiques per als Diumenges al Palau per RRMC Tangents: Directors finestres per Jordi Maluquer Orquestra Simfònica Julià Carbonell de les Terres de Lletda. Un nou instrument en la vida musical catalana per Mòuica Pagès i Santacnna .....................................................................................................................................................................................................................-...-------·················· TEMA •• • A W --------·-..... El piano a Catalunya. Un patrimoni imatge d'una època irrepetible El piano: una indústria potent a la Barcelona de final del XIX i principi del XX per Alfons Fermfndez de In Reguera Voluntat de reconstruir la història del piano espanyol per lznskum Argemf ·-~------- ---······----- ---·························································- -------·············----····------························· MUSICALIA G Sant Francesc de Paula, 2 08003 BARCELONA Tel.: 93 295 72 00 Fax: 93 295 72 10 • ' 1 A W www.paluumuslcn.org A/ e: revis ta@palaumusicn.org Portlda: Muntatgl' de Babel 46 (foto: )avier del Real/ Teatro Real). per Noemí Cnlonge Crítiques ralaiii}11Bísira/mista m~ical ralalau Musical Catalana" expressen només l'opinió dels seus autors. "Catalunya Múslcn/Revistu Musical Catalana" no mantindrà correspondència amb els autors d'original~ no en~am~gats i enviats espontilninment a In Redacd6. e de les reproduccions autorit7A'des, VEGAP, Barcelona 2004. Josep Ricart i Matas, en el 25è aniversari de la seva mort e.er Jaume Comellas, L/uls Trrtllén, Robert Beuito, Francesc Tavemn-Bech, Jordi Salnzar i Albert Suflé Col·laboren en aquest número: Els articles publícnts a "Cntnlunya Música/Revista o G Disseny: Ferran Sendra IZASKUM ARGEMI, ROBERT BENITO, NOEMÍ CALONGE, CESC, JAUME u~·v•••oot..L~, ALFONS FERNANDEZ DE LA JORDI MALUQUER, LLUIS AGUSTí MONTELLÀ, EDUARDO MÒNlCA PAGÈS I SANTACANA, culJI\.K.uV. PATSI,JORDI SALAZAR, SUÑÉ, FRANCESC TA VERNA-BECH I LLufS TRULLÉN. La problemàtica funció promociona! de determinats concursos o o o Consell de Direcció: Pere Artís (editor), Pere Surés (coordinació amb Catalunya Música), Jaume Comellas (direcció periodística) i Lluís Millet (direcció musical) Preimpressió: Ormograf, S.A. Impressió: Agpograf, S.A. Distribució: Distribama, S.A. Dipòsit legal: B-34.432/83 ISSN: 1136-7458 • Simon Keenlyside A W Simon Keenlyside. L'ofici del talent per MòniCJl Pagès i San/ncnnn Oaudj Arimany amb l'Orquestra de Cambra Franz Robert King, Grigorij Sokolov, Eiji Oue, Till Femer per Lhds Tnlflén Evocant Homs per F. Tnvernn-Becf1 Babel 46, a la fi al Liceu per f. Comellns Música encreuada per Eduard \1. Patsi ............................. . ..................................................................................................................................................................................................................................... SCHERZANDO LLIBRES CONCERTS • •o perCesc 3 63 EL~ DIUMENGES L PALAU Xli Temporada 2004 Concert núm. S 18.04.2004 18 hores Concert núm. 1 22.02.2004 18 hores PERCUSSJONS DE BARCELONA (25è aniversari) ORFEÓ CKrALÀ (PatrO<inat per Fundació Caixa Penedès) Pau Bordas, bar/ton Mercè Sanchis, orgue Josep Vila, director Les homilies d'Organyà (estrena) Carbonell LONDON CHAMBER PLAYERS Javier Perianes, piano Adrian Sunshine, director Serenata Concert per a piano i orquestra núm. 9, "Jeunehomme " La nit transfigurada El gar Mozart Schonberg Concert patrO<inat per FUNDACIÓ JAUME I Concert núm. 2 29.02.2004 18 hores Concert núm. 6 25.04.2004 18 hores ORQUESTRA ESTATAL DE L'HERMITAGE DE SANT PETERSBURG CECILIA LAVILLA BERGANZA, soprano JUAN ANTONJO A!.VAREZ PAREJO, piano Eldar Nebolsin, piano Konstantine Barychev, trompeta Alexis Soriano, director Simfonia núm. 1 en Re major, "Clàssica • Concert núm.1 per a piano, trompeta i orquestra de corda en Do menor, op. 35 La Cenerentola (obertura) Simfonia núm. 3 en La menor, op. 56 "Escocesa" Obres de: Fauré, Duparc, Poulenc, Hahn, Sor, Falla, Toldrà, Vives, Turina i Obradors Prokófiev Xostakóvitx Rossini Mendelssohn Concert núm. 7 23.05.2004 18 hores Concert núm. 3 07.03.2004 18 hores ORQUESTRA FILHARMÒNICA DE BUDAPEST COR DE CAMBRA DEL PALAU DE lA MÚSICA CKfALANA Tamas Varga, violoncel Rico Saccani, director El Moldava Concert per violoncel i orquestra en Si menor, op. 104 Simfonia núm. 4 en Fa menor, op. 36 (patrocinat per Fundació Caixa Catalunya) RUCHETA JJNSEMBLE BANCHETTO MUSJCALE Conjunt Instrumental Llurs Vilamajó i Josep Pizarro, tenors Jordi Casas Bayer, director Vespro delia Beata Vergine Monteverdi Smet ana Dvorak Txaikovski Concert patrO<inat per GARRIGUES Q Concert núm. 8 06.06.2004 18 hores Concert núm. 4 14.03.2004 18 hores CAMERATA AMSTERDAM ORQUESTRA DE CAMBRA DE GRANOLLERS Valentin Zhuk, violí Jeroen Weierink, director Simfonia en Re Concert per a violí núm. 5 en La major, K. 219 Divertimento K. 136 "La Simfonia Salzburg• Simfonia núm. 29 en La major Elena Mikhailova, violí (Premi El Primer Palau 2002) Francesc Guillen, director Concert per a violí i orquestra en Re major, op. 62 Beethoven Simfonia en Sol menor núm. 40 Mozart Myslivegek Mozart Mozart Mozart Preus d'abonaments a 8 concerts de 52,00 a 117,00 € Preus de localitats de 3,00 a 20,00 € Venda d'abonaments: del 26 de gener al 3 de febrer Venda de localitats: a partir del 9 de febrer Informació I venda: Palau de la Música Catalana Tel. 93 295 72 00 Patrocina i organitza: •UNO... CIO 11111111111111 O RFEO CATALÀ PALAU DE LA MÚ SICA PALAU DE LA MUSI CA CATA LANA IAkCtLONA - ( uan el lector llegeixi aquest comentari editorial, s'haurà acabat de celebrar a Barcelona l'enèsitna versió del concurs d'interpretació musical més important dels que se celebren a Catalunya. El d'història més dilatada, el de participació n1és àmplia i més oberta internacionalment, el més prestigiós i el més ben dotat pel que fa a recursos de tota mena, entre els quals la materialitat més primària del premi. S01n en un moment en què el fet concurs, en la seva accepció més convencional i establerta, viu una simptomàtic contrasentit: per una part, un context de proliferació d'aquest tipus de manifestacions arreu i, per una altra, el fet de ser objecte de qüestionament. Qüestionament que voldríem creure que no és tant per la figura en si, con1 pel desgast de la seva accepció convencional acabada d'apuntar. No es discuteix, doncs, la intencionalitat promociona! bàsica del fet concurs, smo aquesta capacitat de l'esmentat model per atè/ nyer els seus objectius. En aquest sentit, creiem que cal entrar en una reflexió profunda sobre aquesta realitat, a fi que li atorgui una dinàmica més viva i operativa; que deixin de ser -com fa la impressió molt raonable que són- o bé provocadors de somnis iJ.lusoris d'una vetllada fugissera o instruments per satisfer proclivitats exhibicionistes/paternalistes dels promotors. Mentrestant apareixen noves fórmules, també competitives, que mostren virtuts més ben vinculades amb la realitat del moment i que, per tant, afavoreixen de manera molt més afectiva l'exigència irrenunciable de tot concurs: potenciar la inserció professional del músic jove i ajudar a situar-Jo al més còmodainent possible damunt la via de la seva projecció. Per a això fan falta idees imaginatives i, sobretot, un compromís dels promotors molt fenn i una capacitat d'implicació dels destinataris de l'activitat professional dels joves n1úsics. La problemàtica . unczo promociona[ de determinats concursos 5 65 Josep Ricart i Mat as, en el 25è aniversari de la seva mort EL 24 o' AGOST DE 2003 ES VA COMPLIR EL 25È ANIVERSARI DE LA MORT DE JOSEP RICART I MATAS (18931978). VIOLONCEL·LISTA, ETNÒGRAF, MEMBRE DE L'ACADÈMIA DE SAN FERNANDO, DE L'ACADÈMIA DE SANT JORDI, NUMERARI DE LA SOCIETAT CATALANA DE MUSICOLOGIA I DIRECTOR DEL MusEu DE LA MúsiCA. 232 a seva trajectòria musical es truncà als 40 anys, quan una malaltia li va afectar les mans i li va impossibilitar de continuar la seva carrera musical, una carrera que havia començat amb el suport de la seva mare, Carme Matas, una concertista de piano. El que hauria pogut ser un gran violonceJ.Iista va esdevenir en un estudiós de l'organologia. Els seus estudis i el seu treball en la recerca i recopilació d'iconografia musical es reflecteixen en la ponència Els instruments musicals L en la iconografia hispànica de l'edat mitjana, presentada al Congrés 6 66 Internacional de Musicologia de Barcelona l'any 1936. La seva amistat amb el director del Museu Instrumental del Reial Conservatori de Música de Brussel·les, Victor-Cbarles Mahmon, les seves recerques i el seu interès pel món museístic, tot plegat el va menar a aconseguir la direcció del Museu de Ja Música, amb el suport des del primer moment de Tomàs Carreras i Artau. El Museu estava aleshores en una fase embrionària. Els avatars que havia viscut, amb un intent frustrat d'inauguració l'any 1936, situat al Pavelló AJbéniz de Montjuïc, an1b la coHecció d'instruments antics, més l'inici de la guerra civil van fer que aquest museu no es consolidés com a tal (vegeu "Revista Musical Catalana" núm. 221 ). Després de la retirada del dipòsit de la Col-Lecció Baget de Folch, en total hi havia 68 instruments (cordòfons, aeròfons, idiòfons i membranòfons). E ls anys de guerra van ser molt durs per a tota la societat cultural; van ser anys en què els museus es tancaven i eren evacuats per tal de protegir-los. Cal esmentar en aquells moments, la tasca de la Generalitat de Catalunya en crear la Comissió del Patrinloni Artístic, el 1936, que estava subdividida en tres comissions: la dels museus, dirigida per Joaquim Folch i Torres; la de les biblioteques, per Jordi Rubió i Balaguer, i la dels arxius, per Agustí Duran i Sampere. En aquesta activitat va col·laborar Ricart i Ma tas, tot recuperant part del fons musical de la Biblioteca de Catalunya. La Generalitat va basar gairebé tots els seus esforços a salvaguardar els fons del Museu d'Art de Catalunya i van ser duts a Olot, Darnius i la Sajol, o foren traslladats a una exposició que s'havia creat a París. La resta dels fons museístics existents van ser dipositats al Palau Nacional, a l'edifici de la Caixa de Pensions (creat el 1929) i en altres edificis de Montjuïc. També es van mantenir custodiats al Parc de la Ciutadella (Museu Martorell, Museu de Zoologia i Museu d' Arqueolo- ELS ANYS DE LA GUERRA CIVIL VAN SER DIFÍCILS PER A LA CONSERVACIÓ DEL PATRIMONI ARTÍSTIC. dava gia), al Palau de Belles Arts, aiMo. nestir de Pedralbes, i en altres edi· ficis del nucli antic de la ciutat. I.! col·lecció d'instruments musical¡ va continuar al Pavelló Albéniz. La Generalitat va crear tambécl Servei de Confiscacions, ell936, per salvaguardar els objectes artí~ tics de particulars i esglésies i atu· rar l'acció destructora revolu. cionària, com també per recollir• preservar els béns culturals abandonats pels propietaris o en situa. ció de perill, entenguem-hi tamb: les confiscacions que va fer la <Je. neralitat per iniciativa pròpia.! per protegir aquests edificis dels boll} bardejos que poguessin succeir e< va decretar l'octubre de 19361! coJ.Jocació d'un drap blanc amb ur cercle color magenta dins el qual~ havia h·es esferes i en les cobertt!) dels edificis s'escriurien en lletm ben grans la paraula Museus. ' L abril de 1938, durant la guerra, en el ban nacional es va crear mit· jançant decret el Seni· cio de Defensa del Patrimonio Ar· tístico Nacional, en què s'establia la figura de 1'agente de vanguardia encarregat de protegir i salvaguat· dar els béns culturals. Es va orga· nitzar el Servicio de Recuperaci(Í' Artística, dividit en vuit zones, en què Barcelona quedà inclosa a J¡ zona del Llevant, i que passà a dirigir a partir de 1940 Luis Monre· al i Tejada, tot materialitzant-se~ reorganització de les coHeccion· attístiques i la devolució de les corr fiscacions. Cadascun des de la seva perspectiva van intentar preservar i con· servar el patrimoni artístic i cultu· ral. Ambdós bans van cometrt errors i despropòsits, però la feina que van fer les persones desinte· ressades integrades en els age11teí de vanguardia, com també les que integraven les comissions de la Generalitat, representades en la figu· Jòsep Rícnrt i Ma/ns, cap e/1960, davant de l'orgue positiu de Josep Boscà, construït entre de compra, organitzada per la Delegació de Cultura. Fra Patrocinio García serà l'encarregat d'adquirir els 36 instruments i enviar-los al Museu. Uns exemples iJ.Iustratius són: I'Ud (llaüt), el Zamar (clarinet doble), Qarqabu (castanyoles), Bendir (pandero) i la Derbocka (tambor). El Museu també es va enriquir mitjançant donatius i dipòsits. el1700 í e/1725 (Museu de la Música de Bnrceloua) at.Lc sicals ·z. bécl [936, artísiatu. ·volu. ~Uiri aban. Sil113- rambi .a Gf. . I J>il born· :eir~ 136'" ¡nb ur tual~ bert~ Uetres ·antia nacio· mit· Seni· io Ar· ¡tablia .;ardia 3guar· orga· racioo .es, en ;a ala 3adifonre- t-se~ :cioru ;s cOll' pe~· 1 icon· cultu· metrl 1 feina :sinte· gentes es que la Ge- 3figu- icart i Ma tas va donar forma al Museu tot dividintlo en quatre seccions, que el "Diari de Barcelona" va descriure així: la primera conté autògrafs, instruments automàtics i trofeus de la dissolta Banda Municipal; la segona, instruments populars espanyols representatius d'Eivissa i la tenora de Pep Ventura; la tercera, instruments pròpiament dits, en què destaquen un magnífic clavecí francès, el piano que va pertànyer a Malats i un magnífic òrgan del segle XVII, procedent de l'antic convent de Santa Caterina; i la quarta, l'exposició d'instruments exòtics, entre els quals figuren una sèrie important procedent del Marroc. En totes les sales hl ha una gran varietat de quadres al·lusius als insh·uments exposats. El Museu de la Música va ser inaugurat el 29 de maig de 1946. En el discurs, Tomàs Carreras i Artau es refereix a Ricart i Matas i al seu innegable h·eball reajjtzat al Museu de la Música en els termes següents: "La seva tasca incessant, callada, pacient i segura, i una te- R Mo- s ed} ra de Ricart i Matas, van aconseguir protegir una part del nostre llegat artístic i cultural. El1940 Tomas Carreras i Artau, que va ser membre de la Lliga Regionalista, va ser nomenat -a instàncies de Ramón Senano Súñer-, ponent de Cultura de l'Ajuntament de Barcelona. Des d ' un primer moment, malgrat el caos que regnava en la majoria de les institucions, va intentar organitzar la vida cultural de la ciutat, i va promoure-hi la creació de diversos museus: Museu d' Indústries i Arts Populars (juny de 1942), Museu d'Història de la Ciutat (abril de 1943), Museu Taller F. Marès (juny de 1946) i Museu Etnològic i Colonial (febrer de 1949). Va adquirir el Palau de la Virreina, que havia de set· la seu de la Galeria de Catalans Il·lustres i Museu d'Arts Decoratives. E I 1942 comença la devolució dels instruments de música que eren al Pavelló Albéniz, que deixa de ser l'espai idoni. El ressorgiment del Museu de la Música és un fet. El 23 de gener de 1943 n'és nomenat director Josep Ricart i Ma tas, que segueix la idea del museu existent a Btussel·les i l'emmarca dins el Conservatori Municipal de Música, que en paraules de Tomàs Can·eras i Artau, "constituirà un magnífic ins- trument de treball que completarà la feina docent de les aules i obrirà, possiblement, horitzons a la investigació musical''. La feina del Museu s'intensifica, es comencen a inventadar els instruments procedents dels fons: del Servei de Defensa del Patrimoni Artístic (entre els quals una arpa Cousineau, del segle XlX); del Servei de Recuperació Artística (un piano vetiical Clementí, del segle XIX); dels museus d'Art i de Ja Junta de Museus (un violí de ceràmica de Delft. del segle XVIII). Un conjunt de 83 instruments, valorats el 1943, en 427.725 pessetes (2.570,68 euros). El Pavelló Albéniz és història, fins i tot el símbol que era la col·locació del bust del músic és traslladat l'últim quadrimestre de l'any al museu. Els primers instruments que va adquirir Ricart i Matas per engrandir el museu van ser adquirits a Miquel Llor: un acordió tipus Reisner i una flauta travessera de Potter ambdós de la primera meitat del segle XIX. La més important de les compres realitzades el 1943 es va fer a Frederic Marès, amb un total de 4 7 instruments valiats, des d'una guitarra de José García "el Granadino"; un clru·inet de Guen·e de Ja primera meitat del segle XIX fins a cinc parells de castanyoles de Ja segona meitat del segle XIX. Des de 1943 fins a t 946 es desenvolupa Ja important adquisició d'una col·lecció d'instruments musicals procedents de la zona del protectorat del Marroc. Serà el baró d'Albí qui en tramitarà l'operació ENTRE 1942 I 1946 ES VA PRODUIR UNA INTENSA TASCA D'ADQUISICIÓ DE COL-LECCIONS D'INSTRUMENTS. nacitat a tota prova, han convertit en realitat tangible allò que els barcelonins amants de l'art musical consideraven ja com un son perpetu, per no dir un malson." BIBLIOGRAFIA BONASTRE, Francesc et al. Estudis oferts a josep Ricart Matas en la conmemoració del centenari del seu naixement (1893-1993). Barcelona, 1993. CALVO I CALVO, Lluís. Tomas Carreras i Artau o el tremp de l'etnologia catalana. Barcelona, 1994. MON REAL Y TEJADA, Luis. Arte y Guerra Civil. Huesca, 1999. Museu de Ja Música. I/Catàleg d'instruments, 1991. Barcelona CALONGE CONGREGADO, CruzNoem i. B/ Museo del Teatro, la Música y la Danza en Barcelona. Tesina inèdita. 7 67 Conversa a dues veus: Núria Rial i Jordi Domènech AMBDÓS SÓN DE CATALUNYA. TENEN DUES VEUS DIFERENTS, PERÒ LES DUES SÓN "CLARES I FRESQUES", PARAFRASEJANT EL BELL TO DEL RENAIXEMENT ESPANYOL. L'UNA VA NÉIXER A MANRESA, L'ALTRE A MANLLEU. ELS SEUS CAMINS COMENCEN EN EL PIANO I DESEMBOQUEN EN EL CANT¡ NÚRIA RIAL COM A SOPRANO, }ORDI DoMÈNECli COM A CONTRATENOR. numerar els conjunts i orquestres amb què ja han actuat ens ocupatia tot l'espai de què disposem, per la qual cosa només en direm el punt de partida conjunt, el Cor de Cambra del Palau de la Música Catalana. L'altre punt de trobada és el grup Orphenica Lyra del violista José Miguel Moreno, que els va reunir l'any passat, a l'abril, en un bell concert de música del Renaixement espanyol a Ja Semana de Música Religiosa de Cuenca, a Castella-la Manxa. -Què és allò que busquen quan s'enfronten amb el públic? -Núria Rial: En cada actuació i en cada obra busco un esperit nou. Algwts programes són plantejats com a repertoris religiosos, per la qual cosa busco transmetre el caràcter interior de les cançons, situació molt diferent si es tracta de música profana. A més, ca1111ia molt si es tracta d'obres barroques o renaixentistes. -Jordi Domènech: Tracto d'adaptar-me a l'esperit de cada repertori. Des del meu rol de cantant, busco una veu més càlida, més expressiva, o més plena i corpòria quan cal. I això malgrat que a vegades un es pugui passar. Sempre és millor exagerar que no quedar-se a meitat de camí. -¿Se senten a prop de Ja temàtica dels textos? -N.R.: El Renaixement espanyol és intr011ertit i íntim, encara que els vitlancicos, per descomptat, tenen la sel'tt gràcia. -f.D.: La gent és la mateixa, per E 8 68 bé que hagi cam1iat e/ llenguatge o algunes paraules. Els grans problemes són els mateixos i la gent es queixa i s'alegra de les mateixes coses. -En quins aspectes canvia la seva manera d'emetre en relació amb el repertori? -N.R.: En el meu cas, la música barroca em permet 110/ar molt més, a més de tenir una projecció vocal en ocasions virtuosística. O 'altra banda, el problema de la tècnica és una elecció conscient: cada estil de música reclama un color diferent, i a vegades em costa canviar el xip quan tinc dos concerts seguits d'èpoques diferents. -J.D.: Aprofito molt el cabal vocal i el vibrato, per descomptat. Quan em proposen cantar Renaixement, poso una condició, que és cantar i no xiuxiuejar. M'agrada molt cantar obres a cappella, poder expressar-me amb llibertC/1 i 110 sentir-me encotillat i limitat en la met'O 11eu. -¿Se senten més a prop, o més còmodes, d'algun estil en especial? -N.R.: Si bé en/a meva carrera he enregistrat música barroca. fa poc he començat a cantar Mozart i música contemporània. -J.D.: Per a/ meu tipus de 11eu, el repertori més indicat és el barroc ple, Bach, Handel. Si bé sempre m'he sentit a gust cantant Handel, ara estic cantant més Bach. Vaig començar, és clar, cantant Renaixement i lentament Faig anar ampliant el meu horitzó fins a arribar a Mozart i el primer romanticisme. La mateixa calidesa que trobo en el Renaixement, l'aplico als primers romàntics, amb un altre vibrato i una altra qualitat sonora. -Quina empatia tenen amb el director d'Orphenica Lyra. José Mi- guel Moreryo? -N.R.: Es un dels directors espanyols amb els quals em sento lllfl identificada per treballar. -J.D.: Hi tinc tota l'empatia. la seva mateixa manera de tocar m 'atra11 enormement. A més, més que blli· car la puresa -que ja la té- , experimenta molt; en això estic d'acord. -A més d"Orphenica Lyra, e\• uneixen els seus inicis en el Corde Cambra del Palau de la Música Catalana. Què va significar aquesL1 agrupació coral en les seves carreres i quines possibilitats els va ofeJir? -N.R.: Per a mi van ser dos anys molt intensos, de molts concerts a les rnillors sales d'Espanya i ambels millors directors. Cantar en el Cor de Cambra em va permetr~ conèixer músics molt interessants. Es un gmp d'una qualitat extraordinària. E/r'lr lum de treball que assumeix i eltli· vell que ofereix és absolutament professional. Espero que molt at1iat t'I pugui reconèixer oficialment com• tal. -J.D.: Sóc un dels fundadors de~ Cor de Cambra en qualitat de pia· nista i tinc molt bons records i amic. de la meJia etapa al Palau de Músr· ca Catalana. Sempre que es comença alguna cosa nova -i ho era, perquè era l'únic cor en què es cobrava després del Cor del Liceu-. lti ha una i/· fusió i una gran quantitat d'energia. A més, el Cor de Cambra 11a agrupar un bon nombre de pro· fessionals que posteriorment he anal trobant en la meva etapa com a can· tant. He tomat al Palau de la Mtí· sica com a solista per al mateix Cor. per a l'Orfeó Català o amb diversos grups i la rebuda sempre ha estol molt cordial. Sempre he tingut lo sensació que torno a casa. .f+W§IeiM;Wti. . El nou orgue del Palau entra de ple en servei DESPRÉS DE L'ESDEVENIMENT DE LA SOLEMNE INAUGURACIÓ DE L'INSTRUMENT RESTAURAT, EN QUÈ COMPARTÍ PROTAGONISME AMB L'ORFEÓ CATALÀ I L'0RQUESTRA J ANACEK D'OsTRAVA, I DE LES SEVES PRESTACIONS, QUE JA HAN OBERT NOVES PERSPECTIVES AL REPERTORI D"EL C OR, AMB LA PRIMERA EDICIÓ DEL CICLE D'ORGUE AL P ALAU, LA FUNDACI Ó ORFEÓ CATALÀ-PALAU DE LA MúSI CA APOSTA D"ECIDIDAMENT PER PROMOURE UN NOU PÚBLIC A L'ENTORN DE L'ORGUE COM A INSTRUMENT DE CONCERT. L'ÈXIT ESPECTACULAR DE LACAMPANYA o' APADRINAMENT DELS TUBS DE L'ORGUE, AMB EL RESSÒ POPULAR QUE HA CREAT, I EL PREU EXCEPCIONALMENT ASSEQUIBLE DE LES LOCALITATS (5 EUROS PER A CADA CONCERT) FAN PREVEURE UNA RESPOSTA MOLT POSITIVA DELS NOSTRES MELÒMANS. obertura d'Els mestres cantaires de Wagner, en versió per a orgue, sonarà a l'inici del concert inaugural del cicle ( 11 de febrer) en una adient demostració de la dimensió "simfònica" pròpia de l'estètica de l'instrument del Palau. Compartiran escenari l'organista suec Gunnar Idenstam (de tigorosa formació clàssica i també actiu com a compositor i arranjador, en una síntesi de música culta, pop-rock i folk) i l'extraordinari i espectacular trombonista Christian Lindberg (que també actuarà com a solista de la BBC Symphony en aquesta temporada de Palau J 00). Oferiran un programa heterodox del màxim efecte. La resta de la programació incidirà principalment en el repertori romàntic més adient a la personalitat de l'orgue del Palau. Era realment imprescindible la presència de la nostra il ·lustTe organista Montserrat Torrent, protagonista del segon recital (23 de febrer, amb obres de Brahms, Schumann, Franck i Messiaen), L ' ll}'S ts a uls Cor ixer ~up [1'0- ,,¡j. b/l} '/el ma dei uiania úsi· CI} era. co-,lri 'itat ¡bro ryro· fnat :a/1· Hú· Cor. rsos stat t lo pels mèrits de la seva trajectòria artística i la transcendent tasca pedagògica que ha dut a terme com a formadora d'una generació d'excel·lents organistes catalans. ernhard Haas, actualment professor de la Hochschule d'Stuttgart i especialista en la literatura organística romàntica, interpretarà un repertori centrat en l'escola alemanya (18 de març), en què coincidiran els noms de Beethoven, Reger i Liszt (la Fan- B tasia sobre "Ad nos, ad saluta- rem undam ".d'un virtuosisme equivalent al que exhibeix l'obra pianística del compositor austrohongarès). I altra vegada amb el nom de Liszt (el btillant Preludi i fuga sobre el nom de Bach) començarà el recital de Jordi Vergés (5 de maig). El programa inclou la recuperació d'una espectacular i ambiciosa obra del conciutadà tarragoní de Jordi Vergés, Salvador Ritort (1887-1955), en l'estil ultracromàtic de Reget~ i fineix amb la Simfonia op. 42 núm. 5 del fTancès Charles-Maric Widot~ situat en el primer pla de la tendència simfònica de l'orgue en l'època en què fou construït el del Palau. La cloenda del cicle ( 18 de maig) commemora el centenari de la mort d' Antonín Dvorak amb Ja interpretació a cànec del Cor de Cambra del Palau de la Música Catalana, sota Ja direcció de Jordi Casas i Bayer, de la seva Missa en Re major per a cor i orgue. Josep M. Mas i Bonet assumirà la part d'orgue i interpretarà cinc dels suggerents Corals per a orgue de johannes Brahms, entranyable amic personal de Dvorak, intercalats entre les diverses parts de la Missa, a imatge d'una celebració litúrgica. 9 69 Gaudiu tot l'any de la més bella de les energies: la música • • • • Perquè sabem que a la vida hi ha plaers dels que no es pot prescindir, al Grup Gas Natural contribuïm a promocionar la cultura. Per això, com a membres d'honor de la Fundació Orfeó Català- Palau de la Música Catalana, us oferim l'oportunitat de gaudir de la bona música en una de les principals sales de concerts d'arreu del món que és, a més, Patrimoni de la Humanitat per la UNESCO. ~ gasNatural 4--- Sempre en bones mam Música de cambra i lieder de gran categoria al Petit Palau UN CICLE REDUÏT, QUATRE CONCERTS, P ERÒ D'UN ELEVAT NIVELL DE QUALITAT, SERVEIX PER OBRIR LES PORTES DEL PETIT PALAU. quest espai, que des d'ara enriqueix el patrimoni d'infraestructures musicals de la ciutat, posseeix unes condicions idònies per a aquest gènere, que de fet és l'expressió més sofisticada i sensible del concertisme. Es tracta de quatre concerts que ocuparan del 18 de febrer al 27 d'abril, dos dels quals instrumentals i un darrer líric, que apleguen dos dels més importants conjunts especialitzats, un duo format per dos excepcionals virtuosos i l'actuació d'una de les sopranos actuals de dedicació més intensa alliederisme. El violinista alemany Frank Peter Zimmermann i el pianista hindú Christian Zacharias, de formació també alemanya, són, tal com s'ha apuntat, dos grans virtuosos que des de fa temps es mouen en els nivells més privilegiats de protagonisme en el context concertístic internacional. Zimmermann, amb 38 anys d'edat, porta damunt seu una trajectòria impressionant que l'ha menat a actuar amb les formacions simfòniques més prestigioses del món, dirigit per grans figures -Filharmònica de Berlín i Haitink, Philhannonia Orcheslra i Sawallisch, etcètera. Compta amb una discografia importantíssima i a més té el privilegi de disposar d'un Stradivarius del1711 que va pertànyer a Fritz Kreisler. Christian Zacbarias, 15 anys més gran, gaudeix també d'una trajectòria importantíssima, que així mateix s'ha ampliat amb la direcció simfònica i concertant amb un gran èxit i de la qual hem pogut gaudir a casa nostra en el Festival Mozart de l'OBC. Ambdós sovint formen duet, fet que garanteix l'excepcionalitat del seu treball conjunt. El programa que oferiran es mou bàsicament a redós del classicisme vienès -s'ba pogut afirmar amb força conseqüència que Schubert és el darrer compositor clàssic-, amb l'afegit de Brahms, un romàntic de solida escriptura ciàs- A sica. Programa, en definitiva, d'una gran coherència i brUlantor. L'Emerson String Quartet és una de les formacions de cambra estables més reconegudes sorgides durant les darreres dècades. Fundat a Nova York el 1976 amb nom que homenatja el poeta i filòsof nord-americà Ral ph Waldo Emerson, ha actuat i actua als auditoris i cicles més prestigiosos del món, alhora que desplega una destacada tasca docent. La seva àmplia discografia l'ha portat a aconseguir sis Premis Grammy, dos pel seu cicle dedicat a Xostakóvitx, dos més pel dedicat a Bartók, un pel disc titulat American originals amb obres d'Ives i Barber i, fmalment, un per l'enregistrament de la integral dels Quartets dc Beethoven. L'any 1989 i 2000 va rebre sengles premis Grammophone Magazine pels discos dedicats a Bartók i Xostakóvitx. l programa que interpretarà s'obre amb el gairebé majestàtic cicle Les set paraules de Crist, compost per F. J. Haydn curiosament com a encàrrec de la catedral de Cadis. Té un moviment per a cadascuna de les paraules més un epíleg a tall de terratrèmol o retruny conclusiu. El Quartet de corda op. 132 de Beethoven correspon a l'època de maduresa, en què va compondre un aplec de composicions d'aquestes característiques de referència. Per la seva banda, el Brodsky Quartet, fundat el 1972, homenalja la figura d'Adolf Brodsky, gran pianista d'origen rus -va estrenar el Concert de Txaikovsld- i que, com a pedagog, va dur a terme una tasca important a Manchester, d'on és originari aquest Quartet. El conjunt també compta amb un E importantíssim historial i un repertori ampli que té en la música contemporània una parcel-la important. Ha treballat conjuntament amb els compositors Taverner, Lutoslawsky. Sculthorper, Djando Bates i Dave Brubeck i ha actuat amb músics del prestigi de Maria joao Pires i Ann-Spohie von Otter en el camp culte i Elvis Coste Ilo i Bjork en el popular. Juntament amb un altre Quartet important de Beethoven, l'opus 135, cal fer esment del número 6 de Bartók, un dels més reeixits que s'ha creat en el segle xx. També és impottant el número .15 de Xostakóvitx, un compositor que parà una gran atenció a la música dedicada a aquest tipus de conjunt. arbara Bonney és una de les darreres grans dames de la lírica universal, entès aquest concepte en la seva accepció més rica i complexa. Artista d'una gran sensibilitat, alterna l'escena amb el recital en una trajectòria inteJ.ligent i d'un gran rigor. La seva discografia li ha proporcionat èxits esclatants. com el Grammophon 2000 a la millor gravació vocal solista per l'enregistrament del recull de cançons escandinaves Diamonds in the Snow amb direcció d'Antonio Pappano. El seu darrer enregistrament, titulat ChembreSéparée, és una col·leccíó de cançons d 'opereta vienesa, repertori aquest que presidirà la segona part del seu recital que clou el primer Cicle del Petit Palau. Un cicle que obrirà un transcendent aplec d'Héctor Berlioz, Les nil s d'estiu, estrenat el 1866, a l'època en què començava la composició del gran monument operístic Les Troyens. L'acompanyament al piano de Wolfram Rieger constitueix un autèntic luxe. B 11 71 El Palau de la Música amplia l oferta infantil amb la programació d espectacles familiars f f COINCIDINT AMB LA CREACIÓ D'UN NOU ESPAI, EL P ETIT PALAU, I TAMBÉ AMB LA POSADA EN FUNCIONAMENT DE L' ORGUE DEL PALAU DE LA MúSICA, DOS FETS QUE HAN CARACTERITZAT LA TRAJECTÒRIA D'ENGUANY, DES DE LA INSTITUCIÓ ES FA UNA APOSTA PER LA DIFUSIÓ DE LA MÚSICA ENTRE ELS MÉS PETITS, AMB LA CREACIÓ D'UN NOU CICLE DE CONCERTS FAMILIARS QUE COMPLEMENTA LA PROGRAMACIÓ QUE, DES DE FA DIVUIT ANYS, s'OFEREIX AL PÚBLIC ESCOLAR AMB LA PROPOSTA LES ESCOLES AL PALAU. ifondre l'entus iasme, com tam bé el coneixement de la música entre els més petits és un dels objectius plantejats des del Palau de la Música. Una tasca que fins ara s'havia realitzat des d'un vessant plenament pedagògic i que ara obre els seus h01itzons, tot apropant-se a un públic més ampli. Dos espectacles, d' alguna manera relacionats amb els esdeveniments que han protagonitzat la histò1ia del Palau durant aquesta temporada, obren aquest nou cicle que permetrà augmentar l'oferta, tot donant continuïtat a una iniciativa adreçada al públic infantil. Els espectacles que configuren la nova programació de la temporada 2004, que tindrà lloc a partir del proper mes de març, que són «L'Orquestra va de festa» i «El fantasma del Palau», tenen com a objectiu la difusió de la música entre un públic potencial cada cop més ampli. Un viatge iniciàtic per diverses cultures condueix el públic cap a l'aprenentatge i la diversió. "«L'Or- D __ , 12 72 té i amb la presència de l'Orquestra Simfònica Julià Carbonell, l'espectador se submergeix en un àmbit lúdic que alhora l' introdueix en l'aprenentatge. D'una banda, s'inicia en el coneixement dels instruments que formen part d'una orquestra i, d'una altra, s'acosta els assisten ts a la música de diversos compositors de gran rellevància. "El tema central és la música de Carnaval i les peces són d'autors relativament moderns que han dedicat alguna obra de la seva trajectòria a aquesta tipologia musical. El Carnaval de Schumann, fragments de Saint-Saens o Kabalevski, entre d'altres, són interpretats per una orquestra formada per uns 50 músics. Alhora, La posada en escena, a càrrec d)una companyia de teatre que treballa conjuntament amb l'orquestra, crea un espectacle que no oblida una forta càrrega pedagògica", apunta Eulàlia Antonés. e la mà d'un personatge que sorgeix del mateix Palau, els espectadors són convidats a endinsarse en el coneixement i la valoració de diversos gèneres musicals. "El D fantasma del Palau és un personatge que sorgeix des del mateix moment en què es posa la prime· ra pedra de L'emblemàtic edifici. Volta pels diversos indrets del Pa· /au, passeja per diverses èpoques r ji11s i tot surt al ca"er", explica An· tonés. I és que tal com apunta la di· rectora art1stica del cicle, un dels màxims objectius d'aquest progra· ma, des d' una perspectiva pedagò· gica, és que el públic infantil valo· questra va de festa» tindrà lloc al nou escenari del Petit Palau, ja que no volem convertir aquest nou espai exclusivament en una sala de concerts de cambra per a adults. La intenció és obrir les portes a Ull sector més ampli.", explica la directora artística del cicle, Eulàlia Antonés. Amb direcció d'Alfons Rever- «Pop-rock a prop» aquest any el programa presenta la introducció d'una producció nova. <<L'Orquestra va de festa» -la qual també s'ha inclòs en el programa de concerts familiars." n Jan Titella» és un espectacle adreçat als nens de 3 anys que pretén familiaritzar els més petits amb aspectes musicals com el timbre, o la intensitat dels sons. «El cistell d'aire va» té com a finalitat acostar els nens de 4 i 5 anys a la h·adició dansah·e i musical catalana mitjançant l' impacte visual. «Trencadis d e cançons» combina tradició i modemitat des d'un punt de vista musical. «Tocs de cobla» -dirigit a nens de 8 i 9 anys- és un viatge per la n·adició d'aquesta tipologia musical. «La volta al món amb 80 instruments de percussió» va ditigit a un públic entre els I O i 11 anys i apropa els espectadors a un àmbit desconegt1t per a molts, gràcies a la presentació dc diversos insttuments i els seus sons caracte1istics, que els vinculen a cultures diferents. «Jazz en viu ... , swing» és un mw1tatge dirigit a un públic entre els I O i 13 anys. «Els clàssics del segle XX>), un espectacle adreçat als nois de 14 a 16 anys que tot i tenir com a temàtica central el vessant musical i més concretament la música simfònica del segle XX, va acompanyat d'un recorregut històric que contextualitza la manifestació musical. En «Pop-rock a prop», la música de personatges tan carismàtics com l'Elvis, Bob Marley, Elton John, Gloria Stefan i gtups de rellevància sociocultural com els Beatles o Rolling Stones es converteix en l'element recurrent que ditigeix l'acció. I per últim, «Visitem el Palau i escoltem l'orgue» és una activitat que permet aprofundir en l'obra de l'arquitecte Domènech i Montaner, i que configura Ja programació que el Palau de la Música ofereix al públic escolar. Un interès de les diverses institucions educatives que augmenta, i la intenció de potenciar la cultura musical entre un públic cada cop més ampli, converteixen la programació infantil en un focus neuràlgic d'activitat, que cada cop ha d'acomplir unes expectatives més àmplies, i que tracten de copsar l'atenció d'un sector social cada cop més heterogeni. E ri la música en si mateixa, "no no- més dins del Palau, sinó que l'objectiu és apropar-los a la música, com també als diversos espais que poden envoltar-la; el carrer, el metro ... " En un moment determinat de l'espectacle, els espectadors podran gaudir d'una peça interpretada amb l'orgue, "un fet que a més de ser d'actualitat, ja que ha marcat un moment històric dins la trajectòria del Palau de la Música, és i11teressant des d'un punt de vista pedagògic i de coneixement musical". Pel que fa a properes temporades, es planteja una ampliació de la programació d'espectacles familiars. És una aposta que, sense deixar de banda les directlius pedagògiques, oferirà la possibilitat d 'ampliar el nombre d'activitats que, fins al moment, tot i estar augmentant, encara han d'omplir un buit que no resol la demanda cada cop més àmplia dels cenn·es educatius de tot el territori català. L a franja d'edat és un dels paràmetres que diferencia els espectacles fami liars d'aquells que són adreçats a les escoles. "El ventall s'amplia en el cas dels familiars, mentre que en el cas de les escoles, el públic per a un mateix espectacle queda molt més definit", puntualitza Eulàlia Antonés, que incideix en el caire didàctic que fonamenta tots els espectacles, malgrat que els familiars estiguin enfocats des d'una perspectiva més lúdica. "Els objectius són diferents, ja que en el cas dels escolars hi ha un procés de preparació, tant a prioti com a posteriori de l'espectacle, que comporta una línia pedagògica intrínseca, fet que en el cas dels familiars no es dóna. " De totes maneres, la compatibilitat entre impacte i contingut conceptual és una de les apostes per les quals s'inclina la directora artística. "En cap cas es tracta de l'im- pacte per l'impacte, sinó que considero que aquest concepte no s'ha de contraposar al coneixement i l'aprenentatge. Cada un dels espectacles que formen la programació esta creat a partir d'uns criteris AMB VISTA A LES PROPERES TEMPORADES ES P LANTEJA L'AMPLIACIÓ DEL PROGRAMA D'ESPECTACLES FAMILIARS. didàctics molt diferenciats." Pel que fa al cicle Les Escoles al Palau, que compta enguany amb 1O activitats de producció pròpia, adreçades a una franja d'edat entre els 3 i els 16 anys, presenta com a novetat la renovació del programa. "Hi ha activitats que fa JO anys que es van reposant. La bona acceptació del públic fa que continuïn vigents. Malgrat aquest fet, considero que cada cert temps s'ha de variar l'oferta. Per aquest motiu L A BONA ACOLLIDA DE DETERMINATS PROGRAMES FA QUE ES PERPETUÏN EN L'OFERTA. 13 7J (j Gran Teatre del Liceu Músiques per als Diumenges al Palau L'ACTUACIÓ DE CINC ORQUESTRES, DOS CONCERTS CORAL-INSTRUME NTALS I UN RECITAL DE CANT CONFIGUREN LA DOTZENA TEMPORADA DEL CICLE ELS DIUMENGES AL PALAU, QUE s'INICIARÀ EL PROPER DIA 22 DE FEBRER. INCLOU L'ACTUACIÓ D'INTÈRPRETS JOVES I DE FIGURES CONSAGRADES, QUE PRESENTARAN UN REPERTORI QUE VA DE MONTEVERDI A UNA ESTRENA D'UN JOVE COMPOSITOR CATALÀ, I SENSE QUE HI MANQUIN OBRES EMBLEMÀTIQUES DEL REPERTORI CLÀSSIC, ROMÀNTIC I DEL SEGLE XX. l concert inaugural celebra el 25è aniversari del grup Percussions de Barcelona, amb l'estrena d'una obra d'un jove compositor, encarregada per a l'ocasió, Albert Carbonell, que havia format part del grup i actualment resideix a Nova York. Es tracta d'una obra per a cor, baríton, orgue i percussió, Les homilies d'Organyà, sobre el primer i segon sermó d'aquest manuscrit, un dels texts en prosa més antics (de la fi del segle XII o començament del XIII) escdts en català, del qual enguany es commemora el centenari del descobriment. Es tracta d'una obra d'esperit neogregorià i de ressonàncies medievals i alhora molt moderna, particulatment pel seu repartiment i per la seva vertebració rítmica. L'Orfeó Català es farà càrrec de la part coral i serà dirigida pel director del cor, Josep Vila. També dintre del terreny coral, el Cor de Cambra del Palau de la E Música Catalana, dirigit per Jordi Casas i Bayer, presentarà una producció pròpia d'una de les obres més fascinants del repertori fronterer entre el Renaixement i el Barroc, les Vespra deLia Beata Vergine de Claudio Monteverdi, amb la col·laboració d'un prestigiós conjunt instrumental anglès i, previsiblement, amb el segell al mateix temps engatjat i rigorós històricament que caracteritza les prestacions del Cor de Cambra del Palau. També corresponent al terreny vocal, cal remarcar el recital de la soprano CeciJia Lavilla, filla de Teresa Berganza, amb el pianista J. A. Alvarez Parejo, que incidirà en la cançó francesa i el repertori espanyol. La resta dels concerts del cicle forma un petit festival d'orquestres de diversa dimensió, amb l'actuació de cinc conjunts orquestrals de Rússia (Orquestra Estatal de l'Hermitage de Sant Petersburg), Holanda (Carnerata Amsterdam), Anglaterra (London Charnber Players), Hongria (Filharmònica de Budapest) i Catalunya (Orquestra de Cambra de Granollers). Amb un repertori eclèctic, atractiu i valuós, tots actuaran amb prestigiosos solistes instrumentals, entre els quals hi ha figures de prestigi internacional consolidat, com el pianista Eldar Nevalsin o el violonceHista Tamas Varga, i també joves intèrprets premiats per la Fundació Orfeó Català-Palau de la Música en el cicle El Primer Palau, com el pianista Javier Perianes i la violinista Elena Mikhaïlova, que tanta impressió ba fet en actuacions recents. 15 75 Concerts de Música de Cambra a eiRtit:Palau febrer - abril 2004 [] 18 de febrer de 2004 13]17 d' abriJ de 2004 Frank Peter Zimmermann, violí Christian Zacharias, piano Brodsky Quartet Sonata en La menor, op. I37/2 Sonata en Mi bemoll major, K 48 L Sonata en Fa major, K 377 Sonata núm. 3 en Re menor, op. I08 Schubert Mozart Mozart Brahms Quartet de corda op. 135 Quartet de corda núm. 6 Quartet de corda núm. 15 Beethoven Bartók Xostakóvitx ~ 27 d'abril de 2004 [2124 de febrer de 2004 Emerson String Quartet Les set paraules de Crist (per a quartet de corda) op. 51 Haydn Quartet de corda op. L32 en La menor Beethoven Barbara Bonney, soprano Wolfram Rieger, piano Les nits d'estiu i fragments d'operetes de: Strauss, Lehar, Zeller i Stolz Berlioz Preu per concert: 20 € Lloc i horaris: Tots els concerts tindran Jloc al Palau de ta Música Catalana, sala el Petit Palau a les 21 hores, (aforament 538 localitats). Informació i venda: Palau de la Música Catalana el Sant Francesc de Paula, 2 08003 Barcelona Tel. 93 295 72 00 Fax: 93 295 72 lO www.palaumusica.org a/e: palau@palaumusica.org Orgnnii?.U: fUNDACIÓ 11111111111111 ORFEÓ CATALÀ PALAU DE LA MÚ SICA CATA LAN A PALAU DE l.A MÚSICA DARCtlONA - Joan Lluís Moraleda, Xavi Maureta, Jordi Berni i Kenny Barron, premis SGAE Bernat Vivancos, premiat a París i a Madrid a Societat General d'Autors i Editors (SGAE) ha atorgat recentment diversos prenUs. com el Premi SGAE de Sardanes 2003, dotat amb 3.000 em·os, que va guanyar Joan Lluís Moraleda amb l'obra Charlie Rivet, clown. Van obtenir-hi dos accèssits, de 900 euros cadascun, Víctor Manuel Cordero amb Els tres sets i Josep Prenafeta amb La petita Joana. El jurat estava integrat per Josep Cassú, Jordi Molina, Manuel Oltta, Jesús Ventura i Josep Solà. Per la seva banda, con·esponent a Ja TTT Biennal SGAE de Jazz Tete Montoliu, el bateria i compositor català Xavi Mam·eta va guanyar el Concurs d'Obres Tete Montoliu, dotat amb 6.000 euros, amb l'obra Paradiso, mentre que el cubà Dafnis Prieto, amb Movimiento mecúnico, i el trompeta americà Chris Kase, amb Epic Bai/ad, van obtenir el segon i tercer premis, respectivament. El jurat estava compost per Manel Camp, Salvador Niebla i Miguel Àngel Chastang. El Premi Pianis- I jove compositor barceloní Bemat Vivancos ha aconseguit el Premi de Composició del Conservatori Nacional Superior de Música i Dansa de París amb l'obra titulada L'ambre des réves per a saxòfon i orquestt·a. Amb aquesta distinció s'ha acomiadat d'aquest centre, on ha estudiat durant cinc anys i ha rebut el títol màxim que ofereix aquesta institució docent francesa. D'altra banda, l'obra Couleurs, L E ta Revelació va ser atorgat al barceloní Jordi Berni, de 24 anys. Aquest premi farà que Berni participi aquest any en el Festival de Jazz de l'Havana i enregistri un disc amb la discogràfica Factoria Autor, segell dc l'SGAE. També es van atorgar· els Premis d'Hon01~ que van recaure en el pianista nord-americà Kenny Ban·on i el programa radiofònic jazz porque sí de RNE, presentat per )uan Claudio Cifuentes "Cifu". També es va reconèixer la trajectòria artística del bateria alemany Peer Wyboris, amic i company de Tete Montoliu. lignes textures o la ciutat dels àngels ha estat distingida amb el X Premi de Composició promogut per l'INAEM, que s'atorga cada any a un jove compositor de menys de 35 anys. El premi està dotat amb 4.800 euros i comporta el compronús de compondre una nova obra per estrenar el curs de la temporada 2004-05. Aquesta obra ja va ser premiada en el prestigiós Festival Gademauso d'Amsterdam i va ser interpretada la temporada passada per I'OBC. ••••••••• ••••••••• ••••••••• ••••••••• •• • ••••••••• ••••••••• Cent cinquan ta nens van particip ar en l'Orque strada 2003 El Cor Madrigal, de gira per Andalusia ' església de Santa Maria del Mar va ser novament l'escenari, el proppassat 30 de desembre, de les Orquestrades de Catalunya, amb la participació de 150 nois i noies entre 12 i 18 anys. Alfons Reverté i Xavier Casademunt van organitzar durant 5 dies els assajos, fets segons la composició dels grups i dels instruments participants, tot escollint les obres més adients. Aquesta activitat musical va néixer el /992 en el si del Mercat de Música Viva de Vic. L'èxit obtingut donà peu a crear la SO/E - Joves Orquestres Simfòniques d'Europa-, entitat de caràcter internacional que té com a finalitat principal organitzar orquestrades a Europa, el Carib i Nova Caledònia, entre altres indrets, tot potenciant, també, la convivència i la creativitat entre els joves músics. També, des de 1999, s'hi preveu l'estrena d'una obra d'encàrrec. a formació coral que dirigeix Mireia Barrera va fer una gira per Andalusia amb l' Orquestra Barroca de Sevilla. Ambdues formacions, sota la direcció de Juan José Mena, van oferir El Messies de Handel a Huelva, Sevilla, Xerès de la Frontera i Cadis, concretament entre els dies 17 i 22 del proppassat desembre. Van actuar com a solistes la so· prano María José Moreno, la mezzosoprano Marina R. Cusí, el tenor Lluís Vilamajó i el baríton Carlos López Galarza. L L 17 77 Sopar i jazz en viu, una fórmula que el Bel-Luna vol convertir en hàbit l "sopar a l'americ~a" feia temps que no s'estilava. Es a dir, aquella estimulant barreja de sopar i música en directe que feia que molts s'adherissin a una modalitat que va entrar amb força fa una pila d'anys però que. ai las!, es va anar perdent A la llarga, oferir també sopar va encarir el producte en si i molts clubs van decidir aleshores dedicar-se només a servir copes. I a programar música, és clar. Tot plegat, molt més senzill que no pas tenir, a més, una cuina en funcionament -a la qual has de dedicar un bon xic d'amor- i un grup de gent per posar-la en ordre, servir i desparar les taules. Però des de fa poc més d'un any i mig, a Barcelona funciona un local que retorna a aquells paràmetres. Es tracta del BelLuna Jazz Club, que és al lloc que durant anys va ocupar el restaurant Ttscal, a baix de tot de la Rambla de Catalunya, gairebé tocant a l'inici de la Ronda de la Universitat. No és que el restaurant a peu pla i la cafeteria hagin desaparegut. Però se n'ha canviat la filosofia. El que sí és absolutament nova és la cava de jazz, amb dos espais que connueixen a l'escenari. És un local prou ample i confortable com per poder tastar primer un bon sopar i dedicar-te després a escoltar en viu un bon grup de jazz. De fet, pel Bel-Luna, al capdavant dels seus grups, ja hi han passilt gent com Ron Carter, Roy Hargrove, Larry Corycll i Sheila Jordan, entre d'altres, especialment combos catalans i estatals. És a dir, la programació no és precisament de pa sucat amb oli, ja que es tracta que els assistents gaudeixin del paladar però també de l'oïda. Del funcionament del que és cava de jazz - màrqueting, publicitat i contractació-, se n'encarrega Diego Rosselló, argentí fill de pare català, que és a Barcelona des de fa quatre anys. Integrat en una empresa que ha volgut apostar des del pdmer dia per l'esmentada comunió, Rosselló es va sentir un bon dia fascinat pel so del Weather Report de Wayne Shorter, Joe Zawinul, Miroslav Vítous i els seus anúcs. Des d'aleshores és un fan del jazz. I no solament pel tipus de música de l'esmentat grup, ja que s'ha convertit també un devot del be-bop. No ha d'estranyar ningú, doncs, que Rosselló hagi visitat diversos clubs d'arreu del món. Alguns, amb música en directe, copes i sopar. l això li va fer comprendre que en algun lloc d'aquesta Barcelona que ja ês a tots els mapes gràcies a la seva oferta cultural, s'hi podria muntar un local que oferís aquest engrescador menage a trois. I per això un bon dia va aparèixer el Bel-Luna. Directors finestres E 232 18 a anys, quan la nostra Nacional es deia Municipal tat de Barcelona, rebia de tant directors que la transformaven, obrien finestres de so o de r•nr.,........;¡ ¡ que ens donaven la sensació que cobríem un conjunt molt per que escoltàvem habitualme nt. cordo les bones sensacions irrepetides de Herbert Blc>m~¡teclt, Vandemot, Christoph Dohnan~RI Heinz Dressel i, ja més Iuri Ahronovitx , Sergiu Com sobretot, de Mario Rossi, q delir amb els seus Beethoven i Mendellt;l sohn transparent s. Podríem dir que I'OBC actual un nivell superior que les seves sores històriques i potser sigui augment el que no fa registrar cions estel·lars fora dels seus bé que aquests han vetllat perquè rans no marquin un nivell gaire ciat de la prestació habitual. O el al que els grans directors, amb les des plenes, no tenen gaire venir a Barcelona o el fet que els -en el seu moment, quan van vc•lll.. ..., qui hem esmentat en primer terme joves-, com Gamba, Fiedler, no han vat el nivell. Dels directors convidats aquests períodes, ens resta en la ria com a destacable els Mozart de ristopher Hogwood, el retorn d'un drigo i un Falla interpretats per fi de manera justa per l'ara actual titular Ernest Martínez Izquierdo, la lnacabado en versió delicadíssim a d'Edmon Cob mer, la Desena de Xostakóvit x per Pons i potser l'ofici de Cristian al. El balanç és magre, perquè en temporada calen noves salts de qualitat i, a part de ja assolida, calen també discursos vats sobre el repertori de sempre. reca que a causa de la inseguretat nada a partir de l' 11-S cancel directors amb bones referències, Jiirvi i Miguel Harth Bedoya, però món no s'acaba aquí. Voltant, de ra casual, he pogut sentir per un Yves Abel, un Paolo Arribaveni, Olaf Henzold o un Andrew Litton penso que podrien donar joc amb la nostra orquestra. Cal no l'ambició i ara que hi ha un nou al capdavant de l'OBC, si es posés algun dels grans encara en exercici, el mateix Blomstedt, Norrington o (i no parlem de Davis, Janssons, tink, Thielemann o Maazel, inabastables), seria bona la seva presència ni que fos per una sola vegada. F T no estic parlant precisament de clubs nord-americans!" -Cal vetllar, però, per la realació preuqualitat. -Aquest és un aspecte essencial. Has de procurar que l'ambient en si, el sopar i els músics que contractes, fonnin un tot homogeni, coherent, que no espanti nin- gú. D'aquesta manera, crees un ambient cultural, enrotllat, on la gent es va coneixent i a la vegada Iu els coneixes a ells. Tot això és bàsic per tal d'aconseguir, més endavant, configurar una llisla de socis. Dels quals, evidentment, caldrà saber què pensen i quins són els seus gustos culturals en general i musicals en particular. Però també culinaris. Al Bel-Luna, s'hi fa jazz de dilluns a diumenge. És a dir, tots els dies de la setmana. Vull dir que hem apostat fort per aquesta premissa i l'estem defensant amb dents i ungles. Sense pretendre ajudes de ningú. Home, estaria molt bé, això sí, poder trobar un espònsor per a la big band que pretenem crear aquí, la nostra pròpia big band. L ' empresa on treballa Diego Rosselló vol canviar aviat el restaurant i la cafeteria que són al costat mateix de la cava i que s'hi comuniquen per la pmt interim: Tot i així, la cava té una entrada pròpia. "Els volem modernitzar -afegeix- i canviar-ne també les especialitats culinàries. De mica en mica ho anirem fent. També pretenem crear aviat els nous logotips de/local, ferlos més atractius, com també els tendals de les dues entrades. En fi, cal anar perfecciollalll el negoci." A part del sopar, ja n'hem assaborit les postres i el cafè. A alguna taula ja hi corren les copes. El local presenta una molt bona entrada i s'hi respira força expectació per poder presenciar en viu l'actuació del Celia Mur Quartet. Es tracta d'un combo en què la veu de la seva líder ofereix una estimulant fusió de música andalusa i estàndards. L'acompanyen Cristóbal Montesdeoca, piano; Pere "En aquests locals que vaig visitar Loewe, contrabaix, i Marc Ayza, bateria. -afirma- hi ha gent que en són socis i S'engegen els focus de l'escenari, Died'altres que no. Però allà molts hi sopen, go Rosselló s'acosta al micro, presenta el altres hi prenen copes, fan petar la xer- grup en qüestió i aquest apareix entre els rada, i tots hi escolten grups de jazz en aplaudiments de rigor. l, al cap de tres directe. De fet , hi ha un autèntic clima segons, s'ha iniciat l'última anella diàde club. Que és el que nosaltres volem ria d'una cadena que al Bei-Luna preteaconseguir aquf. Ara per ara, però, al- nen que sigui cada cop més exitosa. guns països ens porten força avantatge. Albert Suñé per JORDI MALUQU ER - 78 - - - ' S ATORIE CONVOC CLASSES MAGISTRALS DE PERFECCIO. AMENT MUSICAL DELCO SERVATORl DEL LICEU. D'acord amb les dates actuals, aquestes són classes magistrals. Collin Lawson, clarinet. dia 13 de febrer. Josep M. Colom, piano, 14, 15 i 16 de maig. Jean Decroos, violoncel, 24 d'abril. Alia Voronkova, violí, 20 de març i 22 de maig. Frank Thenus. flauta travessera, 7 de maig. Andrew Ackerman. contrabaix. 21 de maig. Stefan Popov, violoncel. 14 i IS de maig. Llibert Fortuny, saxo-jazz. 5 de març. jaime Martín, flauta travessera. i Emile Cantor. viola, dates per detrminar. També hi ha cursos de perfeccionament de la mà d'Isabel Vilà, violí; Eduard Martinez, oboè; i Vicente Zarzo, trompa. Per a més informació: Conservatori del Liceu. La Rambla. 63. 08002 Barcelona. Tel.: 93.304.11.11. Fax: 93.412.48.87. A/e: conservatori@conservatori-liceu.es. lnternet: www.conservatori-liceu.es. CURSOS DE L'ESCUELA SUPERIOR DE MÚSICA REINA SOFÍA. Aquesta escola de Madrid efectuarà el proper mes d'abril la selecció d'a· lumnes, i també convoca les beques d'estudi, per al proper curs 2004-05, per als següents cursos. Piano, amb Dimitri Basbldrov, Galina Eguiazarova i Claudic Martínez Mehner (assistent). Violí, amb Rainer Scbmidt i Anna Baget (as· sistent); José Luis Garcia Asensio i Vicente Huerta (assistent); Zakhar Bron i Yuri Volguin (assistent). Violoncel. amb Natalia Shakhovskaya i Michal Dmochowski (assistent). Viola, amb Gérard Caussé i José Manuel Roman (assistent). Trompa, amb Radovan Vlatkovic i Rodolfo Epelde (assistent). Oboè, amb Hansjorg Schellenberger i Víctor Manuel Anchel (assistent). Contrabaix, amb Rainer Zeppertiz i Antonio García Araque (assistent). Música de cambra i quartets de corda, amb Rainer Schmidt. Cant, amb Tom Krauses i Manuel Cid. D 'altra banda, també es convoquen, per mitjà de la Fundación Ca· rolina, beques d' estudis destinades a estudiants procedents de paisos d'lbe· roamèrica. La data límit per presentar la sol·licitud és el dia 15 de febrer. Per a més informació sobre aquestes beques, i les condicions per participar en la selecció d'alumnes per als cursos: Escuela Superior de Música Reina Sofia. Secretaria Acadèmica. Mart ires Oblatos, 25. 28224 Pozuelo de Alarcón. Tel.: 91.351.10.60. Fax: 91.351.07.88. Afe: esmrs@albeniz.com. lnternet: www.escuelasuperiordem usicareinasofia.c om; www.fundaciona lbeniz.com Musica Reservata de Barcelona actua a Betlem i Jerusalem amb música del Renaixement espanyol ls dies 6 i 7 de desembre de 2003 el gmp català Musica Reservata de Barcelona va oferir dos concerts a Betlem i Jemsalem, organitzats pel Consolat General d'Espanya a Jerusalem i l'Oficina de Cooperació Espa· nyola, i amb la participació de diversos col-laboradors locals i el patrocini de Joventuts Musicals E d'Espanya. El programa, amb obres dels més prestigiosos compositors hispànics de l'època, Tomas L. de Victoria, Cristóbal de Morales i Francisco Guerrero, es complementà amb una masterclass del grup per als alumnes del Conser· va tori Nacional de Música de Betlem, on h·actaren d'orientar els alumnes en aquest tipus de repertori. Musica Reservata de Barcelona és un dels pocs conjunts del país especialitzats únicament en aquest repertori renaixentista i tenen ja alguns recitals previstos per a aquest 2004, concretament als festivals de Segovia, Dènia (Alacant) i Vigo. D'altra banda, RTYE-Mú· sica edità un concert en viu ofert a Granada el 1999, amb la direc· ció de Peter Phillips, i tenen ja dos altres discos al mercat. l director Joan Pàmies va ser convidal el passat setembre a djrigir l'Orquestra Filhannònica deBurgas (Bulgària). concert en el qual fi. gurava l'obra Escenes d'infants de Frederic l\tompou (en orquestració d'Alexander Tansman), juntament amb Noches en los jardines de Espaiia de Manuel de Falla i la Simfonia núm. 3, "Heroica'' de Beethoven. E 'Orquestra de Cambra de l'Empordà (OCE), fundada i diri· gida per Carles Coll, va ofe· rir el seu concert número 1.500 a la localitat empordanesa de Terrades, lloc on van fer el primer concert el 20 d' octubre de 1989 i on actuen cada cent concerts. L'OCE ha visitat 37 països dels 5 continents en tots aquests anys. L ' Associació de Publicacions Pe· riòdiques en Català (Appec), ha editat la primera guia de mitjans de comunicació en català, que aplega un miler d'entitats tant del Principat com del Pais Valencià, les Illes Balears, Andorra, la Franja de Ponent i Ja Catalunya Nord. La guia classifica els mitjans segons el supot1, és a dir, premsa (amb les cor· responen ls subdivisions segons perio· dicitat i abast, i l'àrea temàtica de què tracta), ràdio, televisió, premsa digital i agència de noticies, i en ressenya de cadascun el nom o la capçalera, l'editor, les adreces postals i electròniques, telèfons, faxos i pàgines web, com també altTCS detalls d'interès propis de ca· da mitjà. Aquesta nova eina, a més de ser útil, vol ser una clara referència de l'estat actual de gairebé tots els mitjans de comunicació en català que existeixen en aquests moments. L a ciutat navar resa de Pamplona va inaugurar el proppassat 3 I d'octubre el nou Palau de Congressos i Auditori Baluarte, obra de l'arquitecte navarrès Francisco Javier Mangado. Amb una superficie total de 63.000 m 2, Baluarte està situat entre la zo· na comercial de la ciutat, la zona d'o· ci i l'antiga fortalesa; a més d'acollir qualsevol manifestació artística, cul· toral i científica, oferirà tots els ser· veís referents a un paJau de congres· sos i exposicions. BaJuarte acollirà, ai· xí mateix, programacions de música simfònica, òpera, dansa i teatre. El nou auditori -en aquests mo· ments, un dels palaus de congressos i auditoris més grans de l'Estat- té una sala principal amb un aforament per a 1.552 espectadors i un espai escènic de 520 m2; una sala de cambra per a 458 espectadors de 460 m2; dues sales de congressos per a 400 persones cadascuna (amb tots els equipaments propis d'aquests espais), i sales de conferències i d'exposicions. 232 L 19 79 200 4 11111111111111 PALAU DE LA MUSfCA CATALANA IIARCFI.O'IA L'ORQUESTRA VA DE FESTA Dies: 7- 27 de març Horari: 10:30 i 12:30 h Lloc: El Petit Palau (5381ocalitats) Intèrprets: Orquestra Simfònica Julià Carbonell de les Terres de Lleida Director: Alfons Reverté Companyia: Lazzigags Direcció escènica: Oriol Úbeda Obres de: Khatxaturian, Kabalevski, Milhaud, Fauré i Svendsen EL FANTASMA DEL PALAU Dies: 14- 21 de març Horari: 12 h Lloc: Sala Gran Palau de la Música Catalana Intèrprets: Factoria Mascar Direcció: Joan Serra i Ou im Serraó PREU 6 € I nformacló I venda: PALAU DE LA MÚSICA CATALANA e/ Sant Francesc de Paula, 2 08003 Barcelona Te lèfon 93 295 72 00 Fax 93 295 72 10 www.pa laumuslca.org Aie: palau@palaumuslca.org El cicle Concerts Familiars al Palau és patrocinat per: fU NOAC IO ORHO CATALÀ l'ALAU IJE LA t-.HJS I CA - Amb la col·laboració de: EL PAlS Orquestra Simfònica Jullà Carbonell de les Terres de Lleida Un nou instrument en la vida musical catalana EL PASSAT 28 o' ABRIL DE 2 003 ES VA PRESENTAR AL GRAN TEATRE DEL L I CEU L' O RQUESTRA S IMFÒNICA JULIÀ C ARBONELL DE LES TERRES DE LLEIDA. ....1?.~~-~Q~Ç~-~~g§?..~--~~~ç-~~-l programa incloïa l'obertura d'El barber de Sevilla de Ramon Carnicer, la Simfonia núm. 8 de Beethoven, les Danses noruegues de Grieg i la Suite Masquerade d'Aram Khatxatutian. Es o-acta, doncs, d'una formació orquestral que exigeix el més alt nivell i que contribueix de manera decisiva a ampliar el panorama musical del nostre país. Aquesta nova orquestra simfònica va néixer fa un any per iniciativa de la Diputació de Lleida i amb el suport de la Fundació Julià Carbonell, promotor de Ja música a la ciutat de Lleida per mitjà del Conservatori. La voluntat principal d'aquesta orquestra és integrar-se a Ja vida cultural de Catalunya i, en concret, esdevenir una eina cultural al servei de tot el territori. Resol, en aquest sentit, una mancança encara evident pel que fa a l'oferta musical de casa nostra: acostar la música simfònica a un gran nombre de poblacions que no hi han tingut mai accés, tot contribuint a descentralitzar Ja dinàmica cultu1·al a què estem acostumats. Alfons Reverté n'és el director artístic, i Antoni Pallès el director executiu. Alfons Reverté ha destacat com a clarinetista i director d'orquestra, estudis que va fer a Barcelona i a Anglaten·a amb George Hurst, cap del Departament de Direcció de la Royal Academy of Music de Londres. Ha dirigit I'OBC, l'Orquestra del Gran Teatre del Liceu, l'Orquestra Simfònica del Vallès i l'Orquestra Simfònica Pablo Sarasate de Pamplona, entre E d'altres. És un músic madur que respon al perftl de les noves generacions de músics q ue han posat el nivell del nostre país a una alçada europea. És per això que a l'hora d'escollir els membres d'aquesta nova orquestra va voler donar suport especialment a aquells joves músics del nostre país que han assolit una àmplia formació, tant sigui en els conservatoris catalans com a l'estranger, i que tenen un nivell professional equiparable al de la resta d'Europa. Per això es van fer audicions a més de 200 músics seleccionats entre 600 sol-licituds d'arreu d'Europa. L'altra condició que es va prioritzar va ser la vinculació que poguessin tenir amb el territori lleidatà, amb l'objectiu de potenciar la màxima implicació amb !"Orquestra. Per aquesta raó, es tracta d'una formació eminentment feta per músics del país, cosa que li dóna una identitat pròpia que la destaca del model habitual de la majoria d'orquestres. ' Orquestra Simfònica Julià Carbonell de les Terres de Lleida s'ha creat amb un sistema de gestió pioner al nostre país, per la modernitat de recursos. Els músics disposen d'una clau per posar-se en contacte amb l'administració de l'Orquestra per Ja seva pàgina web (www.orquestrajctlleida.com) i d'un correu electrònic personalitzat. Els assajos o qualsevol avís que calgui transmetre es notifiquen amb un SMS al mòbil de cada músic. D'aquesta L manera resulta més efectiva i segura la coordinació, amb el mínim de temps i de despesa. L'Orquestra ja ha iniciat la seva presència a l'Auditori Enric Granados de Lleida oferint un repertori ampli, que inclou obres de totes les èpoques. Progressivament s'anirà consolidant la seva actuació constant en tol el territori, i també com a representant cultural de les tenes de Lleida en altres punts geogràfics. És previst que l'Orquestra Simfònica Julià Carbonell de Ics Terres de Lleida actuï al Palau de la Música Catalana en els seus diversos cicles. Aquesta orquestra també vol estimular la recerca musicològica de compositors lleidatans del passat i alhora promoure Ja composició d'obres contemporànies, que ja ha donat els seus fruits amb el poema simfònic Pallars Sobirà, compost ex-pressament per a l'Orquestra per Josep Vinaròs i Lluís Vergés, o també el Tango per a orquestra d'Antoni-Olaf Sabater. A més del suport imprescindible de la Diputació de Lleida mi~ançant l'institut d'Estudis llerdencs i la Fundació fulià Carbonell, l'Orquestra Simfònica Julià Ca1·bonell de les Terres de Lleida compta amb diversos col·laboradors que han cregut en aquest projecte, com són, entre d·altres, la Generalitat de Catalunya, "la Caixa·•, Caixa de Terrassa, Caja de AhotTos del Mcditcrraneo, Regs de Catal unya i Col·legi d'Aparelladors de Lleida. Sens dubte, es tracta d'un impuls nou i necessari per a la vida artística de Catalunya, que contribueix a enriquir i a consolidar l'activitat musical del nostre país i que confereix un pes cultural a les terres de Lleida i a la seva capital en un moment molt propici del seu desenvolupament econòmic. 19è. CONCURS DE PIANO I PREMI :UOUY CIUTATDE BERGNI Dies: 24, 25 d'abril, 1 i 2 de maig de 2004 Categories: A. fins a 28 anys - B. fins o 19 anys· C. fins a 15 anys· D. Hns a 11 anys Organitza: CENTRE D'ESTUDIS MUSICALS DEL BERGUEDÀ "L'ESPILL" CI CiUlat, 16, tr - 08600BERGA - TeVFax 93 821 39 53 - concwspiano@espiiLoet Patrocina: ~P ~ 0 Amb el suport: Regi67 el Periódico 21 81 CRÍTICA Clzristopher Ventris i Gwyne Geyer Peter Grimes, el millor Britten al Liceu Peter Grimes de Benjamin Britten. Llibret: Montagu Siater. Christopher Ventris. Gwyne Geyer. Robert Bork. Susan Gorton. Heatber Buck. Begoña Alberdi. Francisco Vas. Cor de Cambra del Palau de la Música Catalana. Cor i Orquestra del Gran Teatre del Liceu. Direcció escènica: Lluís Pasqual. Direcció musical: Josep Pons. Gran Teatre del Liceu. 13 de gener de 2004. perJ. COMELLAS A la fi, i després de diversos intents, ha arribat al Liceu Peter Orimes. I ho ha fet d'una manera plenament satisfactòria. Una vegada més en el "nou" Liceu, com una metàfora d'aquest terme, un títol ahistòric. una òpera contemporània, s'ha convertit en un esdeveniment important. I el detall és prou remarcable. Mentre observem com les obres de gran repert01i en bona part passen sense deixar un rastre profund -amb alguna excepció escadussera-, les més agosarades estè· ticament, ergo les més properes en el temps, constitueixen les fites més imperibles dc Ics diverses temporades. Recordem Billy Budd del mateix Britten, El cas Makropoulos o Katia Kabanova de Janacek o Lady Macbeth de Msenk de Xos- 22 82 takóvitx. Això vol dir moltes coses. Una és que quelcom interessant s'esdevé en els gustos de l'ampliat públic liceista. Una altra és que n01malment aquestes produccions són presentades amb un rigor i una ambició particulars. O almenys aquesta és la impressió que fa. Peter Grimes ha sadollat totes les expectatives prèvies. És una obra d'una gran envergadura, que per conseqüència estètica i per criteri argumental defuig els camins més recorreguts de la lírica i ens presenta una realitat que, tot i que pivota a redós del personatge que li dóna el títol, de fet esdevé coral. La reflexió de Britten ens situa davant d'un mirall en el qual tots acabem sentint-nos una mica tots. Una mica poble/massa amorfa que actua seguint consignes fabricades per mecanismes ocults de comportament social; ens sentim també una mica la benintencionada Ellen Orford, una mica l'ambigu capità Balstrode, una mica la xafardera Mrs. Sedley, etcètera. El drama de Peter Grimes, el rude i primari pescador atrapat entre ell i sobretot la seva circumstància, és el d'un perdedor... anava a escriure compulsiu; però també és el drama d'una societat que fa de l'isolament individualitzador dels seus propis pecats un exercici cínic d'autojustificació col·lectiva. Com es pot veure, res de convencional en la història de l'òpera. El tema és tan punyent i obert que per força atrapa el públic. Sobretot si hom el serveix mitjançant una partitura extraordinària per la seva capacitat de transmetre de manera exacta cada bri d'alè anímic, o individual o coral, de l'argument. Un argument servit per un llibret que, en tot cas, en alguns moments, a partir del segon acte, sc salta alguna etapa del procés evolutiu anfmic del personatge central, fet que li lleva una mica de grandesa. El muntatge de Lluís Pas· qual ha volgut jugar amb una metàfora, d'altra part no excessivament nova, d'entendre la vida com una gran repre· sentació teatral. El resultat és una mica confús, perquè l'es· quema bàsic a vegades pertorba la concreció d'una at· mosfera espacial més definitòria i d'uns clímaxs dramatúrgies més intensos. On sí que ha excel·lit el d irector reusenc ha estat en la teatralitat del moviment i de les interpretacions actorals dels cantants. Aquí s'ha fet evident el geni creatiu de Pasqual amb tota la seva grandesa, malgrat que s'ha trobat que no tots els cantants manifesta ren una mateixa envergadura com a actors. És el cas, per exemple, de Robert Bork, excessivament fred, i fins i tot l'exceHent Gwyne Geyer, a la qual va costar d'escalfar-sei entrar en acció. Tot el contrari de Francisco Vas, en una actuació valenta i plena d'energia. Christopber Vent ris, disculpeu que acabi pel protagonista, no és una veu imponent, però sí és un artista complet. capaç d'omplir l'escena amb una enorme auto- ritat. El seu Peter Grimes és decididament important, ja que dota el personatge d'una plena credibilitat com a tipus humà, mentre que el cant és segur, sense fer concessions, rigorós i autèntic en el servei a la partitura. Josep Pons va oferir una versió molt fidel a la seva línia. I especialment reeixit i identificat quan es tracta de música propera. Tot en el~ lloc, tot perfectament llig¡ endreçat, amb un dominit6 mode i 11uid de tots els re. cursos a disposició. Des!k fossat al cor - excel·lenl• vegada més el doble ~ Cor de Cambra del Paia Cor del Liceu-, i acabant 1111 els solistes. I això. en ua obra de la complexitat del\. ter Grimes, té un gran mèrit ............................................................................................................._ Un duet de primera Cicle Lírica de Barcelona. Carlos Alvarez, baríton. ADa lbarra, soprano. Rubén Femlindez, piano. Lores, Tolcbi, Ortega, Soutullo i Vert, Sorozabal, Cbapí, Serrano. Pa· Jau de la Música Catalana. 9 de desembre de 2003. per ROBERT BENITO e vegades Barcelona demostra que hi ha molles iniciatives musicals excel·lents però que es veuen tru11cades per l'excessiva oferta, per uns preus abusius, per una mala promoció o per coincidència de calendari. No en sabem les raons, però un concert que a priori prometia, no va omplir les butaques del Palau. Dues figures de la lírica com el,baríton malagueny Carlos Alvarez, en plena carrera ascendent als principals teatres d'òpera internacionals, i la jove soprano valenciana Ana !barra, de la qual ja vam descriure la seva magnífica interpretació en el rol protagonista de l'òpera de Montsalvatge Babel 46 al Real i que aviat veurem al Liceu, van ser la parella que amb un programa de cançó espanyola i catalana en la primera part i romances i duos de sarsuela en la segona es van guanyar el públic assistent. No sabem si l'elecció del repertori va ser per a promoció de l'últim CD del batí ton, que hi interpreta part del programa que va oferir, però el resultat d'escoltar un baríton verdià en unes peces tan senzilles i delicades com són unes cançons de textos antics musicats per Lorca i d'altres del mateix poeta que ha realitzat el director català Miquel Ortega va resultar, almenys, forçat. El seu accent andalús no va servir per donar tot el D que les peces exigeixen eni:· sinuació; la dinàmica en f: te evidentment sonava, pe. en apianar es convertia en u: parlato no gaire adequatr., expressi u, sinó més aviat un recurs poc ortodox. Per contra, els Toldrà d'I barra van estar carregae d'expressivitat, estil i ur. gran dicció tant en 11' cançons amb text català coc el clàssic castellà "Madre unos ojuelos vi", d'una gr.: intensitat. En la segona part vanp~ jar els enters, en argot bO! sari, d'una manera consitk· rabie. Tant les romancesiXf els duos van tenir un int<tt: musical molt superior; tot Ò..· nant el malagueny el dralll! tisme adeq uat a pàgines com "En mis horas felices'' deLI del Solo del Parral, que no'• repetir en La Tempestat dl Chapí. Tbarra es va recrear ela gràcia de Las hijas del 'b. bedeo i va mostrar tot el C\· Ior més fosc de la seva 1·e-, vellutada en la romançadr Sorozabal de La del Manop de Rosas, tot culminant amb el duo de La Revoltosa, er què el castissisme i la con: plicitat d'ambdós va fere! clatar la sala i desembocarcr dos altres bisos que van tar.car el concert amb un an· tològic duo de la ja esmen1B· da obra de Soutullo i Vert. No estada de més una ari lisi feta per les di verses insti· tucions programadores de e eles semblants per conjum· nar esforços i no nom" competències i encavalla· ments de calendari. Marcovici i fill, concert reeixit Palau I 00. Silvi a Marcovici, violí. Aïmo Pagin, piano. Schubert: Sonata per a violi i piano, op. 162, "Gran Duo". Poulenc: Sonata per a violí i piano. Beethoven: Sonata per a violí i piano núm. 7, op. 30 núm. 2. Palau de la Música Catalana. 16 d e desembre de 2003. :m eiSQ tt lliga Un substant Concert de Sant Esteve Concert de Sant Esteve de l' Orfeó Català. Coral Infantil i Petits. Cor d e Noies. Cor Jove. Orfeó Català. Mercè Sa ncrus, orgue. Direcció general: Josep Vila i Casañas. Grieg, E. Carrasco, Nordquist, J. M. Haydn, Telemann, Mozart, Britten, Fauré, Rheinbe rger, Kodaly. Nadales dels Països Catalans. P a la u de la Música Catalana. 26 de desembre de 2003. mini ~ ' els n. ,eer J.C.C. Des& lent'- I Pa: ant ari en 1111 1tdeP,. nmèrlt ! < per LLUÍS TRULLÉN_ a figura de la violinista romanesa Sílvia Marcovici ha esdevingut una referència obligada del camp violinistic. Les seves interprelacions amb les grans orquestres internacionals, els seus enregistraments, els seus concerts de cambra, reflecte ixen un esti l en el qua l la gran sonoritat, la d elicad esa, el temperament i el virtuosisme sempre estan d'acord amb l'estil del compositor que interpreta, tot oferint sempre una personalitat interpretativa que atorga a les recreacions un segell personal inconfusible. Des de l'any 1999 Marcovici ofereix concerts de carnbra juntament amb el seu fill Aïmo Pagin, nascut l'any 1983, i que si bé encara segueix els seus estudis de perfeccionament, posseeix una tècnica i una categoria artistica que li auguren una destacada carrera e ls propers anys. Corresponent a la temporada Palau 100, Marcovici i Pagin van oferir un programa dedicat a Sonates de Schubert, PouJenc i Beethoven, un repertori sen s dubte compromès en l'aspecte tècnic i interpretatiu, que en línies generals va ser resolt amb solvència per ambdós intèrprets. El recital es va iniciar amb la Sonata "Gran Duo" de Schubert, la darrera de les obres del compositor austríac, en què temperament, delicadesa i ft·ases de gran volada lítica configuren un món característicament schubertià. El violí de Marcovici destacava per la fluïdesa, per la netedat, per l'ampli moviment L '· :meni: Hnf.· ~a, per. aeni!' ¡q~atn: 3VIat un ldrà dl trreg¡¡:' il i ur. en lt< alà coc 'Madre na g¡.c vanpif ~ot bor· :onsid< cesw t int<tè ~ toliL• drama Jes com ;"de/; JeD0\1 ?sial dr crear er ~ del Z. )t el et• '!V8 \·t. 3nça d1 Mano~ :mt amb osa, en la eonr 1 fer e< )()Cafe' /80 IBI': un en· >menta· . Vert. ma anàes insti· ~ de ci)njum;· nornt :avalia- ormalment un concert nadalenc té molt més interès pels seus valors socials que no pels musicals. Aquest és un fet o un risc en el qual poden caure més o menys tots. També un de tan consolidat com el de l'Orfeó Català. Tanmateix, a vegades hi ha elements que s'escapen del Uoc comú i que, per això mateix, cal fer-hi atenció. Aquest és el cas precisament del de l'Orfeó Català enguany. I ho és per la vo luntat tan man ifesta de transcendir, sense per descomptat obviar-la, la dimensió social esmentada i atorgar al fet musical un paper molt més preponderant del que acostuma a esdevenir-se. I això passa per molts aspectes. Per Ja tria d'un conjunt d'obres de notable interès i envergadura qualitativa, pel rigor en el tractament de tots els conjunts o el feliç protagonisme atorgat al recentment renascut orgue del Palau. I linalment per la demostració d'un bloc creatiu de tol l'Orfeó, perfectament vertebrat com a tal bloc, que es va exhibir amb tot el seu potencial N eeq· d'arc, que conferia un so ampli i penetrant, tot propiciant una recreació plenament romàntica i plena d e contrastos dinàmics de gran be!lesa; potser en aquesta obra Pagin va mostrar més un paper acompanyant que aquell que implicava una major compenetració amb l'obra, un rol que quedava en un relatiu segon pla en benefici del protago nisme del violí. Per contra, Pagin va assolir una major complicitat tot al llarg de la Sonata de Poulenc. Escrita l'any 1942 i revisada anys després, fou dedicada a Fedetico Garcia Lorca; és una obra de dimensió musical tràgica, plena d' efectes dramàtics, en què la compenetració instrumental resulta imprescindible i que ambdós intèrprets van saber copsar, tot recreant aquella atmosfera que assoleix un punt màxim de vehemència en l'"lnlermezzo" i en el "Presto tragico" amb què es clou l'obra. Per últim, en la Sonata op. 30 núm. 2 de Beethoven, el nivell interpretatiu de Pagin va semblar guanyar en confiança i, a diferència de la recreació de l'obra de Schubert, la compenetració amb Marcovici va ser absoluta. Un Beethoven temperamental, pu- nyent, d'una musicalitat intensa, d'una notòria força interior, i amb un so violinistic de gran bellesa va afavorir que la versió tingués aquella transcendència propera a la magnitud de la Sonata Kreufzer. Marcovici va demostrar que avui per avui continua ocupant un dels llocs privil-e giats del panorama violinístic actual. i fins i tol expectatives. Cadascun dels conjunts es va mostrar en una plenitud interpretativa notable. Alinats i precisos el Cor Infantil i Pe· tit.s; una interpretació acuradíssima de les Vespres en Fa major de Johnnn Michael Haydn el Cor de Noies; excel·lcnl versió del Cor jove, especialment del Te Deum K. 141 de Mozan. i especialment reeixides les felices de l'Hymn to Saint Peter de Brillen o el Pange Lingua de Kodaly en el cas de l'Orfeó Català. La versió conjunta de l'A · deste Fideles i de l'irrenunciable Cant de la senyera posà colofó a una imatge d 'equip, de bloc compacte i harmònic -ben recorregut el rema-, que, insistim en el que hem apuntat al principi, trenca tota mcna de tòpic d'aquest tipus dc manifes tacions. ¡;;;¡ ...= i» ..=; E3 f::!!' 6i' 232 Feliç debut d'un jove director Temporada OBC. Dir.: Xavier Puig. T xaikovski. L'Auditori. 3 i 4 gener de 2004. _Eer J.C.C. a figura recentment instaurada per I'OBC del director assistent de I'OBC ha pres cos de manera pública en el doble concert que acaba d'oferir aquesta formació sota la batuta del titular de l'esmentat cànec. Per a Xavier Puig es tracuwa del repte de coofïmtar allà on cal uns mèrits que sc li suposaven. I fer-ho. a més, amb una obra que jugava amb dues cares contradictòries de la monedo. Per una part, ser una obra molt coneguda - un ampli recuU del ba llei Ell/ac dels cignes-, i a més molt agraïda d'escoltar. Però d'una altra, aquesta circumstància, en principi falaguera. comporta el risc de ser acarada des del tòpic interpretatiu més fressa!, amb només relatives possibilitats d'escapada a la rec~ ació. L En aquest ~cntit, crec que el mèrit principal del jove director cerveñ va ser saber superar el doble escull. O el que és el mateix, saber oferir una versió brillam, majestàtica i imponent, i alhora evitar caure en l'esquer d'una complaença en els aspectes més endolcits i llepats en què han anal a raure a vegades determinades versions. Xavier Puig va apostar intel·ligentment per aprofundir els aspectes més essencialment musicals. en la dimensió més estrictament simfònica -obviam que també és música de ballet-. i això va donar a la seva visió d'Ell/ac dels cignes un notable gruix i autenticitat mu. sical. Tècnicament, va dominar sempre la partitura. tot marcant amb precisió el complicat joc contrapuntislic de la composició i l'equilibri sonor en un tol presidit per un gran sentit de I~ proporcions i de l'elegància. 23 8) ........... CRÍTICA El petit Cavaller de la rosa de Toldrà La violinista Hilary Hahn exhibeix un gran talent El giravolt de maig d'Eduard Toldrà. Llibret: Josep Car- Temporada OBC. Hilary Hahn, violí. Dir.: Jesús López Cobos. Pfitzner: Das Christ-Elflein. Bruch: Concert per 11 vioü i orquestra. Beethoven: Simfonia núm. 6. L'Audito. ri. 20 de desembre de 2003. ner. A. Mateu (Rosaura). R. Nooell Oovita). J. Ruiz (Golferic). 8. CarriiJo (Perot). A. Deprius (Marcó). J. Caules (Corvetó). Orquestra Simfònjca de Sant Cugat del Val1ès. Dir. musical: Josep Ferré. Dir. escènica: C. Ortiz. La Faràndula. (Sabadell). 30 de novembre de 2003. - per LL.T. ues obres com la Simfonia Pastoral de Beethoven o el Concert per a violí de Max Bruch es- D devenen, per Ja seva magnitud melòdica, veritables referents de les grans obres del repertori clàssic i punts de referència obligats per atraure el gran públic a les sa les de concerts. Si aquestes celebèrrimes pàgines, tenen a t més l'al·licient de comptar ~ amb la presència d'un director de la vàlua de Jesús Lócadíssim en el moviment cenpez Cobos, una orquestra tral del concert-, per una tèc· com l'OSC -que continua nica que li permet endinsar· marcant una notòria línia tot se en el virtuosisme de l'obn al llarg de la temporada- i amb una netedat de pulsació una de les promeses, o millor absoluta, a més de cercar una dit, una gran realitat del painterpretació que aprofun· norama interpretatiu com és deix en la bellesa melòdica i la violínista Hilary Hahn, l'atimbrica dels moviments. Retracció resulta encara més finament, bon gust, frase; gran. projectades amb sonoritat El públic, doncs, no va àmplia, íntel·ligència musicru deixar perdre's l'ocasió d'esi expressiva, el cert és que coltar en les mans de López aquesta violinista que ja ha Cobos la interpretació de la aconseguit nombrosos pre· Pastoral i del Concert de mis discogràfics posseeix tots Bruch, dues obres que van els elements per continuar estar encapçalades pet· l'odesenvolupant una carrera bertura Das Christ-Eifleín de artística de primer ordre i Hans Pfitzner, una obra de aconseguir un cúmul d'èxits gran bellesa lítica, amb resals principals escenaris con· sons wagnerians d'un comcertfstics. Hahn va mostrar positor que, vinculat als posun refinament i una sobrie· tulats nazis, va deixar de bantat en aquesta recreació del da tots els corrents avantConcert de Bruch que li a~· guardistes per ser considerat guren, doncs, una trajectòria pel règim com ''el mestre plena de triomfs. més alemany dels nostres López Cobos, amb la sm temps ". elegància i personalitat, va Deixant de banda altres conduir novament l'OSC, tot consideracions, l'obra, que posant el millor de la seva sa· va tenir una recreació cenviesa musical. Fou una ver· trada a aprofundir-ne el lisió de la Simfonia de Beet· risme temàtic, va servir de hoven enfocada a prooun· preàmbul per a la recreació ciar-ne el sentit descriptiu i del Concert per a violí de discursiu, plantejada a taU de Bruch en les mans de Hilary poema simfònic bucòlic, en Hahn, que per primera vequè l'enllaç entre les diferents gada actuava al costat de seccions de l'orquestra es l' OSC i que durant la temproduïa amb una lògica cons· porada 2002-03, i amb notructiva absoluta. Un Beet· més vint-i-dos anys, ha dehoven ple de fluïdesa i deli· butat al Carnegie Hali i al cadesa, radiant i alhora tem· Musikverein, a més d'oferir perat, amb profusió de una extensa gi ra europea dinàmiques, ajudaven a en· amb la Simfònica de San dinsar-nos en el món paisa!· Francisco, després d'haver gístic que Beethoven va re· actuat en temporades antetratar de manera magistral. riors amb directors de la caTant de bo l'admirat López tegoria de Lorin Maazel. El Cobos es prodigués amb més violí de Hahn es caractelitza assiduïtat al capdavant de pel seu refinament -delil'OSC. 1 per R. BENITO / s digne de lloar l'esforç d'aquesta Associació per mantenir, potenciar, recuperar i donar a conèixer repertori líric del nostre pattimoni català amb obres de Roger, Morera o Sor. En aquesta ocasió, la cita era amb la joia de Toldrà El giravolt de maig, que es va estrenar el 27 d'octubre de 1928 al Palau de la Música. Aquesta obra, ún ica incursió del gran mestre de Vilanova en el teatre, es considera I' òpera més representativa del període noucentista, tal vegada perquè és de les poques que s'han posat en escena i que la premsa, sense desmerèixerne els valors, ha anat prodigant tot al llarg d'aquestes dècades, la qual cosa ens obliga a no poder comparar, a causa de la nul·la programació d'aquella època als nostres teatres avui dia. Una petita història d'amor entre un seminarista i una ballarina de cort, una aventura entre un bandoler ferit i una hostalera que rebutja el reclam dc Marcó, el mosso de l'hostal són els ingredients bàsics d'aquesta petita deficatessen musical. Llàstima que tant d'esforç no arribés a bon port per una elecció d'ingredients no del tot adequats o en el seu millor moment. Una dels aspectes que cal vigilar més en aquest tipus de composi- E 24 84 cions són les subilleses orquestrals, que no es van poder copsar en la interpretació de l'Orquestra de Sant Cugat, bé per inexperiència en el repertori, per falta d'assajos ... , però no va sonar a allò mediterrani que Toldrà ens transmet. Quant als cantants, el nivell no va estar a l'altura que ens té acostumats aquesta associació, a pesar dels seus ajustats pressupostos. Van brillar amb Llum pròpia un Josep Ruiz en el paper del "jove" seminarista, sent l'únic que va aportar frescor a una interpretació genera l més aviat somorta, com també la Rosaura d 'Assumpta Mateu, que sense ser exceJ.lent vocalment va saber integrar-se en el seu personatge picardiós. La posada en escena va remarcar l'aspecte naturalista de l'obra amb un únic decorat ben il·luminat, però amb un moviment escènic poc convincent o mal assimilat pels intèrprets i que convidava més a escoltar que no a mirar. Val a destacar igualment el vestuari, basat en els figurins originals de l'estrena de X. Nogués. Valorant l'esforç, creiem que ha estat una ocasió perduda de donar a conèixer en tot el seu atractiu aquesta partitura que mereixeria programar-se juntament amb d'altres més freqüentment, però en unes condicions més favorables de presentació i de prestacions vocals. lSes ïitat ;ica] ~ue ~ba pre· tots 1uar rera xe i :xits :on· trar •rie· del "!IU· òria ~e\'3 , va 1 tol ! 58· ver· eet· lun· tiu i Ode , en ents es ons· bet· leli· ! ,em· de en· ,sal· , re· :ral. tpez més t de Èxit de Comediants amb D'òpera Des del quartet de corda a la cobla D'òpera. lvan Labanda/Jordi Vidal. Queralt Albinyana/Laia Piró. Yordanka León/Marisa Roca. Maria Hinojosa!Pilar Moraguez. Manel Esteve/Xavier Femàndez. Francisco Jiménez/Xavier Martínez. Direcció escènica: Joan Font (Comediants). Direcció musical: Stanislav Angelov. Producció: Gran Teatre del Liceu. Teatre Condal. 29 de novembre de 2003. Avuimúsica. Quartet de corda de I'OBC (Ch. Chivu i A. Presaizen, violins; J. Fritzpatrick, viola; J. Mor, violoncel). Nino Díaz, E. Rincon, M. T. Roig, D. Xostakóvitx. SGAE. 11 de desembre de 2003. Cobla Sant Jordi-Ciutat de Barcelona. Dir.: Jordi León. Homs, Blay, Boliart, Oltra, Amargós, Moraleda. MACBA. 19 de desembre de 2003. ~JORDI SALAZAR ontinuant amb la seva encomiable tasca de familiaritzar els més petits amb el fenomen operístic, el Gran Teatre del Liceu els ha portat aquesta vegada a fer un viatge imaginari per la història i els secrets d'un gènere considerat a priori inaccessible, però que s'ha anat configurant mitjançant h·ames argumentals que ens són en rea lilat molt més properes del que podem imaginar. Acostar-se a l'òpera sense pors ni prejudicis ha estat el principal objectiu de l'espectacle D'òpera, que ha comptat amb la direcció escènica de Joan Font i amb la participació de tot un seguit de joves actors, cantants i instrumentistes d'extraordinària qualitat. L'argument de l'obra s'articula entorn de la història d'una noia, quintaessència de la modernitat -roba infonnal, música tecno i argot lingüístic-, que va a parar a un coliseu abandonat bo i buscant un lloc per fer-hi una festa amb els seus amics. Allà troba en Vivace, un sim pàtic personatge que representa l'esperit de l'òpera i que la convida a fer un recorregut per algunes de les principals obres de la lírica: els orígens d'aquest art, per exemple, són explicats mitjançant fragments de L'Orfeo de Monte- C verdi i Dido and Aeneas de Purcell, alhora que un passatge de Don Giovanni de Mozart serveix per demostrar com en l'òpera no tot és seriositat i transcendència. El viatge continua amb un divertit número de L'italiana in Algerí de Rossini, molt ben triat perquè exemplifica a la perfecció el caràcter de cada tessitura vocal. I ens aturem amb més deteniment. tot seguit, per saber com el tema de l'amor ha estat tractat per l'òpera des de tres punts de vista diferents: coneixem la pe1torbadora protagonista de Cam1en, ens endinsem en la tèrbola història de Rigoletto i acabem per compadir-nos de l'estupidesa de Nemorino, l'antiheroi de L'elisir d'amore. Precisament aquesta darrera part de l'espectacle, en la qual s'escenifiquen alguns fragments més o menys extensos d'òperes cèlebres a tall de sinopsi argumental, fou la que nosaltres trobàrem més encertada, ja que si un dels principis bàsics de la política educativa del Liceu és fonnar futurs afeccionats al gènere, la miUor manera de fer-ho és ofetint precisament versions light dels grans títols -com ja ha fet amb Die Zauberj16te o l/ barbiere di Siviglia-, per tal de despertar la curiositat de l'espectador i incitar-lo d'aquesta manera a interessar-se per l'obra original. D'altra banda. volem fer esment també de l'enginy escènic mostrat per Comediants per a l'ocasió. El grup teatral ha aconseguit, en poc més d'una hora, fer arribar al públic d'una manera amena i imaginativa - i sense deixarse endur per les convencions dramatúrgiques infantils més simples-, els principis fonamentals d'una manifestació artística complexa, però que resulta agraïda per a tot aquell que s'hi endinsa amb decisió. I quan aquests plantejaments escenogràfics es complementen amb un bon treball pel que fa als aspectes musicals, els fruits resultants sempre són motiu de gran satisfacció per al públic. per F. TAVERNA-BECH ·L ' Associació de Compositors segueix amb veritable vocació promocionalla seva tasca a favor de la difusió de la música dels nostres creadors, així ho demostren els seus dos darrers concerts, en què el venerable i sempre imposant quartet de corda va confraternitzar amb el so popular i vital de la cobla i en què, d'alguna manera, es demostrava que l'activitat dels nostres creadors està oberta a tots els gèneres de la música. Com a tònica general del concert dedicat al quartet de corda, diríem que les tres obres d'autors catalans van posar de manifest un notable coneixement de les peculiaritats de l'escriptura quartelística, com també la independència estètica dels seus criteris compositius. Així, malgrat un cert excés en la reiteració de les formu lacions motíviques, el Quartet núm. 1 de Nino Díaz ós el que mostrà més actitud especulativa a l'hora de desenvolupar el curs de l'obra i de trobar coherència per a la seva originalitat harmònica. Abans, però, vam escoltar un interessant Tema i sis variacions de Teresa Roig, que en el seu treball mostra la inquietud per trobar la seva pròpia expressió sonora, en plantejaments que per mitjà de la confrontació van des del serialisme al diatonisme neoclàssic passant per I'aleatorietat. Quant al Quartet núm. 9 d'Eduardo Rincón, cal remarcar que ja el fet d'assolir la xifra 9 per als quartets que ha compost, suposa no solament una experiència de la qual pocs dels nostres músics poden fer esment, sinó que també significa una vocació i fe indestructibles a l'hora d'escriure en aquest país on la música es limita gairebé a la difusió del repertori més popularitzat i massificat. En tot cas, la mósica de Rincón exhibí innegable ofici i gust per crear un món de lírica suggestivitat i es- timable coherència fonnal. Després d'aquestes obres, el quartetistes de l'OSC van oferir amb més coneixement de causa i entusiasme el Quartet de corda núm. 8 op. 1 JO de Xostakóvitx, la qual cosa sí, cal lloar-la, però també produeix una certa decepció, pel que suposa d'una pro"bable manca de temps per a l'estudi i l'aprofundiment en l'obra dels nostres compositors. Al MACBA, la Cobla Sant Jordi-Ciutat de Barcelona va oferir el seu ja tradicional concert de música catalana. A tall d'homenatge pòstum a Joaquim Homs. se'n va interpretar Albada, la seva poc prodigada sardana en la qual el ja desaparegut compositor mostra la seva versatilitat per identificar-se, sense caure en imitacions fàcils, amb l'esperit popular. Va seguir la música, sempre irònica i de personal to poètic, de Joan Blai, que en Nacional-Jl oferia una visió sonora de l'embolic circulatori que es produeix els caps de setmana. A continuació i dirigint la mateixa autora, es va estrenar la versió per a cobla d'Ocel/no pleguis les ales, conjunt de quatre peces d'interessant textura harmònica i melòdica. La primera part va concloure amb l'audició de Sitges 2+9 de Xavier Boliart, en la qual, atorgant el paper de solista tant a la tenora com al tible, es crea una partitura d'inqüestionable estil concertant. Ja en la segona part, el públic va aplaudir Migjorn, una sardana de sonoritats admirables i magistral elegància Ji. rica de Manel Oltra. Va seguir una composició espectacular i de reminiscències jazzístiques d'Albert Amargós, Variants, que dirigí el mateix compositor, i com a obra conclusiva i iguaJment dirigint-la l'autor, es va interpretar Rosa dels vents de Joan Lluís Moraleda, una pàgina en la qual la música posseeix veritable força i volada simfòniques, alhora que s'hi crea una emotiva atmosfera marina. 25 85 ..•.••.. _. CRÍTlCA íi3 ...= S" ~ =. 5! ¡§' 232 .... = ~· ¡;¡¡¡- 5! ~ il. ~ ¡;¡¡¡- ... ~ 26 86 El brillant Concert de Feliu Casull El Messies multitudinari torna un cop més al Palau Temporada OBC. Ricardo Casero, trombó. Dir.: Achim Fiedler. Gasull, Serocki, Dvorak. L'Auditori. 14 de desembre de 2003. Fundació "la Caixa". Orquestra i Cor de The Age of tbe Enlightenment. Mariola Cantarero, soprano. Louise fn. nes, contralto. José Pizarro, tenor. Joan Martín-Royo, baix. Participants individuals. Dir.: Edmon Colomer./J Messies de Handel. Palau de la Música Catalana. 18 dc desembre de 2003. s i en la lectura del Concert per a orquestra de Feliu Gasull ja vam poder preveure la brillantor del treball compositiu i la seva elaboradíssima concepció en detalls de matisos i disposicions de les co!oracions dels blocs sonors, podem dir que en l'audició de la seva estrena, amb un notable treball de l'orquestra i del director Achim Fiedler, l'obra ens va impressionar pel suggerent món d'idees que s'hi manifesta. Gasull en aquesta partítura es manifesta amb una poderosa personalitat, en què les possibles influències estan profundament assimilades i el que és més important, mai no apareixen com un recurs semàntic o fins i tot de pur suport, sinó que s'articulen ja com a veu pròpia en un discurs magníficament elaborat que expressa i comuníca vivències. Veritablement, la partitura va captar l'a· tenció del públic i va assolir una càlida acollida. Va ésser un exceHent inici del dotzè concert de l'O BC en aquesta temporada, que va continuar amb una altra excel·lent col ·laboració del trombonista Ricardo Casera en interpre- tar amb vital i àgil discurs l'espectacular Concert per a trombó i orquestra de Kazimierz Serocki. D'alguna manera, Ricard Casero va oferir una versió d'emocionada musicalitat que, sense defugir la brillantor virtuosística, va aprofundir en el contingut humà de l'obra, com es posà de manifest en l'acurada disposició dels matisos i en les accentuacions puntuals del discurs, en què el treball de l'orquestra i del director Achim Fiedler van col·laborar a l'èxit de Ja partí tura. La Setena Simfonia de Dvorak va posar punt fmal a la matinal de l'OBC. El vessant folklòric, amb el que comporta d'acolorits contrastos tant en el vessant rítmic com en el melòdic, en aquesta ocasió va quedar prou apaivagada per la versió del director Achim Fiedler, més orientada a posar en relleu Ja trama constructiva, amb la qual cosa l'ascendent brahmsià de Ja música de Dvorak va prendre més relleu, en detriment de l'estil més rapsòdic en què s'acostuma a interpretar la música de Dvorak. Amb tot, la versió resultà interessant i també va permetre un lluït trebaJI de l'orquestra catalana. E I concert de Nadal de la Fundació "la Caixa" ha dut al Palau de la Música Catalana, com ja és tradicional, l'oratori El Messies de Handel en la versió en què orquestTS solista i cor vénen acompanyats de l'espectacular aportació dels solistes individuals que, situats a les cadires, de l'orgue, a les llotges de platea i als laterals de l'amfiteatre, atorguen a la versió un ca•·isma i una brillantor radiant. Enguany l'orquestra i cor invitat va serThe Age of the Enlightenment, una de les formacions més destacades en el camp de la música antiga i que, certament, en el seu apartat orquestral actua com una maquinària perfecta que gairebé deixa en scgon terme el paper del director encarregat de dirigirlos. Certament, la versió preciosista d'una orquestra integrada per veritables solistes internacionals en cadascuna de les seves seccions assoleix una perfecció insòlita: sonoritat temperada, acurada, diàfana, amb una netedat dc pulsació absoluta i amb un refinament expressiu que repercutia en una delicadesa express iva que poques orquestres dedicades al camp de la recrea- ció amb instruments originais són capaces d'aconseguir. Edmon Colomer va sem· biar centrar part del seu tre· ball amb els cors a mantenir la uniformitat interpretativa, a aconseguir la pulcritud en les entrades i els finals de frase, a aconseguir en defi· nitiva que les radiants inter· vencions de les veus que res· sonaven per tot el Palau pre· sentesin la conjunció per assolir amb èxit la compro· mesa escriptura contrapun· tística de Handel. El paper dels solistes va ser perfecta· ment resolt per les veus de Mariola Cantarero, Louisst Jones i el tenor José Pi· za. rro, però molt especialment per la veu de Joan Martín· Royo, una de les realitats \'0cals del nostre país, i que si bé ja ha assolit grans èxits internacionals, el seu excep· cional color i la seva tècnics li proporcionaran ben segu· rament rotunds èxits als es· cenaris més importants del món. En resum, va ser un Mes· sies, com cada any, especia· cular per la magnitud vocal i el bon treball realitzat pels participants individuals i per l'excepcional treball d'una orquestra i d'un cor que co· neix al detall cadascuna de les particularitats d'aquest cèlebre oratori de Handel. risse za. nent :rin· ;\'(} En clau femenina Associació Orquestra Catalana de Cambra. Orquestra de Cambra Catalana. Peter Bacchus, flauta. Encarna Monsó, oboè. Joan Devesa, clarinet. Stanislav Stepànek. violí. Dir.: Joan Pàmies. Zulema De la Cruz, Joana Bruzdowicz, Germaine Tailleferre, Sofia Gubaidulina. CCCB. 30 de novembre de 2003. per F.T.-B. otser com no succeïa en altres temps, l'actual panorama de la creació musical inclou una quantitat ben notable de compositores, i e l fet és prou digne de remarcar, pel que significa de reconeixement d'un fet sociològic com és la igualtat de sexes que, malgrat certes greus mancances que aquí no és el Uoc d'analitzar, ja és una realitat ben admesa. Ben cert, la composició musical és una activitat per a la qualla dona té les mateixes disposicions i aptituds que l'home i, per tant, l'obra musical d'una dona compositora és tan lògica i natural com la d'un home. És a dir, en escoltar-la no cal ni fa falta cap predisposició especial per captar-la, com tampoc no s'hi distingeix cap traça que defineixi una mena de nota especialment femenina. En tot cas, la música que puguj escriure una dona tindrà aquelles característiques que ella 1.i hagi volgut imprimir. Dit això, com ara és costum P de dir, ens "va captivar" extraordinàriament la música tan vigorosa i lluminosa de la Partita de Germaine Taillaferre. També hem de remarcar l'equilibri formal, malgrat una certa reiteració en el discurs, i el suggestiu clima poètic de Soledad de Zulema de la Cruz, com la claredat d'escriptura de la polonesa Joanna Bruzdowicz (Four Season's Greetings) i la riquesa dels recursos virtuosístics que utilitza en el seu enèrgic Impromptu la russa Sofia Gubaidulina. En resum, va ser un concert atractiu pel fet exclusivament musical que J. Pànlles va dirigir amb àgil mentalitat per donar a cada pàgina el seu sentit, en què els solistes Peter Bacchus, flauta; Encarna Monsó, oboè; Joan Devesa, clarinet, i Staruslav Stepànek, violí, van brillar per la seva inqüestionable musicalitat i en què l' Orquestra de Cambra Catalana va posar de manifest una notable fusió i precisió com a conjunt cambrístic. ~: :per una ~ co· a de uest el. _per LL.T. A mb un programa titulat "Mozart a Itàlia", el conjunt Salzburger Hofmusik que dirigeix Wolfgang Bruner va actuar al Palau recollint obres representatives que el compositor salzburguès va escriure en la seva etapa a Itàlia els anys 1769 i 1770, tot acompanyant-ho de pàgines contemporànies de compositors com Martini, Chiesa Linley, Hasse o Nardini; un programa que servia, doncs, per endinsarnos en la plenitud clàssica d'unes obres poc interpretades als escenaris i que en bona part han estat fruit de la recerca de Brunner, director i cèlebre clavicembal·lista. Un dels propòsits d'aquest conjunt ha esta,t des de la seva creació l'any 1991, de recuperar obres dels segles xvn i xvm i d'inici del XIX, tot oferint unes interpretacions que s'emmotllessin al màxim als anomenats criteris històrics, versions que en el cas de les obres interpretades, netament clàssiques, cercaven més que una àmplia profusió Estrenades per fi les Nadales d'Hams Joventuts Musicals de Sabadell. Coral Polifònica Els Emprius de Sant Llorenç Savall i Societat Coral Unió Santcugatenca de Sant Cugat del Vallès. Blanca Montoliu, Oauta. Albert Garasa, oboè. Núria Belmonte, clarinet. Marcel Olivé, trompa. Santi Guzman, fagot. Homs, Guzouín, Capellas. Dir.: Josep Olivella i Oriol Camps. Monestir de Sant Cugat del Vallès. 20 de desembre de 2003. s in· ce¡r teta· beai pels Euroconcert. Salzburger Hofmusik. Verena Krause, soprano. Dir.: WoUgang Brunner. Mozart, Nardini, Hasse, Martini, Chiesa, Linley. Palau de la Música Catalana. 15 de desembre de 2003. de colors i de dinàmiques, una lírúa musical proporcionada, equilibrada, que afavorís que les diverses formes musicals de l'estructura clàssica assolissin un just equilibri en Ja interpretació. Versions que no van caure en un excés de matisos, més aviat en una línia en què la regularitat de sonoritats del conju,nt instrumental propiciava una idea basada en la serenitat i el just equilibri. Els moments de més interès van ser, sens dubte, les intervencions de la soprano Verena Krause, amb unes facultats vocals caracteritzades per la finor del seu registre, la projecció acurada, un refina· ment expressiu que resultava idoni per a les àries de Mozart ("Ergo interest", "Tu sai chi m'accese" de Mitridate o "Al chiaror di que'bei rai" d'Ascanio in Alba) o d'autors com Hasse i Linley. CoJ.Iaboradora habitual del conjunt Salzburger Musik, Verena Krause, amb la seva meravellosa veu reforçada encara més per la seva elegància enlluernadora, va convertir-se en la gran protagonista del concert. ................................................................................................................................................................................................................................................. Je si nica egu· s es· Verena Krause triomfa amb el Salzburger Hofmusik _eer F.T.-B. S egurament en el curs de les passades festes nadalenques, concerts del nivell com el que ara es comenta, se n'hauran celebrat una bona quantitat. Ben cert, com ja és costum pels volts de Nadal, els concerts de corals sovintegen. Uns, per la categoria de les entitats, seran btillants; d'altres potser per ésser una iniciativa de poques possibilitats, gairebé es quedaran a mig camí. o menys del que es perseguta. Ara bé, en la majoria, tant dels brillants com dels quasi improvisats, el repertori de cançons per interpretar no passa d'una ll.ista d'una trentena de titots que any rere any sonen més o menys bé, més o menys malament... Joaquim Homs, com la majoria dels nostres compositors, en va treballar moltes, d'aquestes melodies nadalenques populars. Això succeïa poc després de la guerra -entre 1939 i 1940- i va escriure una sèrie de quinze nadales a cappella i vuH més per a cor i quintet de vent. Amb tot, mal- grat haver transcorregut més de mig segle, constatem que la música d'Homs en aquest cas no s'aparta d'una línia popular i, per tant, és assequible al ruveU mitjà de les nostres corals. Tret de l'estrena d'alguna d'elles, mai, i el que és més greu, cap de les nostres entitats corals de prestigi, s'han atrevit a cantar-les ... i verita· blement el que ens suggestiona d'aquesta activitat, és el que significa d'aprofundir en una vocació musical i de conrear l'esperit i el coneixement de Ja nostra cultura. Tanmateix, en ocasions com en el cas de les Nadales d'Homs, això no s'ha donat... I és per això que cal felicitar la iniciativa d'aquestes dues corals vallenques, que malgrat conèixer les seves limitacions, s'han imposat el treball d'oferir-les en audició íntegra i a més fer-ho amb una musicati- tat veritablement engrescadora. Gràcies a la labor realitzada amb dedicació i a la generositat del temps esmerçat, dels directors Josep Olivella i Oriol Camps, dels cantaires d'ambdues corals i del quintet de joves instrumentistes, les Nadales de Joaquim Homs han sonat i han mostrat la seva simple i emocionada bellesa. Megimru també que, per arrodonir la significació i el contingut de la iniciativa, es va tenir la bona idea de demanar a dos compositors vallencs, Josep Lluís Guzman i Jordi Capellas, que componguessin sengles obres per a cor i quintet per estrenarles en aquests concerts nadalencs. Així, de Lluís Guzman vam aplaudir una magistral Suite sobre tres temes populars i del jove Jordi Capellas, amb el titol de Paisatges, una emotiva i concisa fantasia sobre la melodia El Gegant del Pi. Esperem que ara l'exemple d' u· na semblant proposta sigui seguit per altres entitats. 27 87 e R f T La serena i càlida lliçó d'un trompeta anglès Damon Brown Quintet. Damon Brown, trompeta. Frederic Carlguist, s axo tenor. Phil Wilkinson, piano. Tom Warburton, contrabaix. Marc Miralta, bateria. Nova Jazz Cava de Terrassa. 5 de desembre de 2003. per ALBERT SUÑÉ L 232 28 88 a nit era freda i ventosa. 1•. ~ossible~e~nt per atxo, no ana gatre gent a la Nova Jazz Cava de Terrassa. Pe rò aquella gran fredor que tothom portava del carrer quedà difuminada aixf que el Damon Brown Quintet començà a tocar. I és que allà hi havia cinc músics que voHen demostrar el que sabien. Sense necessitat de passar els uns pel damunt dels altres. I quan la cosa es mou en aquests paràmetres, les notes que surten de l'escenari arriben clarament al públic. Per tant, una escalforeta molt bona es va anar ensenyorint de tots els presents. I aquesta escalforeta arribà a graus de gran escalfor. No fou gens estrany, doncs, que el combo fos llargament aplaudit quan finaHtzà la seva actuació. Damon Brown és un trompeta anglès que no era la primera vegada que aterra a Catalunya. Però sí Ja primera que ho feia a Terrassa. Aquest home s'envoltà d' un quartet de joves autènticament internacional: al saxo tenor aparegué el suec Frederic Carlguist; l'anglès Phil Wilkinson s'assegué davant del piano; del contrabaix, se n'encarregà el nord-americà Tom Warburton; i a la bateria hi hagué el català Marc Miralta. Carlguist, Warburton i Wilkinson fa més o menys un any que són a Barcelona; Brown és generalment a París; i Miralta és d'aquells que usa assíduament el pont aeri Barcelona-Nova York i viceversa. El comba es formà expressament per a aquest concert. I això es notà. Sobretot en algunes entrades i sorrides. Però fou peccatta minutta. Perquè, com que hi havia ganes d'agradar, els cinc homes es van lliurar al màxim. Per tant, els estàndards i algun que altre tema de Damon Brown, gran amant del blues, van assolir tot seguit una volada considerable dins del camp del e A deric Carlguist és un saxo tenor de so potent i vellutat, que fraseja de manera admirable i que s'entengué molt bé amb el líder; Phil Wilkinson demostrà ser un pianista molt fi, ple de feeling; Tom Warburton estigué sobri i eficient aJ contrabaix; i Marc Miralta acabà de posar la guinda a un concert exceJ.lent gràcies a la seva efervescència, aquest cop magníficament controlada. A vegades, en altres contextos, havíem vist un Miratta desbocat i matxucador. No va ser el cas, però, del concert en qüestió. Perquè estigué serè, fi, variat i dinàmic. O sigui, es va saber moure com un peix a l'aigua en el camp de la modulació. Es va saber posar en el lloc que li corresponia i, en els solos, demostrà la seva indiscutibt classe. Sense necessitat que a¡·~ cena1i hi hagués cap gran fr gura, cap músic d'aquells«¡¡k només pet nom ja caus d'~ quena, el quintet de Damer Brown oferí una actuaci¡, modèlica. Concerts co111 aquest són cada dia més ne. cessa•is en el món del jazz On, moltes vegades, prel'a. Ien més els decibels i la guer. ra que cadascú fa pel seu compte que no pas l'entes.1 entre els elements del combo i el fet de saber perfectament quina mena de concert es 1-à oferir. La professionalitat no només es nota a l'hora de tocar, s inó, sobretot, d'inter· pretar. I Dam on Brown i e~ seus van sortir a l'escenari amb la lliçó ben apresa. lla van encertar. Plenament. ···············································································································- Defugint els tòpics Cor Vivaldi. Magdalena Barrera, arpa. Dir.: Òscar Bolda. Edwards, Rutter, Britten. Auditori Wmterthur. 14 dc desembre de 2003. bop. A la qual no era gens aliena la classe del mateix lider. Aquest és un trompeta que no necessita ni dos minuts per adonar-te que ets davant d'un tipus que sap què vol. Emparat en una molt poderosa columna d'aire -que li permet tocar ben separat del micro durant moltes estones-, i que controla a la perfecció, Brown no és un músic que necessiti construir tres-centes notes per minut. La seva manera de tocar, relaxada, parsimoniosa a vegades, gens estrident, permet observar a cor què vols la seva facilitat expositiva. Que s'acompanya d'unes idees d'exceJ.lent factura. Com exceJ.Ient també és et so que desgrana Ja seva trompeta. Quan es vol fer més íntim, Brown s'acosta al micro i, sense eixordar gens, deixa anar unes notes molt controlades, ben amanides, essencialment càlides. I també sap trobar el camí just per a les frases allargassades, que, gràcies a l'esmentada, ampla, i sorprenent capacitat de control d'aire, flueixen serenes, no gens enfarfegades. Heus aquí, doncs, un trompeta que cal tenir e n compte per a altres ocasions. Un trompeta que va saber trobar també els companys adients per al seu viatge. Fre- lo L-----------------------------~ ~ per J. SALAZAR E I darrer concert del segon cicle Les Quatre Estacions del Cor Vivaldi, consagrat a l'hivern -i marcat per la imminent arribada de les festes nadalenques-, ens va petmetre constatar de primera mà com, d'una banda, el conjunt coral, a punt de complir els quinze anys d'existència, gaudeix d'una salut envejable que l'ha convertit en una fonnació de referència en la seva especialitat. De l'altra, el recital ens va acostar a un repertori nadalenc no gens comú: el dels compositors anglesos del segle XX; aprofitem de passada per felicitar els organitzadors per haver defugit aquelles nadales més fressades, i que amb el temps han esdevingut banda sonora habitual de centres comercials i estacions de metro en aquestes dates. Encetà el programa Wassail de John Owen Edwards, obra que pren el nom d'un conjunt de dtuals nadalencs típics de les contrades anglosaxones. La seguí una partitura més complexa, però igualment interessant: Dancing Day de Jo hn Rutter, formada per un conjunt de sis nadales d'origen me· dieval -motiu pel qualla peça revesteix un cert regust modal gairebé gregorià- i que fou interpretat amb notable rigor, donades les difi. cuitats inherents a l'obra. Ja en la segona part, vam poder gaudir de tot un ciàs· sic del segle xx, Benjamin Britten, i d' una de les seves creacions que, tot i ésser con· siderada menor en el catàler del compositor, reflecteix dt manera fidel tant el sec estil com la seva concepció musicat sempre tonal però alhora innovadora. Altre copei Cor VivaJdi es posà a l'alçada de les circumstàncies, 101 oferint-ne una versió brillant i en Ja qual no faltaren les tradicionals processons amb què comença i es clou l'obra. perfectament sincronitzades. que aportaren al concert una destacada càrrega esce· nogràfica. Només ens resta fer es· ment de l'excepcional acom: panyament musical que ofen l'arpista Magdalena Barrera, que tingué intervencions des· tacades com a solista en el decurs de tota la vetllada, i que fou en tot moment un suport harmònic d'incalcu· lab te valor per a Ia fonnació coral. EL PIANO A CATALUNYA Un patrimoni imatge d'una època irrepetible n un moment en què en el comerç de l'instrument piano hi ha una gran abundància de marques d'orígens molt diferents -amb la irrupció especialment significativa de les procedents de països odentals, de cultura poc vinculada històricament a la pròpia d'aquest inshllment-, creiem que ha de colpir constatar que no fa tant com això aquesta realitat era força diversa de l'actual. Això és el que hom pretén aconseguir amb el Tema que presentem. Fer una mirada sobre un segment de la història de la nostra indústria musical, poc coneguda, potser, perquè n'afecta un aspecte poc vistent. Per raons òbvies, allò que interessa més del fet musical és la seva concreció pràctica damunt l'auditod o, en segon terme, en l'enregistrament. Som, doncs, davant d'un fet secundari però tanmateix d'un enorme interès, ja que danere seu s'amaga una realitat molt més rica i complexa, amb clares connotacions socioculturals. La gtan florida d'indústries fabricants de pianos que es congria a Barcelona al final del segle XIX i principi del xx ofereix una E bra. des. l una 5Ce· imatge altament suggestiva d'un context en què es barregen, entre altres components, d'una banda l'efervescència cultural que va significar a tot Catalunya però de manera especial al Cap i Casal, i d'una altra banda, la dimensió emblemàtica de l'instrument piano com a referenciador de distinció alhora cultural i social. No oblidem que aquest instrument aleshores encara era relativament modem, car comptava amb prou feines un segle d'existència, i aquest n'era un altre atractiu afegit. Tot ajudava a crear un clímax favorable a l'esclat industrial barceloní. Un esclat que, tanmateix, mig segle després s'esvairia i avui ja és només història. Una història que ens és explicada amb gran detall en el primer dels dos treballs, mentre que el segon ens situa en una altra dimensió, d'un notabilíssim interès: la salvaguarda del patrimoni que queda d'aquesta època. Un patrimoni d'una enorme importància tant per la seva capacitat per iHustrar l'època i el moment a què ens referim, com pel valor museístic i com a font d'estudi i investigació que comporta. Uns hlliDÍos davant dels quals, a qui correspongui, no pot restar indiferent. - s&:O -_, .!:I IB !::::!. ¡¡ 232 29 89 T E M A El piano: una indústria potent a la Barcelona de final del XIX i principi del xx per ALFONS FERN~NDEZ_D-~-~-~~~~RA sica de la Reial Càmara de S.M. i del Reial Conservatori de María Cristina a Madrid. En Ics ducs dècades següents els seus productes van prendre part en nombroses exposicions, tot obte· nint-hi medalles i distincions. L'any 1842 la seu de la casa Betnareggi era al carrer Ample de Barcelona. El fundador de la dinastia va motir després de 1850 i fou ceït pels germans Francisco i josé Bernareggi l'ujo!, probablement els seus fills. L'any 1855 Francisco Bernareggi era soci¡ gerent de l'empresa dc pianos Boisselot, que tenia una fàbrica de pianos a Marsella, i en va establir una aliTa a Barcelona l'an¡ 1848. Aquest última tenia més de cent treballadors pels vol.!' ncara que en una proporció reduïda, i amb algun retard tants dels anys seixanta. A partir de 1860 l'empresa Bemaregrespecte dels focus més rellevants (Viena, Londres i els gi es va associar, i va convertir-se en Boisselot i Bemareggi,t Estats Units), podem establir paral·lelismes en el endavant gairebé desapareixen totalment les referències a la fa. desenvolupament de la indústria del piano a escala mun- bricació d'inst•·umenls de vent, tot deixant la casa exclusi~­ dial, i a Barcelona. Aquest desenvolupament va molt IJigat en ment com a fabricant de pianos i hanriòniums, amb tallers¿ tots els casos a l'expansió dels mètodes de producció indus- Barcelona (carrer de Ponent, 16, els anys 1860-67), i amb punt; trial i l'emergència de la burgesia com a nova classe social amb de venda a la mateixa ciutat (carrer Ample, 35) i a Madride::poder adquisitiu. Fins aproximadament l'any 1860, la produc- tre el 1863 i 1867, al magatzem de música d' Anastasio Gart11 ció de pianos era bàsicament artesana, i aquests, incloent-hi els (carrer del Príncipe, 14). models d'estudi o verticals, eren un article de luxe. Amb Ja in"La Gaceta Musical Barcelonesa" informa el18.10.1863d! corporació progressiva de mètodes industrials. la mort de Francisco Bernareggi, Comenda!~« va augmentar la producció i se'n van reduir de la Orden Americana de lsabella Catótic.J· el costos. Els preus més baixos van permeun dels principals propietaris de la Fàbriil tre que el piano es convertís en un article de Boisselot i Bemareggi. Quedava llavors al dA· UNA MUNIÓ consum. També hi va haver un creixement vant del negoci el seu germà José Bernareggi. DEMARQUES important en el nombre d'habitants a BarL'any 1865 es jubila Francisco Javier Boisse· cetona, en passar de 116.000 l'any 1835 al DÓNA FE D'UN lot, i l'empresa marsellesa va decidir retirar· milió d'habitants l'any 1930. se de l'empresa barcelonina. En aquesta maPATRIMONI La dues primeres dècades del segle XX teixa dècada es va establir una estreta assoINDUSTRIAL marquen el punt àlgid d'aquesta indústria a ciació comercial entre les famí1ies Bernareg~ Barcelona -en l'àmbit europeu només la prii Vidal, fabricant d'instruments de vent i edi· MOLT POTENT. mera dècada, ja que Ja Primera Guerra Muntor de música. Entt·e 1865 i 1867, Andrés Vidial començà l'any 1915. L'any 1910 a Esdal i Roger s'anunciava com a "successor de panya hi havia unes vint fàbriques de pianos, Bernareggi" i, a la seva seu barcelonina del entre les quals destacava Ortiz & Cussó, amb una producció calTer Ample, 35, hi havia durant els anys seixanta i setanla~l anual aproximada d'uns 1.000 pianos. La producció anual es- dipòsit i punt de venda de pianos de Bemareggi. tatal era aproximadament de 2.500 pianos, un gran nombre dels El mes de setembre de 1867 es va produir un important in· quals s'exportaven a Amèrica del Sud, i també a Filipines. En cendi als tallers de Bernareggi del carrer de Ponent i la fàbri;a aquesta mateixa època Anglaterra produïa 75.000 pianos anuals, es va han!r de traslladar provisionalment a un altre local, al car· França 25.000, Alemanya 120.000 i els Estats Units, que co- rer de Sant Oleguer. L'empresa va seguir la seva trajectòria ai· mençaven a destacar com a potència econòmica, 370.000. cendent i els anys següents era coneguda com una de les fàbnA Barcelona, a part dels grans fabricants, també n'hi havia ques d'instruments més grans d'Espanya. L'any 1867 va obtemolts d'altres. Per exemple, des de l'any 1900 fins a l'any 1929 nir una menció honorífica a l'Exposició Universal de París (q~r. hi va haver com a mínim 15 fabricants en actiu tots els anys, en- no va acceptar) pels seus pianos construïts a l'estil dels pianOf tre els quals podríem esmentar: Paul Izabal, Louis Izabal, Pagès francesos Era rd, i posteriorment va participar en els certàmeni (fabricant dels pianos Orpheus), Charrier Prats i Cia., Guarro, internacionals de Viena ( 187 3) i París (1878). Al voltant de Ribalta, Corominas, Raynard, Cateura i molts d'altres. 1880 l'empresa es va convertir en Bemareggi, Gassó y Cía., nM Els anys trenta hi va haver una davallada important en la de- que es va mantenir com a mínim fins a l'any 1888. En aquesta manda de pianos causada en part per la major diversificació època fabricava nou models de pianos, disposava de nombrt} en les possibilitats d'oci: cinema, enregistraments sonors, cot- sos operaris, i tenia una sala de concerts. L'any 1886 I'Esco~ xes, etc. Municipal dc Música de Barcelona començava les seves activ~ A continuació detallem breument la història dels que per pres- tats, i a la sala on es feien els exàmens de fi de curs de classe sutigi, volum de producció, qualitat dels pjanos, i longevitat de la perior de piano hi havia un gran cua de Bernareggi. A l'Expomarca podem considerar com els tres fabricants més importants sició Universal del 1888, Bemareggi, Gassó y Cía. van serp~· de la ciutat: Bernareggi, Chassaigne, i Cussó-SFHA. miats amb una medalla d'or. A partir de l'any 1892 la marc~ Bernarcggi es va associar amb els fabr icants d'harmòniums• ernareggi. Les primeres notícies sobre el constructor pianos Estela y Compañía. El dipòsit d'instruments era al m~· italià Francisco Bernareggi són de l'any 1827, en gua- gatzem de música propietat de Joan Bautista Pujol, Portal dc nyar la medalla de plata a l'Exposició Nacional de Pro- l'Àngel, I i 3, que havia estat el primer director de l'Escola Mu· ductes de la Indústria Espanyola com a fabricant d'ins- nici pal dc Música i era un pianista de prestigi reconegut. L'an¡ truments de vent. L'any 1829, tenint botiga la plaça de l'Àngel, 1905 Estela s'anunciava com "antiga casa Bemareggi, fundsd! 1, li va ser atorgat el títol de constructor d'instruments de mú- el 1830, i proveïdor dc la Reial Casa", i tenia la fàbrica al car· DURANT EL SEGLE XIX VA TENIR LLOC A BARCELONA EL NAIXEMENT DE LA INDÚSTRIA PIANÍSTICA. AQUESTA ES VA DESENVOLUPAR DE MANERA CREIXENT FINS A LA PRIMERA DÈCADA DEL SEGLE XX, 1 ELS ANYS TRENTA VA COMENÇAR UNA ETAPA DE DECliVI QUE ES MANTINGUÉ FINS A LA TOTAL DESAPARICIÓ DELS FABRICANTS DE PIANOS A LA NOSTRA CIUTAT. E È- = ~ E!l ~' ¡¡· 232 B 30 90 - - :SAl\t!LOIIA UB~ICU!ó~ WIXULP.AU US AMEliW ¡ ·M~~· hassaigne Frères. L'empresa va ser fundada l'any 1864 per Joan Chassaigne, d'origen francès, com un petit taller al caner de Ramalleres. Tanmateix, segons el testimoni familiar, el primer piano el va fer Joan al seu pis del carrer de Ferran, i el seu segon fill, ja nat a Barcelona, va ser batejat amb aquest mateix nom com a record d'aquella fita. Camil, nascut a França, era el germà gran i continuador del negoci del taller de pianos. Posteriorment s'hi va afegir Ferran, tol passant a ser el nom de la marca Chassaigne Frères. L'any 1872 Chassaigne Frères s'anunciava amb seu social al carrer del Carme, 40. L'any 1888 no hi ha constància de la seva participació en l'Exposició Universal a Barcelona, tot i que hi van participar nou fabricants de la ciutat. L'any 1892 es canvia el domicili al carrer del Pintor Fortuny, i s'anuncia la fabricació de: ''Pianos verticals amb cordes creuades amb quadre ~sociiiiiiiiBI·B·-~~~ fbM a l'am ls voi!' nareg. eggi.• ¡la la. ~siva· llers< punt~ lid en- Gm 163d; ~~ 3brica al~· ~ ~o~eetlrar· tam~~o • asso- areggi h ed~ ~~r~~ padel mtael 3nti& àbriCJ al car· riaa5fabriobte- s (qtr. Ji!IOO' ~eni int d~ , ,Jl(llt lUeSU fllbro- ~cob acthi- ·sesu­ ~~arc¡xporpre- iumst al ma· ·tal de aMu- L'any nd ada :U car· rer de Santa Anna al barri de Gràcia. Estela va cessar en la seva activitat l'any 1908. Els pianos Bernareggi van ser molt populars a Espanya durant les últimes dècades del segle XIX i principi del XX; i l'opinió general és que eren uns pianos de bona qualitat. C de ferro. Pianos de cua amb cordes creuades amb quadre de ferro. Especialitat en pianos amb aparell graduador de pulsació per estudi. ·• Les cordes creuades eren un novetat relativament recent i una millora tècnica important per a la sonoritat de l'instrument, ja que permetia fer servir cordes més llargues i, a més a més, en estar les cordes encavaUades, augmentava la reverberació dins la caixa de ressonància. En augmentar la llargada de les cordes augmentava la tensió que el quadre havia de suportar i, per tant, també era important que el quadre fos de ferro i no dc fusta com s'havien estat fent fins llavors. L'any 1900 anuncien pianos verticals i de cua d'estil nordamericà destinats a l'exportació, majoritàriament a l'Argentina. Aquest mateix a ny guanyen la medalla d'or a l'Exposició Universal de París. Al voltant del 1906 la marca va construir una fàbrica a l'illa delimitada pels carrers d'Aragó, Rocafort, València i Entença. La fàbrica tenia un 8.000 m 2 i comptava amb uns 300 obrers especialitzats. A pesar de les dimensions de la fàbrica Chassaigne, sempre va mantenir un mètode de fabricació artesà, i dels seus tallers van sortir afinadors de prestigi com Audenis i Aymerich, entre d'altres. El període de màxima esplendor productiva abastà el període de 1890 al 1932, en què es construïren una dotzena de pianos cada mes. També durant aquest període es fabricava una línia de pianos més econòmica comercialitzada amb el nom de Rainaud, i des del 19 11 , per obrir mercat aprofitant les noves modes de consum, es van començar a fabricar pianoles. L'any 1929 la marca va prendre part en l'Exposició Internacional dc Barcelona com a membre del jurat internacional. Els anys trenta la venda de pianos decau a escala mundial, en part per l'arribada d'equips de reproducció de música enregistrada, i ja l'any 1933 Chassaigne Frères també ven gramòfons, discos i rotlles perforats per a pianola. A més a més, es diversifica la producció en aquest mateix any, i es comença a anunciar la venda d'harmòniums - un petit orgue amb manxa de pedals-, que era un instrument molt més senzill de construir i més econòmic. A partir de l'any 1940 la marca canvia el nom per Successors de F. Chassaigne, i passa a ser dirigida Joan Chassaigne. En un context de crisi de postguerra, es van treure al mercat models de pianos més econòmics: els de mitja cua -anunciats com "colinesn- i els pianos miniatura. També es van comercialitzar mecanismes per a piano. L'any 1959 un incendi va malmetre considerablement la fàbrica. Això, juntament amb la davallada de demanda, portà al tancament de la fàbrica, que es produí l'any 1967. En aquells moments hi havia uns 40 empleats. Chassaigne Frères, des del 1913 va tenir botiga al passeig de Gràcia, 38. L'any 1920 la botiga era al carrer de Pau Claris, 43, i a partir del 1941 fin s a meitat dels anys seixanta, a la Via Laietana, 113. A Madrid els pianos Chassaigne es distribuïen a través dc la botiga Hazen Pianos. Chassaigne Frères és l' únic fabricant espanyol que figu ra al Pierce Piano Atlas - una pubHcaci6 nord-americana on s'inclouen dades de 120.000 fabricants d'arreu del món- amb els números de sèrie dels pianos i el seu any de fabricació. ussó-SPHA. Aquest fabricant va començar la seva aclivitat l'any 1898 com a Ortiz-Cussó societat en cooperativa. En aquest cas ens trobem ja d'inici amb un plantejament de producció industrial. El1901 la marca ja s'anunciava com la "primera i única fàbrica es- C panyola de pianos muntada amb tots els avenços moderns per a la producció anual de 1.200 pianos''. En aquells moments les oficines, la fàbrica i els salons d'audició eren situats al carrer de Ramalleres, 19. L'any 1903 comença una fase d'expansió que coincideix parcialment amb els millors anys de la indústria pianística barcelonina i internacional: es crea una xarxa de distribució estatal i a l'estranger amb: ''exportació a Amèrica amb dipò- .! sit central a Buenos Aires. Corresponsals a totes les províncies i dipòsits regionals a Madrid, Bilbao i la ConltryrLn; l'any 232 ~ .. 1!1 r!i!:' ;¡· 1906 Cusso-SPHA rep el Gran Premi - la més alta distincióen l'Exposició Universal de Milà, i amplia el nombre de dipòsits regionals, incloent-hi València i Sevilla; l'any 1907 la marca deixa de ser societat en cooperativa per convertir-se en societat anònima, i amplia els seus locals, tot duent la Secretaria i els assecadors de fusta al carrer de Rocafort, 85; al voltant d'aquesta època comença també la construcció d'harmòniums; i l'any 191Oparticipa en l'Exposició de B'russel·les com a membre del jurat internacional. Com a punt més àlgid de la trajectòria d'aquesta marca, l'any 1912 es va inaugurar una immensa fàbrica delimitada pels actuals carrers de la Indústria, Independència, Sant Antoni Maria Claret i Catalunya (actuals carrers de Sant Quintí i la Corunya), i es comença Ja fabricació de pianoles, amb un ampli catàleg que inclou un model de pianola de cua i quatre models de pianola vertical. També s'inaugura la Sala de Concerts Mozart al carrer de Ja Canuda, 31. Per a la majoria de fabricants, les sales de concerts eren una manera de promoure la popularitat de la marca, ja que els pianos que s'utilitzaven per als concerts eren els de la marca del fabricant propietari de la sala. L'any 1934 la sala de concerts es va traslladar a la rambla de Catalunya, 7-9, amb el nom de Sala Àngelus. Un altre recurs per guanyar prestigi eren els "llibres d'orn, amb dedicatòries dels intèrprets i compositors més famosos del moment. Al llibre d'or de Cussó, hi trobem dedicatòries de figures tan importants com Enric Granados, Joaquim Malats, Francesc Pedrcll, ). Lamotte Grignon, Frank Marshall, Carles Vidiella, Manuel de Falla, Isaac Albéniz, CarniHe Saint-Saens, Gabriel Fauré, Lluís MiUet, etc. Evidentment, totes les dedicatòries són lloances a les virtuts de l'instrument, com podem comprovar en aquest fragment de la dedicatòria d'Emic Granados del 1905: "No és una bona mar- ca: reuneix el millor de moltes grans marques. " Sorprenentment, Cussó-SPHA no va participar en l'Exposició Internacional de Barcelona de l'any 1929. Això podria ser un símptoma de declivi en l'activitat, declivi que al voltant dels anys tTenta van patir tots elsP fabricants a escala mundial. Finalment cessa la seva activitat l'any 1942. 31 91 T E M A Voluntat de reconstruir la història del piano espanyol per IZASKUM ~_S;EMÍ POTENCIAR LES TÈCNIQUES DE RESTAURACIÓ PIANÍSTICA, TOT ACONSEGUINT ARRIBAR A L'ESTATUS EUROPEU, ÉS UN DELS MÀXIMS OBJECTIUS DE L' ASOCIACI ÓN ESPAÑOLA DE TÉCNICOS AFINADORES DE PIANOS (ASETAP), UNA AGRUPACIÓ QUE VA NÉIXER FA TRETZE ANYS PROMOGUDA AMB L'AFANY DE SUPERAR ELS OBSTACLES IMPOSATS EN L'ÀMBIT NACIONAL EN UN TERRENY QUE HA QUEDAT CONFINAT A UN CERT OBLIT PER L'ADMINISTRACIÓ I ELS CERCLES CULTURALS 232 e 92 marc incomparable intemacionalment, cal desta. car el mèrit que suposa per a Catalunya l'existè11• cia d'una certa producció pianística. Un piano és un producte molt complex, ja que la seva creació implica un procés que recau sobre diferents tipus indústries que actuen conjuntament. Així, consi· dero tot un mèrit que el nostre país arribés a produir pianos. A més, cal dir que es van arribar a cons· fruir pianos de gran cua. Tenint en compte la qua· fitat notable del producte i el significat d'aquesta producció, el nostre objectiu és reunir els diversos exemplars històrics encara existents, i mostrar-los al gran públic, tot projectant un interès més gran per aquest àmbit", explica Sigüenza. rear un centre neuràlgic que treballi pels interessos d'aquest sector ha estat la directriu de l'agrupació, que actualment es el que fa a l'interès de la proposta, el pre· planteja d'anar més enllà mitjançant un sident de l' ASETAP incideix en dos aspec· projecte que, de moment, sembla una idea que totes: l'interès museístic i l'estudi, malgrat que pa amb dificultats econòmiques per poder passar aquest últim queda en un segon pla, ja que al pla pràctic i real. "a Barcelona no pretenem, actualment, construir Hem parlat amb el president de I'ASETAP, Car- pianos", afirma Sigüenza, que explica que la idea les Sigüenza, que ens ha plantejat l'horitzó d'un ha estat proposada en diverses ocasions però sen· projecte que en un futur pot convertir-se en un fose un resultat pràctic. "Fa uns vint anys vaig ex· cus irradiador de la tradició pianística de l'Esta t posar la proposta al Museu de la Música, però es espanyol. Deixar constància, per tracta d'una entitat que està en una mitjà de la recopilació de pianos situació conflictiva quant a mil· que ja formen part de la tradició jans. També va sorgir la possibili· HI H A UN PATRIi la història de la música naciotat d'utilitzar l'espai del Museu de M ON I I MPORTANT nal, és l'eix fonamental del prola Ciència i La Tècnica de Terras· jecte. Crear un espai on s'expoDE PIANOS HISTÒsa, però considero que no és l'es· si una col·lecció que mostri Ja cenari apropiat per a una col·lec· RICS QUE URGEIX trajectòria i l'evolució d'un àmció d'instruments musicals", apwr CONSERVAR. bit que pateix actualment un esta Sigüenza. tat de gran desconeixement. Així, una de les dificultats que De col·leccions de pianos històimpossibilita crear aquesta col·lec· rics, n'hi ha a gran part d'Europa, on gaudeixen de ció és l'espai. Una seu que preferiblement hauria diversos espais on es concentren peces de gran va- d'estar situada a Barcelona, ja que la Ciutat Com· lor artístic, obertes a un gran públic. Establir un tal va configurar el nucli important de fàbriques de caire de normalitat en aquest aspecte és la inten- pianos. Matques com Chassajgne Frères -la més re· ció que es promou des de l'Associació, des d'on es presentativa-, Cussó o Orfeus, entre d'altres, van reivindica un interès més gran de caire museístic configurar el panorama de la indústria de la ciutat. per aquest àmbit. "Volem col·leccionar peces im"Som una associació modesta i aquest és un pro· portants que han marcat part de la trajectòria musical", explica el president de l'Associació. Es trac32 1 és que malgrat el buit existent, cal fer incidèn. cia en la trajectòria del piano català. "Tot i ser un ta de difondre l'interès i el coneixement en una parcel·la de la tradició musical que ha quedat soterrada amb el pas del temps. P jecte que depassa l'horitzó de les nostres possibili· tats. Tenim els mitjans per recollir els pianos, re· parar-los i documentar-los, però no tenim patrimoni ni pressupost per finançar un espai. A més, consi· derem que si algun dia es du a terme, es convertirà e y ¿ F G t ¡, 8 e r 1 e ' Façana prinpcipal de la jabrica de pianos Cussó-SPHA al carrer de la lndiÍstria (Camp de l'Arpa) de Barcelona en un element de benefici públic, per això entenem que seria bo que algun organisme hi col·laborés,, diu Sigüenza, que remarca el fet que el procediment partiria del model utilitzat a França: "La idea és dur a terme la col·lecció a partir de donacions. Actualment es dóna un fenomen que pot ser molt favorable per a la nostra proposta. Els pianos del segle xx han quedat, d'alguna forma, fóra d'ús. Encara és possible reparar-los i extreure'n un bon resultat amb el nostre treball, però resulta molt car. Per aquest motiu hi ha persones que prefereixen comprar-ne un de nou i ens ofereixen els pianos que han quedat obsolets -des d'una perspectiva estrictament musical. Es tractaria, doncs, de recollir aquests exemplars i a poc a poc anar ampliant la col·lecció,, explica el president de l'ASETAP. ~· ri· ~e S· ls. C· 11- 1e ~. ía t k p· ¡¡. e· PII ;¡· rò na alh·a de les dificultats és la manca d'estudis al voltant de la història de la indústria del piano a Espanya. "Actualment U hi ha persones que estan aprofundint sobre el tema i podrien ajudar-nos a localitzar alguns exemplars històrics que estan desapareguts. Hi ha un desconeixement de/nostre patrimoni i aquest projecte pot promoure la recreació d'una part de la història, que d'alguna manera està lligada al passat de la nostra ciutat." I és que malgrat tractarse d'una associació d'àmbit estatal, cal puntualitzar que va ser Catalunya, i més concretament Barcelona, el punt de més activitat d'aquest sector. "Barcelona es va convertir en el nucli important de les fàbriques de pianos. Van existir fins a trenta marques diferents -dues fabriques i la resta eren petits tallers de producció limitada. Pel que fa a la resta de l'Estat, només a Madrid, Sevilla i València va existir una fàbrica de pianos en cada un d'aquests punts del territori. D'altra banda, cal explicar que a Bar- cetona és on hi ha més tècnics, els quals tenim una relació més directa amb la tradició de l'ofici. A la resta d'Espanya la formació d'afinadors és encara més deficient, ja que els professionals s'han format d'una manera totalment peregrina, mentre que aquí enuna generació que va tota cara som hereus de treballar a les fàbriques de pianos,, afegeix. A ixí, malgrat l'interès de l'ASETAP per situar aquesta professió a un nivell europeu, actualment una sèrie de mancances impedeixen aquest fenomen d'igualació. Per això va sorgir la necessitat de fundar l'entitat, ja que "els pianos han evolucionat molt. Hi ha tècniques i conceptes nous que han anat variant amb el temps, però aquí continuem treballant segons el que marca la tradició de l'ofici, segons la manera de fer de les fàbriques catalanes. Necessitem actualització i, sobretot, un programa de l'ofici ben estructurat, ja que hem après les tècniques de manera dispersa i aquest fet ens diferencia de la resta d'Europa, on les tècniques han estat sotmeses a estudi i l'evolució ha estat ininterrompuda. Espanya va viure un moment d'auge a final del segle XIX, principi del xx, quan d'alguna manera es va imitar la forma de treball francesa, dominada en aquella època per la fàbrica Pleyel. Aquest punt va marcar el final de l'evolució de la tècnica catalana. Actualment encara som molt per sota del nivell europeu, i necessitem superar una etapa que es caracteritza encara, en certa manera, per una tècnica de treball marcada per la intuïció. L'objectiu és aprendre dels grans referents, i en aquest cas podríem dir que el màxim representant, avui, és Alemanya." I és en aquesta lí- MANQUEN ESTUDIS SOBRE LA HISTÒRIA DE LA INDÚSTRIA DEL PIANO A EsPANYA. nia que es treballa des de l'Asociación Espafiola de Técnicos Afinadores de Pianos, que actualment presenta un programa molt ampli, el qual inclou seminaris per promoure diversitat d'intercanvis d'experiències i coneixements, amb les potències que dominen gran part del panorama tècnic. 232 33 93 11111111111111 PA LAU D E LA MUSICA CATALAN A llA lte" FI 0 "" 11 FEBRER 2004 Dimecres, 20 h CHRISTIAN LINDBERG , trombó GUNNAR IDENSTAM , orgue Wagner: Obertura de Di e Meis lersinger Lindherg: Joe Jac k Bi nglebandiL Prokófiev: Suite de Rom eo i Juli ela Idenstam: Cath edra! Music (fragm ents) Ravel: Pavana Ravel: Bolero 23 FEBRER 2004, Dilluns, 20 h MONTSERRAT TORRENT. orgue Brahms : Preludi i fuga en Sol menor Schumann: Sis estudi s en forma de cànon, op. 56 Fran ck: Coral núm. 2 Messiaen: Offrand e et Alleluia final, del Livre du Saint-Sacrement I 18 MARÇ 2004 Dijous, 20 h BERNHARD HAAS , orgue Beethoven: Coriolà (obertura) Reger: Quatre peces Liszt: Fantasia sobre "Ad nos. ad salutarem undam " CICLE D'ORGUE AL PALAU I TEMPORADA 2004 SJ T. A A SJ LI A Pl Ct L' A E G. R M T. 5 MAIG 2004 Dimecres, 20 h JORDI VERGÉS , orgue Liszt: Preludi i fu ga sobre el nom de B.A.C.H. Ritort: La Balanguera Widor: Simfonia op. 42 núm. 5 18 MAIG 2004 Dimarts, 20 h COR DE ÇAMBRA DEL PALAU DE LA MUSICA CATALANA (patrocinat per Funda ció Caixa Catalunya) e ~ gi Solis tes vocals JOSEP M. MAS I BONET, orgue JORDI CASAS I BAYER. director Dvorak: Missa en Re major Brahms : 5 corals per a orgue Preu únic: 5€ St Informació i venda: Palau de la Música Catalana Sant Francesc de Paula, 2 08003 Barcelona Te l. 93 295 72 00 Fax 93 295 72 10 www.pa laumusica.org Ne: pala u®palaum usrca.org P' IE 1r g¡ fi ORGANITZA * FIINOACIO d OIUI:'O CATALA l'ALAU Db LA MÚSICA si d. c. SIM ON KEENLYSIDE SIMON l<EENLYSIDE HA DEBUTAT AL GRAN TEATRE DEL LICEU AQUESTA TEMPORADA AMB Hamlet o' AMBROISE 'I'HOMAS. RESPON A LA GENERACIÓ DE JOVES CANTANTS, EN EL SEU CAS BARÍTON, QUE MANTENEN L'EXCEL·LÈNCIA DE L'ÒPERA ARREU DEL MÓN AMB UN NIVELL INTERPRETATIU QUE IMPRESSIONA. ELS SEUS ORÍGENS BRITÀNICS LI CONFEREIXEN SENSIBILITAT CULTURAL, I L'EXPERIÈNCIA QUE VA P ODER ADQUIRIR A ALEMANYA L'HA ACABAT DE CONSOLIDAR. ESPEREM QUE PER MOLTS ANYS PUGUEM GAUDIR DE LA SEVA PERSONALITAT VOCAL, REFLEX D'UN CARÀCTER LÚCID, HONEST I MOLT ALLUNYAT DEL DIVISME TEMPS. o' ALTRES L'ofici del talent so més aviat el contrari. L'únic que cal és assumir el repte i fer-ho el millor possible. imon Keenlyside ens va rebre al Liceu mentre assajava una òpera contemporània. Li pregunto com es determina el registre d'una veu com la seva. S -A Alemanya tenen el sistema Bach, que vol dir que et classifiquen en una llista de registres que tenen: lirico-spinto, dramàtic, etc. fo l'únic que vull és fer el que vulgui sempre que no afecti la meva veu. És una escola diferent. -Què és el que busca en la veu: la seva pròpia expressió o la del compositor? -No necessitem crear-nos més reptes, en el repertori convencional. Només es tracta de ser un músic. M'agrada cantar, però no vull demostrar res. -Quina concepció té del cantant d'òpera? -El meu pare i el meu avi eren músics. Tocaven en un quartet de corda. I jo vaig créixer escoltant música de cambra. L'única diferència amb mi és que jo canto cançons. El meu mestre tombé em va fer gaudir amb la música des del començament i no vull perdre aquest amor per la música. Estàs tractant amb genis de la música i de la poesia, i en aquest matrimoni meravellós no hi ha cap compromís, l'única limitació és la meva pròpia veu. f en l'òpera hi ha tantes coses que hi conflueixen ... : l'escena, la il·luminació, l'atmosfera, el so de l'orquestra, la veu ... Quan tot això funciona, és segurament l'expressió més poderosa de l'art. No hi pot haver res millor que treballar amb grans mestres, amb una bona orquestra i en un gran teatre. És un plaer i un privilegi! -També deu ser molt important la relació amb els altres cantants, quan es compatteix l'escena amb un dels grans, per exemple ... -Sí, molt. Hi ha cof.legues a qui els afecta que algú altre del repartiment pugui cantar molt millor que ells. Això no ho he entès mai. fo pen- -¿Interpretar Iied ajuda a cantar millor en òpera? -No exactament. És diferent. El que cal és saber les normes de l'òpera. El secret és treballar. Els colors poden ser els mateixos, però els matisos són molt diferents. Quan era petit i era al cor de l'escola on em va dur per aprendre música, el més important que em van ensenyar va ser e>.:pressar les paraules que hi ha darrere la música, a comunicar-les. Molta gent pot creure que no té importància si no se sap l'idioma en què es canta. Però això no és cert. La conjunció entre música i text és el que dóna el cos a l'òpera. No és només mtísica, també és expressió d'unes paraules. Recordo una vegada que vaig veure Plócido Domingo fent d'Otel·lo. No era un cantant fent el paper d'Otel·lo, era l'Otel·lo mateix! Li donava vida pròpia! D'això és del que es tracta. -¿Creu que les generacions anteriors de cantants tenien més quali- 35 95 232 36 96 tat que les d'ara, que eren més artistes? -No ho sé. Penso que en cada generació n'hi ha hagut de bons i de dolents. No podem agradar a tothom. -A Anglaterra hi ha una forta tradició de teatre musical. Quina visió se'n té, des del món de l'òpera? -Quan vaig començar a cantar a L'escola, ens rèiem de la noció italiana de prima voce. No enteníem el que volia dir: que en òpera tot ha d'estar exagerat en funció del text. En òpera, bona part del públic no entén el text, no sap italià, per això en certa manera s'exagera, per fer entendre millor allò que s'està cantant. EL teatre musical no ho necessita, perquè es fa en la mateixa llengua del pafs on es representa. Només cal que focalitzis la teva veu, les teves paraules. Per això té un altre caràcter, entre molis altres factors. -¿No seria fonamental, doncs, comprendre l'òpera en Ja seva pròpia llengua? S'ha arribat a dir que potser és una aberració banejar paraula i música. -Aquesta és una discussió molt antiga. Quan cantes com un déu, L'òpera se't rendeix, el públic queda completament fascinat. La combinació entre text i música sempre és un bon matrimoni. La música reforça la paraula i a l'inre11és. Per a mi es complementen harmònicament, es reforcen l'una a l'altra. -Quina perspectiva té dels anys que va ser a Alemanya. a partir del seu debut a I'Staatsoper d'Hamburg amb Le nozze di Figa ro? -El que pensava lla11ors és el mateix que penso ara. A Alemanya hi ha setanta operes. Hi ha una tradició cultural molt profunda. Això significa que si arribes a qualsevol d'aquests teatres, com el d'Hamburg, i cantes bé, aconsegueixes un paper. No tenen en colnpte ni qui són els teus pares, ni d'on véns, ni què has fet abans ... , res. És un lloc molt bo per començar. Perquè no ets especial, ets un cantant més. Tots els grans cantants d'aquest últim segle han gravat discos. La gran qüestió és fer que la gent vagi a l'òpera. Els enregistraments d'aquests grans cantants han pogut ajudar una mica en aquest sentit, però penso que en aquesta idea hi ha un parany, perquè les companyies discogràfiques poden imposar-te certes coses i et poden limitar el teu propi repertori. -¿A Anglaterra no és així? -Depèn. Hi ha una decisió qw també s'ha de prendre ben aviat: s comences com a cantant juniorl'l un gran teatre o si comences en un teatre menys important. Si fas la pri· mera cosa - Hamburg, Viena. Ber· Un-, no tens l'oportunitat de /elfir un primer paper durant els primer! anys, però, d'altra banda, pols es· ooltar els millors cahtants i cantar al seu costat. Si comences en un petit teatre, pots tenir més experiènci• a l'escenari de manera immediata -iijiWWMWMM. . R E T R A T SIMON l<EENLYSIDE ENS REP AL SEU CAMERINO DEL LICEU INTERROMPENT L'ESTUDI D'UNA ÒPERA CONTEMPORÀNIA QUE HA DE CANTAR A NOVA YORK I QUE ENS DIU QUE SEMBLA IMPOSSIBLE DE MEMORITZAR. SE'L SENT DES DE FORA. ELL MATEIX S'ACOMPANYA AL PIANO. És EXPRESSIU I UNA MICA VEHEMENT QUAN PARLA, PERÒ, EVIDENTMENT, NO POT DEIXAR DE SER ANGLÈS, ÉS A DIR, DE MESURAR LES SEVES PARAULES AMB UNA PONDERACIÓ CIVILITZADA. TÉ UNA APARENÇA QUE ES CORRESPON MÉS AMB LA D'UN ACTOR QUE AMB LA D'UN CANTANT. POTSER HO FA LA SEVA ALÇADA NORMAL, EL SEU FÍSIC PRIM I ÀGIL, LA SEVA FESOMIA QUE SEMBLA SORTIDA D'UNA PEL·LÍCULA DE }AMES lVORY. LA SEVA CARRERA JA HA PRES AQUELLA ESTABILITAT QUE DÓNA HAVER TREPITJAT ELS ESCENARIS MÉS EMBLEMÀTICS DE L'ÒPERA INTERNACIONAL. PERÒ ENCARA TÉ MOLT PER DONAR I ARA QUE JA HA SUPERAT ELS PRIMERS OBSTACLES PER SITUAR-SE ENTRE ELS MÉS BONS, NOMÉS PENSA A GAUDIR DEL EVAQJJl.I..AWET PLAER DE CANTAR, DEL "PLAER FÍSIC", COM ELL MATEIX DIU. UN PLAER QUE, ESCOLTANT-LO, ES COMPRÈN I ES COMPARTEIX AMB ELS SENTITS BEN OBERTS. però és més avorrit i has d'assumir moltes més coses més aviat, tens menys temps per treballar i determinar el repertori. Sigui com sigui, has de tenir sempre molta sort i molt de temperament, i també saber què li agrada a l'intendent. És com tot, en la vida. Hi ha cantants que comencen cantant molt i sobreviuen, i d'altres que no. Ahir mateix vaig prendre un cafè aquí al costat del Liceu i en sortir em va atropellar un autobús, però la sort em va protegir i 110 em vaig fer gaire mal, només una ferida al braç i a la cama... En òpera passa el mateix, penges d'un fil. -¿Creu que avui dia tenen més èxit els barítons que els tenors?, ¿que potser n' hi ha més dels primers que dels segons? eJ· t/01 pe- •cia ¡ta. -Els barítons dels anys cinquanta, com Tadei, Capuccini, De Lucca, Bastianini, i molls d'altres, eren extraordinaris. Aquestes veus ja no hi són. No crec que ara n'hi hagi de pitjors. Ara hi ha també molt bones veus, i molts d'ells amics meus. El que em sap greu per als tenors actuals és el terrible màrqueting a què estan subjectes. És w1 món boig! Perquè només els interessa els diners, a les companyies, i els cremen massa aviat. Els pressionen massa. És una llàstima perquè són molt bons. Però només volen vendre discos. Que tinguin sort! ... es percep la vibració de la veu per tot el cos. I no cal que cantis amb tots els colors, pots fer-ho amb un de sol i gaudir de la mateixa manera, com en Don Cario. -¿Creu que la indústria discogràfica ajuda a fer l'òpera més popular? -Vostè ha cantat molt Mozart i ha tingut molt d'èxit en el paper de Papageno. -De fet, només he cantat La flauta màgica cinc vegades, que no és -Tots els grans cantants d'aquest últim segle han gravat discos. La gran qüestió és fer que la gen/vagi a l'òpera. Els enregistraments d'aquests grans cantants han pogut ajudar una mica en aquest sentit, però penso que en aquesta idea hi ha un parany, perquè Les companyies discogràfiques poden imposar-te certes coses i et poden limitar el teu propi repertori. -Què espeTa un cantant d'òpera com vostè que ja ha cantat als teatres més grans del món però que encara és jove? -El més important és que sigui un teatre que s'esforci a fer bones produccions, a oferir la música en la millor qualitat interpretativa. No és tracta de prestigi, es tracta de professionalitat. Poder cantar ell les millors condicions. Es tracta de recrear el que se sent cada dia en la vida. Poder gaudir del plaer físic de cantar. Del plaer total que se sent quan 232 gaire. Penso que un dels grans genis, com l'a ser Mozart, s'identificava més amb el personatge de Papageno que amb el de Tamino o el de Sarastro. Papageno és l'home real. Ho he reflexionat una mica i n'estic convençut. En el moment en què Papageno està bevent vi i es pregunta què vol en la l'ida: la seva resposta és ''llibertat", per això comença a tocar el tema que interpreta amb el xilòfon i en el qualles deu primeres notes coincideixen amb La Mru·sellesa. amb l'himne de Françaj en ple context de la Revolució Francesa. No crec que sigui casualitat. -¿És un descobriment seu o ho ha sentit dir per alguna altra persona? -No importa si és cert o no. important l'esperit que hi ha en aquests personatges tan veritables, com Papageno. És veritat el que prenem per veritat 37 97 ......... ., PR ECR Í T I CA Claudi Arimany torna al Palau amb l'Orques tra de Cambra Franz Liszt Palau I 00. Fran z Liszt Cbarnber Orchestra. Claudi Arimany, Oau ta. Dir.: Janos RoDa. Vivaldi, J. S. Bach, Deviènne, Mendelssohn. Palau de la Música Catalana. 9 de febrer de 2004 (21 h). L ' Orquestra de Cambra Franz Liszt de Budapest ha estat considerada una de les més destacades formacions en el camp de la interpretació de la música del període barroc, clàssic i del primer romanticisme, als quals cal afegir la música del segle xx. Des de la seva fundació l'any 1963 a càrrec de Friges Sandor, l'orquestra ofereix un gran nombre de concerts a Hongria, i també actuacions arreu del món (Àsia, els Estats Units, Canadà, Austràlia) i als principals escenaris europeus. Integrada per disset músics de corda i per un clavicembal·lista, la ti- 232 R 98 sonors i l'elegància del seu fraseigh.l assolit des de fa tres dècades un reco. neixement avalat per desenes d'enregistraments i èxits als festivals i tem. porades de concert de més prestigi. A més, en el concert el púbUc tindrà no. vament l'oportunitat d'escoltar el flautista Claudi Arimany, que és considernt el successor artístic de Jean-Pierre Ram. pal i amb uns èxits internacionals que l'han convertit en un dels nostres so. Jistes més preuats. Arimany serà solista de la Suite núm. 2 de Bach, del Concert per a flauta, violí i cordes de Vivaldi i del Concert núm. 7 de Deviènne tres obres per demostrar novament la seva vàlua i el reconeixement inlemacional. Robert King dirigirà els Concerts de Brande nburg amb l'O BC Temporada OBC. Dir.: Robert King, J. S. Bach: Concerts de Brandenburg. I.:Auditori. 6, 7 i 8 de febrer de 2004 (21 h, 19 h i 11 h, respectivament). 38 tularitat de l'orquestra l'ocupa des de 1979 }anos Rolla, violinista i director que va començar els seus estudis musicals a l'edat de cinc anys i que l'any 1969 es va graduar a la prestigiosa Acadèmia Franz Liszt de Budapest. Bé actuant al costat d'artistes de la categoria de Jean-Pierre Rampal, Maurice André, Tamàs Vasary o Henryk Szeryng, o bé com a concertino de l'Orquestra Franz Liszt, el seu reconeixement internacional ha estat unànime. Ara Janos Rolla, al capdavant de l'Orquestra Franz Liszt de Budapest, tomarà al Palau amb un concert en què la música de Vivaldi, Bach, Deviènne i Mendelssohn permetrà escoltar el talent d'una fonnació que amb la seva sonoritat nítida, la riquesa dels matisos obert King ha esdevingut un dels directors britànics més brillants de la seva generació i figura indiscutible en la interpretació de la música barroca, especialment la de Henry Purcell, de qui pot considerar-se la màxima autoritat mundial quant a estudi i interpretació de la seva obra. Nascut l'any 1960 i format a Cambridge, als vint anys va fundar The King's Consort, un dels conjunts de música antiga que ha esdevingut referència obligada de les grans fonnacions dedicades a aquest gènere interpretatiu. Amb aquest conjunt ha actuat arreu del món i ha fet uns enregistraments considerats modèlics per la seva delicadesa, elegància i l'acurat sentit interpretatiu. King, a més, ha estat convidat a dirigir nombroses orquestres d'arreu del món, entre les quals destaquen la Houston i Atlanta Syrnphony Orchestra, Danish National Radio Chorus, Detroit Syrnphony Orchestra, Minnesota Symphony Orchestra, Real Orquesta Sinfónica de Sevilla, Orquesta y Coro de Madrid, Real Sinfónica de Galícia, Orquestra de Cadaqués, Orquestra Simfònica d'Euskadi, Orquesta Ciudad de Granada, a les quals cal afegir nombroses orquestres de cambra, com Ja Norrkopings Symfoniorkester de Suècia i l'Uppsala Kammarorkester, Hong Kong Sinfonietta, Orchestre d'Auvergne, Nederlands Kamerorkest, Israel Camerata, English Chamber Orchestra o li Giardino Armonico. Gran coneixedor de la música coral, King també ha estat convidat a dirigir cors de gran prestigi, com el Netherlands Chamber Choir, Orfeón Donostiarra, Choir of New College Oxford, Ti:ilzer Knabenchor, Swiss Radio Choir i Collegium Vocale Gant. Les seves recreacions de música coral i simfònica dels períodes barrocs i clàssics també tenen com a complement un interès cada cop més creixent pel camp operístic, i en aquest terreny ha ofert, entre altres interpretacions, títols com Ottone de Handel a Tòquio, Osaka i Londres, Ezio de Handel al Thé§tre des Cbamps Élysées de París, The Indian Queen de Purcell a Londres i al Schwetzinger Festspiele i The Fairy Queen també de Purcell a nombroses ciutats europees. I del les ple ra1 Ba pa·. COl tac d'l d'è a~ pri am gu: del 1 e ~ Si els seus concerts sempre reben una acollida excepcional, els seus coregis· traments dedicats a la música de Han· del, Bach, Vivaldi, Purcell i d'altre; compositors barrocs han obtingut les crítiques més favorables en l'àmbit internacional. Però Robert King, a més, dirigeix un repertori dedicat a la músi· ca del període clàssic i romàntic, i les seves recreacions d'obres de Mozart. Haydn, Schubert i Mendelssohn han aconseguit idèntica resposta del públic. Amb més de setanta-cinc enregis· traments discogràfics -amb els quals ja ha superat el milió de copies venudes-. King esdevé una figura excepcional del camp interpretatiu i ben segur que el concert que oferirà al cadpavant de sGIistes de l'OBC i que inclou la integral dels Concerts de Brandenburg esde· vindrà un nou èxit en la seva dilatada carrera. Actualment King, a més de dirigir el seu conjunt, és director artístic del Sweden's Nordic Baroquc Music festival. I Cc dir de, en. d'F m~ qu M1 va Se· dic i, Bc im El pianista Grigorij Sokolov actua en la temporada Palau 100 Palau 100. Grigorij Sokolov, piano. Bach, Beethoven. Palau de Ja Música Catalana. 19 de febrer de 2004 (2 1 h). ls qui encara no hagin tingut l'oportunitat d'escoltar en directe Grigorij Sokolov descobriran un dels pianistes capaços d'assolir unes de les sonoritats més meditades, belles i plenes de contingut musical del panorama internacional. Sokolov torna a Barcelona per actuar al Palau i deixar palès aquest estil interpretatiu que l'ha convertit en un dels pianistes més destacats en la interpretació de les obres d'una amplíssima diversitat d'estils i d'èpoques que es poden situar de Byrd a Schonberg. Nascut a Sant Petersburg, va fer el primer recital a l'edat de dotze anys i amb només setze anys es proclamava guanyador del Concurs Txaikovski, un dels certàmens que només és a l'abast E dels grans mestres del piano i que en aquella ocasió va ser concedit per unanimitat, amb un jurat presidit per Ernil Gilels. A partir d'aquell moment inicia una dilatada carrera internacional. Ha actuat al costat de més de dos-cents directors d'orquestra (Jiirvi, Chung, Gergiev, Blomstedt), ha ofert recitals des de Nova York a París, des del Japó fins a les sales de concerts més rellevants d'Europa, i els seus enregistraments han rebut un seguit de premis i reconeixements internacionals: Bach, Prokófiev, Chopin, Schubert. Rakhmàninov. El seu enregistrament de l'Art de La fuga o de les Variacions Diabelli han estat considerades entre les més destacades produïdes fins ara i el seu darrer DVD que recuJI un recital ofert al Teatre dels Camps Elisis de París realitzat el 4 de novembre de 2002 mostra el seu talent absolut a l'hora d'interpretar música de Beethoven, del compositor armeni Komi tas (1869-1933), Prokófiev, Cooperin, Chopin i Bach, en un enregistrament en directe, una de les seves pre- Eiji Oue porta la música de Copland i Bernstein a l'Auditori Temporada OBC. Angel Jesús García, violí. Dir.: Eiji Oue. Homs: Simfonia breu. Bernstein: Serenata. Copland: Simfonia núm. 3. L'Auditori. 20, 21 i 22 de febrer de 2004 (2 1 h, 19 h i l t h, respectivament). ..P.~-~--~~:.7:':.. I director d'orquestra japonès Eiji Oue dirigirà I'OBC amb un programa dedicat a la música de Copland i Bernstein -el compositor i director que va influenciar de manera decisiva la seva trajectòria artística- i encapçalat per la Simfonia breu d'Hams. Nascut a Hiroshima, Oue va començar els estudis de piano a l'edat de quatre anys. Format al Toho School of Music i al New England Conservatory, va rebre classes de direcció a càrrec de S~iji Ozawa, Sergiu Cclibidachc, Clau~·o Abbado, Colin Davis, Kurt Masur I, molt particularment, dc Leonard ~emstein, compositor i director que va Impulsar la carrera d'Oue i que l'any E 1978 ja va invitar-Jo a Tanglewood. L'any 1980 i l'any 1981 assoleix grans premis en concursos de direcció celebrats a Tanglewood i a Salzburg. Com a mentor i amic, Bernstein va endinsar Oue en el panorama internacional i a partir d'aquí inicia una carrera concertística d'abast mundial que el durà a actuar per escenaris del prestigi de La Scala, Staasoper de Viena o bé I'Opéra de la Bastille a Pa1ís. Entre els anys 1991 i 1995 Eiji Oue esdevé principal director de I'Eire Philharmonic Orchestra, i posteriorment esdevindrà director musical de la Minnesota Or- dileccions, ja que així pot transportar a l'enregistrament la màgia del concert en viu. chestra, càrrec que ocuparà fins al mes de juliol de 2002. ParaJ.Ielaroent, Oue des del 1997 esdevé director musical del Grand Teton Music Festival a Wyoming, un certamen que se celebra anualment entre els mesos de juliol i agost. La temporada 1998-99 esdevé principal director de la NDR Phílharmonic Concert Halis. Com a director convidat, ha actuat a Alemanya, i la tardor de l'any 2002 va actuar a Espanya, l'estiu de 2003 a Viena, Budapest i Zagreb i l'octubre de 2003 al Brasil. Durant el mes de juny de 2004 oferirà nombrosos concens al Japó. A Nord-amèrica Oue ha dirigit un gran nombre d'orquestres, entre les quals destaquen la New York Philharmonic Orchestra. Louis Symphony Orchestra, Toronto Symphony Orchestra, Detroit Symphony Orchestra, Phi1adelphia Orchestra, Los Angeles Philharmonic Orchestra. Entre d'altres orquestres d'arreu del món, ha dirigit formacions com l' Accademia di Santa Cecília, Oslo Philharmonic Otchestra, London Symphony Orchestra, New Japan Philharmonic Orchestra o NHK Symphony Orchestra. Actualment Oue ocupa el càrrec de director musical de l'Osaka Philharmonic Orchestra i des de l'any 2000 és professor de direcció al Col·legi de Música de Hanover. 39 99 ·~····--···· PR E C R Í T I CA Bach, Liszt i Ligeti, un programa complexíssim en les mans de Till Fellner Euroconcert. Till Fellner, piano. J. S. Bach: vuit preludis i fugues d'El clave ben temperat (Illlibre). Liszt: Variacions Weinen, Klagen, Sorgen, Zagen. Ligeti: Estudis (selecció). Palau de la Música Catalana. 18 de febrer de 2004 (21 h). ill Fellner va néixer l'any 1972 T 232 40 100 a Viena i va començar l'estudi del piano a l'edat de sis anys. F01mat al Conservatori de Viena amb Helene Sedo-Stadler, posteriorment va ampliar estudis amb Meira Farkas, Alfred Brendel i Oleg Maisenberg. L'any 1993 va assolir el seu primer gran èxit internacional en proclamar-se guanyador de la Clara Haskil Jntemational Competition i cinc anys després assoleix el premi d'interpretació Mozart del Mozartgemeinde de Viena. A partir d'aquest any inicia una carrera internacional fulgurant que el porta a actuar amb formacions com l'Academy of St. Marlin in the Fields, BBC Symphony Orchestra, Camerala Academica Salzburg, Chicago Symphony Orchestra, City of Birmingham Symphony Orchestra, Los Angeles Philhaimonic Orchestra, Orchestre de París, Viena Philharmonic, Viena Symphony Orchestra, Philharmonia Orchestra London, London Symphony Orchestra, i a ser dirigit per mestres del renom de Claudio Abbado, Andrew Davis, Nikolaus Harnoncourt, Christopher Hogwood, Heinz Holliger, Marek Janowski, Neville Marriner, Kent Nagano, Michel Plasson, Leonard Slatkin, Claudius Traunfellner, Franz WelserMost, entre d'altres. Com a music de cambra, Fellner ha actuat al costat del Quartet de Cordes Alban Berg, del violinista Thomas Zehetmair, i del violoncel·lista Heinrich Schiff, amb qui ha enregistrat un cedé dedicat a Beethoven. Ha actuat a nombroses ciutats europees i del continent americà i en festivals de la categoria de la Schubertiade Feldkirch, Wiener Festwochen, Mostly Mozart Festival New York, Tanglewood Festival, Festival de La Roque d'Antheron, Festival Montreux-Vevey, Klavier-Pestival Ruh1; Schleswíg-Holstein Musik Festival, Mozartwoche Salzburg, Salzburg Festival, Edinburgh Festival etc. Durant la temporada 1999-2000 va oferir tres programes diferents en els quals incloïa el primer llibre d'El clave ben tenrperat de Bach i les cinc últimes Sonates de Beethoven, cicle que va presentar a ciutats com Brussel·les, Londres (Wigmore Hall), Roma, París, Viena (Musikverein), Amsterdam, Atenes o Munic, entre altres ciutats. L'estiu de 2000 Pellner actua per tercera vegada al Mostly Mozart Festival a New York i ofereix un recital en solitari al Festival de Salzburg i també en diversos festivals francesos. Durant la temporada 2000-0 l va actuar al costat de formacions com la London Philhannonic Orchestra, Vienna Symphony, Vienna Chamber Philbarmonic, Scottish Chamber Orchestra i va acompanyar en diversos recitals el baríton Wolfgang Holzmair. Després de prendre's un any sabàtic que aprofita per ampliar l'estudi d'obres, el febrer de 2002 inicia una gira amb el violoncel·lista Heinrich Schiff que el porta a actuar en ciutats com Munic, Berlín, Lisboa o Madtid, i a ofelir nombrosos concerts en solitari. Durant la temporada 2003-04 Fellner ha preparat uns programes de recital que inclouen el segon llibre d'E/ clave ben temperat de Bach, al qual ca l afegir obres de Liszt, Ligeli, Brahms, Franck i Messiaen, i que en el cas del concert que se celebrarà al Palau estarà dedicat a diverses obres dels tres primers compositors esmentats. Evocant Hams per F. TAVERNA-BECH ...................................... __ ., ________ ____.. _....._. . er a qui s'interessi per les músi. ques del segle xx, el concert núm. 20 de l'actual temporada d: l'O BC resultarà atractiu. D'Hems podri escoltar la seva Simfonia breu, una obn escrita el 1972, un dels períodes més intensos en expressivitat del nosttt compositm; recentment traspassat. Ot Bernstein, el cèlebre autor de la Welf Side Story, podrà conèixer una Serena. ta (violí solista, atpa, percussió i COt· da) composta el 1954, i de Coplund escoltarà la Tercera Simfonia, pàgina datada el .1 939, en què el material folklòric sembla adquirir aspectes mé: abstractes i densos que l'acostumada tendència en aquest compositor a untipisme purament descriptiu d'altresdt les seves produccions simfòniques, maJ. grat que aquesta voluntat d'enlairar·~ vers objectius estètics de més transcendència no eviten, en la simfonia, desenvolupada sense interrupcions en cúx seccions, d'incórrer en un formulism~ més artificiós que no pas imaginatiu. Abans, però, l'oient haurà pogut es· plaiar-se amb el vitalisme de la música sempre espectacular de Leonard Berns· tein, que tindrà en el violinista Àngtl Jesús García un intèrpret admirable i idoni. I per acabar, tornem, però, al prin· cipi, ja que abans dels focs d'artifici del virtuosisme - Bemstein- i de la volgu· da transcendència d'un simfonisme no ben assimilat -Copland-, l'espectador s'haurà pogut preguntar per què una música com la d'Hems, sempre àirigida a l'expressió de vivències, a la ve· gada que intenta reflexionar en profunditat sobre la creació sonora i sobre quina és la naturalesa de la música, ha de figurar com a "telonera", un lloc bell incòmode i escassament suggestiu per iniciar-se en la litúrgia del concert. I és que en la música d'Hems, com diu Ramon Barce: hi ha "una búsque- P da de sonoridades y de resonancias en la que se logran grandes hallazgos (...I durante largos pasajes se producen notas ten idas que se superponen !tasta en· contrar ecos pròximos a la sonoridad de la nuísica e/ectr6nica". Temporada OBC. Angel Jesús Gar· cía, violí. Dir.: Eiji Oue. Homs, Bemstein, Copland. L'Auditori. 20, 21 i 22 de febrer de 2004 (21 h, 19 h i li h, respectivament). Babel 46, a la fi al Liceu ~úsiúm. a de U NA PROGRAM ACIÓ INUSUAL DEL TOT APLEGA DUES OBRES DE CURTA DURA DA EN UN PROGRAMA, o' ALTRA BANDA, D'UN ~ GRAN fNTERÈS . 1: ostre t.!)¡ West f €110· i COr· ldes. unliesdt ma~ ¡ar-se tans· des- [.rin· .i dd plgu- ~eoo :ador ~ UTh1 irigi- ave· pro;obre a, ha · ben ~per f~om ·qu~' ~sen i(...I Hllr pel!· ~dad 111'· ns, zo, b, n primer lloc cal remarcar que a la fi el nou Liceu programa un compositor català contemporani, encara q ue l'obra tingui damunt seu ni més ni menys que quatre dècades i que fos escrita amb motiu d'un concurs promogut per la mateixa casa. Sigui com sigui, cal acolür amb els braços ben oberts l'estrena barcelonina de la composició lírica més ambiciosa de Xavier Montsalvatge, de l'estrena de la qual no va poder gaudir per poc. Què hi farem! Babel 46 és una composició absolutament a part en la lírica universal per molts aspectes. Un dels més detonants, un llibret que acull set idiomes i una varietat dialectal-el català de l'Alguer-, en una trama argumental d'una gran duresa de fons per bé que embolcallada amb una trama d'aparença simple. Montsalvatge aplega una desena de tipus humans en un espai tancat, gairebé asfixiant i alhora tens -una cèJ.lula d'un camp de refugiats a la fi de la Segona Guerra Mundial. Dos d'ells, Berta i Atistide, posen el fil conductor d'una història que transcendeix la resta, ja que només és una eina de la qual se serveix el compositor i alhora llibretista per mostrar el context de fons: el terror de les guerres i de les seves conseqüències. També és una eina molt útil a aquesta finalitat recórrer als diversos idiomes que es parlen -o canten-, fet convertit també en recurs musical d'un gran atractiu. Tot això en el si d'un ideari líric molt personal-eU mateix va escriure que volgué ser el menys italianitzant possible-, que alhora s'allunya també del germanisme romàntic i s'inclina pel neoimpressionis me fran_cès con!empotani, amb el q ual el conJunt de la seva obra, considerada de_ manera global, manté lligams prou evtdents. L'enfant et les sorti/èges també és E l'òpera més reeixida de Maurice Ravel. Va ser estrenada el 1925 a l'Òpera de Montecarlo sota la d irecció de Víctor de Sabata, tot posant fi a un procés que havia nascut en plena Primera Guerra Mundial i que en principi es configurava com un ballet. Realment. l'estructura argumental n'és clarament deutora, d'aquest art. Recordem que es tracta del somni d'un nen malavesat que veu com les figures que vol malmetre en el seu rampell destructor prenen vida en forma -de fet- de ballet, valgui la insistència. També aquí l'aparent innocuïtat argumental an1aga un discurs subtil. en el qual es confonen components com la impossibilitat de satisfer els somnis o l'equilibri entre llibertat i llei. La partitura de Ravel fuig de tota mena de convenció de gènere i s'obre a diversos tipus de música, com el jazz. el ragtime o els balls de moda a La seva època, tot convertint la partitura en un suggestiu pastitx en què cada personatge compta amb uns trets musicals perfectament definits. Pràcticament el mateix equip vocal tin drà cura de la materialització d'aquest programa doble, amb papers estel·lars per a Vicente Ombuena i Ana lbana en el cas de Babel 46 i per a Sílvia Tro i Raquel Pierotti -feliçment reapareguda- en I.:enfanf et les sortilèges, acompanyats. entre d'altres, per Enric Serra, Enrique Baquerizo, Francisco Vas i Itxaro Mentxaka. :!;;;¡- ·:e el' ¡;;¡· 232 R os Marbà és el responsable musical d'aquesta do ble producció, en la qual forçosament ha de trobar-se còmode. Montsalvatge i Ravel són compositors pels quals sent una gran estima. L'argenti Jorge Lavelli, de trajectòria francesa destacada, és el director escènic. És un altre nom important en la dramatúrgia europea dels daners anys. La producció és del mateix Liceu amb el Teatre Real i, com acostuma a succeir en aquests casos, primer s'ha ofert a Mad.Jid. El detall no és anecdòtic, en aquest cas concret. Babel46 de Xavier Montsalvatge (música i llibret). Vicente Ombuena. Ana lbarra. Enrique Baquerizo. Francisco Vas. Mireia Pintó. ltxaro Mentxaka. Raquel Pierotti. David Rubiera. David Menéndez. Rarnata Koite. Direcció escènica: Jorge Lavelli. Direcció musical: Antoni Ros Marbà. Coproducció Gran Teatre del Liceu-Teatro Real. L'enfant et les sortilèges de Maurice Ravel. Llibret: Colettc. Silvia Tro. Raquel Pierotti. Ana lbarra. Enric Serra. Olivier Gran. Ana Hiisler. Milagros Poblador. Marisa Martins. Direcció escènica: Jorge Lavelli. Direcció musical: Antoni Ros Marbà. Coproducció: Gran Teatre del Liceu-Teatro Real. 16, 18, 19, 20, 21 , 22 (17 h), 24, 26 i 28 (20rl0 h) de febrer de 2004. 41 IOl _.m••••--••• per Eduard V. Patsi Música encreua 31---+---- 232 11 .___..___ Horitzontals l . El rei de Creta mozartià. Mi be. moll. 2. Autor de la música del balle! Coppelia. Albert (cantautor pecu. liar) o Josep (insigne literat). 3. Gai rebé cent. Autor italià, de nom Luigi, casat amb Núria Sc!JOn. berg (plural). Només dues de I~ quatre d'en Llull. 4. Conjunt instrumental. La maj<t 5. Foc alemany. Mi major. Darrers compassos d'en Pérez (Moya). 6. Ós agosarat. Mikis Teodorakii pagava amb aquesta moneda. 7. Nou Conservatori de Ribes. Verònica vocàlica. Senyor. 8. Beethoven en va compondre trenta-dues per a piano (del revés). Amnistia Jntratonal. 9. Obra contemporània d'estètica dinovesca (feu-la lliscar per l'onze vertical). 10. Museu Diocesà de Tarragona. Violer vocàlic. Animal a qui va sonar la flauta casualment. 11 . A un to de Re. Té l'habitud. Verticals 1. Instruments de percussió sense membrana. Mil cinc-cents. 2. A la partitura: cada cop sonant més fluix. 3. De sol i de dol en sobra una. Dos violins, viola i violoncel. 4. Dansa francesa amb trio inclòs. El centre del caos. La major. 5. Tant aquest holandès com son germà jugaven al Barça, però els van rescindir el contracte i la primera lletra del cognom. Granados se'n deia. 6. Els que canten -tradicionalment- a l'Escolania de Música encreuada de gener 2004 (núm. 231) MontsetTat. Do de pit. 7. Doctrina només per a iniciats, tipus La flauta màgica (plural). 8. Res de res. Sílvia Rodríguez, cantautor. Ataca la cantata sacra. Ara canta l'altra cantata. Telemann o Toldrà. 9. Pergolessi o Pueyo. El del contrabaix pot ser francès o alemany. Per dipositar els vots cap per amunt. 10. L'acompanyant d'ella. Silenci sospitós fent la vertical. , 11. Adolfo, gran musicòleg espanyol. El final de la música. Solucions en el número següent 42 102 PROGRAMACIÓ INFANTIL ABRIL 2004 17, 18, 24 i 25 a les 11 .00 h MAIG 2004 1, 2, 8, 9, 15 i 16 a les 11.00 h El Superbar ber de Sevilla 1i be. ~alie¡ Espectacle al Teatre Romea pe<:U· à, de chfu Adaptació al públic infantil, realitzada per la companyia Tricicle, de l'òpera bufa 11 barbiere di Sivig/ia de Rossi ni. le lf! najoc ~ b. rakis Música jbes. Direcció d'escena Gioachino Rossíni Tricicle •ndre wés). Direcció musical Alan Bran ch Adaptació musical Albert Romaní Traducció i adaptació del text Miquel Desclot Producció Gran Teatre del Liceu Guia didàctica a www.liceubarcelona.com VENDA DE LOCAliTATS Q ScrviCaixa 902 53 33 53 servicanca com Taquilles del l iceu La Rambla 51-59 08002 Barcelona De dilluns a divendres de 14.00 a 20.30 h Preu únic: 9,50 € INFORMACIÓ Telèfon 93 485 99 13 www.liceubarcelona.com e Gr an Teatre del Liceu A...l 232 44 104 ...... ...... ¿.. l btudut.. s(lba: Fernando Sor S<>r SluJit• LUISGÀSSER (ed.) Estuclios sobre Fernando Sor (Sor Studies) Publicaciones del Instituto Complutensc de Ciencias Musicales. Madrid, 2003. e la música de Ferran Sor ( 17781839), només són habituals en el repertori corrent d'avui Ics obres dedicades a la guitarra, una part essencial però eminentment parcial de la seva cxtensíssima producció. Personatge singular, nascut a Barcelona i f01mat a l'Escolania de Montserrat amb el P. Anselm Viola, Sor tingué una trajectòria personal força pròdiga en esdeveniments externs: visqué en diversos indrets peninsulars i, després, en el seu exili el 181 3, per raons polítiques, a París, Londres i Moscou: són circumstàncies que en permeten una suggercnt lectura biogràfica a la llum del rerefons polític, cultural, ideològic i social de !"època. A més, cal considerar la notable amplitud de la seva obra. quant a gèneres i estils, que respon a una intensa i diversificada dedicació professional, i també la dispersió dc Ics fonts, cosa que en tol moment deixa obertes les portes a nous descobriments, sempre versemblantment dintre de la relativa uniformitat de l'estil respecte dels patrons habituals i tòpics del seu temps. Aquest extens volum. co- D ordinal per Luis Gasset, aporta una estimable contribució a l'ampliació dels coneixements actuals sobre la vida, l'entorn i l'obra de Sor, en els aspectes històrics, biogràfics. assagístics, organogràfics i d'anàlisi musical. extensiu a la multiplicitat dels gèneres que conreà (òpera i ballet, música orquestral i coral, cançons d'estils diversos, música per a guitarra ifortepiano) . Estructurat en un pròleg - del mateix Gasser- i trenta-un articles monogràfics, signats cadascun per un competent i documentat especialista del país o esh·angcr, constitueix un complement molt valuós a Ja bibliografia clàssica sobre eT compositor. no pas mancada de monografies de valor Lluís Millet acreditat. MARIA LLUÏSA CORTADA Teoria i pràctica del baix continu DINSIC. publicacions musicals. Barcelona, 2003. om afuma el Dr. Gerha rd Doderer en el pròleg d·aquest Llibre, C .. El baix continu, tant en el seu concepte teòric com en la seva realització pràctica, va ser el principi essencial d'ww de les èpoques més brillants de la Història de fa Mtísica europea. Al llarg de quasi dos-cents anys, o sia, e11fre /600 i 1800 aproxi11/adamel/l, la consubstancialitat de l'esdeveniment harmònic, mitjançant una única línia melòdica que conté xifres i signes que sim- bolitzaven l'horitzontalitat i la posicíó de l'estructura harmònica vertical, va assumir una importància tan gran que bona part dels musicòlegs arribaran a anomenar aquests segles «l'època del baix continU>>, Generalbasszeitalter, i, de manera més popular, «Barroc: musical»". El domini exhaustiu dc la pràctica del baix continu era, en aquells temps, una exigència indispensable per a tot músic, compositor, director, organista o clavecinista -funcions que usualment anaven lligades-, de manera que qualsevol diletantisme era un impediment insalvable per a l'exercici professional de la música. I avui, quan volem recuperar la dimensió més autèntica de la pràctica de la música del passat, cal dominar aquesta parcel·la de l'execució musical. no pas d'una manera elemental i rutinària, sinó amb tota la gran vatieta! de recursos de què se servien els intèrprets de l'època, tot exercitant la fantasia improvisatòria i l'adequació a cada estil i gènere. D'aquí la utilitat d'aquest mètode, que introdueix una temàtica inèd ita en la bibliografia en llengua catalana. A partir d'uns principis teòrics bàsics, Maria Lluïsa Cortada proposa una sèrie d'exercicis i exemples pràctics. de diversos autors, que van des dels enllaços cadencials fonamentals i la realització harmònica de corals fins als baixos fonamentals, obres instrumentals de música de cambra i l'acompanyament del recitatiu. Els exemples inclouen també reproduccions de manuscrits de l'època. En resum, aquest llibre ofereix un material didàctic de gran valor, que necessita. evidentment. ser complementat pels consells d'un docent experimentat, que condueixi els passos dels alumnes en el procés progressiu de dominar un art que exigeix treball. dedicació, coneixements, fantasia, facultats i experiència. A.M. LUIS MAZORRA INCERA 25 años de música española en Suiza Editorial Alpuerto. aría Luisa Cantos és una destacada pianista catalana que ha desenvolupat la major part de la seva trajectòria a Suïssa, on resideix des de fa molt temps. Ultra l'activitat concertística. ha desenvolupat una important tasca pedagògica i també de difusió de la música espanyola a Baden per mitjà d'una iniciativa, la Fundación Música Española en Suiza, conjuntament amb qui fou el seu espòs. Angelo Maccabiani. Ha estat una tasca pluridisciplinària que ha abastat pedagogia, promoció de concerts. cicles de conferències, homenatges, etcètera. Una tasca que ha fet possible que la música espanyola. especialment la pianística, però no sols aquesta, s'hagi projectat a l'entorn helvètic de manera convençuda. Maria Llrisa Cantos ha sabut convocar personalitats com Montserrat Torrent. Enriqueta Tarrés. Salvador Brotons. joan Guinjoan, Pepe Romero, Lucero Tena o Rafael Puyana al servei del que podríem qualificar com "la seva causa'·. El llibre que ens ocupa és la història d'aquesta obra tan personal de la pianista catalana des d'un exili desitjat, constituït en esquer per a una iniciativa que, en la seva contumàcia i rigor, ha acumulat un important capital de vida musical i sobretot de projecció de la música espanyola. el gran i uníJ.C.C. voc objectiu. M 232 45 /05 SF 9f 11 12 14 ré, 15 16 17 18 19 20 21 sú 24 ...:.\... 1 0'(~ ~-~( -. !~ ,. ...-~ BAJlCI!LONA (BARCELONèS) s PEBRER llh Auditori OBC. (Tercera audició). 9FEBilER 21 h Palau Franz Liszt Cbamber Orchestra. Claudi ArimanL, Oauta. Dir.: Janos Rolla. Vivaldi, Bach, Deviènne, Mendelssoho. (Pa au 100). 11FEBRER 20h Palau Christian Lindberg, trombó. Gunnar ldenstam, orgue. Wagner, Lindberg, Prokófiev, ldeostam, Ravel. (Cicle d'Orgue al Palau). u FEBRER 21 h SGAE Jordi Masó, piano. Mompou, Charles, Masó, Guix, Casablancas, Estapé. (Avuimúsica). 14FEBRER ré, 19 h Palau OSV. Angel Jesús Garcia, violí. Dir.: Albert Argudo. Ravel, Lalo, FauTurina. (Concerts Simfònics al Palau). 19 h Auditori Orquestra Simfònica de les Balears. Dir.: Edmon Colomer. Brahms, Samper, Kodaly. (Temporada OBC). llh Palau Orquestra Germinans. Cors Cantiga, Albada, Renaissença i Sakura. Ala Voronkova, violí. Dir.: Guerassim Voronkov. Beethoven, Sibelius. li h Auditori Orquestra Simfònica de les Balears. (Segona audició). 18,30 h Ateneu Barcelonès Jordi Farran, piano. Scarlatti, Beethoven, Brahms. (Ass. Massià CarboneU). 16FEBIU!R 20,30 h Liceu Babe/46 de Xavier Montsalvatge. L'enfant et les sortilèges de Maurice Ravel. Dir.: Antoni Ros Marbà. 17FEBIU!R 21 h Palau Alban Ber: Quartet. Haydn, Webern, Brabms. (lbercamera. Temporada de carn ra). 18FEBRER 20,30 h Liceu Babel46 de Xavier Montsalvalge. L'enfant et les sortilèges de Maurice Ravel. Dir.: Antoni Ros Marbà. 21 h Palau Frank Peter Zimmermann, violí. Christian Zacharias, piano. Schubert, Mozart, Brabms. (Música de Cambra al Petit Palau). 15 FEBJlER 19FEBR.ER. 20FEBRJ!R. 21 FEBRER sú. 22FEBRJ!R. 23FEBRER 24FEBRER 26FEBRER. 21 h Palau Till Fellner, piano. Bach, Liszt. Ligeti. (Euroconcert). 20,30 h Liceu Babe/46 de Xavier Montsalvatge. L'enfant et les sortilèges de Maurice 21 h Palau Grigorij Sokolov, piano. (Palau 100). 20,30 h Liceu Babe/46 de Xavier Montsalvatge. L'enfant et les sortilèges de Maurice Ravel. Dir.: Antoni Ros Marbà. 21 h Palau Orquestra del Mozarteum de Salzburg. Vadim Repim, violí. Dir.: Herbert Sondant. Beethoven. (lbercamera). 'F ~I( Ravel. Dir.: Antoni Ros Marbà. 21 h Auditori OBC. Angel Jesús García, violi. Dir.: Eiji Oue. Homs, Berostein, Copland. 19 h Palau Cobla La Principal de la Bisbal. Pefe Gómez, mim. Dir.: Francesc CasGarreta, Paulís, Juncà, Blay, Mora eda, Cassú. (Cobla, Cor i Dansa al Palau). 19 h Auditori OBC. (Segona audició). 20,30 b Liceu Babel46 de Xavier Montsalvatge. L'enfant et les sortilèges de Maurice Ravel. Dir.: Antoni Ros Marbà. li h Auditori OBC. (Tercera audició). 11 ,30 h Palau Banda Municipal de Barcelona. Concert de Carnaval. 17 h Liceu Babel 46 de Xavier Montsalvatge. L'enfant et les sortilèges de Maurice Ravel. Dir.: Antoni Ros Marbà. 18 h Palau Percussions de Barcelona. Orfeó Català (patrocinat per Fundació Caixa Penedès). Pau Bordas, baríton. Mercè Sanchis, orr,e· Dir.: Josep Vtla. Les homi/es d'Organyà (estrena) d'Albert Carbone . (Els Diumenges al Palau). 20 h Palau Montserrat Torrent, orgue. Brahms, Schumann, Fraock, Messiaen. (Cicle d'Orgue al Palau). 20,30 h Liceu Recita} Ruth. Swenson, so~rano. Carrie Ann Ma!h~son, piano. Handel, Bellini, Verd1, Mozart, Ha n, Obradors, Rakhmarunov. 20,30 h Liceu Babel46 de Xavier Montsalvatge. L'enfant et les sortilèges de Maurice 21 h Palau Emerson String Quartet. Haydn, Beethoven. (Música de Cambra al Petit Palau). 20,30 h Liceu Babe/46 de Xavier Montsalvatge. L'enfant et les sortilèges de Maurice ¡;¡ ¡¡;:;:- ¡;;¡- = ~ = Si" §:;' 232 ;:;s ::s. ..., S" ....== &1" ¡¡¡¡ ¡¡;:;:;:;:;- ...= Ravel. Dir.: Antoni Ros Marbà. Ravel. Dir.: Antonj Ros Marbà. 47 107 27FBBRER Liceu 21 h Auditori OBC. Coral Ciu·mina (dir.: Fernando Marinn). Ofèlia Sala, soprono. Mai. te Arruabarrena, mezzosoprano. Lluís Vilam~ó, tenor. Josep Miquel R,. mon, baix. Dir.: Christopher Hogwood. Hay n. 19 h Palau Coral Sant Jordi. Emili Bru~lla i Josep M. Almirón, piano. Dir.: lluiS Vila i Casañas. Olt ra, Vila, altabull, Brudieu, Brahms. (Cobla, Cori Dansa al Palau). 19 h Auditori OBC. (Segona audició). 20,30 h Liceu Babe/46 de Xavier Montsalvatge. L'enfant et les sortilèges de Mouricc 11 h Auditori OBC. (Tercera audició). 18h Palau Orquestra Estatal de I' Hermitage de Sant Petcrsburg. Eldar Nebolsin ~ano. Konstantine Barychev, trompeta. Dir.: Alexis Soriana. Prokófle;, ostakóvitx, Rossini, Mendelssohn. (Els Diumenges al Palau). 19 h Palau Cobla La Principal de la Bisbal. Cobla Mediterrània. Cobla Sant Jordi· Ciutat de Barcelonn. Dir.: Jordi León. Dir. convidat: A. Ros Marbà. Toldrà, Oltra, Vilà, León, Bernat, Ruera, Serra. (Cobla, Cor i Dansa al Palau). 19 h Auditori OBC. Dir.: Gary Bertini. Brahms. 10,30 h Palau Orquestra Simfònica Julià Carbonell de Ics Terres de Lleida. Dir.: Al· fons Reverté. «L'Orquestra va de festa». (Concerts Familiars al Palau). 11 h Auditori OBC. (Segona audició). 12,30 h Palau Orquestra Simfònica Julià Carbonell de les Terres de Lleida. Dir.: Al· fons Reverté. «L'Orquestra va de festa». (Concerts Familiars al Palau). 18h Palau Cor de Cambra del Palau de la Música Catalana (patrocinat ~er Funda. ció Caixa Catalunya). Rucheta Ensemble. Banchetto Musica e. Conjunt instrumental. Lluas Vilamajó, tenor. Josep Pizarro, tenor. Dir.: Jordi Ca· sas Bayer. Vespro delia Beata Vergine de Monteverdi. (Els Diumenges al Palau). S MARÇ 21 h Palau Accentus Austria. Dir.: Thomas Wimmer. Gabrielli, Padovano, de Rore, Pinello, Bianchi. (Euroconcert). lO MARÇ 20 b Catedral Thomas Sauer, orgue. Bach, Mozart. Mendelssohn, Hi das. (L'Orgue de la Catedral de Barcelona. Euroconcert). 11MARÇ 21 b Auditori 29FEBRER 6MARÇ 7MARÇ ,...., = Dà ...= .::¡! ~ Ravel. Dir.: Antoni Ros Marbà. .. ¡;;¡· 232 ..... ~ ¡¡;;· ..... s ...., = ;::;· e.. .-. .,.. S" ...= Berliner Sinfonieorchester. Dir.: Eliahu I nbaI. Simfonia núm. 6, en Lo menor de Mahler. (lbercamera). 12MARÇ 20h SGAE Dotze compositors interpreten la seva obra. Granda, Lara, Padrós, Bacelms, Balanyà, Motatu, Rihas, Codina, Boliart, de fong, Blanco, Pardo. (Avuimúsica). 21 h Auditori OBC. Joaquín Achúcarro, piano. Dir.: Ernest Martínez lzquierdo. Falla. Ravel, Rimski·Kórsakov. 19 h Palau Orquestra de Cambra de Granollers (dir.: Francesc Guillén). Thierry Es· caich, orgue. Dir.: Edmon Colomer. Escaich, Saint·Saens. (Concerts Simfònics al Palau). 19 h Auditori OBC. (Segona audició). llh Auditori OBC. (Tercera audició). 12h Palau Factoria Mascaró. Dir.: Joan i Quim Serra. «El fantasma del Palau». (Concerts Familiars al Palau). 18 h Palau Camerata Amsterdam. Valentin Zhuk, violí. Dir.: Jeroen Weierink. Mys· livegek, Mozart. (Els Diumenges al Palau). lS MARÇ lí. 21 h Palau Orquestra Simfònica de la Ràdio de Viena. lsabelle van Keulen, ,¡e¡. Dir.: Bertrand de Billy. Berg, Schubert. (Palau 100). 16MARÇ 21h Palau Maurizio Pollini, piano. Obercamera). 18MARÇ 20h Palau Bernhard Haas, orgue. Beethoven, Reger, Liszt. (Cicle d'Orgue al Palau). 20,30 b Liceu Macbeth de Verdi. Dir.: Bruno Can1panella. 20,30 h Liceu Macbeth de Verdi. Dir.: Bruno Campanella. 21 h Auditori OBC. Cor Mad~al (dir.: Mireia Barrera). Cor Licder Càmera (dir.: josep Vila). lda aendel, violí. Bizet, Sarasate, Ravel. 19h Palau OSV. Àlex Alguacil, piano. Josep Lluís López, trompeta. Dir.: Salvador 13MARÇ 14MARÇ 19MA.B.Ç 48 108 Recital Deborah Vo~~~b soprano. Brian ~eger~_piano. Von Zcmlinsky, Griffes, Strauss, Schon erg, Gounod, Samt·Snens, Wagner. 20,30 h 28FBBRER s -········ 20MARÇ Brotons. Xostakóvitx, Borodín. (Concerts Simfònics al Palau). lSky, 19 h Auditori OBC. (Segona audició). 22 h Palau Orquestra de Kaliningrad. Cor Rus de Saratov. Obertures i cors d' òpera i Requiem dc Mozart. (Promoconcerl). II h Auditori OBC. (Tercera audició). 12 h Palau Factoria Mascaró. Dir.: Joan i Quim Serra. El fantasma del Palau. (Concerts Familiars al Palau). 17 h Liceu Macbeth dc Verdi. Dir.: Bruna Campanella. 18,30 h Palau Orquestra de Kaliningrad. Cor Rus de Saratov. Passi6 segons sant Joan de Bach. (Promoconcert). 22MARÇ 20,30 h Liceu Macbeth de Verdi. Dir.: Bruno Campanella. 23MARÇ 20,30 h Liceu Recital Ana María Siínchez, so~rano. Enrique Pérez de Guzman, piano. Wagner, Verdi, Granados, Tol •·à, Turina. 24MAR.Ç 20,30 h Liceu Macbeth de Verdi. Dir.: Bruno Campanella. 21h Palau Quartet Casals. Carles Trepat, guitarra. Debussy, Falla, Albéniz, Boccherini, Xostakóvitx. (lbercamcra. Temporada de cambra). 20 h SGAE Esteban Algora, acordió i electròniques. Posadas, Polonio, Lewin-Ricbter, Bermejo, Brncic. (Avuimúsica). 20,30 h Liceu Macbeth de Verdi. Oir.: Bruna Campanella. 20,30 h Liceu Recital Angela Gheorghiu, sÓrano. Jeff Cohen, piano. Bellini, Verdi, Massenet, Debussy, Satie, de urtis, Revaux. 21 h Auditori OBC. Martha Argerich, piano. Oir.: Franz.PauJ Oecker. Schubert, Schumano. Ginastera, Piazzolla. i\fai. I Ra. .Iui; 21MARÇ ;ori ni ce ls in, 1fiev, ~rdj. ldrà, au). 2SMARÇ :Al· Jau). 26MARÇ ; AJ. (au). nda. junt Ca· es al Palau Orquestra Simfònica Julià Carbonell de les Terres de Lleida. Dir.: AlCons Reverté. «L'Orquestra va de festa». (Concerts Familiars al Palau). 12,30 h Palau Orquestra Simfònica Julià Carbonell de les Terres de Lleida. Dir.: AJ. fons Reverté. «L'Orquestra va de festa». (Concerts Familiars al Palau). 19 h Palau Cobla Sant Jordi-Ciutat de Barcelona. Anna Comellas, violonceL Dir.: Xavier Puig. (Cobla, Cor i Dansa al Palau). 19 h Auditori OBC. (Segona audició). 20,30 h Liceu Macbeth de Verdi. Dir.: Bruna Campanella. llh Auditori OBC. (Tercera audició). 18 h Liceu Macbeth de Verdi. Oir.: Bruno Campanella. 29MARÇ 19 h Palau Cobla La Principal del Llobregat. Dir.: Salvador Brotons. Toldrà, Vdà, Lamote de Grignon, Martínez Comín. (Concert de Tarda al Palau). 3D MARÇ 20,30 h Liceu Macbeth de Verdi. Oir.: Bruno Campanella. 21 h Palau U Giardino Armonico. Viktoria Mullava. violi. Dir.: Giovanni Antonini. Vtvaldi. (Palau 100. Concert extraordinari). 21 h Palau Vienna Piano Trio. Stefan Mendl. piano. Wolfgang Redik, violi. Matthias Gredler, violoncel. Haydn, Mozart, Schubert. (Euroconcert). 21 h Auditori The Academy of Ancient Music. Orquestra i Cor. Oir.: Paul Good,vin. Passió segons sant Joan de Bach. (lbercamera). Teatre El Jardí Nabucco de Verdi. Dir:. Elio Orciuolo. (Òpera a Catalunya). 27MAKÇ 10,30 h Ro- e de 1La 28MARÇ Bac· rdo. alia, l Eserts 31MARÇ lO». lfysvio- ¡;;¡ == = ~ 5I ~' ;5. 232 ..... = ~· == 5I ~. ;;;:¡ = ::¡;o ....= FIGUERES (ALT EMPORDÀ) 14MARÇ 18 h GRANOLLERS (VALLÈS ORIENTAL) u). '1MARÇ 19 h Telll're Auditori Nabucco de Verdi. Dir:. Elio Orciuolo. (Òpera a Catalunya). Teatre Principal Nabucco de Verdi. Oir:. Elio Orciuolo. (Òpera a Catalunya). LLEIDA (SEGRIÀ) iir.: dor 9MARç 21 h 49 109 REUS (BAIX CAMP) 2MARÇ 21. h Teatre Fortuny Nabucco de Verdi. Dir:. Elio Orciuolo. (Òpera a Catalunya). SABADELL (VALLÍ!S OCCIDENTAL) 25FEBRER 21 h La Faràndula Nabucco de Verdi. Dir:. Elio Orciuolo. (Òpera a Catalunya). 27FEBRER 21 h La Faràndula Nabucco de Verdi. Dir:. Elio Orciuolo. (Òpera a Catalunya). 29FEBRER 18 h La Faràndula Nabucco de Verdi. Dir:. Elio Orciuolo. (Òpera a Catalunya). SANT CUGAT DBL VALL'èS (VALUs OCCIDENTAL) S MARÇ 21h Centre Cultural Nabucco de Verdi. Dir:. Elio Orciuolo. {Òpera a Catalunya). TERRASSA (VALL'èS OCCIDENTAL) U FEBRER 21 h Centre Cultural Eva Marton, soprano. Laszlo Kovñcs, piano. Mahler, Wagner, Pucciol1 Boito, Mascagru, Giordano. {Fundació Caixa Terrassa). 22FEBRER 18 b Centre Cultural Companyia de Dansa Georges Momboye. (Fundació Caixa Terrassa). 7MARÇ 18 h Centre Cultural Companyia de Dansa Antonio Miirquez. {Fundació Caixa Terrassa). 11MARÇ 21 h Centre Cultural Camerata Amsterdam. Myslivecek, Mozart. {Fundació Caixa Terrasa). VILADECANS (BAIX LLOBREGAT) 11MARÇ 232 21 h Atrium Nabucco de Verdi. Dir:. Elio Orciuolo. (Òpera a Catalunya). r----------------------------------------------------------------------------------------·--••••1 catalunya música 1reviSta musical catalana! 1 CATALUNYA MUSICA I REVISTA MUSICAL CATALANA CI Sant Fanceec de Paula, 2 • 08003 Barcelona Butlleta de domiciliació bancària Senyors, els agrairé que amb càrrec al meu compte/llibreta atenguin els rebuts que els presentarà el Consorci del Palau de la Música Catalana, pel paga· ment de la meva subscripció a wCatalunya Música/Revista Musical Catalana•. 1 Titular compte:--- - · - - - - · Banc/Caixa:________________,_ _ _ _ _ _,____,______ _ Signatura: --..·-·----·-·----·---·-----·-·--·-··- - - - - - -·- - - - ----·-Agència:,.. - - - - - - - - -- -- - - - - - - - - - ·- --- - - - - - ----Adreça agència: ·-·------·----Codi postal i població: - - - - - - - - - - · (cal omplir les dades correctament) Butlleta de subscripció Nom i cognoms del subscriptor: Adreça: - - -- - - - · Telèfon=- - - - · - - - · · ------·-·Codi postal i població:-------·---------- ----·-·----·· Professió: -- - - - - · - - - - · -- - - - -..·--·----------..- - -..·-··----··-··--..·- ------·- -... Desitjo subscriure'm a partit del nómero: - - - · - - - - - · - - - · - · - - · - - -- - - -·--·Amb la quota anual de 25,24 eu ros. Puré efectiu l'import mitjançant domiciliació bancària (o bé taló bancari adjunt, a favor dc "Catalunya Música/Re· : vista MusicaJ Catalana•). Per subscripcions a l'estranger, consulteu el preu. Les seves dades suan ineotpOracles ah fiiXers del Grup Palau de la Música (0ñe6 Catall, fundació Oñe6 Catall-Palau de la Música i ColliOf'cl del Palau de la Música CeUit : na), amb seu al c:&l1'U de Sant francesc: de Paulo, 2, de Ban:dona, CP 0800J., per (e.,ne la eestJ6 cmual, i ea aquesta adreça pol eurci.r toll els drets d'accés, rect~Jlead6, C11' 1 • ccJ.Iaci6 i opos;c;ó. ___ _ _5::..0::.. 110 ·---------- -- -------------------------- -------------------------- ------------------------- ----··' Sabem molt bé què és sentir passió per la música ~ l). ISI). I a! I I I I I I I I I I I I llg!· : - I I I I el perfeccionament, els sentiments... Sabem molt bé què són aquestes sensacions. I I I I I I I I I I I I I I I I I Aquesta és la raó per la qual col·laborem amb el Palau de la Música com a membre d'Honor de la Fundació Orfeó Català, donant suport així a la divulgació de la cultura musical a Catalunya. 'II I I I A Winterthur sabem molt bé què és sentir passió per la música. I 'I I I I I I I I I -I í, 1: emoció, la dedicació, I I t8' : I --··' l CREDIT FUNDACIÓ SUISSE winterthur