Revista Musical Catalana. Núm. 233 Març 2004
Editorial: El Liceu, deu anys després de l'incendi / PANORAMA Joaquim Nin-Culmell, un gran cosmopolita arrelat a Catalunya. Del seu affm.: Sr. Joaquim Nin-Culmell, il·lustre i eternament jove creador musical. Jaume Comellas / Un estudi de l'SGAE constata l'escassa presència d'autors espanyols en les programacions simfòniques. RRMC / Antonio Gandia, triomfador del Concurs Francesc Viñas. Jaume Comellas / The Dubliners, plat fort del cicle Concert de Tarda al Palau. RRMC / Important bloc d' oferta musical de la Fundació la Caixa. RRMC / Tangents: Era la batuta. Jordi Maluquer / Jaume Torrent s'incorpora a l'equip docent de l'Acadèmia Marshall. Jordi Salazar / Crítiques. Jaume Comellas, Lluís Trullén, Francesc Taverna-Bech i Robert Benito / TEMA Antonín Dvorák. En el centenari de la seva mort / Dvorak, compositor simfònic. Jesús Rodríguez Picó / Recorregut per la música coral. Xavier Chavarria i Talarn / MUSICALIA Víctor Pablo Pérez. La batuta de l'impuls. Mònica Pagès / Orquestra de la Ràdio de Viena amb Isabelle van Keulen, Viena Piano Trio, Il Giardino Armonico amb Viktoria Mullova, OSV amb Thierry Escaich, Gabrieli Consort & Players amb Paul McCreesh, Bernhard Haas. Lluís Trullén / Obres per a cobla, música catalana, Ginastera i el retorn de Martha Argerich, compositors de l'ACC. Francesc Taverna-Bech / Macbeth o el primer drama musical de Verdi. Jaume Comellas / Música encreuada. Eduard V. Patsi / SCHERZANDO. Cesc / DISCOS / CONCERTS
Centre de documentació de l'Orfeó Català
Còpia permesa amb finalitat d'estudi o recerca, citant la font "Centre de Documentació de l’Orfeó Català". Per a qualsevol altre ús cal demanar autorització.
aun a musica ·~.~:lsJ evisa usica ca a ana o o o PANORAMA Consell de Direcció: Pere Artís (editor), Pere Burés (coordinació amb Catalunya Música), Jaume (direcció periodística) i Llws Millet (direcció musical) o o • Publicitat: Megmar 2001, S.L. Diputació, 279, lr 7a Tel.: 93 487 76 26 08007 Barcelona Jaume Tarrent TEMA ~ - W PortJdól: M.uth,, Ar¡¡erich. Antonio Gandia, triomfador del Concurs Francesc Viñas per J.C.C. Important bloc d'oferta musical de la Fundació "la Caixa" per RRMC Tangents: Era la batuta per jordi Maluquer Jaume Torrent s'incorpora a l'equip docent de l'Acadèmia Marshall per Jordi Salazar Crítiques per jaume Comellas, Lluís Trullé11, Robert Benito i Francesc Taverna-Bech Antonín Dvorak. En el centenari de la seva mort Dvorak, com~ositor simfònic per ]estís Rodnguez Picó Recorre~t per la música coral per Xavrer Chnvarria i Talam ........... ------ ----···-------- ..-........... .. Víctor Pablo Pérez. La batuta de l'impuls per Mònica Pagès i Santaamn ----..------··-·--·· ..----------------- ............ -------------.............-......... ------------·---··..............-..... -····-· MUSICALIA A W o S~t Francesc de Paula, 2 articles publicats a "Cataluny.1 Mú~lc.t/RcvistJ Catalana" exprl's!>cn nom~~ l'opinió dels "Catalunya Música/Revbtil Music.ll no mantindrà c:tme~pond~ncin .unb els autors d'origiJMls no cncnrrl"B•'ls l •.mvial~ esponhlniamcnt a la Rl-docció. ®de II.'S n•producclons outorlt¡.ndcos, VI;GAP, l~arcclon.~ 2004. A W W ralalntl músira/rr1isla mosiral lalalaua www .paldumusic~ .org A/e: re,1st,t@paluumusica.org per RRMC --------------·-·············------------------------------············------------------------------------········-··------······----------------·----- Col·laboren en aquest número: 08003 BARCELONA Tel.: 93 295 72 00 Fax: 93 295 72 10 Un estudi d e l'SGAE constata l'escassa presència d'autors espanyols en les programacions simfòniques per RRMC En la mort de joaquim Nin-Cu/me/I Secretaria de Redacció: Teresa Martínez BENITO, CESC, JAUME COMELLAS, CHAVAR.RIA I TALARN, )ORDJ MAL.UI.,!Iu~K, MÒNICA PAGÈS L '"'-·"''"·EDUARD V. PATSI, JESÚS RODRíGUEZ PICÓ, JORDI SALAZAR, FRANCESC TA VERNA-BECH I LLUÍS TRULLÉN. per Jaume Comellas The Dubliners, plat f ort del cicle Concert de Tarda al Palau Disseny: Ferran Sendra Preimpressió: Ormograf, S.A. Impressió: Agpograf, S.A. Distribució: Distribarna, S.A. Dipòsit legal: B-34.432/83 ISSN: 1136-7458 Joaquim Nin-Culmell, un gran cosmopolita arrelat a Catalunya. Del seu affm.: Sr. Joaquim Culmell, iJ.Lustre i eternament jove creador mttstc:a11• .~! .~ . IJ6 ·.... '~ ·~. ~-- Orquestra de la Ràdio de Viena amb Isabelle van Keulen, Vien a Piano Trio, ll Giardino Armonico amb Viktoria Mullava, OSV amb Thierry Escaich, Gabrieli Consort & Players amb Paul McCreesh, Bernhard Haas per Lluís Tnrllén . G Víctor Pablo Pérez A W A W Obres per a cobla, música catalana, Ginastera i el re tom de Martha Argerich, compositors de l' ACC per F. Tavemn-Bech Macbetll o el primer drama musical de Verdi per J. Comellns Mús ica encreuada per Eduard 11. Pnfsi ................................................................................................................................................................................................................................... . ........... SCHERZANDO DISCOS CONCERTS O o _ ~----············ per Cesc 3 123 l"'\ concert de AL x PALAU T E MP O R A OA concert núm. rda 1 dilluns, 29 març 2004, 19 h 75è aniversari Cobla La Principal del Llobregat Josep Llauradó, flabiol Pere Benítez, tenora Salvador Brotons, director Obres de Ros Marbà, Brotons, Toldrà, Vilà, Lamotte de Grignon i Martínez Comín concert núm. 3 dilluns, 26 abril 2004, 19 h Cor de Cambra del Palau de la Música Catalana (patrocinat per Fundació Caixa Catalunya) Solistes vocals Jordi Armengol, piano Jordi Casas, director «EL saló Rossini» Obres de Rossini 2 o o 4 concert núm. 2 dilluns, 19 abril 2004, 19 h Orquestra Simfònica del Vallès Rosa Mateu, soprano Albert Montserrat, tenor Albert Argudo, director Fragments d'opereta Una nit a Venècia I Sang vienesa, Strauss EL Zarevitx I El comte de Luxemburg. Lehar concert núm. 4 dilluns, 3 maig 2004, 19 h Orquestra Julià Carbonell de les Terres de Lleida Alfons Reverté, director «Dansant amb L'orquestra>> Obres de Granados, Kodaly, Dvorak, Copland i Saint-Saens concert núm. 6 dilluns, 7 juny 2004, 19 h concert núm. 5 dilluns, 17 maig 2004, 19 h The Dubliners Recital de música popular irlandesa Big Band Jazz Terrassa John Dubuclet, director «Homenatge a Count Basie» Obres de Miller, Goodman, Ellington i Count Basie Venda d'abonaments: del 10 al 13 de març • preus: 35 i 43€ Venda de localitats: a partir del19 de març • preus: 6,50 i 8€ La XTemporada Concert de Tarda al Palau és copatrocinada per: Organitza: FUNDACIÓ Ollf EÓ CATALÀPAl.~\ U OE LA MÚSIC,\ CATALA ~A - IU~D·CIO ORFEO CATAtA N I AU DE lA MUSICA FUNDACIÓ ~AGRUPACIÓ MÚTUA Informació i venda Palau de la Música Catalana Sant Francesc de Paula, 2 Tel.: 93 295 72 oo 1 passat dia 31 de gener es van complir deu anys de l'incendi que va destruir el Gran Teatre del Liceu. La rodonesa de l'efemèride i, per descomptat, la magnitud dels fets, ha convocat un context memorialístic inevitable. No podia ser altrament. I de manera molt unànime s'ha produït un acord tàcit a remarcar molt més la resultant d'un avui molt falaguer que no pas la d'un ahir, o un abans-d'ahir que, en una certa mesura, va afavorir els fets-tràgics. Potser no podia ser altrament pel pes de la lògica més inexorable: que la memòria acostuma a perpetuar-se millor en els aspectes positius que en els negatius. Especialment si a la fi, com s'acaba d'apuntar, la resultant ha estat la que feliçment és. Hom no voldria remar a contracorrent i molt menys insistir a remoure nuvolades pretèrites, però pensem que potser tampoc no resulta útil caure en oblits excessius, en tant que a la fi la memòria ben emprada té uns dots pedagògics inqüestionables. I potser aquesta mateixa memòria -o si es vol reflexió sobre l'abans més immediatha pogut tenir quelcom, bastant o força a veure amb un procés que ha donat els resultats dels quals ara gaudim de forma genèrica. Un procés que va arrencar de la fins fa deu anys no assolible i decisiva confluència d'objectius, a partir de la qual tot va poder caminar de manera fluida. Ara, hi insistim, podem contemplar el "després" amb la satisfacció que dóna haver superat molts esculls amb bona nota i haver convertit les cendres -físiques i no sols físiques- en la realitat de què gaudim. Una satisfacció en tot cas atenta i si cal crítica, no autocomplaent ni estulta, que ha de constituir la garantia tnés precisa de continuïtat en el bon camí i garantidora d'inquietud i afany de superació, en un trajecte obert i sense fons que ha de ser sempre tota institució cultural. El Liceu, deu anys després de l'incendi 233 5 125 Joaquim Nin-Culmell, un gran cosmopolita arrelat a Catalunya EL PASSAT 14 DE GENER DE 2004 EL COMPOSITOR JoAQUIM NIN-CULMELL VA MORIR A CALIFÒRNIA, ON RESIDÍ ININTERROMPUDAMENT DES DE LA DÈCADA DELS QUARANTA. a figura d'aquest músic té un enorme interès en la doble faceta creativa i personal. I no es poden dissociar, perquè en ell resulten d'una concomitància gairebé absoluta. La seva trajectòria noveHesca, en el si d'una família autènticament de novel·la, té en el cosmopolitisme un dels trets més característics. Observem, en aquest sentit, que va néixer a Berlin el 5 de setembre del 1908; als tres anys es va traslladar a París i, no gaire anys més tard, el pare -el compositor Joaquim Nin CasteLlanos- abandonà la família i la muller, la soprano Rosa Culmell-cubana d'origen danès-, es traslladà a Barcelona amb els tres fiJJs Joaquim, Thronwald i la famosa escriptora Anaïs, on es va malguanyar la vida com va poder donant classes de cant. Deixeble seva va ser Conxi ta Badia, amb la família de la qual Joaquim Nin-Culmell va mantenir sempre una estretíssima relació. El tarannà independent i molt més modem del propi de la societat barcelonina de l'època afavorí el definitiu trasllat a Nova York, on residia una germana seva. Els Estats Units foren definitivament el centre residencial del nucli familiar, tot atorgant al concepte una dimensió molt oberta, com ho demostra Ja trajectòria diferent de cadascun dels tres germans: compositor joaq uim, escriptora Anaïs i industrial Thron·wald. Amb tot, en Joaquim mai no va L 233 6 126 perdre la relació amb Espanya l de manera especial amb Catalunya, on va mantenir un nuc li d'amics molt íntims - ja hem parlat de la família de la cantant Badia, però no solament aquesta- i on durant una munió d'anys acudia puntualment a formar paTt del jurat del Concurs d'Interpretació Ma1ia Canals. Va ser en el decurs d'una d'aquestes estades que vam tenir ocasió d'entrevistar-lo fa exactament deu anys. Va ser una trobada extraordinàriament grata, en la qual va manifestar valors tan entranyables i sòlids com un profund coneixement de la realitat musical del temps que havia viscut, una enorme saviesa, una gran consistència humana i un deliciós sentit de l'humor. ns va recordar que va néixer a Berlín per culpa de Pedrell, que havia instat el seu pare a anar a la capital alemanya com a gran focus musical que era, mentre q u e el trasllat a París, molt al principi del segle passat, ja resultava més inexplicable. Les relacions amb e1 pare, represes trenta anys més tard de l'abandonament d'aquest, en el pla personal van ser el que podien ser, ateses les circumstàncies. però sense menystenjr e1 reconeixement i l'estima per la seva obra. Nin-Culmell va mantenir una molt bona relació amb Manuel de Falla, el qual admirava en tant que persona i també com a artista, i del qual va E NIN-CULMELL SENTIA UNA PROFUNDA ADMIRACI Ó PEL SEU MESTRE MANUEL DE FALLA. ser deixeble a Granada a instàncies de la seva mare durant els estius del 1930, 1932 i 1934 i també ho bavia de ser el 1936. I va ser el compositor gadità qui va induir-lo a estudiar amb Paul Du kas, persona de la qual servava una memòria molt menys plaent. La fi de Ja guena civil suposa un intent d'arrelar-se a Barcelona. ciutal de la qual conservava record¡ molt estimats de la seva estada en eh anys infantils. Els esforços de bons amics, entre els quals Eduard Toldrà. per situar-lo en l'ambient musical barceloní, aleshores tan precari, van resultar inútils. D'aqueUs anys sónb interpretació per ell mateix com a solista del seu Concert per a piano i or· questra amb l'Orquestra Municipal amb direcció de l'esmentat Toldrà. Així mateix, va diligir Ja que també és composició pròpia, El burlador de Sevilla. A la fi va retornar als Estats Units, on va desenvolupar una intensíssima tasca com a pedagog, sense deixar de banda la creació, a la Universitatde Berkeley (Califòrnia), entre 1950i 1974, quan es va jubilar, després d'haver estat professor del Wuliams College (1940-50). ' L obra de Nin-Culmell poua molt en la música d'arrel po puJar i en la qualla catalana ocupa un lloc de5· tacat amb les seves Dotze cançom catalanes, a les quals cal afegir Tres cançons mallorquines i també Cua· tro canciones andaluzas. Sobre això. deia en aquella entrevista: "En rea· fitat es tracta d'assimilar el material popular i després en surt una altra cosa. Les Tonades per a piano estall inspirades en elements -no dic te· mes- populars com a punt de parli· da. En gran part de la meva produc· ció, L'element popular hi és com 1111 riu interior però no com a citacions. Al Concert per a piano hi !ta ele· ments populars, però no literals. A la meva òpera La Celestina he fel una cosa picaresca. Hi ha,el problema d~ per què Calixta no s acosta a Melrbea d'una forma natural. Aleshore.s !te resolt el problema fent que Meltbea sigui filla d'un mercader ca f~ I~, fet que els separa. Aleshores al _ultrma escena ella canta una canço popular catalan.a: Aix~ resol ~n pr~­ blema /iterarr r a mes ofererx a[./¡. cients musicals. Ho he fet amb tota la mala intenció." lCÍl'l ~del tam posi. jdiar ·qu~ nys joaquim Nin-Cu/me/I durant l'entre-vista que va mantenir amb aquesta publicació l'any 1993 lunya, Cuatro canciones populares de Salamanca, Fum, fum, fum (coral), Cinco canciones tradicionales españolas, Seis canciones populares sefardíes i Te Deum, datada l'any 2000, amb més de noranta anys d'edat. Berlinès de naixement; barceloní primer circumstancial i després afectiu fins al dan-er moment; nord-americà per professió, llarga residència, admiració objectiva dels valors dignes d'admiració d'aquell país i passaport -deixa clar que aquesta circumstància li havia estat molt útil-, cosmopolita vivencial obligat o de gust, Joaquim Nin-Culmell ba estat un compositor estèticament epígon del nacionalisme espanyol, d'acord amb la influència decisiva de Falla i, en part, probablement del seu pare, el qual, d'altra banda, va començar a compondre només quatre anys abans que ho fes ell. a seva obra orquestral comprèn, ultra l'esmentat Concert per a piano, un Con- L cert per a violoncel, Sonata breu per a piano, Quintet amb piano, Tres piezas antiguas españolas, Variaciones para guitarra sobre un tema de Luis Milón, etcètera. l quant a obra escènica, a més de l'esmentada òpera La Celestina, inclou els ballets El burlador de Sevilla i Le réve de Cyrano. lla vocal, a més de les esmentades Dos poemas a forge Man- rique, Dos poemas de Gil Vicente, Quatre cançons populars de Gata- ~ ~ ~ DEL SEU AFFM. fi pal adrà bé rrde l~ts, iSllllll r.rde ~tde 950i ;prés r poua arrel :a ca· des· ÇO/IS · Ttes Cua· això. t rea· terial altr• ~stan ie te· 10rli· 'duc· •n un ·ions. ' e/e•ls. A f UllO 233 Sr. Joaquim Nin-Culmell, il·lustre i eternament jove creador musical Estimat amic: Espero que allà on sigui -segurament gaudint d'una esplèndida visió de la vasta badia de San Francisco que tant li agradava- tindrà oportunitat de reviure la seva extraordinària existència i els records, ben guardats per una memòria fidelíssima segons que vaig poder comprovar en la primera de les vivències directes que vaig tenir amb vostè. Abans l'havia ullat atentament amb motiu de les visites puntuals que cada any feia per prendre part en el jurat del Concurs Maria Canals, en aquelles cerimònies de presentació particulars que es feien al Palau, amb protagonisme especial de Montserrat Albet i més endavant també de l'enyorat Emest Lluch i fins i tot de Joan Ban·il. A mi em sorprenia la seva vitalitat bellugadissa i gairebé hipcractiva, fins i tot una mica trapella -en el millor sentit de l'expressió-, la seva cordialitat encomanadissa i, en la distància d'un contacte no immediat, hi intuïa un fi sentit de l'humor. Per això un dia em vaig proposar d'encalçar~o a la primera oportunitat, tal com explico en l'article adJUnt. I en el contacte directe totes les expectatives que m·_ havia fet van quedar sadollades amb un escreix gras. Va ser una llarga estona inoblidable. A la descoberta de la fascinant aventura humana, s'hi afegia una expressivitat vital i g~nerosa i alhora matisada per un sentit de l'humor finís~}m amb el qual esquitxava passatges do la seva narració: No. no vaig nêixer a Berlí11 per uccident. fo sempre dic qu~ vaig 11éixer allà perquè 11olia ser a prop de la rne11a mare. ' A vegades la cosa era molt més sedosa i el to entrava en una altra tessitura, com quan parlava del retrobament amb el seu pare trenta anys més tard que ell hagués abandonat la família: "Sí. vam ser amics, però és clar, afecte no en po- dia sentir, per ell.'' Quan entrava en qüestion~ estJictament musicals, el seu parlament fluïa amarat de saviesa i d'una enorme claredat expositiva. Eren judicis exposats de manera natural, sense haver de recórrer a subterfugis intel·lectualitzants, sorgits d'un profund pou de vivència i geni musical. Després van venir altres contactes, com el fet que pogués afavorir-li una trobada amb Pcpe Romero, una altra personalitat encantadora. Més ençà vàrem compartir taula a la sala d'actes de l'SGAE en un acte en què es va presentar un CD editat per Columna amb cançons seves i a mi em va pertocar parlar de vostè juntament amb Jorge de Persia i l'editor Àlex Susanna. Sé que vaig insistir en el seu perenne esperit jove, que havia estat una de les qualitats que ja abans de conèixer-lo m'havien impressionat més. La manera tan càlida com em va agafar el braç com a reconeixement per les meves paraules restarà en mi com un dels detalls afectius més inoblidables de què he gaudit mai. I per acabat: el meu afecte per vostè afavoreix una fiblada d'amargor en constatar que ha mort sense veure a )·'altar d'un teatre la seva estimada filla casadora, com en deia vostè de l'òpera La Celestina. amb la seva fina i irreductible ironia. Aquesta partitura que ha transitat per directors i promotors operístics de la Pell de Brau durant gairebé vint anys, i sense que cap pretendent li fes cas. Amb l'afecte que sap que li tinc, desitjo que algun dia, en les circumstàncies etèries en què estigui, li arribi alguna reminiscència d'operatives per bé que tardanes reconsideracions. Del seu affm. Jaume Comellas 7 127 •••§•·•••d•• Un estudi de l'SGAE constata l'escassa presencia d'autors espanyols en les programacions simfòniques CoM JA HA TRANSCENDIT, UN ESTUDI REALITZAT PER L'SGAE SOBRE LA PROGRAMACIÓ DE LES VINT-I-DUES ORQUESTRES SIMFÒNIQUES ESPANYOLES AMB TEMPORADA ESTABLE -NO S'HI COMPTEN GIRES, ENREGISTRAMENTS Nl CONCERTS EXTRAORDINARIS- DURANT CINC TEMPORADES, DE LA 1997-98 A LA 2001-02, MOSTRA UNA ESCASSA PRESÈNCIA DE COMPOSITORS ESPANYOLS. CONCRETAMENT, EN EL CONJUNT, NOMÉS UN 16,4% DEL TOTAL. perRRMC quest guarisme és considerat com un toc d'atenció per l'ens esmentat, especialment si va acompanyat d'altres associats i així mateix preocupants en aquest context, com el fet que del total de compositors interpretats -espanyols o no-, només un escàs 12% del repertori con·espon al gairebé 38% dels compositors vius interpretats. Això vol dir que les obres d'aquests es repeteixen molt menys en les programacions que les dels compositors morts. Insistim-hi, espanyols o no. Apareix en aquest estudi, realitzat no sobre el nombre d'interpretacions, sinó sobre el percentatge de programació, la coneguda evidència dc la marginació de la música actual en els repertoris simfònics espanyols, que és del que es tracta ara. La basc de treball és indicativa, atès que correspon a un total de més de 3.000 concerts, unes 8.000 hores d'execució i 619 autors. A tall dc curiositat. no exempta de signil1cació, cal remarcar que les quatre composicions més interpr~­ tades són, per ordre, les Simfonies mím. 7, 3, 5 i 9 de Beethoven i que en un sorprenent cinquè lloc hi ha el Concert per a orquestra de Béla Bartók, mentre que completen les deu pl'imeres posicions: la Primera Simfonia i el Concert per a piano A 233 8 128 de Txaikovski, les Simfonies núm. 1 i 2 de Brahms i també, sorprenentment, Ja Simfonia en Re de César Franck. Mozart és, en conjunt, l'autor més programat, però la seva primera composició en el rànquing. la Simfonia núm. 41, ··¡upiter", no apareix fins al lloc 33, la Simfonia núm. 39 en el lloc 4 7 precedida del seu Requiem. Entre la seixantena de composicions més interpretades. només bj figuren l'inevitable Concierto de Aranjuez, lloc 24 i Noches en los jardines de España de Manuel de Falla en el 52. el que fa a les dues orquestres catalanes estudiades -la del Liceu no té temporada simfònica estable-, s'observen comportaments matisadament diversos. L'OBC amb l'escàs 13% de programació de compositors espanyols, està per sota de la mitjana, malgrat que, tanmateix, atès que programa més concetts, en termes absoluts la supera amb escreix. Del total de compositors espanyols interpretats, el 82,8% són catalans. P COMPORTAMENTS MATISADAMENT DIVERSOS DE L'OBC I LA SIMFÒNICA DEL VALLÈS. Per la seva part, l' Simfònica del Vallès programa 23,6% de compositors dels quals el 76 %són catalans. L'O BC para una atenció molt especial als autors catalans, com ho demostra el fet que els 5 autors espanyols més programats en aquest període han estat, per ordre: xa~ier Montsalvatge, Benet Casablanca5, Robert Gerhard, Joan Guinjoani joaquim Homs. L'OSV, per la se· va part, encapçala el rànquingde compositors espanyols programats amb joaquim Serra i continua amb Manuel de Falla, Joaquín Turina. Narcís Bonet, Salvador Brotonsi Enric Granados. Els compositors més programatS per l'O BC han estat, per ordre: IJe. ethoven, Mozart, Mahler, Strauss i Txaikovski. I per l'OSV: johann Sh·auss -sens dubte pel pes dels concerts nadalencs de valsos-, Mo· zarl, Txaikovski i Beethoven. A tall comparatiu, cal mostrar da· des d'altres orquestres d'arreu. El Coro i Orquesta NacionaJ de Espa· ña encapçala el rànquing de com· posi tors espanyols més interpretab amb Joaquín Turina i el segueLxen Luis de Pablo, Manuel de Falla. Claudio Pietro i Eduard Toldrà. compositor programat també en un lloc de privilegi per aJh·es forma· cions espanyoles i curiosament no per les catalanes. El Coro i Orquesta de RTVE té en el primer lloc, enh·e els comp(} si tors espanyols, Joaquín Turina, ~· guit d'Antón García Abril, Xavier Montsa lvatge, Joaquín Rodrigo i Amando Blanquer. Manuel de Falla encapçala -no podia ser altrament- l'escalafó de compositors espanyols més inter· pretats per I'Orquesta de Granada que ha dirigit Josep Pons els dan-er5 anys. El segueixen José García Roman, Joaquín Turina, sorprenent· L'c;>rqrre.stra Simfònica de Barcelona i Nacional de Catalrmya, OBC (esqr~erra) . , rI Orquestra Smifòmm del Vallès, OSV (dreta), s6nlrs formacions mruys depeudeuts dels aj11ts príblícs ~stn un ~o~. Jt esmho ~es. iuest avier ilcas, oani Fse. agde rats ~b pna. bnsi ~ats ::lk ¡auss hann dels Mo· n·da· u. El Ss pa· com· -elllts ~ixen ralla. ldrà. !n lDl rma· ~t 00 (E té mp<r a, se· aYier ·igoi t-no fó de nter· nada t11't'IS ~Ro­ nent· ment Frederic Mompou i Benet Casablancas. Pel que fa a la Simfònica de Balears Ciutat de Palma, l'ordre és l'illenc Antoni Torrandell, el barceloní Salvador Brotons, els també illencs Baltasar Sam per i Romà Alís, Joaquim Serra i un altre compositor mallorquí, Bertomeu Artigues. L'Orquesta i Coro de la Comunidad de Madrid mostra les seves preferències per Rodolfo Halffter, joaquín Rodrigo, Jesús Guridi, Antón García Abril, i amb Joaquín Turina i Manuel de Falla en els llocs novè i desè, respectivament. La programació espanyola de la Simfònica de Madrid és encapçalada per Cristóbal Halffter, Antón García Abril, Pablo Sorozabal. Ruperto Chapí, Joaquín Rodrigo i Conrada del Campo. En la Simfònica de Bilbao. Gabriel Erkoreka, Juan Crisóstomo Arriaga i José Matía Usandizaga, i en la d'Euskadi, Jesús Arambarri, Tomas Aragüés, Jesús Guridi i Arriaga. Finalment, en la de València encapçala el rànquing Rodrigo, seguit de García Abril. i en els privilegiats tercer i quart lloc hom ret digne homenatge als fundadors dc la formació, Ricard i Joan Lamote de Gr·ignon, tot precedint ni més ni menys que Manuel dc Falla i Cristóbal Halffter. Són dades significatives que mostren qui més qui menys té proclivi- tats molt preestablertes i al mateix temps no discutibles. e les 22 orquestres simfòniques estudiades, només Ja Simfònica del Vallès no depèn de les institucions, en estar constituïda com a societat anònima laboral. En aquest sentit, és lògic que sigui la que tingui una dependència menys acusada del suport públic i més gran de si mateixa. Amb un pressupost d'l,64 milions d'euros, la subvenció rebuda assoleix un 15%, menh·e que el 85% corr-espon a recursos propis. Per la seva part, en l'OSC, els recursos propis suposen el 41% del seu pressupost total de 8,18 milions d'euros (dades de 2001 ), mentre que el 59% correspon a subvenció institucional. Aquests són, amb diferència, els guarismes socialment més satisfactoris de totes les orquestres simfòniques espanyoles. Observem com el Coro i Orquesta de RTVE, amb un pressupost total D OBC I OSV, LES MENYS DEPENDENTS DE LES ADMINISTRACIONS. d' 11,56 milions d'eures, té una dependència institucional pràcticament del 94% i que els recursos propis signifiquen el6,28%. Percentatges que són del 80% i 16%, respectivament. pel que fa a la Simfònica d'Euskadi, amb un pressupost de 7.11 miHons d'euros. El percentatge de recursos propis més elevat després de les orquestres catalanes és el de l'Orquesta Ciudad de Granada, amb un llunyà 17,5%. Les dades del Coro i Orquesta Nacional de España, amb un pressupost total de 13,3 milions d'euros són de difícil avaluació, perquè els ingressos per taquillatge i altres són incorporats directament al Ministeri d'Educació i Cultura i no es des~ trien d'altres partides. No podem afirmar que sigui significatiu, però sí almenys curiós que en l'estudi no figurin dades de l'Orquestra Simfònica de València. ssenyalem fmalment que l'any 2002 es van oferir, a l'Estat espanyol. un total de 17.989 concerts de música clàssica -xifra sensiblement igual a\2001-. dels quals 1.717 van ser simfònics, amb un increment del 17,1 %; increment sensiblement igual al de nombre d'espectadors, 16,3%, en passar d' 1.132.442 a 1.318.347. I també de recaptació. amb una evolució de 2001 a 2002 de 16,9 milions d'eurosa 18. 233 A 9 129 .fptW§IeiMMij- Antonio Gandia, triomfador del Concurs Francesc Viñas GAIREBÉ 450 PARTICIPANTS I UNA FINAL AMB UNA DURADA DE GAIREBÉ 4 HORES EXPLICITEN LA IMATGE AL LLINDAR DE L'EXCÉS D'UN CERTAMEN TAN PRESTIGIÓS COM EL FRANCESC V I ÑAS .P.~EJ:.Ç:Ç:.. na manifestació que ja ha superat els seus 40 anys de presència ininterrompuda, es mou encara amb els paràmetres organitzatius i conceptuals originaris i, per tant, en la línia d'una fidelitat intocada a un ideari molt en sintonia amb la imatge més tradicional de l'òpera. I, per tant, impermeable a l'evolució que ha sofert aquest concepte, especialment els darrers anys. En una mateixa tarda sentir tres versions de l'ària "Ella mi fu rapita" de Rigoletto (a més, dues seguides) i repeticions d'altres, segurament és tan inevitable com no exempt de discussió. El sospir d'alleujament que produí la darrera actuació, la de la soprano Ievguenia Grekova, que va cantar lied, resulta significatiu. No pretenc qüestionar el veredicte del jurat, pel simple fet que per haver escoltat els finalistes només en la prova final, no gaudeixo dels arguments dels seus membres. Per tant, m'he d'atenir a aquesta darrera actuació i oferir-ne una imatge global. En aquest sentit, hom diria que s'ha complert l'aforisme que "major qualitat importa major qualitat". Així, doncs, el nivell mitjà del conjunt dels finalistes va set molt elevat. 'fots mereixien el privilegi d'una actuació preesteJ.Jar al -per a ells- imposant escenari del Liceu. En tot cas, hom no va trobar en la vint:na dc ptivilegiats cap apunt de gem, cap personalitat especialment enlluernadora que justifiqués l'atorgament dels primers premis. 1 U curiosament, ben a l'inrevés del que acostumava a esdevenir-se en anteriors edicions, el nivell de la parcel·la masculina va ser més manifest que el de la femenina. La major quantitat d'inscrits de l'"Annada coreana" es va traduir en una substancial preeminència també en la prova final, mal corresposta en els guardons amb només el segon premi femení per a la delicada Jee Hye Sohn, mentre que el nodrit planter de barítons es perdia a cavall de la noblesa de llurs veus i un cantar massa inexpressiu i acadèmic. etes totes les reserves esmentades, no hauríem vist malament que els dos primers premis haguessin quedat deserts, especialment el femení, atorgat a la russa Tatiana Mazurenko, amb mèrits -em refereixo a la prova final- més espectaculars en pianos ifilattos que en un cantar plenament important. Antonio Gandia sembla que ja havia impressionat en les fases prèvies; tanmateix, el seu "Ah, mes amis", la compromesa i sobreaguda ària de La fille du regiment, no era de mahicula per temorenca, però sí la versió d"'Ella mi fu ra pita". El seu cant acusa l'empremta del mestratge d'Alfredo J<raus, fins i tot amb el F paraJ.lelisme de treure molt de partit d'una veu no exactament bella. Mestratge del tenor canari, que segurament per passiva, tan1bé traïa el segon classificat, el tenor rus Dmitti Kortxak, d'aspecte juvenil i amb uns finals decididament krausians -disculpeu-me el neologisme. Dos exceJ.lents baixos> d'edat madura i professionalitat manifesta -el polonès Wojciech Gierlach i el turc Tuncay Kurtoglu-, van compartir el tercer premi. Però també ho hauria pogut fer el seu col-lega belga i exceJ.lentíssim cantant Shadi Torbey, que va lluitar contra el fat tan manifest i d'efectes tan malèfics en un concurs d'aquestes característiques com renunciar a les àries. En la parcel·la femenina, crec que aquesta mateixa maledicció va patir la soprano tussa levguenia Grekova, que va oferir una sensibilíssima demostració de com es canta ellied. També crec que hauria merescut més la grega Sofia Mitropoulos, a qui el recentment aconseguit Primer Premi en el prestigiós concurs Voci Verdiane de Bussetto i una actuació de notable envergadura -esplèndid el seu "Ecco l'arrido campo'' d'Un ballo in maschera- no va resultar prou atractiva al jurat per evitar que el tercer premi quedés desert. 233 11 131 The Dubliners, plat fort del cicle Concert de Tarda al Palau L'ACTUACIÓ DEL GRUP IRLANDÈS DE MÚSICA FOLK THE DUBLINERS, EL DIA 17 DE MAIG, CONSTITUEIX BEN PROBABLEMENT EL PLAT FORT DE LA PROGRAMACIÓ DEL CICLE CONCERTS DE TARDA, QUE UNA VEGADA MÉS PROMOU LA fUNDACIÓ ÜRFEÓ CATALÀ-PALAU DE LA MúSICA CATALANA, AMB EL SUPORT DE L'AGRUPACIÓ MÚTUA DEL COMERÇ 1 LA INDÚSTRIA. ..P~!..~_Ç _ l cicle manté la seva fidelitat a uns principis molt clat:s: o~erta diversificada amb eqUiltbn entre dimensió culla i populat; propostes atractives i en un context de notable dignitat qualitativa. Els concerts tindran lloc els dilluns a les set de la tarda al Palau de la Música i l'obrirà la cobla La Principal del Llobregat amb motiu de la çelebració enguany del seu setanta-cinquè aniversari. Hom comptarà amb un director de luxe. Salvador Brotons, i el programa es mou en l'àmbit de l'excel-lència concertística per a cobla, amb obres de compositors tan destacats com Toldrà, Lamote de Grignon, Antoni Ros Marbà, Brotons, Vilà i Martínez Comin. J.:esplèndida soprano Rosa Mateu una vegada més actua en aquest cicle, en aquest cas amb el tenor Albert Montser- E rat -de trajectòria ascendent- en un programa centrat en l'exultant opereta vienesa representada pels seus autors més conspicus: Richard Strauss i Franz Le· har. La Simfònica del Vallès i el director Albert Argudo agombolen la proposta amb el seu reconegut ofici. El concert que amb el títol "El Saló Rossini" oferirà el Cor de Cambra del Palau de Ja Música dirigit per jordi Casas, constitueix Ja proposta qualitativament més substanciosa. Amb acompanyament al piano de Jordi Armengol, s'hi oferirà un programa centrat en l'obra que el compositor Rossini va confegir en l'estada a París a les acaballes de la seva existència. Un programa presidit pel perfum d'una música deliciosa, melòdicament molt rica i d'un gran encant i refinament. L'Orquestra Julià Carbonell, formació d'existència encara jove, oferirà el gran format en un programa amb el tí- tol "Dansant amb l'Orquestra", que fa una proposta molt atractiva en un repertori certament dansant, en el sentit més simfònic de l'expressió, i alhora d'una gran rellevància musical. The Dubliners és un conjunt de característiques inusuals. Ha entrat ja a la seva cinquena dècada d'existència i l'edat dels seus, d'altra banda vitals components ho palesa. Però no el seu en tu· siasme i la convicció i categoiia que mostren al servei del repertori folklòric del seu país d'origen, en un recital que constituirà un autèntic espectacle musical. La Big Band Jazz Terrassa que dirigeix john Dubuclet oferirà una mostra del millor jazz clàssic, aquest jazz tan arrelat precisament a Terrassa, la capital catalana del gènere, amb un especial esment de l'obra de Count Basie al qual hom ret homenatge: però també a Miller. Coodman i Ellington, tres altres grans genis. 233 r ------••• ••·----- - - - ---- ---·-- -- ------------------------------------ ------ ---------------------~ catalunya música 1reviSta musical catalana 1 CATALUNYA MUSICA I REVISTA MUSICAL CATALANA CI Sant Fanceac de Paula, 2 • 08003 Barcelona Butlleta de domiciliació bancària Senyors. els agrairé que amb càrrec al meu compte/llibreta atenguin els rebuts que els presentarà el Consorci del Palau de la Música Catalana. pel pagament de In meva subscripció a "Catalunya Música/Revista Musicitl Catalana". oooo oDoo Do oOOooooooo Signatura: lïtular compte: Banc/Caixa:_ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ __ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ __ 1 · - - - · - - - - - - - - - - -Agència:_ - - ----------- · -----------------------------Ad~a~ocia:... Codi postal i població: (cal omplir Ics dades correctament) Butlleta de subscripció · - - - - · - -- - : Nom i cognoms del subscriptor: • 1 Adreça: ·-··"-·----..· · - - · · - · - - - - - - •·- - -I 1 TeiUon: •·----··- - · - - · -.. : Codi postnl i població: ····--···..· - · - - - - - - ----~------------·--------: Professió:. ----·---· 1 : Desitjo subscriure'm o partir del número: __ : Amb lo quota anual de 25.24 eu ros. Faré erectiu l'import mitjançant domiciliació bancària (o b6 taló ' vista Musical Catalana•). Per subscripcions a l'estranger. consulteu el preu. • . bancar~ ad¡unt, a favor de ' I I ~~~~.'!~~'!'.!:~-:~~us : L<s) sevesb dades seran incorpondes als li crus cid Grop Palau de LI Músiea (Orfeó,Català. , .. : ;: .~ Ku al.:""r de Sant ff'lliiCeJC de Paula. 2. de Buulona. CP 0800l, per ,..-oe 1• • - ....-.-. 1 1 1 • ' • Catalunya Mustca!Re· i Con>OICi cid Pel do LI M. . Catal.l- .!:tdr 1011 el• drets d~!.a, -a"read6. can- ·------~-~-------------- ------ - ---- ---------------------- - ------ - ------------------- -- -------- 13 133 Important bloc d'oferta musical de la Fundació ''la Caixa'' L A FUNDACIÓ "LA CAIXA" HA PRESENTAT UN IMPORTANT BLOC DE PROGRAMACIÓ MUSICAL QUE OMPLIRÀ o'ACTIVITAT LA SEU DEL SEU CAIXAFORUM, I TAMBÉ DE DELEGACIONS COMARCALS, FINS A LA FI DE CURS. E 233 14 134 n gran part es tracta d'iniciatives de realització consolidada, com és el Festival de Música Antiga, el Fringe i el concert amb la interpretació de la Passió segons sant Mateu, i en altres casos són iniciatives noves, com un cicle de música de cambra titulat Les Músiques de CaixaFerum o els Concerts Familiars. El Festival de Música Antiga enguany arriba a la seva vint-i-setena edició amb una oferta de catorze concerts, dotze dels quals tindran lloc a CaixaForum i els altres dos a l'església de Sant Felip Neri. Ut1a vegada més aquesta manifestació vertebra un conjunt d'oferta d'un elevat nivell de qualitat i interès, i amb una notable obertura de ctiteris. Entre el J 7 d'abril i el8 de maig els amants d'aquest gènere musical podran gaudir de formacions i intèrprets individuals de tanta qualitat com Al Ayre Español, amb un prograna titulat ''La Cantata española en América", de l'Ensemble Européen de William Byrd amb un programa dedicat al barroc portuguès, de Le Concert d'Astrée amb un programa de cantates italianes de Handel, la contralt Sara Mingardo amb el clavicembal·Iista Rinaldo Alessandtini, i que oferiran un programa que va de Monteverdi a Schubert, o el conjunt Musica Fiata&La Capella Ducale que dirigeix Roland Wilson, per interpretar Vespra de/la Beata Vergine de Heinrich Biber en el que pot constituir un dels esdeveniments més importants del festival. També hi actuaran, entre d'altres, el llaütista Hop- kinson Smith i Driss el Maloumi -llaüt i veu- i Lhoucine Baqir -percussions i veu-, que oferiran un programa de música de la tradició àrab i berber. Hom constata un retorn a les essències més específiques del concepte '"música antiga", concepte que darrerament podia haver qüestionat clarament la programació de repertori que arribava -i no per excepció com ara- al romanticisme. ParaJ.lelament tindrà lloc una nova edició del Fringe, que se celebrarà els dies 17 i 28 d'abril i que aplegarà diverses propostes encara no concretades, atès el caràcter obert i volgudament informal d'aquesta manifestació. La versió de Ja Passió segons sant Mateu que s'ofereix en el cicle de Pasqua serà comentada a part en el seu moment. na proposta nova és el cicle titulat Les Músiques de CaixaForum, que va obrir un concert del tenor Mark Padmore acompanyat al piano per Roger Vignoles amb el cicle La bella molinera de Franz Schubert. Tots els concerts tenen lloc els diumenges a Ja tarda a dos quarts de vuit i en total seran nou, que ocuparan l'espai fins al dia 21 de març. Es tracta d'una oferta cambrística variada en què s'alternen noms joves del nostre concertisme amb d'altres més consolidats, com el mateix duet acabat d'esmentar o Dalton Baldwin i el guitarrista Emesto Bi- U tetti, que clourà el cicle. En algun~ casos actuaran artistes amb trajectòtia professional afermada i que han passat pels diversos cursos que programa regularment la Fundació '·la Caixa". Malgrat que en part sigui a misses dites, hi intervindran la soprano Maria Luz Martínez i el bariton Enric Martínez-Castignani acompanyats per l'esmentat Baldwin, el Trio LOM que integren els joves Daniel Ligorio, Joan Orpella i josé Mot~ i el Miró Ensemble. També hi intervindrà el conjunt Solistes de l'Orquestra de París que en· capçala el flautisa palamosí Vicenç Prats, l'Endellion String Quartet, el Cuarteto Latinoamericano format per instrumentistes mexicans de tra· jectòria nord-americana. e oncerts Familiars és un ci· cle que s'escampa a diver· ses poblacions catalanes i que té com a finalitat in· traduir a l'àmbit familiar, amb es· pecial esment a les joves promo· cians d'amants de Ja música, un total de nou propostes de carac· tetístiques molt diverses. Títols com "Vent de bogeria", "Gamako", "El país del ritme", "Malabars als fa· miliars", "Max Vandervorst l'home d'aigua", "Fígaro! Fígaro"!, "Tot bu· fant", ''El cocodril llaminer", "Llu· na de l'arbre" i "Concert d'aigua per a un jardí d'hivern" situen un àm· bit enh·e musical i lúdic, obert a sug· gestions ah·actives. Els concerts tenen lloc dissabtes i diumenges en diversos horaris se· gons les poblacions. Curs d'organologia del Museu de la Música: total normalització d'una iniciativa necessària l Curs d'organologia que anualment organitza el Museu de Ja Música de Barcelona arriba enguany a Ja seva dissetena edició, en un moment de gran importància per al centre cultural, a causa dc l'imminent trasllat del Museu des de les antigues dependències de la Casa Quadras a les noves instaJ.Iacions situades a l'Auditori. Iniciat el passat 4 de febret~ i fins al21 d'abril, el curs se celebra al PaJau de la Virreina de Barcelona -precisament per aquesta situació de trasllat del Museu-, i està organitzat en tres grans blocs temàtics de tres sessions cadascun. L'alumne pot triar si vol cursar un bloc en concret o tot el conjunt, ja que cada bloc està regit per uns criteris d'homogeneïtat. El primer és un mòdul introductori que tracta de temes de caire general: "Metodologia de la recerca organològica", a càrrec del director del Museu de la Música, Romà Escalas, és una sessió orientada a universitaris i estudiants de música de grau superior que vulguin conèixer els principals sistemes per investigar sobre els instruments. " La difusió dels instruments: del pianoforte al piano modem", impartit pel concertista especialista en instruments de teclat històrics Albert Romaní, explica com un instrument concret pot evolucionar per l'ús en la societat. Finalment, el periodista i crític musica.! Jordi Garcia Soler és el responsable de la sessió "Els conjunts instrumentals de nova generació: l'evolució en la música popn, que tracta sobre la creació de noves sonoritats instmmenta ls a partir dels principals conjunts del segle E xx. El segon bloc temàtic està relacionat amb els recursos sonors dels ínsttuments: d'una banda, s'estudien els instruments de bisell en cultures diferents, en una classe a càrrec de Romà Escalas; els antecedents dels instruments d'arquet i el seu ús a l'edat mitjana són tractats pol luthier Christian Rault; mentre que la tercera sessió del bloc, sobre els instruments electrònics al segle xx, és responsabilitat del professor de la UPF i de I'ESMUC Xavier Serra. Conèixer els sons d'unes cultures i d' unes èpoques determinades és l'objectiu principal del tercer bloc del curs. D'una banda, s'hi estudien les possibilitats de l'ús del metall en l'orquestra simfònica a partir del segle XIX, explicades pel compositor joan Albert Amargós. L'orguener Gerbard Grenzing ofereix un repàs històric de l'orgue des de l'ús que se'n feia a l'època romana fins a l'actualitat; i Ja darrera classe té com a objecte l'estudi del món sonor en una cultura diferent de la nostra, en aquest cas la cultura àrab i andalusina, a càrrec del musicòleg i intèrpret Omar Metioui. Finalment, el curs es complementarà amb una sessió de cloenda, plantejada com a taula rodona, sobre quins recursos haurà d'oferir el Museu de la Música un cop estigui establert a l'Auditori, i en la qual els mateixos estudiants podran fer arribar els seus suggeriments. l nombre màxim d'alumnes que poden matricular-se en el curs són cinquanta, quantitat fixa perquè "és la que tenim des de fa E molts anys, ja que sempre hem estat limitats per l'espai de què disposàvem a la Casa Quadras'', explica el director del Museu de la Música. Romà Escalas, "i aquest nombre de persones el seguim mantenint perquè està equilibrat respecte del tipus de curs que oferim, però això no vol dir que un cop estiguem instal·lats a l'Auditori no puguem ampliar el nombre de places··, afegeLx. L'alumnat està format majoritàriament per universitaris, professorat de música i estudiants de conservatori. tot i que també hi assisteixen assíduament melòmans o gent especialment afeccionada als instruments musicals. Respecte del trasllat i la definitiva instal·lació del Museu a l'Auditori de Barcelona, Romà Escalas indica que aquesta fita comportarà importants novetats que també repercutiran en el Curs d'organologia, ja que, "si bé el Museu ja ofereix actualment wz camp de recerca per als alumnes, el futur centre disposarà d'un espai dedicat pròpiament a la recerca, on els estudiants podran gaudir d'uns recursos d'investigació que fins ara no havfem tingut mai''. D'altra banda, Escalas afegeix que a l'Auditori "hi haurà els mateixos instruments exposats que fins ara, però els investigadors podran accedir amb molta més facilitat als instruments que estiguin al fons de reserva, per tal que puguin tenir a l'abast més material d'estudi''. reat el 1988, el Curs d'organologia va sorgir amb la idea d'omplir un buit impo11ant que aleshores existia a Catalunya quant al coneixement de la música per mitjà dels instruments. "Quan vam inau- C gurar el Museu de la Música a la Casa Quadras al principi dels anys vuitanta, vam veure que hi havia una mancança en l'estudi de l'orgallologia a casa nostra, i també una forta demanda extema", explica el director del centre, tot afegint que "el curs s'ha anat transformant amb el pas dels anys, i gaudeix d'una flexibilitat que li permet adaptar-se a les noves necessitats i als nous paràmetres que han anat condicionant les aportacions de les no1'es tecnologies aplicades a l'acústica". 233 Sobre la disciplina de l'organologia, Romà Esca las recorda que, malgrat que actualment és una ciència subsidiària de la musicologia. aquesta ja existia molt abans: ''Hi ha tractats i capítols molt importants dedi- cats als instruments que són obra de Boeci, Tínctoris i Praetorius, entre altres teòrics importants", i afegeix que "la consciència de l'organologia com a ciència dedicada i enfocada cap a la recerca sorgeix, però, amb el positivisme, a la segona meitat del segle XiX". Romà Escalas afirma, també, que tot i que en molts moments de la història els instruments musicals han estat menystinguts en favor de la veu humana, i que molts cops fins i tot han estat titllats de demoníacs, "si ens atenim al fet musical en si mateix, històricament l'instrument ha estat un vehicle de transmissió tan important com la partitura, ja que aquest determina les afinaciolls i introdueix una tècnica d'execució que afecta també la vocalització". Jordi Salazar Roy 15 135 SONATES, TOCATES I FA_NDANGOS DEL BARROC CATALÀ MARIA LLUÏSA CORTADA Clavicèmbal Una mostra inèdita de la música per a teclat del segle XVIII, amb obres de JOSEP ELIES JOSEP CALLÉS P. ANTONI SOLER JOSEPH (?) FREIXENET • Segell discogràfic d' EUROCONCERT Distribució \B18A'Pifluflie h~ Rambla de Catalunya, 1O, 2n 4a • 08007 Barcelona www.euroconcert.org • euroconcert@euroconcert.org Tel. 93 31851 58 • Fax 93 412 41 14 Lawrence Foster, guardon at amb el títol d'Amic de Barcelona awrence Foster (Los Angeles, 194 1), exdirector titular de l'Orquestra Simfònica de Barcelona i Nacional de Catalunya (OBC) i un dels principals directors convidats d'aquesta formació en l'actualitat, va ser condecorat el passat 22 de gener amb la distinció d'Amic de Barcelona, que l'Ajuntament de ta capita l catalana ato rga a personalitats del món polític, cultural i social que han contribuït de manera significativa al desenvolupament de la ciutat. Uacte de lliurament d'aquest títol honorífic va tenir lloc al Saló Carles 111 de l'Ajuntament de Barcelona, i va ser presidit per l'alcalde, joan Clos, i pel regidor de cultura, Ferran Mascarell, que van tenir paraules de profund reconeixement per la tasca realitzada per Lawrencc Foster durant els anys en què es va ocupar de la direcció titular de l'OSC (1996-2002). Anys marcats per fi. tes com el trasllat del Palau de la Música a l'Auditori; la presència de l'OSC a escenaris internacionals de primer ordre, com el Camegie Hall de Nova York; o l'inici d'una nova política basada en la participació de solistes de primera fila en els concerts d'abonament del conjunt, com Gil Shaham, Mischa Maisky o Daniel Baremboim. D'altra banda, tant Clos com Mascarell van remarcar el compromís de Foster amb la pau i la defensa dels drets humans, materialitzat en iniciatives com la programació d'un cicle dedicat a la música prohibida pel Era la batuta L C règim d'Adolf Hi tler (temporada 2000-0 1) o, més recentment, fent participar en la interpretació del Concert per a dos pianos i orquesta núm. 10 de Mozart un pianista jueu, Shai Wosner, i un altre palestí, Saleem Abboud Ashkar. Lawrence Fester, per la seva banda, va declarar que per a ell va representar un gran plaer treballar amb I'OBC, però que el mèrit no és únicament seu, sinó també dels diversos responsables de l'Orquestra, i dels mateixos músics que en formen part. També va voler destacar que el primer cop que va col-laborar amb la formació simfònica va quedar impressionat per l'alt nivell artístic del conjunt; i va finalitzar la seva intervenció amb parau les de suport cap al seu successor, Emest Martinez lzquierdo, del qual va afirmar que està fent una molt bona tasca pel que fa a la confecció de la programació de l'orquestra. Jordi Salazar Roy Inici de la Sala de Cambra de l'Auditori l passat 22 de gener va tenir lloc l'acte de presentació del que es qualificà com l'inici de les obres de la Sala de Cambra de l'Auditori. De fet, es tracta de la represa ~amb vista a la plena realització d'una infraestructura prevista en el conjunt de resrnentat macroequipament- que havia quedat aparcada per motius pressupostaris. La presència del regidor de Cultura, Ferran Mascarell; de la directora general de Promoció Cultural, la senyora Bailach, i de l'arquitecte Rafael Moneo, van atorgar a l'acte una solenmitat i significació especials. Hom va poder contemplar l'ampli espai on s'ha de situar aquesta sala prevista per a 6 16 espectadors, 344 dels quals al pati de butaques, 146 en dues rengleres de llotges laterals i 126 en una graderia superior. L'escenari tindrà una superfície de 177m2 . Aquesta realització se situa en la necessitat d'acabar la totalitat de l'edifici de l' Auditod, que ha de complementar la seu de I'ESMUC (en fase de realització) i del Museu de Música. La Sala dc Cambra precisament pararà una atenció especial a les exigències docents de I'ESMUC i al mateix temps servirà per acollir concerts de format miijà i petit que a la Sala Gran de l'Auditori tenen una ubicació inadequada. També acollirà els concerts familiars i escolars promoguts pel Servei Educatiu de I'Auditoli, permetrà cnrcgisl1·aments i aixi mateix podrà funcionar com a sala de conferències i congressos. El fmançamcnt, per ara, serà responsabilitat exclusiva de l'Ajuntament dc Barcelona i dc la Generalitat de Catalunya, tot esperant que es concreti al~-n dia la negociada ~egons que sembla· promesa. i no confirmada- aportaCIO del Ministeri de Cultura. E omparteixo l'opinió de la major ia de crítics sobre el Cos/ fan tutte de Mozart que darrerament es va representar al Liceu. Ho sintetitzaria dient que l'error va estar en l'enfocament general. Cosi és gairebé una òpera de cambra i la versió grandiloqüent que en va fer Bertrand de Billy i que es va correspondre amb un escenali immens, amb els cantants sovint al fons, no s'adeia amb aquesta definició. Ni musicalment ni escènica, salvant alguns moments feliços, va tenir aquell perfum mozartià que els devots sabem trobar-hi. Ben a l'inrevés de la modèlica versió que la temporada 1989-90 en va fer Peter Maag, amb molts pocs músics - vint-i-sis?- i un escenari circular que apropava els cantants al públic. Vaig trobar l'òpera, feixuga, amb les situacions arrossegades, sense vida. A més, el personatge de Despina era maltractat en les seves dues àries principals, en fer-lo sobreactuar i privar-lo d'aquella connexió que s'estableix entre el cantant i el públic i en què no cal res més. Vaig reincidir pensant que tal vegada hi havia hagut Ja rigidesa que pot oferir un dia d 'estrena. Res de nou sinó un cert empitjorament d'alguns cantants que maldaven per fer-se sentir més. Finalment, vaig tomar-hi amb l'interès de veure com s'hi desempallegava el segon repartiment previst, en què figuraven quatre altres intèrprets de casa. També canviava el director, que passava a ser Josep Caballé i que dirigia el títol per primera vegada. Tot va Lliscar de meravella. La finor mozartiana, hi va ser des del principi on els moments piano i els forte contrastaven però no es contraposaven, on el subtil alè vital contagiava els cantants i vam poder veure el Ferrando d'Àngel Òdena flexible i maliciós; Augela Marambio, l'única que repetia, bavia afinat la seva Fiordiligi malgrat no controlar del tot l'explosió vocal del seu magnífic instrument; el jove David Meléndez, en un paper de veterà - "un vecchio corne lei ~ . li engega Despina- , va estar maliciós com a Don Alfonso, amb vocalitat ben rodona, i Marissa Marlins va saber donar vida a una Dorabella que gairebé es va apoderar de l'escena. Tot. doncs, i és un bon reconeixement a un altre bon director català. era principalment qüestió de batuta. 233 17 137 XV CONCURS PAPER DE MÚSICA DE CAPELLADES PER A LA PROMOCIÓ DE JOVES iNTÈRPRETS. Del 21 al 23 de maig dc 2004, el concurs s'adreça a solistes de piano, arpa i percussió, solistes d'instrument amb acompanyament i grups de cambra instrumentals o vocals. La data limit d'inscripció és el dia 3 de maig. Per a més informació i bases del concurs, cal adreçarse a, per internet: www.romanyavalls .com/pdm, o bé al tel. 93.80 1.21.03 (Sr. Enric Ortega, feiners de lO a 14 hi de 16 a 20 h). XII CURS INTERNACIONAL DE MÚSICA DE CAMBRA DE CAPELLADES. Del 2 a l' li d'abril de 2004, compta amb els professors: Rasvan Neculai, violoncel; Marius Sima, violí; Nicusor Sílaghi, violí; Viorel Tudor, viola; Suzanne Bradbury, piano; Camelia Sima, piano; José Luis Castillo, anàlisi; i amb l'osteòpata Víctor Morera. Per a més informació i requisits per inscriure-s'hi (la data límit és el12 de març de 2004), cal adreçar-se per internet a: www.romanyavalls.com/pdm, o bé al tel.: 93.801.21.03 (Sr. Enric Ortega, feiners de 10 a 14 hi de 16 a 20 h). CURS D'INTERPRETACIÓ DE FLAUTA. Impartit per Jaime Marrin, tindrà lloc els dies 26, 27 i 28 de març a l'Auditori de la Mercè de Girona. Per a més informació i inscripcions: www.ajuntarnent.gi/ccm. Ea E: = ~ a ""' ~!:;' ~· 233 I PREMI IBEROAMERICÀ RODOLFO HALFFTER DE COMPOSICIÓ. Convocat per l'entitat mexicana Instrumenta. dedicada al desenvolupament musical en totes les seves facetes, hi poden participar els compositors iberoamericans (per naixement o naturalització), com també els residents iberoamericans en altres regions, nascuts després del dia 1 de gener de 1959. Segons l'Organització d'Estats Americans per a l'Educació, la Ciència i la Cultura (OEI), L'Estat espanyol forma part dels països iberoamericans. Cada compositor només podrà concursar amb una sola obra, per a orquestra simfònica, inèdita, mai estrenada i mai premiada, entre 1O i 20 minuts. El premi és de 15.000 dòlars, i l'estrena de l'obra per diferents orquestres americanes i espanyoles. El jurat serà format per Mario Lavista, Gerardo Gandini, Helmut Lachemann, Luis de Pablo i Steven Stucky. La data límit de lliurament de partitures és el dia 15 d'abril de 2004. Per a més informació i sol·licituds d'inscripció, cal entrar a Ja pàgina d' internet: www.instrumenta.org. quest 18 de març s'inaugura a la Biblioteca Ciarà de Barcelona (el Dr. Carulla, 22-24), i organitzat per Òpera Club, l'exposició commemorativa del Centenari de Madama Butterfly. La mostra consisteix en l'exhibició de fotografies de diferents produccions d'aquesta òpera de Puccini, anuncis publicitaris, intèrprets destacats i propostes d'escenografia i vestuari. El periodista Edgar Villanueva, responsable de l'exposició, oferirà una xerrada introductòria, titulada "L'heroïna pucciniana" el mateix dia de la inauguració, a les 18,30 h. A El Trio Ligorio-Orpella-Mor estrena una obra de Gonzàlez de la Rubia ertanyent al cicle El Trio a Través del Temps, protagonitzat pel Trio format per Daniel Ligorio, josé Mor i Joan Orpella, una de les formacions emergents d'una nova generació de músics del nostre país que desperta més expectativa i interès tant entre el públic com la crítica, s'estrena la partitura de Domènec Gonzàlez de la Rubia ( 1964) Trio Hesperia. Aquest cicle està integrat per tres concerts i cada recital es dedicarà a un període musical diferent; per tant, cadascun englobarà el classicisme (Mozart, Beethoven, Schubert), el romanticisme (Granados, Brahms) i el segle xx (subtitulat "El trio a Catalunya"). El Trio Hesperia que s'interpreta el 4 de març al Teatre Fortuny de Reus, juntament amb obres de Gerhard, Montsalvatge i Brotons, està estructurat en un sol moviment i fa referències explícites a la música folklòrica i a formes com la fuga o la sonata. A més d'aquesta obra, Gonzàlez de la Rubia treballa actualment en un doble concert per a piano, violí i orquestra que eU mateix dirigirà a Tomsk (Rússia), en un concert per a bandúrria i orquestra per al Festival de Polso i Pua a Astúries i en una obra de cambra que l' Ars Poètica Ensemble estrenarà a Munic (Alemanya). P 18 138 La Xarxa de Músiques a Catalunya obre el ventall d'oferta a inicial Xarxa de Música, ini· ciativa nascuda en el si de Jo. ventuts Musicals de Catalunya¡ ideada en el seu dia de manera indi. vidualitzada pel president de Joventuts Musicals de Torroella de Montgrí, jQ. sep Lloret. progressivament ha anat ampliant el segment de tipus musicals, en un procés que va començar amb Ja inclusió del jazz, fet que va significar ampliar el nom inicial de la iniciativa amb la inclusió d'aquest nom, i que ara dóna un nou pas endavant amb la incorporació d'altres tipus de caracte· rístiques diverses, però que, tanmateix, eviten caure en la dimensió més po. puJar i comercial. En tot cas, el temps confinnarà on se situen els límits d'acceptació. Això ha comportat un nou matís en el títol, que ara passa a ser Xarxa de Músiques a Catalunya. La declaració d'intencions és ben explícita, tal com s'exposa en el preàm· bul de la documentació lliurada als nútjans de comunicació, i després explicitada do viva beu, en destacar que l'oferla del primer semestre d'enguany L ''incideix, especialrnent, en la l'Oiun· tat explícita d'encabir dins el circuit qualsevol tipus de manifestació musical, en format petit i mitjà, pensada per ser escoltada en una sala de concerts. Des de la música clàssica fins a la música electrònica o el cantautor elèctric, mai com fins ara la progra· mac:ió de la Xarxa s'havia ofert amb w1s continguts tan diversos. No és u110 diversitat casual, sinó que obeeix a w1a línia amb la qual es vol incidir eu/a recerca i consolidació de noves audiències per a la música en viu i que pretén mostrar la possibilitat de diàleg entre les diverses cultures musicals en un circuit que, a poc a poc, es va eri· gint en un espai de mestissa/ger. L'explicació rebla el clau de mane· ra concloent i inequívoca. "No és aquesta una comesa tan sols atribui· ble a la voluntat de les diverses assa· ciacions de joventuts Musicals de Ca· talunya, sinó que, de fet, pottrobar-se en destacades programacions del pa· norama musical. Conjunts destacats de la cultura del rock dur com Meta· I/ica o Scorpions han estat acompanyats per orquestres simfòniques i Sir Simon Ratlle ha finalitzat concerts a ritme d'una conga." L'oferta del semestre l'integren 59 concerts, 35 dels quals pertanyents a música clàssica, 24 a un ventaU que abasta jazz, músiques del món, blues i concerts familiars i que arribaran a un total de 20 poblacions desigualment repartides per tota la geografia catala· na. Amb preponderància particularit· zada de la província de Barcelona i també Girona, i en menor mesura Tarragona i especialment Lleida. Messiaen, una illa insòlita en la programació de Músiques Contemporànies-Nous Sons 2004 a interpretació de la composició d'Olivier Messiaen Des Canyons aux étoiles el dia 2 de març, en concert extraordinari de l'OSC, constitueix la nota sobre el paper més rellevant de la programació del cicle Músiques Contemporànies-Nous Sons 2004, promogut per l'Auditori i que tindrà lloc del dia 16 de març al 2 d'abril. L'esmentada composició serà oferta com a cloenda en concert extraordinari de I'OBC sota la direcció del titular, Ernest Martínez lzquierdo. Músiques Contemporànies-Nous Sons 2004 és el nou títol de l'antic Festival de Músiques Contemporànies. Nou títol que, seguint una constant -o una inconstant- . gairebé en cada edició canvia de criteris i objectius. En aquest cas, tal com indica, obre encara més el ventaU de l'oferta en un magma força indefmit, que si d'una banda inclou una representació més aviat secundària del que correspondria al concepte de música culta contemporània -l'esmentada obra de Messiaen i altres de noms com Xenakis, Santes, Puértolas, Ginastera, Halffter, de Pablo i David del Puerto, i també els compositors que integren el concert de Hcnnann Kretzschmar-, d'una altra banda s'obre a un ventall molt heterogeni, de difícil classificació, que inclou també la presència insòlita d'un compositor corcà, Unsuk Chin, al qual el Grup Instrumental Barcelona 216, dirigit per Georges-Elie Octors, dedica un programa complet. Cal destacar el predomini de composicions que s'escoltaran per primera vegada a Barcelona. 39 del total de 45, amb 5 estrenes absolutes. Hom ha fet un encàrrec al compositor David del Puerto, que interpretarà I'Octeto lbérico de Violonchelos en el si d'un programa que inclou obres de Xenakis, de Pablo, Philip Glass i Cristóbal Halffter. El cicle l'inaugurarà Percussions de Barcelona amb un programa en què s·e~trenarà una obra de Pere-josep Puertolas i que inclou també obres de Carles Santos, Ak:ira Nishimura i Ruud Wiemner. Fatima Miranda interpretarà una proposta titulada ArteSonado en una línia d'investigació de la veu' no sols en la seva dimensió cantable, sinó ls dies 23 i 24 de març l'Arditti Quartet interpretarà els dos quartets de corda del compositor sabadellenc Benet Casablancas, titulats Cinc interludis -quasi variazioni i Quartet de corda núm. 2. en un programa que completen obres d'Elliot Carter, Brian Femeborough i Jonathan Harvey. Els concerts tindran lloc en el marc de les Jornades de Música Contemporània a Granada i Sevilla, durant Jes quals Casablancas impartirà diverses conferències, alhora integrades en cursos de lliure configuració i de formació de les universitats de les esmentades ciutats andaluses. La temporada vinent l'Arditti Quartet interpretarà un tercer quartet que ha encarregat al compositor. D'altra banda, en la propera edició del Festival de Música Contemporània d'Alacant, el pianista Ananda Sukar1an interpretarà Tres bagatel· les per a piano del mateix autor que van ser dedicades a aquest virtuós. E L Co"igenda. L'ArdittiQua rtet interpretar à la integral dels quartets de corda de Benet Casablancas també instrumental. L'Evan Parker Electro-acustic Ensemble, grup que integra Ja música electroacústica en contextos jazzístics i parajazzístics, oferirà un programa endogàmic dedicat íntegrament a obra del líder de la formació. L'activissim. inquiet i inclassificable músic holandès fincat a Barcelona Chtistian de jong actuarà amb el Duo Levent, en un programa molt obert en què el compositor més conegut és l'argentí Alberto Ginastera i que també inclou obra del mateix De Jong. El compositor Eduard Resina ocupa totalment una proposta escenicomusical centrada en una soprano i un contratenor, titulada Fragor, també d'identificació prèvia difícil. El pianista de jazz anglès john Taylor, amb un programa amb obra pròpia, i el grup Bang on a Can All-stars ofereixen àmbits musicals diversos i també oberts, mentre que el pianista Hermann Kretzchmar oferirà una mostra de l'obra de compositors alemanys molt representatius del moment -Lachenmann, Barlow, Barbara MonkFeldamn i Walter Zimemrmann. Resulta significativa l'escassa presència de compositors catalans. una constant força acusada en les darreres edicions del cicle, en un context, com queda clar en un altre article en aquesta mateLxa Revista. de marginació genèrica prou manifesta. Esmentem finalment que aquest cicle s'escamparà. ultra el mateix Auditori. a l'Espai de Dansa i Música, a la capella de l'Esperança i al CCCB -plató i auditori. RRMC A la pàgina 18 de l'anterior número dc CM/RMC (núm. 232. febrer 2004). dins Noticiari. i a l'article ''Sopar i ja::. en l'iu. una fórmula que el Bei-Ltma ¡•ol convertir en hàbit", signat per Albert Suñé. apareix el personatge de la fotografia com a Larry Corycll. quan en realitat és el trompetista Roy 1-largrove. El francès Robin Yann, guanyador del Premi de Composició Frederic Mornpou 233 l jurat internacional del 24è Concurs de Joves Compositors Premi Frederic Mom pou. format per Jesús Rueda, Martín Matalón, Peteris Vasks. Carles Guinovart i Antoni Ros Marbà, va atorgar per unanimitat el primer premi al compositor francès Robin Yann, amb l'obra Styx. També s'atorgà una primera menció honorifica a l'obra Homenaje a Chopin-i\Jompou. del compositor espanyol Sergio Gutiérrez, i una segona menció honorífica a l'obra Smses and e-mai/s, del compositor polonès Powel Soltysiak. Les obres presentades provenen de països com el Japó. els Estats Units, França, Suècia, Itàlia, Holanda, Àustria, Polònia, Anglaterra, la República Txeca i Espanya, són inèdites i, en l'actual edició del Premi, han estat compostes per a clarinet, violí, violoncel i piano. L'obra guanyadora serà estrenada pel grup Nessi Ensemble a Torroella de Montgri, Sabadell, Sant Boí de Llobregat. Sant Feliu de Llobregat, Peralada i Barcelona, entre altres localitats catalanes. La partitura serà editada i comercialitzada per Editorial Boileau. E 19 139 Jaume Torrent s'incorpora a l'equip docent de l'Acadèmia Marshall piament dita, que està pensada per a alumnes de nivell superior i de per. feccionament, però paral·lelamenl també hi ha una línia que abasta tots els llivells possibles. fiem tingui molt clar, amb l'Acadèmia, que en el cas dels que comencin -nens i joves, majoritàriament-, hem de fre. ballar sobretot un repertori que re. sulti engrescador, ja que l'estudi de la guitarra té uns inicis en certa ma· nera ingrats. Els darrers anys, pero, s'ha incrementat l'estudi d'una se. rie de peces per a debutants que IlO· sa/tres creiem que resulten in/eres· sants d'aprofitar, per satisfer les in· quietuds i les necessitats dels nem que comencen. LA PRESTIGIOSA ACADÈMIA MARSHALL DE BARCELONA HA DECIDIT AMPLIAR LA SEVA OFERTA FORMATIVA MITJANÇANT LA CREACIÓ DE L'AULA DE GUITARRA MIQUEL LLOBET, QUE PREN EL NOM D'UN HISTÒRIC INTÈRPRET I COMPOSITOR CATALÀ, DEIXEBLE DE TÀRREGA. per JORDI SALAZAR ................................-.--..................................... anere_el projecte, que suposara tot un repte per a un centre educatiu de tradició fonamentalment pianística, hi ha la figura de Jaume Torrent, una de les personalitats més representatives de la guitarra catalana dels nostres dies, tal com ho demostra la seva notable trajectòria en els camps de la interpretació, la composició i la pedagogia. Torrent ens explica a continuació quins són els ptincipals aspectes de l'Aula Miquel Llobet -entre els quals destaca un important component reivindicatiu-, i també fa un balanç de la situació actual de la guitarra, tant a casa nostra com en l'àmbit internacional. -De quina manera va sorgir la iniciativa de crear l'Aula Miquel Llobet a l'Acadèmia Marshall? D 20 140 -Va ser a partir d'una proposta que vaig fer jo mateix, atesa l'amistat que mantinc amb els responsables del centre. La idea, però, va sorgir ja fa uns anys, quan vaig adonarme que m'havia especialitzat en els compositors pertanyents al que jo anomeno "escola catalana històrica de guitarra". I L'anomeno així perquè és un fet indiscutible que algunes de les figures més transcendents de la història universal de la guitarra eren catalanes, i perquè van desenvolupar la major part de la seva trajectòria artística i concertística al nostre país, parlo de personalitats com Miquel Llobet, Emili Pujol o Gracià Tarragó, Aleshores vaig -Qui formarà part del professorat? pensar que s'havia de defensar i promoure la seva obra, de manera que les noves generacions d'intèrprets tinguessin l'oportunutat d'aprofundir en una escola que és de les més importants internacionalment. -Quins són els objectius principals de l'Aula? -I:objectiu bàsic és formar des dels diversos nivells. L'Aula està plantejada amb la perspectiva de generar un repertori de treball que inclogui de manera significativa l'obra d'aquests compositors que he esmentat, però sense menystenir-ne d'altres que també han escrit per a l'instrument. Tot i això, en les línies pedagògiques que jo he anat observant, i en molts dels cursos internacionals als quals he assistit, aquests compositors que nosaltres reivindiquem des d'aquí estan pràcticament oblidats. L'obra de Miquel Llobet, per exemple, és pràcticament desconeguda, tot i que aquest fou el guitarrista compositor que donà peu, tant des del punt de vista concertístic com creatiu, al que ara s'entén com a guitarra moderna. -A quins perfils d'estudiant van adreçats els cursos de l'Aula Miquel Llobet? -D'una banda, hi ha l'Aula prò- -En principi impartiré les classes únicament jo, però estem oberts. sr s'escau, a ampliar l'equip docent. -Quins seran els trets distintius de l'Aula en relació amb altres centres que també ofereixen cursos degui· tana? -Els trets distintius es manifesta· ran de manera diferent segons e/ ni· vell. En la programació destinada als cursos de nivell elemental i rniqà. es vigilarà moltíssim el fet de l'estr· mul de l'alumne, tenint en compte La dificultat de l'instrument, ja que arran de la mateixa fisiologia d<~ la guitar- ra, no és fàcil obtenir un re· sulfat musical immediat. Per tant, ja des d'un primer moment es tro· ballarà amb els alumnes perquè pu· guin estudiar obres per a dues gui· tarres, per a guitarra i piano, i pera altres combinacions de cambra. Etr els cursos més elevats es treballarà molt el repertori internacional, atès que La meva activitat concertística em permet conèixer de primera mò quin ambient es respira arreu del món pel que fa a la interpretació de l'instrument. D'altra banda, ull fel que em fa molta il·lusió és que po· drem potenciar el repertori de com· positors nostres que no tenell lo presència que realment es mereixell. perquè molts programes de co11cer· tistes es confeccionen amb obres que ni de bon tros tenen la profunditat ni fa vàlua de les composicions de Lfobet, de Pujol o de certes peces del mateix Sor que encara estan per descobrir. cara resten pendents d'ésser reestrenades? L'OBRA DE MIQUEL LLOBET EN CARA ÉS MOLT -f en termes més generals, en quina situació està avui dia l'ensenyament de la guitarra? DESCONEGUDA . -Comparant-ho amb quan jo era estudiant, per exemple, la pedagogia guitarrística ha fet un gran canvi. Quan jo vaig començar, als anys seixanta, vaig coincidir amb el gran boom de l'instrument, amb la qual tosa molts guitarristes de la meva generació ara som professors. En aquella època els principals mestres a Barcelona eren Emili Pujol, Eduardo Sóinz de la Maza i pocs més, o sigui que la realitat d'aleshores no es pot comparar amb l'actual, en què hi ha molts més professors, més escoles i més conjunts instrumentals de guitarra. quals resulta idoni per acompanyar cançons, gràcies al seu caràcter popular. També és cert que quan entrem en un ter- reny com el de la música clàssica, ja estem parlant d'un altre nivell de dificultat, i també d'un altre tipus de públic. -¿Podríem dir que l'ensenyament de la guitarra a Catalunya està plenament normalitzat, o encara és freqüent que molts estudiants s'hagin de desplaçar a l'estranger per completar els seus estudis? -Aquest fet es dóna amb la guitarra en la mateixa mesura que amb altres instruments. Pensem que en això poden actuar dos tipus de factors: d'una banda, l'interès que l'alumne pugui tenir per un professor determinat; i de l'altra, el de la titulació, ja que hi ha escoles que pel seu prestigi internacional continuen tenint avui dia un pes específic important, com ara la juilliard School de Nova York o la Royal Academy de Londres. -1 quina és la situació de la guitarra a Catalunya, en relació amb altres llocs d'Espanya o Europa? -També, a diferència de fa uns anys, que la guitarra es vinculava sobretot a Espanya, avui dia l'instrument s'ha universalitzat, i s'estudia a països com Alemanya, Anglaterra, el Japó o els Estats Units. Un fet que ha resultat decisiu a /'hora d'aquesta internacionalització de la guitarra és que és un instrument molt còmode i fàcil de transportar, i hi ha molts ambients en els -¿Són moltes les obres per a guitan·a, de l'escola catalana, que en- -No són moltes, però sí que hi ha un repertori desconegut que em sembla força important. Miquel Llobet, per exemple, és un autor molt conegut per l'harmonització que va fer de tot un seguit de cançons populars catalanes, i que van obrir-li les portes del seu reconeixement internacional. Al costal d'això, Llobet té una sèrie d'obres no basades en temes populars, com ara els Preludis, en els quals utilitza un llenguatge d'una tal modernitat que no van ser suficientment valorats en el seu temps, i que no han gaudit de gaire difusió. -1 els compositors d'avui dia, ¿escriuen molt per a guitana? -Sí, i precisament fa poc he tingut l'oportunitat de tocar a Perpinyà el Concert per a guitarra i orquestra de Xavier Benguerel. jordi Cervelló, Frederic Mompou o Salvador Pueyo són altres autors recents que també han escrit molt per a l'instrument. I el mateix passa en l'àmbit internacional: els darrers quaranta o cinquanta anys la guitarra ha despertat gran interès entre els compositors. Així com antigament el compositor de guitarra acostumava a ser guitarrista, avui dia la major part dels qui componen per a guitarra no ho són. I el nombre d'autors és tan extens que seria absurd fer-ne una llista perquè ens en. deixaríem moltíssims. 233 rlni· ada !iqà, estí· •¡pte que r.da 19è. CONCURS DE PIANO HCo ant, tre· IIPREMI zallUY CIUTAT DE BERGAII !pU· gui· ter a .E11 /arà Dies: 24, 25 d'abril, 1 i 2 de maig de 2004 atès ¡tic~ A. fins a 28 anys· B. fins a 19 anys · C. fins a 15 anys· D. fins a 11 anys Cotegories: ma del ode Orgnnit1.n: CENTRE D'ESTUDIS MUSICALS DEL BERGUEDÀ "L'ESPILL" CI Ciutat, 16, lr - 0860013ERGA ·iel/Fax 93 821 39 53 - concurspinno@espill.net 1 fel . po· ·om· t¡ la xen, •cer· Pntrocinn: lJliii 0 LZeiiiiD' Ambdsuport: R~67 llt'll:mtmlt;:J 11 21 14/ _...a••••m•• CRÍTICA Violeta Urmana, una bona elecció Al voltant de R. Strauss Concerts Simfònics al Palau. Orquestra Simfònica del Vallès. Albrecbt Mayer, oboè. Dir.: Edmon Colomer. Mahler, Strauss, Schnebel. Palau dc la Música Catalana. I 7 de gener de 2004. per ROBERT BENITO es del seu debut al Liceu (Teatre Victòria) amb una Bullerf/y la temporada 1994-95 no havia tornat per Barcelona. Considerada una de les mezzos de més fama en el repertori verdià i wagnerià, va oferir un recital ben construït en varietat i qualitat, eminentment basat en ellied alemany en un sentit diacrònic, amb l'afegit del petit cicle francès de Pou lencEiuard "La fralcheur el li feu", que va trencar aquest crescendo en què va transcórrer el concert. De la faceta de liederista de Liszt, no gaire habitual en els programes, se'ns van oferir dues petites joies que ja van marcar l'estil d'aquesta mezzo tota la vetllada: força i apassionament en cada intervenció. De I'Spanisches Liederbuch ens va oferir cinc composicions, tot destacant la que tanca el cicle, "Geh, geliebter", per la seva progressió en cadascuna de les tres estrofes, amb colors vocals diferents que obeïen als estats d'ànim que corresponien a aquesta petita història d'amor que ens narra el lied dc Wolf. De la relació amorosa-literària-musical de Wagner amb la dona del seu protector Otto Wesedonck van néixer els cinc lieder que duen el seu cognom i que van tancar la primera part del concert, que continuà amb les D per F. TAVERNA-BECH l marge del bon treball de l'Orquestra dirigida per Eclmon Colomer i la memorable actuació de l'oboista en l'intranscendent Concert per oboè i orquestra en Re major d'Strauss, l'interès de l'audició es va concentrar en la lectura d'El burgès gentilhome. Obra que malgrat haver estat composta per Strauss com a música incidental per a la peça teatral homònima de Molière, va constituir el punt fort de concert. Veritablement, si tenim en compte que Strauss a l'inici dc la seva trajectòria musical va manifestar-se com un apassionat antiwagnerià i un fervent admirador de Mozart, podrem entendre la personalitat artística del compositor i, naturalment, el contingut tan suggestiu d'aquesta partitura, si es vol un anti poema romàntic o bé un dilatat divertiment a la manera dels clàssics. plena de color i d'autèntica alegria dc viure, anib una sensualitat lleugera i comunicativa que s'escolta sense cap mena de dificultat. Fins a cert punt, Strauss ve a ésser la contraposició de Mahler, que A 22 142 lluita sempre amb ell mateix o indaga la raó extrema de l'existir, com ho manifesta en el seu "Adagietto" de la Cinquena Simfonia, amb el qual s'inicià aquesta vetllada en què la música d'Strauss i Mahler configurava la imatge d'un estrany miraU que reflectia Ja contraposada personalitat d'un utòpic compositor postromàntic amb els seus dubtes, que davant la crisi de la tonalitat dubta entre escollir la continuïtat del simfonisme simbolitzador de les passions humanes o bé retornar a l'existència equilibrada dels clàssics. Un dilema que ara no podem esbrinar si realment s'ha resolt o continua persistint al cap de cent anys... El que sí és cert és que Edmon Colomer va mostrar la flexibilitat del seu temperament amb unes lectures clarificadores de les obres d'ambdós compositors i va proporcionar un eficaç suport al solista Albrecht Maycr perquè oferís una traducció resplendent tant en el fraseig com en la coloració del Concert per oboè d'Strauss. - Recital Violeta Urmana, mezzosoprano. Jan Pbilipp SchuJ. ze, piano. Liszt, Wolf, Wagner, Poulenc, Strauss, Gra. nados, Verdi. Liceu. 18 de gener de 2004. no prou ben acceptades pel públic petites joies de Pou· lenc, que van provocar aJ. guna distracció en la gent, per la seva brevetat i una estèlica tan allunyada del que havia configurat fins al moment la vetllada musical. La normalitat va Ior· nar del bracet de Richard Strauss, que va tancar el COll· cert amb un fermall d'orde sis lieder, en el qual va re· matar una feina -per dir·ho a la manera taurina- amb cua, orella i sortida per la porta gran. El timbre de veu d'aquesta mezzo és tan atrac· tiu que té el poder de gaire· bé acariciar-te els sentits, tot provocant un lirisme im· pressionanat en composi· cions com Lob des Leide11s o desenvolupar una gran ela· redat narrativa musical en Wassenrrose per no csw~n· tar un arravatador sentit romàntic en les dues ultimes: Schlechtes Wetter, i aconse· guir una veritable declaració d'amm· romàntic en Ciicilie. La reacció del públic amb els seus aplaudiments va provocar la generositat de la cantant, que va oferir cinc pec~. entre les quals va destacar una cançó de Granados, l'à· ria d'Eboli, un dels seus per· sonatges fetitxe verdians, i fi. nalmenl, a cappel/a, una cançó religiosa lituana. Seria injust no destacar la reinn d'íntim ma- ridalge musical del pianista, que va ser un lector i intèrpret de cada peça en sintonia absoluta amb la composició i la cantant. CRÍTI A C Una versió antològica de la Contrastos i eclecticisme Simfonia Leningrad Temporada OBC. Gidon Cremer, violi. Dir.: Ernest Martínez Izquierdo. Turina, Mario Ros, Beethoven. L'Auditori. IO de gener de 2004. Ib carnera. Orquestra del Teatre Mariinsk:i. Dir.: Valeri Gergiev. Wagner: obertura de Tannhiiuser. Xostakóvitx: Si~onia Leningrad. L'Auditori. 12 de gener de 2004. Valeri Gergieu _per LLUÍS TRVLLÉN a temporada l bercamera va convidar novament Valeri Gergiev i l'Orquestra del Teatre Marünski en el seu cicle de concerts. Si en anteriors ocasions obres de tanta rellevància com la versió concertant de Boris Godunov, el Requiem de Verdi, la Simfonia núm. 9 de Mahler o La consagració de la Primavera d'Stravinsk.')' van destacar en la programació, enguany una simfonia com la Leningrad de Xostakóvit:x va convertirse en l'eix del nou programa que el director rus i la seva orquestra van interpretar a l'Auditori. Valeri Gergiev ha csdevingut una de les figures cabdals del món de la direcció. Les seves recreacions plenes de força, ímpetu, vehemència i contrastos captiven d'una manera panicular. Una orquestra amb una secció de cordes refinadíssima, uns metalls brillants, unes fustes d'una calidesa sonora colpidora, una percussió impecable en les entrades, travessa una de Ics seves etapes més brillants seguint l'estela de la tradició dc l'escola russa de direcció marcada pel llegendari lcvgueni Mravinski o Juri Temirkanov. Valeri Gergiev i la seva orquestra van iniciar el concert amb la interpretació dc l'obertura de Tannhiiuset; una obra en què la riquesa de contrastos va ser aprofi tada per Gergicv per mostrar-nos tot el potencial dc la seva or- L ma ~ r· ~rd on- de re· ho mb . Ja yeu :ac· ire· ¡tot ~~- ~SI· !!nS :la· en ~n- 1!ÍI les: ISe· tció lie. mb lrtr iaJl· :es. car l'à· 1er· ~ fi. )na ~tia ina icai un oeça J la questra. Va ser una veritable torbonada de sonoritat, en què la varietat de dinàmiques, els tutti, els passatges delicadíssims de les cordes, van servir per exposar Ja magnitud sonora que és capaç d'assolir aquesta formació en les mans de l'enèrgic Gergiev. Després dels prop de setanta minuts de música colpidora que Xostakóvitx va escriure durant els terribles mesos del setge de Sant Petersburg, escrita a la mateixa ciutat -mentre el compositor feia tasques de bomberi acabada a final d'any del mateix 1941, en què el compositor va ser evacuat, la Simfonia Leningrad és una de les expressions musicals més cruentes del retrat d'una guerra -primer moviment- i de la resistència i l'anunci de la victòtia d'un poble que se sobreposa a Ja tragèdia. Música, doncs, amb unes connotacions històriques de les quals els músics del Ma1ilnski són hereus directes. Va ser una versió colpidora, penetrant. plena de sentiment en els dos rnoviments centrals i d'una força interior abassegadora en els dos passatges extrems. Gergiev va conduir l'obra com si es tractés d'un enorme poema simfònic, com un relat musical dels fets històrics. Espectacular, colpidor. ponyent, íntimament delicat, amb una orquestra que funciona com una màquina perfecta de fer música, Gergiev -servint-se d'una minúscula batuta gairebé imperceptible- va di buütar amb les seves ma ns un quadre simfònie de la Setet/a d'una qualitat interpretativa que ara per ara resulta pràcticament insuperable. per F.T.-B. R esulta dificil equilibrar l'expressionisme amb el que és ornamentació poètica, i no negarem per això capacitat hedonista -o sigui de produir bellesa- a l'emoció, ni tampoc admetrem el dret de poder comunicatiu al que és arabesc fo11nal. Certament, Ernest Martínez-lzquierdo és un director inclinat a la precisió semàntica i cerca apassionadament el relleu del factor rítmic com a agent estructurador de la música. També Gidon Kremer, indiscutible líder de l'actual violinisme, és l'intèrpret motivat fonamentalment per Ja fidelitat màxima a la partitura i a exaltar en grau superlatiu la bellesa de les inflexions melòdiques del discurs. I potser per aquesta raó vam escoltar amb veritable atenció la seva versió del Cancert per a violí i orquestra en Re majo" op. 61 de Beethoven, malgrat el mal gust de les cadenzes degudes a Shunitke. Segurament la lectura deixà una mica de banda l'èlan beethovenià pel que fa a la seva càrrega emocional i humanística, per inclinar-se vers una efusió més sentimental i hedonista. En lot cas, però, Gidon Kremer va ésser aclamat per la seva actuació, ben emparada per l'orquestra i el director. Tomant al primer paràgraf d'aquesta nota, diríem que la primera part va transcórrer arn b una certa fredor arran de l'academicisme pintoresc de les Danses fantàstiques de Joaquín Turina i a una interessant obra de Mario Ros, bellament desenvolupada, escrita amb hàbil tractament orquestral i estructurada amb coherència discursiva malgrat una sensible manca de contingut d'idees. 233 Javes virtuosos en el cicle Avuimúsica Avuimúsica. I vet Frontela, piano. Cercós, Balsach, Bosch, Rodríguez-Mancheño, Villalobos, Lecuona, Vitier, Fariñas. Auditori SGAE. 15 de gener de 2004. Nabí Cabestany, violoncel i electroacústica. Charles, García Ferniíndez, Homs, Lewio Richter, Barbosa, Guinjoan. Auditori SGAE. 22 de gener de 2004. per F.T.-B. mb el lema "Catalunya i Cubar, la pianista lvet Frontela, guanyadora del XVII Concurs Internacional de Piano Ciutat de Berga, va oferir un programa extremament variat que va pennetre el lluïment tècnic de la intèrpret. Com a obres de notable interès. es poden esmentar els Preludis ambulants de Cercós i la Suite gàstrica, d'a ntològic desplegament irònic de Balsach, l'ambiciosa, per bé que heterogènia i dilatada, peça dc Marcos Bosch i la llibertat formal de Tres idees para piano de Rodríguez-Mancheño. La resta del programa va ésser una exaltació dc l'espectacle virtuosístic. A Més difícil ho tingué el violonceJ.Iista Nabí Cabestany. en un recital acompanyat pel suport electrònic. La inqüestionable bellesa del so, la capacitat per contrastar i sincronitzar amb la mecànica d'una font sonora i saber situar-se sense problemes davant d'estètiques molt diferenciades van ser les virtuts o qualitats que lluí el jove violoncel-lista que al cap de vint-i-dos anys estrenava una bella obra de Joaquim Homs, unes interessantissimes inTENSIONtres de Barboza i una Secuencia de Lewin Richter de la qual cal esme ntar la consistència del seu joc tímbric i l'equilibri de la seva forma. Així mateix, en el programa destacà l'audició d'una lirica Elegia de Guinjoan. 23 143 ..,...... __. CRÍTI CA Millor el solista que l'orquestra Kocsis mostra el seu pianisme més abassegador Temporada OBC. Amir Katz, piano. Dir.: José Serebrier. Lamote de Grignon: Tres sonates del Pare Soler. Liszt: Concert per a piano núm. 2. Txaikovski: Simfonia núm. 4. L'Auditori. l de febrer de 2004. Ibercamera. Zoltan Kocsis, piano. Beethoven: Sonata per a piano núm.27. Schubert: Sonata D.566. Bartók: Sonata Sz80. Kurtag: Jatékok. Liszt: Rapsòdia hongaresa núm.9. A ve Maria. Les jeux d'eau à la Vil/a d'Este. Sunt Lacrymae rerum. Csardós macabre. Palau de la Música Catalana. 3 de febrer de 2004. A mir Kat:; perLL.T. l pianista Zoltún Kocsis posseeix un ta lent musica I inq ücst iona· ble. D'una banda, ha assolit un nivell tècnic que resulta idoni per acarar Ics obres que exigeixen gran forta lesa tímbrica i vivacitat rítmica. D'una altra, assoleix en les seves recreacions un gust exquisit amb realització de frases preciosistes i meticuloses en l'execució. Kocsis a més posseeix. com el seu compatriota Dezso Ranki, una trajectòria que el converteix a priori en un dels màxims representants de l'escola pianística especialitzada en les obres de Béla Bartók i de Franz Liszt, els dos grans pilars de la música hongaresa. Kocsis tornava a ser invitat per la temporada Ibercamera per oferir un recital dedicat a obres dc Beethoven, Schubert, Bartók, Kurttíg i Lizt, un programa compromès a nivell tècnic i que a més reclamava. per les obres seleccionades, una exigència de musicalitat de primer ordre. Aquest recital serà recordat principalment per la interpretació de dues obres en concret. D'una banda, la Sonata de Béla Bartók, una obra carregada de tensió. dissonàncies, de so percussiu i ombrívol, d'introspecció i de 1ítmica incessant; i de l'altra, la Csórdós macabre de Franz Liszt amb el seu característic ritme binari sincopat, el tractament del piano com a instrument de percussió, el caràcter turmentós, les sonoritats punyents atribuïdes a la demanda constant de força i a la complexitat tonal reflectida pels contrastos de major i menor i per Ics constants modu lacions. Kocsis va estar prodigiós en aquestes dues obres, amb Ics quals va culminar les dues parts del recital, amb una demostra- E per LL.T. ' Auditori va presentar un ple gairebé absolut per escoltar un concert en el qualla música de Liszt i Txaikovski compartien programa amb la transclipció per a orquestra que Lamote de Grignon va fer de tres Sonates del Pare Soler i que l'Orquestra interpretava per primera vegada. El concert, dirigit per José Serebrier, va confirmar novament el bon moment que travessa la formació simfònica, amb unes obres que comporten una evident complexitat interpretativa, com són el Concert per a piano núm. 2 de Liszt i la celebèr- rima Simfonia núm. 4 de Txaikovski. Serebrier va dirigir l'Orquestra amb correcció, tot i que en alguns moments l'excés de sonoritat que demanava va ofuscar el treball del pianista Amir Katz i va propiciar una lectura una mica objectiva de l'esmentada Simfonia de Txaikovski, tècnicament interpretada amb una coherència i rigor absoluts, però amb un excés d'objectivitat, insistim-hi. El cert és que l'Orquestra va estar en tot momen t encertada i la seva versió de la Quarta demostrava la seva vàlua en totes Ics seccions. Impecable en el pizzicato de !"'Scherzo", radiant al més pur es li I Obertura 1812 en L 24 144 el passatge final de )"'Allegro con fuoco" i amb una sensibilitat musical certament lloable en el decurs de l'oníric. Va ser una versió que seguia a la perfecció el profund romanticisme que emana de la música de Txaikovski, però tot mesurat amb una excessiva atenció cap a un discurs en què a moments va mancar w1a certa plasticitat. No hi ha dubte que el complex Concert per a piano núm. 2 de Liszt suposa per al solista una veritable prova de foc. La tècnica lisztiana acompanyada per la fina sensibilitat es desenvolupen ininterrompudament en una obra que demana un pianista de primer ordre. I certament, Amir Katz va demostrar un cop més la seva categoria interpretativa amb una exhibició de tècnica, força, eloqüència, lirisme i sensibilitat, idonis per endinsar-se en les complexitats del Concert. Versió que traspuava romanticisme, que aprofundia en la concepció del gran piano listzià, d'una varietat de plans sonors traçats amb una elegància interpretativa que demostraven la vàlua d'aquest reconegut pianista que novament visitava Barcelona. Una interpretació -prova palpable del recurs tècnic del domini de les octaves de Katz- de la transcripció de Liszt del lied de Schubert Erlkonig va rubricar l'excel·lent categoria de Katz. ció de força, de tècnica, d'espectacularitat, de vehemència i de domini de contingut d'ambdues obres, provaevi· dent del seu profund conei· xement de tots els factors que reclamen unes obres de tanta exigència virtuosísri· ca i demanda rítmica. Si bé Kocsis va triomfar amb la se· va tècnica, la seva musicali· tat va tenir moments real· ment extraordinaris -com el segon moviment de la Sona· ta de Beethoven o la delica· da Dansa hongaresa 11!Ím. 9-; passatges dels focs d'ai· gua a la Ville d'Este o la So· nata D. 566 de Schubert van cenh·ar-se més en una interpretació objectiva, rigorosa amb totes les demandes dinàmiques de les obres, però en certs moments man· cades d'una certa recreació de l'atmosfera necessària -en especial en l'obra de Li5Ztper submergir-nos en el món sublim d'aquesta obra mes· tre dels "anys de pelegrinat· ge". Kocsis va introduir en el seu programa obres del compositor Gyorgy Kurtag -autor de qui ja ha realitzat estrenes de composicions-, unes obres breu,s però vis· ta la rellevància de les altres composicions del recital van quedar en un segon pla. Koc· sis va triomfar aquest cop amb un pianisme coratjós, brillant, vibrant, ritmicament impecable i d'una força es· pectacular, i no va voler aco· miadar-se sense abans retro· bar-se amb Ja calma mil· jançant l'Impromptu núm. I op. 90 de Schubert. Virtuo sisme en un programa eclèctic Com una mena d'equació no resolta Euroconce rt. Festival String Luceme. Mila Georgieva, violí. Dir.: Achim Fiedler. Mozart: Divertimento K.. 137. Holliger: Eisb/umen. Haydn: Concert per a violí i orquestra Hob. VIla 1. Schubert-Mahler: Variacions sobre "La Mort ¡la Donzella". Honegger: Simfonia per a cordes núm. 2. Palau de la Música Catalana. 22 de gener de 2004. Temporad_a OBC. lnger Dam-Jensen, soprano. Dir.: Ernest Martmez lzquierdo. Berio, Mahler. L'Auditori. 18 de gener de 2004. per LLJ. l Festival String de Lucerne, fundat l'any 1956, ha esdevingut un dels conjunts de cambra amb una trajectòria més brillant d'Europa. Vinculat estretament amb el nom de Rudolf Baumgartner -director de la fo11nació durant més de quaranta anys-, aquest conjunt ha actuat amb solistes de la categoria dc Pau Casals, Oistrakh, Zimmerman, i ha desenvolupat una intensa tasca en el camp de la música contemporània, lot oferint estrenes d'autors com Xcnakis, Martinu o Penderecki, entre d'altres. Novament convidat per Euroconcert, ara aquest conjunt dirigit per Achim Fiedler va oferir al Palau un pmgrama eclèctic en el qualla música de Haydn, Mozart, Schubert, Holliger i Honegger petmetia observar la categoria del conjunt en una diversitat d'estils interpretats cadascun amb un contingut musical i estètic mesurat fms al mínim detall. Van copsar amb vitalitat i elegància eJ classicisme més pw· reflectit en el Divertimento K. I 37 de Mozart i van endinsar-se amb acurada afinació en Ics dissonàncies que caracteritzen una obra com Eisblumen. retrat de la flor de neu que el E fVÍ· ej. ors ·dc sti· ~~ .al· ~;~ ¡ca. 4m. "ai· So· '3ll ter· 'osa des res, Jan· !ciÓ Zl- llÓO es· nat· en del rrag tzal s-, is· tm ranOC· cop es· ( cctro- 11Íl· r~.~ eritablement, estem acostumats a unes versions de Ja música de Mahler més que notables i potser per aquesta causa es fa difícil vibrar amb la seva obra si no s'hi dóna aquella fluència que transita sense obstacle des de la banalitat populista de les seves marxes militars fins al preciosisme tímbric del so i de la frase melòdica, o fins i tot per la seva llibertat ritmica. Mahler no és fàcil ni per a qui l'interpreta, ni per a qui l'escolta, i potser és aquesta manera d'explicar la música entre el que és intranscendent i el que és pura vivència filosòfica que té Mahler el que exigeix haver fet un llarg camí en experiències per tenir la perspectiva i estar més enllà de prejudicis estilístics el que cal per interpretar-lo i assaborir-lo. I és així com comprenem que en Mahler no tot ni comença ni acaba a exigir la precisió del fraseig, ni en Ja contrastació extrema dels matisos, sinó que la clau per entrar en el món mahlerià rau en aturar el temps, delectar-se en l'efusió del so i el seu color. I això, per entendre-ho, només cal fixarse en les indicacions amb les quals encapçalà els quatre moviments la seva Quarta Simfonia en Sol major: pausat, no apressat, de moviment lent, molt tranquil, V molt còmode..., tot un promptuari d'indicacions que no es resolen ni amb la subjecció a un metrònom, ni en la netedat dels atacs, sinó amb la serenor del qui està de tornada de possibles sorpreses i del ja vist... En tot cas, la confrontació de la música de Mahler amb Ja de Berio va resultar interessant per copsar dues maneres ben diferents d'entendre el llenguatge dels sons, és a dir entre les subtileses psicològiques de Mahler i el vitalisme teatral de Berio això sí, en el cas de l'italià, més ric en suggeriments en les seves decoratives Folk sangs que no pas en l'acadèmic i espectacular Call per a quintet de vent. Per arrodonir el comentari, cal destacar la intervenció de la soprano lnger Dam-Jensen en les cançons populars de Berio, per la seva plenitud de registre vocal i Ja musicalitat del seu lirisme. .- ;3 '! E!l !!!l' ¡¡;¡· 233 ............ ..................................................................................................................................................................................................................................... Concert inaugural del cicle Cobla , Cor i Dansa Cobla, Cor i Dansa al Palau. Cobla Sant Jordi-Ciutat de Barcelona . Coral Polifònica de Puig-reig. Florenci Puig, tenor. Josep M. Conangla, piano. Direcció: Raimon Noguera i Jordi León. R. Serrat, J. Serra, J. Solà, J. M. Serracan t, M. Oltra. A. Ros Marbà, F. Martínez Comín, J. M. Serrat, J. LI. MoraJeda. Palau de la Música Catalana. 24 de gener de 2004. _I>er F. T.-B. jós, cnt compositor suís Heinz Holliger va reflectir en aquesta obra escrita l'any 1985. Però el conjunt suís, d irigit per Fiedler, té la virtut de saber copsar amb encert els paràmetres característics de les obres, per diversa que resulti la seva estètica. La delicadesa amb què va afrontar el Concert per a violí de Haydn, va comptar amb una sublim Mila Georgieva, que va possibilitar una recreació fascinant de l'oniric segon moviment , tot aprofundint en la dimensió clàssica més pura que conté aquesta .obra magistral; el punt de transcendència assolit en Ja versió de l'adaptació feta per Mahler de La mort i la donzella, amb una càrrega interpretativa abocada a accentuar-ne el vessant romàntic; la colpidora música de la Simfonia mlm. 2 de Honneger, que el compositor va acabar a Paris l'octubre de 1942 quan l'exercit alemany ocupava la ciutat, i recreada amb un profund sentiment i seguint un discurs descriptiu abocat a la confiança d'una victòria. Certament, en tots els tert·enys pels quals es va moure l'orquestra , va transmetre una acurada dimensió interpretativa, tot avalant la categoria mantinguda en el decurs dels prop de cinquanta anys d'història de la formació. _per F.T.-B. U na vegada més hem de la vigència i vahdesa de l'audició d~ la música per a cobla dtns del marc concertístic especialment quan s'escoÏten obres com Migjorn de Manel co•~slalar Oltra. Festa a ciutat de Ros Marbà o bé SomJIÍS d'una nina de Josep M. Serracant. Igualment va tenir consistència l'actuació a cappe/la de la Coral Polifònica de Puigreig en cantar amb excel·lent conjunció i equilibri les sardanes Cant trist de Martínez Comin i Delícies de l'Escala de J. Carbó. Tanmateix, i mal· grat la seva exceHent actuació ens van decebre els arranjaments i les glosses corals de les conegudes cançons de Joan Manuel Serrat Paraules d'amor i Ara que tinc 20 anys; res no guanyen en qua- litat i en expressió poètica. Pel contrari, ens va commoure l'estrena de la cantata per a tenor, cor i cobla Sirventesos bergadans de Joan Lluís Moraleda. La seva música, escrita amb les pautes d'Orff, és un esclat de vida. amb un reguitzell d'atractives melodies amb les quals Moraleda desenvolupa magistralment el joc contrastant de Jes harmonies i del contrapunt. En definitiva, una obra que des d'ara figurarà en el repertori de les millors obres de Moraleda i en conseqüència. en el dedicat a Ja cobla. 25 145 ........,.. CRÍT Phillips, $Olista excepcional per al Concert per a violoncel de Dvorak Concerts Simfònics al Palau. Orquestra Simfònica del Vallès. Xavier Phillips, violoncel. Dir. Oliver Von Dohnanyi. Janacek: Dansa Lachiana núm. 3. Dvonik: Concert per a violoncel i orquestra. Mendelssohn: Simfonia núm. 3, "Escocesa". Palau de la Música Catalana. 31 de gener de 2004. per LL.T. o hi ha cap dubte que el violoncel·lista Xavier Phillips és cridat a ser un dels solistes amb més projecció en el camp de la interpretació de les properes dècades. Amb una obra de la magnitud del Concert per a violoncel de Dvorak i acompanyat per l'Orquestra Simfònica del Vallès dirigida per Oliver von Dohnanyi, Phillips va enlluernar-nos amb una versió radiant i plena de sensibilitat que pocs solistes són capaços d'assolir. Phillips posseeix totes les virtuts per convertir-se -per bé que ja pot considerar-se com una realitat- en un solista d'una vàlua excepcional. Tècnica impecable, refinament, delicadesa, ímpetu. vehemència, lirisme van anar sorgint durant una recreació antològica del Concert que penetrava en el vessant més romàntic de la inspiració musical de Dvoník. La seva versió, amb una Orquestra del Vallès que sempre va saber impregnar-se del discurs del N 233 solista, mostrava un ventall d'al·licients que atenyien en tot moment l'elaboració d'un discurs ple de coherència i bellesa. Rotunditat en el primer moviment, delicadesa onírica en el segon, una radiant Huminositat en el tercer copsaven aquella sensibilitat i inspiració que Dvorak va saber amarar en una de les seves obres més colpidores del seu catàleg. L'Orquestra va estar a l'alçada de les circumstàncies, tal com va mostrar en la bellíssima Lachíana núm. 3 de Jamícek i en el romanticisme benestant amb què Mendelssohn va impregnar el melodisme de la seva Simfonia Escocesa. Va ser, doncs, una versió plena de lirisme, que l'orquestra va resoldre sense problemes i en què la batuta de Dohníinyi va perfilar. atenent en tot moment a les frases líriques, la plasticitat del refinament melòdic que se succeeix en l'obra i la dià· fana transparència commovedora que traspua aquesta sublim pàgina orquestral de Mendelssohn. ICA Una gran cantant amb l'ombra del programa Recital Waltraud Meier, mez.zosoprano. Nicholas Cartby piano. Brahmns, Wolf, Schubert. Gran Teatre del Lice~ 26 de gener de 2004. per J.C.C. o és cap secret que Waltraud Mcier és una de les veus més importants de la lirica dramàtica del moment. El seu protagonisme preem inent en el gran reperto1i operístic més pesant li ha atorgat un enmme i justificadíssim prestigi. La seva presència en un recital constituïa, inevitablement, un atot sobre el paper molt atractiu sobretot en un programa exigent i compromès. Tanmateix les expectatives no es van confirmar. l crec que part de la causa va ser un repertori de contingut musical massa homogeni en la primera part, en un aplec de lied -primer de Brahms i després de Wolf- que es movien. gairebé tots ells, en el ten-eny de la tensió dramàtica i d'una certa monotonia melòdica; terreny d'altra banda no corregit del tot per una expt·essivitat molt continguda, molt poc expansiva. A això cal afegir-hi l'absència de traducció simultània, imposada per la mateixa cantant, fet que allunyava encara més la comunicació amb el públic. N Hom valorava la grande· sa d'una veu nobilissima, d'una línia de cant madura i elegant i d'una gran profunditat. Però amb una perceptible boirina o calitja comu· nicacional. Amb Schubert, que ompli la segona part, les coses van donar un tomb no radical però sí perceptible i la can· tant va tenir ocasió d'obrir i enriquir el seu ventall ex· pressiu, i també el segell de la seva personalitat en ver· sions de lieds creatives per di· ferents i obertes, al m11teix temps que carregades de den· sa musicalitat. Però sense. amb tot, evitar un indefinibk regust de decepció global. ¿La música entra millor amb ballet? Lírica de Barcelona. Isabel Rey, soprano. Angel Corella i Carmen Corella, ballarins. Ruben Feroandez Aguirre i Vladislav Bronevetzky, piano. Palau de la Música Catalana. 23 de gener de 2004. per J.C.C. i ha "neooracles" de la música que apunten que la solució de la problemàtica del descens d'espectadors en el concertisme culte és oferi r al·licients externs. Els quals poden ser la barreja amb altres músiques o bé amb components extramusicals. H 26 146 Pel que sembla, una mica també està passant amb l'esport, amb l'aparició primer d'animadores atractives en els entreactes o bé la promoció de festes gastronomicomusicals. Com es pot veure, el fenomen no comença ni acaba en el concertisme. Hom podria situar en aquesta tessitura aquest recital, en el qual una gran can- tant i dos grans ballarins van omplir la durada normal d'un concert en una proposta no gens complexa a nivell estructural, ja que ambdues arts -música i ballet-, mai es van manifestar integrades, sinó en simple alternança. Alternança virtuosística, per descomptat. Això suposava un continu trencament dc la possible tensió pròpia d'un recital de lied ben estructurat i d'un recital de ballet. El resultat va ser com un castell dc focs en què hom passava d'una interjecció ad- mirativa a l'altra perquè l'esplendidesa dels respectius treballs ho afavoria, però sense més. I així hom va perdre la possibilitat de gaudir d'una demostració plena d'aquesta gran sopra· no que és Isabel Rey d'altra banda molt poc present a Barcelona, i el mateix en el cas dels Corella. Ment1-es· tant, com amants dels dos arts, quedàrem an1b el desig. especialment engrescat des· prés d'aquest concert, dc disfrutar-los en la seva ín· tegra i individualitzada gran· desa. t ANTONÍN DVORAK En el centanari de la seva mort ntonín Dvorak ha assolit, als cent anys de la seva mort, el privilegi d'una estimació molt generalitzada entre els amants de la música culta. I això val tant pel que fa a espectadors com també a intèrprets. Entre aquells, la força sovintejada programació de la seva obra sempre té un acolliment satisfactori i gratificant com a destinataris. Tanmateix amb l'ombra que, per raons explicables però no satisfactòries, hom reincideix en un nombre massa limitat de composicions seves. La seva música, que va pouar en la tradició cultural més profunda del seu país, i que també va ser permeable a la del context nord-americà on va residir en una certa època, està amarada del perfum inconfusible que dóna tot allò que té aquests orígens tan autèntics. Aquesta realitat ens situa de manera inevitable en la de la seva música, malgrat que, tal com és escol tada i reiterada en els cicles especia lment simfònics, encara és una gran desconeguda. I també la seva figura. L'objectiu del Tema d'aquest més és intentar aproximar-nos a una personalitat i a un conjunt d'obra que transcendeix de manera explícita allò que poden suggerir les insistides Simfonia del Nou Món o el Concert per a 233 violoncel i orquestra. Els dos treballs que ofetim es mouen en aquesta línia, tot aportant un bloc d'informació i d'anàlisi que obre les portes no a un "nou" Dvorak, però sí a un Dvorak més ric i complet. A un compositor que va escriure un opus instrumental extraordinàriament ric i una obra coral i vocal d'una enorme envergadura i extensió. D'ambdues dimensions es tracta a fons, amb rigor i coneixement de causa, i - insistim en això- en una línia d'enriquiment de la imatge massa estreta, circumscrita per una culturització insuficient, tòpica i poc aprofundida d'una de les gran s figures de la música universal i, particularment, de l'eslava. 27 147 Dvorak, compositor simfònic LES TRANSFORMACIONS QUE ES VAN ESDEVENIR TOT AL LLARG DEL SEGLE XIX VAN SER UNA DE LES CARACTERÍSTIQUES DEL ROMANTICISME¡ AQUEST FLUX VA DETERMINAR EL PERÍODE I LI VA DONAR LA PERSONALITAT QUE EL DEFINEIX. TAMBÉ AQUESTA EVOLUCIÓ VA PREPARAR LENTAMENT ELS CANVI S QUE s'HAVIEN DE PRODUIR ELS PRIMERS ANYS DEL SEGLE SEGÜENT. na de les darreres transformacions, o millorampliacions d'aquest període, és la que està relacionada amb la utilització d'elements que provenen de la música popular o tradicional. Aquest fenomen és conegut com ''nacionalisme musicar. El nacionalisme en música es va manifestar en territoris que vivien algun tipus de repressió que provenia d'una nació estrangera, i que no podien manifestar la seva personalitat: els exemples, molt nombrosos, se situen en diversos indrets. essent una de les zones amb més exponents el centre i L'Est d'Europa. esprés d'aquest primer intent, la Segona Simfonia, Normalment, trobem a l'inici d'aquestes escoles nacionals algun compositor amb una personalitat prou sòlida com per escrita pocs mesos després, també el 1865, no'11 generar continuïtat; seria el cas de Glinka a Rússia (malgrat satisfer el compositor, i va figurar en la llista de les que aquest país no és un exemple de la repressió cultural per obres destruïdes per ell mateix, tot i que es va esuna nació estrangera, sí que ho és per les característiques trenar a Praga l'any 1888. La Tercera Simfonia la va dirigir de repressió i pobresa in tema), Ferenc Erkel i Franz Liszt a Smetana el 1874; s'hi pot trobar una de les influències que Hongria o Smetana a Txèquia. És diñcil trobar punts comuns tot i no ser gaire presents en l'obra de Dvorak, va ser un substancials entre aquests diversos compositors. Tot i que referent per a molls compositors de l'època. Aquesta difícilla seva relació amb la música tradicional siment evitable inOuència venia de Wagner: el gui simila1~ els resultats són molt diversos, seu tractament de l'orquestra i l'ampliació i també ho és la presència d'aquesta múde les possibilitats de l'harmonia donaven sica: lluny do ser el fil conductor o deternous elements per crear una música més reSMETANA ÉS minar la totalitat de la composició, sovint lacionada amb el seu temps. En la Tercera és un element que s'afegeix i amplia les Simfonia trobem fragments que demostren EL GRAN REFEpossibilitats expressives. aquesta influència, fonamentalment en el RENT DEL NACIOÉs fonamentalment a partir de l'obra primer i el darrer moviment. d'Smetana quan apareixen a Txèquia comLa Quarta Simfonia, última d'aquest"ac· NALISME TXEC. posicions amb un plantejament específic cidentat" bloc inicial, data del 1874 i no va nacional, i serà a partir de l'estrena de l'òser estrenada fins al 1892 pel mateix com· pera La núvia 11enuda el I 866 al Teatre Napositor. En aquesta obra, a més de la in· cional de Praga (primera versió en dos actes) fluència de Wagner, hi trobem la d'un altre com· quan s'estableixen les característiques que pot tenir la "no- posi tor encara més important per a la trajectòria futura de va~ música txeca. A partir d'aquest moment s'aniran succeint Dvorak: )ohannes Brahrns. El sòlid i vigorós primer mo1;. diversos compositors que aniran configurant una manera ment indica el coneixement que havia de tenir d'algunes com· de fer característica; el més important d'aquesta època és An- posicions de Brahms el compositor txec. tonín Dvorak. Amb aquests autors la idea d'una música naAquest primer conjunt de simfonies, escrites en el de· cional basada principalment en la imitació del cant popular curs dc nou anys, formen un primer bloc d'obres encara no desapareix, la força expressiva i els mitjans tècnics que pro- prou difoses, i que han tingut menys presència en les pro· venen del romanticisme determinen una música sòlida i per- gramacions a causa de la popularitat d'algunes de les dar· sonal amb característiques nacionals. 1-eres. Realment, a partir d'aquest moment Dvorak inicià un nou període en què l'experiència anterior li permetrà crear vorak va iniciar els seus estudis musicals l'any J857, obres personals; l'estil propi estava definit. La relació amb i en poc temps va poder demostrar els seus dots Brahms no estarà només relacionada amb e] contingut mü· per la música i convèncer el seu pare, carnisser sical. sinó que a més facilitarà la difusió de les seves obres. de professió i amb l'esperança que el seu fill con- Els primers contactes que s'estableixen entre els dos com· tinués en el mateix ofici, del nou rumb professional Els ins- posi tors se situen l'any 1874. Brahms formava part del jurat truments que va estudiar van ser el piano i el violí. Una al- d'un concurs a Àustria, els altres membres del qual eren el tra data significativa va ser l'any 1862, en què va entrar a crític Eduard Hanslick i el director de l'Òpera Imperial, )o- U 233 D D 28 148 l'Orquestra del Teatre dc Praga com a violinista i després com a viola. En aquests anys interpreta obres que contri· buiran al coneixement del gran repertori; entre aquestes com. posicions destaquen les d'Smetana dirigides per ell mateix, a més d'òperes de Meyerbeer i Wagner. En aquests anys inicia Dvorak un conjunt de composicions que en passar el temps li uniran donant reconeixement Jn. tet·nacional: les nou simfonies. curiosament el mateix nom. bre que Ics escr~tos per Beethoven, Schubert, Mahler o Vaug. han Williams. Es en aquests primers anys d'instrumentista que Dvorak es decideix a escriure la Primera Simfonia, sub. titulada "Les campanes de Zlonice''. Està composta en Do menor i la va enllestir l'any 1865. Aquesta simfonia va ser enviada a un concurs a Alemanya, i en no guanyar cap pre· mi i no ser tornada al compositor, es va creure perduda. fins que es va trobar l'any 1923. Aquest incident, juntament amb d'altres que van afectar les tres simfonies següents, van obli· gar a fer una revisió del catàleg de Dvorak i a numerar les simfonies afegint-hi les quatre primeres. Això ha originat dues llistes diferents. Una primera que només inclou de la Cinquena a la Novena (per tant. cinc simfonies) i l'actual. que inclou les nou, numerades en relació amb la data de com· posició. ió :n T E M A La Sisena Simfonia op. 60 va ser Ja primera publicada per Dvorak. Aquesta obra està escrita en la mateixa tonalitat que la Segona Simfonia de Brahms, en Re major. A més d'aquesta coincidència, n'hi trobem d'altres, com en l'inici del quart moviment, en què el dibuix melòdic pot recordar alguns fragments de la seva Segona Simfonia. Una altra característica és el canvi del previsible "Scherzo", com a tercer moviment, per un "Furiant", primera aparició en una simfonia d'aquests ritmes de dansa que provenen de la música tradicional txeca. El 1883 Brahms estrenava a Viena la seva Tercera Simfonia, fet que va suposar un al·licient perquè Dvorak escrivís una altra gran simfonia. La Sisena va ser un encàrrec de la Reial Societat Filharmònica de Londres, i la va finalitzar l'any 1885. En aquesta obra tornen a manifestar-se les dues grans influències, Brahms i Wagner, però també és la simfonia en què es revela plenament la personalitat de Dvorak; aquesta és una de les més difoses i, juntament amb la Novena, la més coneguda. La Vuitena Simfonia, també forma part del repertori habitual de les grans orquestres simfòniques. Obra clara. lleugera. amb temes molt ben definits i fàcilment perceptibles, tradueix l'atmosfera serena i poètica relacionada amb la contemplació de la naturalesa. Dvorak va escriure aquesta composició al poble de Vysoka, i tingué la influència dels paisatges que l'envoltaven. hann Herbeck. Per accedir a l'ajut econòmic que es donava en aquest premi. Dvoník va presentar diverses obres, com són les Simfonies Tercera i Quarta. Brahms va quedar impressionat per les obres d'aquell "obscur'' compositor txec, i Dvorak va rebre l'import del premi. Això va ocórrer també els anys 1876 i 1877. Vajuda de Brahms no va acabar aquí. El mateix 1877 es va posar en contacte amb l'editorial Simrock perquè publiquessin obres de Dvorak. I no només en van publicar diverses composicions, sinó que a més a més se li va oferir ifícilment trobarem gaires obres simfòniques un encàrrec, conseqüència del qual van néixer les conegudes tan conegudes com la Simfonia del Nou Món. Danses eslaves op. 46. Posteriorment, aquesta relació es va Les seves melodies arranjades innombrables vemantenir, i gràcies a la intervenció de Brahms, el critic Louis gades, per tot tipus d'instruments, tant les poEhlert va escriure l'any 1880 un assaig que va ajudar a la didem trobar en mètodes per a estudiants de música de nifusió internacional de Dvorak. Un crític alemany dedicant vell elemental, com interpretades per conjunts de músiun assaig a un compositor de l'Est representava un reconeica lleugera. De totes maneres. al marge d'aquesta xement gairebé indiscutible. La relació no es va aturar i va popularitat, la Simfonia manté la solidesa estructural de continuar amb diverses trobades. Al voltant d'aquests moles obres anteriors i representa l'obra d'un compositor ments, hi ha anècdotes que reflecteixen que malgrat que amb un llenguatge personal i amb una tècnica extraorels dos compositors tinguessin personalitats molt diferents. dinàriament eficaç. La història que envolta el respecte i l'admiració mútua va evitar qualaquesta obra és ben coneguda: l'any 1892 sevol ombra en la seva relació. Dvorak va ser convidat als Estats Units a referència fa anècdotes d'aquestes Una LAMÚSICA DE per ocupar el càrrec de director del Conla ingenuïtat de Dvorak respecte de Brahms. servatori Nacional de Música de Nova Algunes vegades Brahms l'havia convidat a DvoRAK PORTA EL York, i per bé que estava ocupat amb les casa seva. A aquest sovint l'acompanyaven ROMANTICISME AL seves responsabilitats pedagògiques. va la seva esposa i algun fill, i un dia converescriure diverses obres, la més coneguda SEU M ÀXIM ESsant amistosament va sortir el tema de la rede les quals és la Simfonia núm. 9, a del ligió. El compositor txec va explicar que PLENDOR. Nou Món". La influència i utilització de la seva fe era sòlida i sense dubtes, mentre música que provenia de La música tradique l'opinió de Brahms era molt diferent, i cional nord-americana tenyeix alguns moli va explicar que havia llegit Schopenhauer i simfonia, però cal recordar que Dvoník d'aquesta ments ~ue les seves opinions sobre religió no coincidien. En finano transcriu melodies, sinó que imita l'estil i en crea de litzar la visita Dvorak va comentar a la seva familia Ja seva noves. tot generant, d'aquesta manera, un entramat en sorpresa per les opinions escoltades: "Un home amb una què es combinen materials diferents. Segons el que exànima tan extraordinària i 110 creu en res. en res!~ plicava el mateix compositor: "jo només he escn't temes i hi he donat/es característiques de la música dels meus, uatre anys després de ser composta la Cinquena negres i dels indis." Simfonia es va estrenar a Praga. l'any 1879. Per Sigui expressiva, lírica, punyent, rítmica o elegíaca. la bé que ha rebut algunes crítiques. principalment de Dvorak porta el romanticisme a un punt de màmúsica els tres primers moviments, a causa d'una dismixim esplendor. En pocs anys aquest estil de música s'anució de l'empt·emta personal en relació amb treballs antecabarà a causa dels nous elements que es van incorporant; ~ors, hi trobem també Ics característiques bàsiques de la ttlúaquests canvis aniran preparant els nous temps. Dvorak stca de Dvoník: impuls rítmic. i una orquestració transpaés un màxim exponent d'una manera de fer i també un re~~ i br!~lant. També hi destaca el segon moviment amb la dels darrers compositors de simfonies '·romàntiques" que, uhht~.clO de la dumka, peça lírica i reflexiva. que prové de sense voler. comencen a tancar aquest "període d'or'' de la mustca tradicional i que el compositor va utilitzar en dila música simfònica. Els nous temps portaran una transverses ocasions, fins a determinar una composició, el Trio fonuació substancial. el canvi de segle inaugurarà un nou 0 P: 4, per a piano i cordes, subtitulat "Dwnky··. i que reucapítol. neiX sis dumka. D 233 Q 29 J.l9 Recorr egut per la música coral per XAVIER CHAVARRIA i TALARN ---·----··--·------ -----····---·------ --··--· LA PRODUCCIÓ CORAL o' ANTONÍN DvORAK ÉS RELATIVAMENT MINSA COMPARADA AMB LA MÚSICA SIMFÒNICA, CAMBRÍSTICA O PER A TECLAT; ES REDUEIX A UNA VINTENA D'OBRES PER A UN AMPLI VENTALL DE FORMACIONS I EFECTIUS (DES DE CANÇONS a cappel/a O AMB PIANO FINS A GRANS COMPOSICIONS SIMFONICOCORALS ) I DE TEMÀTICA DIVERSA (ORATORIS, MISSES, 1-IIMNES FESTIUS, MOTETS, CANÇONS POPULARS._.). tic i sincopat de l'inici de l'obra, Dvorak parafraseja el tema de la fuga del segon Kyrie de la Missa en Si menor, que apareix de forma recutTent tot al llarg de la composició, desenvolupat, am. pliat o manipulat subtilment. Dvorak va aconseguir el seu primer èxit públic i internacional gràcies a la seva ptimera obra coral, l'himne Els llereu:i dt la muntanya blanca. op. 30. una cantata patriòtica basada en set versos del poema homònim de Vitezslav Ha lek, que e~­ pressava el sentiment de submissió i l'ànsia de llibertat del poble txec, sotmès llarg temps pels Habsburg; va ser estrenada el 9 de març de 1873 a Praga amb un èxit extraordinari. DvGríik es va convertir en un personatge molt popular i estimat al seu país. una mena d'artista heroi capaç de vehicular les expectatives de llibertat del poble txec. Amb els primers èxits. Dvorak va decidir destruir desenes d'obres de joventut, entre les quals hi havia una Missa en la tonalitat de Si bemoll, escrita entre 1857 i 1859 mentre estudiava a l'escola d'orgue de Praga. També va desaparèixer una Missa en Fa menor, escrita no més tard de 1869. Totes dues obres van ser esmentades per l'autor en la seva cor,-espondència amb el seu amic Vaclav Novotny. A ~ 30 150 tJ tt vorak no va escriure cap obra coral d'entitat fins als 35 anys i gairebé totes van ser fruit d'encàrrecs i peticions; però en canvi, aquest reduït corpus de música coral conté obres decisives en la seva carrera, que van contribuir poderosament al prestigi i la difusió de la seva música dins i fora del ~eu país: el seu primer èxit públic va arribar amb l'himne coral Els hereus de la muntanya blanca, op. 30, l'any 1872; una obra circumstancial i sense pretensions com l final de 1873 Dvorak es casa amb Anna Cenmíkova els Duos moravis va permetre a )ohannes Brahms descobrir el i tres mesos després obté el càrrec d'organista a l'e,;talent i l'enginy de Dvorak. i va suposar el seu primer èxit ediglésia de Sant Adalbert de Praga. Durant aquesta èpotorial amb Simrock (al costat de les Danses eslaves, op. 46); i ca dedica més atenció a la música instrumental que no encara. l'Stabat Ma ter, a part de ser una de les seves obres més a la coral, però també escriu uns quants reculls de peces pera interpretades, el va consagrar a Anglaterra i va enamorar els an- ror a cappella, concentrats entre 1875 i 1877. Són cançons simglesos fins al punt que a partir d'aleshores (1883) va rebre una ples, lleugeres, melòdiquesJ amb un regust popular i inspirades p luja d'encàrrecs d'obres corals, i se li van obrir les portes als en la tradició folklòrica de la seva terra, sovint amb forma cstrò· Estats Units. fica i sense agosaraments harmònics. Hi trobem moltes cançons Efectivament, Anglaterra va ser on la música coral de Dvo- per a cor d'homes, com per exemple el Recull de cançons txeriik va tenir la millor acollida: totes les seves obres eren rebudes ques, op. 41. el Recull de cançons eslaves, op. 43, les CanÇOIIl amb entusiasme, fervor i devoció. les societats corals angleses li per a cor d'llomes, op. 27 i també les Quatre cançons per o feien nombrosos encàrrecs i les seves cançons per a cor a cap- cor mixt a cappella. op. 29. I tan1bé són d'aquesta època els tres pella o amb piano tenien un lloc preeminent en els repertoris de reculls de Duos moravis (op. 20, 32 i 38) originalment conceconcert: els anglesos van ser autèntics ''fans» de la música coral buts per a dues veus solistes i piano: la versió coral per a veus de Dvorak. femenines del segon d'aquests reculls, datat el En la seva producció coral, hi destaquen les 1880, forma part del repertori de tota mena de obres religioses, d'una fe profunda i sincecors per la seva noble simplicitat i el seu rera, exemptes de gravetat i dramatisme, però gust popular. EN LA MÚSICA plenes de pietat, serenor i fervent amor a L'èxit de tots aquests reculls de música coDéu: Dvorak era un home profundament reral va propiciar un nou encàrrec d'envergaCORAL DE DVORAK ligiós i molt lligat a la seva família. Obres dura comissionat pel cor que li havia estrenat NO TROBEM CAP com el Requiem o l'Stabat Ma ter contenen la majoria de les cançons, el cor Hlavel de Pil· una sincelitat humil i una força inusuals, fins AFANY D'EXPERIzen. En va sortir el Salm 149, Canteu al Seal punt que, a la manera de Bach, Dvorak nyor un nou càntic, op. 79, per a cor d'hom~ MENTACIÓ. agraïa a Déu la seva capacitat creativa amb i orquestra, compost en cinc setmanes l'hivt'ín discretes i emotives notes escrites en la parde 1879, estrenat a Praga el 16 de març i ba· titura. sat en textos de la Bíblia de Kralice (segle X\1). En la música coral de Dvorak, no hi trobem Vuit anys després Dvorak en va fer la versiò orcap afany d'experimentació, innovació estilística o audàcies questral i en aquesta ocasió va fer servir la traducció alema· harmòniques i transcorre en el marc de la tradició i dels refe- nya del text. suggerida per l'editor berlinès Simrock, que per rents immediats. La seva tasca com a organista li va permetre cert sembla que va atorgar a aquest Salm un número d'opus conèixer el cant pla, la polifonia de Palestrina, els motets de (79) molt superior al que U corresponia (52) amb una finalitat Brahms i el contrapunt de Bach. I així, el tractament del cor en purament mercantilista: segons ell, en aquella època, les obr~ el seu oratoli Santa Ludmilla, op. 71 recorda la delicada gran- amb número d'opus més alt es venien amb més facilitat! janml diositat dels oratoris de Handel; a l'inici del tercer acte hi ha un Burgbauser va reordenar tota la producció de Dvorak amb l'or· poderós cor a l'estil dels operistes russos; el Salm 149 és un gran dre cronològic correcte i d'aquí les dues numeracions diferents homenatge a la tradició de la música de lloança europea (Han- d'aquest Salm. del, Beethoven i especialment Mendelssohn); en la cantata dramàL'any 1875 Dvorak va començar a esbossar un Stabat Mam tica La nú11ia de l'espectre, op. 69, Dvorak empra per primera de grans dimensions per a cor, solistes i orquestra. La mort revegada la figuració musical del text amb una evident voluntat cent de la seva filla josefa, als dos dies d'haver nascut, l'hau· descriptiva i fent ús (en comptades ocasions i amb poc con- lia pogut induir a emprendre un¡¡ obra d'aquestes caracterí~ti­ venciment, però) de la tècnica del leitmotiv wagnerià que apa- ques, però curiosament, ben aviat va abandonar el projecte. reix en el decurs de l'obra per reforçar atmosferes i sentiments Dvorak vivia professionalment un moment dolç, començava a més enllà de les paraules: en l'oratori Santa Ludmil/a, la creu i tenir renom. prestigi i encàrrecs d'envergadura: però una nola llum també reben un tractament motí vic especial. tot i que va tragèdia assotà la seva vida: l'agost de 1877, la seva filla Rupoc desenvolupat. J finalment, l'homenatge a J. S. Bach és pre- zena, d'onze mesos, també va morir en un atroç accident dom:s· sent en el Requiem, op. 89: en el punyent motiu conductor cromà- tic, i tres setmanes després el petit Otakat~ de tres anys i mrg. D v: ò ~ b !lJ p: ti e: 11 p ,, l( v e d l u i d p I li n e Sl n d s ~ ~ n J¡ t f q ~ [ s t I t a 11 v L ~ t v é t e Dvortfk ambla seva filla Magda, 1!/1901 morir víctima de la verola. En només ~~s anys el matrimoni havia perdut els seus t m X· !). la tres fills. És possible que,_e~m ig d'aqu:stes circumstàncies traumatiques, Dvorak busqués consol en la m~sic~ basan!·SC en aquest text ple dc dolor 1patiment, 1va reprendre aquell S~abf!t. A~ater que, sense motiu aparent. haVJa m1c1at dos anys enrere: el destí li n'acabava de donar un. Va enllestir l'obra el 13 de novembre de 1877, però no es va estrenar fins al Nadal de 1880, a Praga. Paradoxalment, aquest Stabat Ma ter, nascut dc la t1istor i la dissort, va tenir un paper decisiu en la carrera musical del seu autor i va portar el seu nom més enllà de Ics fronteres del seu país, especialment a Londres, on va ser presentat el mes de març de 1883 amb un èxit clamorós. La Societat Filharmònka de Londres el va convidar a dhigir-lo ell mateix l'any següent. en un apoteòsic concert al Royal Albert Hali, amb 840 cantaire!~ i més de 100 músics. L'Stabat Mater va provocar una aU au d'encàrrecs de música coral dels festivals més prestigiosos del país, va motivar vuit visites més de l'autor a l'illa fins a l'any 1896, i va preparar el seu salt a l'altra banda de l'Atlàntic. L'Stabat Mat er, op. 58 és una obra de concert i no pas d'ús litúrgic. Dvorak divideix el text en deu parts. en què s'alternen solos i cors de manera aparentment aleatòria: però l'audició atenta revela un acurat tractament del material temàtic amb subtils tTansfotmacions ríbniques, melòdiques i harmòniques, relligades en una estructura de gran sofisticació. És una obra de gran intensitat. farcida de recursos dramàtics (cromatismes, salts d'octava...) en què el subjecte s'identifica, no pas amb la Mare de Déu, sinó amb la mare que pateix: una lamentació simple, humil, espontània i profundament sincera en una sàvia barreja de monumentaHtat i tendresa. En el moment més tràgic de la seva vida. Dvorak escriu la seva pregària més serena i devota en forma de música coral. n dels encàrrecs que va rebre Dvoník arran de l'èxit del seu S tabal Ma ter va arribar del Festival de Birmingham, que li va encomanar una obra simfonkocoral de grans dimensions. Així va néixer La núvia de l'espectre, op. 69, una cantata dramàtica per a solistes, cor i orquestra basada en una llegenda romàntica molt popular a l'època, amb textos de l'escriptor txec Karel jarornir Erben, en què Dvorak exi>.lota un tema esotèric i macabre molt del gust del seu temps. Es una composició més delicada i minuciosa que les seves òperes (és coetània de Dimitri i El jacobí), amb un tractament enginyós i colorista. Tot i ser un encàrrec dels anglesos, l'obra es va estrenar a Pilzen el28 de març de 1885 i no va arribar a Anglaterra fins al mes d'agost, on va tenir un èxit apoteòsic. Aquesta va ser la primera obra de Dvorak interpretada als Estats Units (a Providence) tres mesos després amb un acolliment idèntic. En canvi, l'oratori Santa Ludmil/a, op. 7I, no va tenir la mateixa acceptació. Era un encàrrec del Festival de Lceds, una obra de grans dimensions per a solistes, cor i orquestra, en la qual Dvorak havia dipositat moltes hores de treball i una gran il·lusió: ell mateix considerava aquest oratori una de les seves millors composicions, però el dia de l'estrena a Leeds, ellS d'octubre de 1886, va tenir una rebuda freda i aviat va caure en l'oblit. • La Missa en Re major, op. 86, per a solistes, cor i orquestra. es una obra de dimensions reduïdes i de caràcter netament litúrgic. Va ser encomanada per l'arquitecte )osef Hlavka, fun. ~ador, mecenes i president de l'Acadèmia Txeca de les Ciències ties Arts. L'obra havia de sonar en la cerimònia de consagració de la capella ptivada del castell que Hhívka tenia a la regió de Luzany, el dia li de setembre de 1887. La música s'havia d'adap.tar a l'espai d'aquesta capella i Dvorak va emprar un dispost~!~• ~odest: un petit cor acompanyat d'orgue. Ell mateix en va dtngtr l'estrena privada; sis mesos més tard es va interpretar en_ C?ncert públic a Pilzen, amb l'acompanyament de dos ~annomums, un violoncel i dos contrabaixos. L'editorial berlmesa Sitnt'OCk va refusar l'obra però en canvi la casa Novello de Lo_ndres en va acceptar la publicació a condició de tenir-ne també una versió orquestral. Aquesta és la versió que va so- U 8· f: ~ 3· o. r· 8· e· ~· :i· e. a )- J· g. nar al Crystal Palace de Londres l' 11 de març de 1893. Dvorak va quedar molt satisfet d'aquesta Missa: "Una obra plena de fe, esperança i amor de Déu totpoderós; i no us estranyeu pel meu fervor religiós: qualsevol artista l'ha de tenir per fer una obra així.., Tot i la seva simplicitat, aquesta ,\.Jissa no és una obra menor: no té el perftl cíclic habitual del barroc, ni el reexpositiu de les misses clàssiques de Mozart o Haydn. però té una cohesió que va més enllà de la paràfrasi harmònica o temàtica, amb un llenguatge pastoral transparent i bucòlic, i una expressió molt sincera de la fe del mateix compositor. Una petita joia injustament obJjdada. L'any 1889 el Festival de Binningham va fer un nou encàrrec a Dvoník, del qual va sorgir una de les obres de més envergadura, la Missa de Requiem, op. 89 per a solistes, cor i orquestra. l'obra més profunda i mística del compositot: Hi va treballar durant deu mesos del 1890 i ell mateix (amb cinquanta anys acabats de fer) en va dirigir l'estrena a Birmingham el9 d'octubre de 1891 amb un èxit que superava tots els anteriors. El Requiem conté moments d'excepcional dramatisme (en el ~cum Sanctis tuis~. o en la fuga "Quam olim Abrahae~. en què trobem reminiscències d'una cançó popular txeca, Cantem alegres, com si Dvorak volgués involucrar-hi la gent més senzilla i humil, entre la qual va créixer), però també s'hi respira un gran lirisme, especialment al '' Recordare" i a !"'Ofertori". Va ser precisament el Requiem l'obra que va reconciliar Dvorak i el públic vienès, que sempre acollia les seves obres amb indiferència i fredor. L'estrena del Requiem a Viena, el març de 1901. va ser un èxit rotund i va suposar el reconeixement definitiu de Ja seva música a l'Europa continental. res mesos abans de l'estrena del Requiem, Dvorak va rebre la invitació de Mrs. Jeannette Thurber (esposa d'un banquer milionari) per fer-se càrrec de la direcció del Conservatori Nacional de Música de Nova York que ella havia fundat. Li oferí un contracte per dos anys, des de l' l d'octubre de 1892, amb un sou de 15.000 dòlars anuals. La seva anibada als E$tats Units coincidia amb la celebració del 400 aniversari del descobriment d' Amèrica i li van encomanar una cantata festiva i commemorativa, de no més de 30 minuts de durada i amb el poema patriòtic The american flag de Joseph Rodman Drake com a base. L'enviament dels textos es va retardar molt i Dvorak va decidir començar l'obra amb un text també festiu però més universal, el Te Deum. El va enllestir el juliol de 1892, just abans del seu viatge als Estats Unjts, i l'obra va ser estrenada el21 d'octubre al Carnegie Hall dirigida pel mateix compositor i amb la participació d'un cor de 250 cantaires i la Metropolitan Orchestra. En aquest Te Deum, op. 103, per a soprano i baix solistes, cor i orquestra, Dvorak va utilitzar una sèrie de t•ecut'SOS rítmics i girs melòdics que havien de dotar-la d'una atmosfera i un regust americà; recursos tots ells, però. tòpics i ingenus. com escales pentatòniques o ritmes de tambor que allunyen aquesta obra de tota la resta de la seva música coral i de l'autèntic caràcter espiritual de l'autor. L'obra fuig de la partició natural del text litúrgic (tripartit), i s'estructura amb el model de Ja simfonia clàssica, en quatre moviments: ràpid. lent, schl!f'7..oi un final emfàtic i exultant (molt al gust americà) amb la paraula ~AI·Ieluia~ (aquest Te Deum també va sonar en una cerimònia solemne al castell de Praga Ja darreria de 1989. amb motiu de la presa de possessió de Vachív Havel com a president de la República). Dvorak no va desatendre ni molt menys el desig dels seus nous mecenes ameticans de posar música a l'exaltat poema de Drake: hi va treballar durant els tres primers mesos d'estada als Estats Units. però la cantata per a solist~::s, cor i orquestra que en va sortir. l'op. 102 _<l'última obra cor~ de Dvoràk) es va estrenar dos anys mes tard, el 4 de mrug de 1895 a Nova York. dies abans del seu retorn defmitiu a la seva enyorada Europa. ¡¡;;¡ _... -~ El ~' ¡;r 233 T 31 151 VÍCTOR PABLO PEREZ ~ VícTOR PABLO PÉREZ VA VENIR A DIRIGIR L'OBC, CONVIDAT PER ERNEST MARTÍNEZ lz- QUIERDO. És UN EXEMPLE REAL QUE LA GENERACIÓ MÉS JOVE DE DIRECTORS D'ORQUESTRA SORGITS A E SPANYA AQUESTS DARRERS QUINZE ANYS S'HA CONSOLIDAT COM UN SÍMPTOMA DE LA BONA SALUT DE QUÈ GAUDEIX LA VIDA SIMFÒNICA A LA PENÍNSULA. LA CONSTRUCCIÓ DE NOUS AUDITORIS, LA CONSOLIDACIÓ DE NOVES ORQUESTRES I L'AUGMENT DEL NIVELL PEDAGÒGIC SÓN ELS FACTORS QUE DEMOSTREN L' OPTIMISME DE LA VIDA MUSICAL AL NOSTRE PAÍS, EN CONTRA DE LA CRISI APARENT QUE OMBREJA L'ACTIVITAT CONCERTÍSTICA DE MOLTES CIUTATS EUROPEES. SEGONS VÍCTOR PABLO P É- 233 REZ, EL MÚSIC HA DE SER CONSCIENT QUE ÉS UN PRIVILEGIAT, PERQUÈ ÉS L'ARTISTA AMB MÉS SUPORT DE L'ADMINISTRACIÓ. EVAGlliiJ...\\!11 La batuta de l'impuls Q uina és la visió actual que té de les dues orquestres que vostè dirigeix, ara que a han passat més de deu y q an estat considerades com les millors d 'Espanya per la crítica? 32 152 .Són molt bones orquestres. Són dos grans instruments, perquè tenen un nivell europeu quant a qualitat tècnica. D'altra banda, també tenen un batec musical molt sa, amb molta if.lusió, amb molta càrrega d'energia, amb molta força, perquè són orquestres noves, perquè només tenen deu o dotze anys i encara tenim una enorme if.lusió per estrenar les obres. Això suposa clarament un estímul molt especial. Si demà toquem la Segona Simfonia de Mahler, serà la primera o la segona vegada que ho fem. No hi ha aquest cansament que tenen moltes grans orquestres centreuropees, que ha començat a notar-se en les que ja són centenàries. A Espanya això no passa, perquè fins i tot l'O BC actual, encara que tingui cinquanta anys, està totalment renovada i, per tant, està en posició de descarregar energia nova, que és el que busca el públic. El públic no vol només que es toqui bé la música, sinó que hi hagi aquest punt d'emoció que només es té amb l'entusiasme de la joventut. -¿Això vol dir que un factor imprescindible per a la vida d'una orquesh·a és la seva permanent renovació? -Bé, està clar que s'ha de trobar un equilibri entre tenir la seguretat d'un lloc de treball i aquesta renovació necessària. Crec que si es fa intel·ligentment, amb tacte i gradualment, sempre es pot mantenir aquest esperit jove. La mateixa Simfònica de Ber- Un ja ha fet una renovació gradual, però això és normal. I també està el fet de tenir un nou director o un nou gestor. Es pot tractar d'un jove direc· tor que proposa plantejaments abstr lutament moderns, una visió nol'c, fresca, d'interpretació de la música. Començaríem llavors un nou camí per a l'orquestra. Això no vol dir que els anteriors ho hagin fet malament, però el sol fet d'aportar una nova visió ja significa un progrés, una nova ener· gia. -En aquest sentit, ¿reforçaria la fun· ció del director titular? -És fonamental. La mà del director unida a la d'un gestor és el que mar· ca la personalitat de l'orquestra. El moviment simfònic espanyol és molt jove. Abans els sous eren miserables, els músics havien de trebaUar en al· tres coses per viure, no tenien el nil•e/1 de professionalitat que hi havia a al· tres països d'Europa. Hi ha hagut Ull desenvolupament molt ràpid per po· .4ijiWWIWMM8. R E T ·1, el tU r· I 9· f· ~- ~ ls -ò ia ¡· r 1' r· f.I 1' S, l· /1 ¡. " ¡. sar-se al nivell europeu. Un factor important que ha contribuït a millorar el nivell ha estat poder obrir les fron/eres i que vinguessin estrangers que no només toquessin a les orquestres, sinó que també ensenyessin, i així millorar el nivell pedagògic. Això ha fet que sorgissin noves orquestres, cosa impensable fa quinze anys. Aquests músics es van comprometre amb el nostre país i d'aquí s'ha pogut consfruir lot, com va passar als Estats Units. Als Estats Units, les orquestres es van fer amb els gran músics centreuropeus, que fugien de la guerra o que eren perseguits. La mtísica nordamericana es va fer gràcies als polonesos, txecs o hongaresos que van emigrar d'Alemanya. Així va néixer la gran música de Hollywood i els pro[essors que han ocupat/es càtedres de les universitats nord-americanes. Aquí a Espanya, al principi, hi havia molta gent que criticava aquesta entrada de músics estrangers. jo vaig ser dels que ho va defensar i que els vaig intraduir tant a l'Orquestra de Galícia com a la de Tenerife. I s'ha comprovat que era una de les claus per trencar el cercle viciós a què est011a sotmesa la vida musical a/ nostre país. No hí havia orquestres perquè no hi havia músics i no hi havia músics perquè no hi havia professors. I ara qualsevolnoi que toquí està encantat d'eshtdiar músictt perquè sap que podrà treballar en u11a orquestra. amb un sou i un bon 11i11el/ professional. -Quina ha estat la raó principal d'aquest retard? R A T Aquí a Espanya, al principi, hi havia molta gent que criticava aquesta entrada de músics estrangers. Jo vaig ser dels que ho va defensar i que els vaig introduir tant a l'Orquestra de Galícia com a la de Tenerife. I s'ha comprovat que era una de les claus per trencar el cercle viciós a què estava sotmesa la vida musical al nostre país. -Evidentment, va ser Franco. Molts músics van marxar per la guerra, com Gerhard, Casals, etc. Músics que hauríen contribuït decisivament a la vida musical. Però Franco no es va preocupar mai per la cultura i menys per la música. Això no vol dir que no hi haguessin alguns molt bons mestres i músics de nivell internacional. Ara, tanmateix, hi ha promocions de músics arreu del país, tant a València, Tenerife, Barcelona ... , gràcies a la creació de conservatoris, d'orquestres i d'auditoris. Abans la música no era tan valorada com ara. A principi de segle hi havia íntel·lecfuals de renom que arribaven a presumir de no saber música, de no entendre-hi. Ara això és impensable. Qualsevol persona amb un cert nivell educatiu té un coneixement base de la música clàssica: com és w1a orquestra, una òpera. La música era considerada com un art més frívol. La realitat ha canviat moltíssim. -Quines directrius de treball ha aplicat en les seves orquestres? -Sobretot la intensitat en què es treballa per primera vegada qualsevol obra, sigui de repertori o moderna. Moltes orquestres, quan treballen una obra per primera vegada, hi dediquen el mateix temps que quan en treballen d'altres que ja coneixen. fo no. Els primers anys, amb una obra nova fem el doble d'assajos, per aprofundir-hi al màxim i perquè el treball, les indicacians, quedill plasmades a la partitura: els fraseigs. els arcs, les respiracions... Amb aquest treball és com /"or- = = c.- = .... ~ a s;;' ;:;;¡· 233 ~· c.9 = ""' ~~ s ...= ¡¡¡¡- 33 153 ......... _.}, RETRAT 233 questra assenta una base a partir de la qual madurar. Hi ha moltes altres orquestres i directors que han volgut fer més repertori, sense aprofundirhi molt. Quan vaig fer la Tetralogia vam fer setze assajos per a cada òpera. Hi havia gent que ho trobava moltíssim, però des delmeu punt de vista és l'ú11ica manera per assentar la interpretació correcta. Quan vaig començar, dirigia una orquestra semiprofessional a Astúries, d'aquestes heroiques, perquè tenien molt pocs mitjans. Doncs bé, la meva feina més difícil era trobar la manera de treure el màxim de bon so d'aquells músics, que molts eren força limitats per no dir w1 desastre. Això em va obligar a fer un treball molt minuciós, a plantejar-me sobre la partitura, quan arribava a casa, què podria aconseguir l'endemà amb aquelles obres, amb aquelles seccions, amb aquells músics. I vaig practicar una cosa que em va ensenyar el mestre Antón García Abril, el meu professor de composició, que em va dir: '"Els passatges ràpids els has de treballar sempre lentament, perquè encara que sonin de pressa. no has d'oblidar que han estat escrits nota per nota, i això significa un gran esforç"'. Sembla elemental, però em va obrir una consciència que em va servir molt. -En la seva formació, què destacaria més? 34 154 -Tot m'ha sen1it. A banda del Conservatori de Madrid, també vaig estudiar a Siena, a Itàlia. La primera experiència va ser com a pianista concertador amb el cor nacional, que em va permetre veure com preparaven les obres figures com Celíbidache, Muti, Reiner. fo em vaig educar de petit en un internat de Lleó amb molt pocs mitjans, on hi havia un frare, el Pare Torre/las, que era un gran melòman i .que va formar un cor en què apreníem música d'una manera molt natural. Això em va permetre desenvolupar un sentit musical molt sòlid. Tota l'harmonia la vaig aprendre amb una gran facilitat i naturalitat. Això va fer que em decantés per la música encara que la meva família no vingués d'aquest àmbit. De fet, hi ha molts directors catalans que s'han format en escoles religioses, com Josep Pons o Salvador Mas, a l'Escolania de Montserrat. fo crec que l'Església s'ha equivocat suprimint o negant la tradició musical que tenia. Abans la litúrgia es feia tota amb música i tothom la seguia amb partitura durant la missa. Això creava una gran cul- ELS DIRECTORS D'ORQUESTRA SÓN L'ARISTOCRÀCIA DEL MÓN MUSICAL. SENSE VOLER ESTABLIR-HI JERARQUIES, PERQUÈ CADA INSTRUMENT ÉS UN MÓN ÚNIC, LA SEVA CONDICIÓ TÉ SEMPRE UN PERFUM DE NOBLESA, DE REFINAMENT, DE CATEGORIA QUE ELS DISTINGEIX DELS ALTRES ARTISTES MÚSICS. ~ ~ ~ F d VícToR PABLO PÉREZ PARLA PAUSADAMENT, AMB PONDERAció, I AIXÒ ENCARA LI CONFEREIX UN CARÀCTER MÉS CIVILITZAT, MÉS CULTE, MÉS RAONAT. TÉ UNA TRANQUIL·LITAT QUAN DIU LES COSES QUE NO LI RESTA GENS D' AUTORITAT, ANS AL CONTRARI. TRANSMET UNA GRAN SEGURETAT, UNA SENSACIÓ DE SABER PERFECTAMENT PER QUÈ DIU UNA COSA I NO UNA ALTRA. LA SEVA VISIÓ DEL MÓN SIMFÒNIC I DE LA DIRECCIÓ ÉS CRÍTICA PERÒ POSITIVA, OPTIMISTA. PER SOBRE DE TOT SE SENT AMANT DE LA MÚSICA, SERVIDOR DE LA COMPOSICIÓ I AIXÒ ES NOTA EN LA SEVA MANERA DE DIRIGIR. EL PÚBLIC I ELS MÚSICS HO PERCEBEN I LI HO DEMOSTREN AMB EL RECONEIXEMENT QUE ES MEREIX. fura musical, però a partir dels anys seixanta van introduir estils com el gospel o les cançons populars més pròpies de Nord-amèrica i que no tenen res a veure amb la nostra cultura. Pensaven que era una manera de modernitzar l'Església, però tanmateix va anar en contra d'ells mateixos i van fer que l'educació musical s'empobrís molt. fo crec que s'haurien de replantejar certs aspectes, com per exemple la utilització dels temples; treure'n un profit social i no deixar-los caure, com fan moltes vegades. Llogar-los per fer-hi concerts o altres activitats culturals, i no estar esperant que la gent vingui i deixi una almoina per mantenir aquest patrimoni. Hi ha moltes esglésies que sempre estan tancades. -Després de fer tota la carrera al Conservatori de Madrid, se'n va anar a Munic. ¿Alemanya és imprescindible per a qualsevol director d'orquestTa? -És important, és clar. T'adones de la tradició musical que ha tingut l'Europa central i del nivell de les seves orquestres. Però val a dir que hem aconseguit posar-nos a la seva alçada i que el suport financer que tenen les orquestres espanyoles, en aquest moment, no l'estan tenint en aquests pai~ sos, a Alemanya o a França. Comen· cen a estar cansades, a haver-hi ur1a certa crisi de públic, fins i tot. N'han desaparegut algunes. Per això penso que Bspanya es pot col·locar al cap· davant d'Europa respecte d'aquesta renovació del panorama simfònic. És una oportunitat molt bona que tenim per establir un nou model, un model més modern, més actual. Disposem de tots els ajuts i de totes les infraes· tructures necessàries. Tothom ens en· veja els auditoris de què disposem. A la resta d'Europa no en tenen de tall moderns, de tan nous. fo sempre dic als músics que hem de ser molt cons· cients del privilegi que tenim. No hi ha cap àmbit de l'art que tingui talli de suport com el nostre, ni el teatre. ni la dansa, ni la literatura, ni fins i tot el cinema. Nosaltres podem dis· posar de pressupostos importants que ens permeten fer la nostra actiPital amb tota tranquil-litat. La política actual, des de fa uns anys, ha apos· tat per la música clàssica i podria canviar en qualsevol moment. No ho hem d'oblidar. No hem de libar massa la corda, perquè no es tren· qui. Hem de treballar sense pres· sió però amb tota la responsabili· tat que això representa. ~ e ( _.ijiWWM+WMW+ PR EC R Í T I CA El Concert a la memòria d'un àngel en les mans d' Isabelle van Keulen Palau t 00. Orquestra Simfònica de la Ràdio de Viena. Jsabelle van Keulen, violí. Dir.: Bertrand de Billy. Berg: Concert per a violí i orquestra, "a la memòria d'un àngel". Schubert: Simfonia núm. 8. Palau de la Música Catalana. 15 de març de 2004 (2 1 h) . . .P..~~.!:!:~?..!.~~-~-~~--undada l'any 1969, l' Orquestra Simfònica de la Ràdio de Viena ha dedic11t bona part del seu repertOI·i a la interpretació de la música d'autors del segle xx, com també a la presentació de creacions realitzades pels compositors d'avantguarda austríacs. Obres de Ligeti, Boulcz, Penderecki, Stockhausen, Xenakis, Berio, Nono ~n­ tre altres celebritats del segle XX- formen part d'un repertori en el qualla interpretació de pàgines celebèrrimes de Haydn, Beethoven. Meyerbecr, Schubert, Strauss o Zemlinsky ocupen idènticament un lloc destacat. Amb qui va ser el seu primer director titular, Milan Horvath, l'orquestra va actuar a prestigiosos festivals. com els de Salzburg, Lucema o Stytia. Amb F Euroconcert. Viena Piano Trio. Haydn: Trio en Mi major Hob. XV28. Mozart: Trio en Sol major K 496. Schubert: Trio en Si bemoll, op. 99. Palau de la Música Catalana. 31 de març de 2004 (2 1 h). 111 el rn ,S· v· f· P' ie S· l¡j ~I e, Isabel/e van Keulen E l conjunt Viena Piano Trio actuarà en la temporada Euroconcert amb un programa que. amb el titol "Del classicisme al romanticismen, ens oferirà un repàs d'obres de Haydn, Mozart i Schubert. Integrat pel pianista Stefan Mendl, el violinista Wolfgang Redik i el violoncel-lista Matthias Gredler, aquest trio ha rebut crítiques tan elogioses, que fms l'han arribat a considerar el successor del Trio Beaux Arts. Els components del Trio van rebre una formació cambrística en conjunts tan destacats com el mateix Trio Beaux Arts, el Trio di Trieste, i també de membres dels quartets Guarneri i La Salle. A més a títol individual han estat deixebles d'Isaac Stern, Jamle Laredo i Ralph Kirshbaum. Guanyadors de nombrosos concursos internacionals de música dc cambra, les seves actuacions s'han succeït, els darrers anys, per les sales de concerts més prestigioses del món; entre una trajectòria ja consolidada, la formació va passar a ser dirigida per Leif Segerstam, Lothar Zagrosek i Pinchas Steinberg, amb el qual van desenvolupar una intensa tasca de concerts d'àmbit internacional. L'any 1996 el director Dermis Russell va ser nomenat director principal i des de l'any 2002 el director parisenc Betrand de Billy -titular de l'Orquestra del Gran Teratre del Liceu des del 1999- n'ha assumit les tasques de director principal. Ara amb un programa dedicat a Bcrg i Schubert, l'Orquestra Simfònica de la Ràdio de Viena dirigida per BertTand de Billy actuarà al Palau acompanyant la violinista holandesa lsabelle van Keulen, un dels valors més sòlids del panorama concertístic dels darrers anys. Formada a Amsterdam i al Mozarteum de Salzburg, Van Keulen ja ha actuat amb orquestres del prestigi de la Filharmònica de Berlín, Concertgebouw, Ràdio de Baviera, Filharmònica de Londres, i havent estat dirigida per mestres de la notorietat de Chailly, Gergiev, Tarvi, Nagano o Marriner. Amb una extensa discografia que va des del repertori clàssic de Haydn i Mozart fins a arribar a obres de Dutilleux o Schnittke, Van Keulen actuarà al Palau amb una de les obres més paradigmàtiques del repertori concertístic. com és el Concert per a violí d'Al ban Berg, l'obra que -com ja és prou conegut- va ser estrenada a Barcelona el mes d'abril de 1936 i que el compositor vienès va escriure a la memòria de Manon Gropius, filla dc la segona unió d'Alma Mahler i que acabava de morir amb només divuit anys d'edat. 233 La tradició musical vienesa amb el Viena Piano Trio les quals cal destacar una gira per Nova Zelanda L'any 2000, el Musikverein, gires per Europa i els Estats Units, actuacions al Concertgebouw i al Wigmore HaU, al Kennedy Center, i als certàmens més rellevants de Filadèlfia, Cleveland, Pittsburgb, Chicago, Los Angeles, Vancouver, Ottawa. Montreal i Quebec City, als quals caldrà afegir el seu debut el mes de març d'enguany al Lincoln Center. Entre els seus treballs discogràfics que han rebut un reconeixement unànime, destaca l'enregistrament l'any 2002 de la integral dels Trios amb piano de Franz Schubert o l'enregistrament d'obres de Mendelssohn, Haydn, Beethoven, Dvoník, Schnittke i Xostakóvitx. Els integrants del conjunt són el violinista Wolfgang Redik, que interpreta amb un extraordinari Guadagnini fabricat l'any 1772 cedit per l' Austrian National Bank. La part pianística, l'o· cupa Stefan Mendl, que ha fet nombrosos concerts de música de cambra amb conjunts com el Quartet Hagen, a méS d'actuar al costat de membres de l'Orquestra Filharmònica de Viena i que l'any 1993 va ser guardonat amb el Gran Premi Franz Schubert atorgat per la lnternational Schubert Society. I el trio es completa amb el violoncel·lista Matthias Gredler, fundador del conjunt Vitaores Quartet i violoncel·lista de l'Orquestra de Cambra de Munic abans d'incorporar-se al Viena Piano Trio. Si bé l'especialitat del conjunt és la música dels clàssics com Haydn. Mozart i del romanticisme de Schubert. les seves interpretacions abasten totes les èpoques, incloent-hi obres d'avantguarda, com l'estrena l'any 1999 del Triple concert del compositor austríac Christoph Cech. 35 155 -tm••••ww•••• PR EC R Í T ICA Mullava i Il Giardino Armonico recrearan la música de Vivaldi al Palau Palau 100 (concert extraordinari). 11 Giardino Armonico. Viktoria Mullova, violí. Dir.: Giovanni Antonini. Vivaldi. Palau de la Música Catalana. 30 de març de 2004 (21 h). mb un concert dedicat als membres de la Fundació de l'Orfeó Català, la violinista Vikt01ia Mullava i el conjunt li Giardino Armonico. dirigit per Giovanni Antonini, ens aproparan a les obres concertístiques d' Antonio Vivaldi, un concert en el qual. sens dubte, el talent dels intèrprets, prou coneguts pel públic, ens aproparà a la lluminositat veneciana que el compositor italià va copsar de manera magistral en els seus celebèrrims concerts. Reconeguts com un dels conjunts més destacats en el camp interpretatiu de la música ban'Oca italiana, TI Oiardino Armonico va ser fundat a Milà l'any 1985 i els seus enregistraments discogràfics han rebut els màxims guar- A 233 dons de caire internacional. lntegrada per solistes que han desplegat una gran carrera internacional. aquest conjunt que interpreta amb instruments d'època ha acompanyat artistes de la categoria de Hamoncourt. Savall. Pinnock, les germanes Labèque, Sumi Jo o Cecilia Bartoli. Ara. en el seu retorn al Palau, actuaran al costal de la celebèrrima violinista russa Viktoria Mullava, reconeguda com un dels valors mês extra- ordinaris del panorama violinístic dt les dues darreres dècades. Guanyado. ra del Concurs Txaikovski l'any 1982. Mullava ha actuat amb les més gram orquestres i directors de tot el món, i amb el seu violí Stradivarius Jule$ Frankl ( 1723) ofereix unes recreaciom des de les obres de J. S. Bach fins a les composicions del repertori d'avantguarda, d' una q ualitat tècnica i ex. pressiva que li han valgut els màxims reconeixements en l'àmbit mundial. Mullava, a més d'actuar amb les grans orquestres filharmòniques i simfòniques, també actua amb assiduïtat amb les més prestigioses formacions de música antiga, com són I'Orchestra of Age of Enlightenment, Orchestre Revolutionnaire et Romantique -amb direcció de Gardiner ha enregistrat els Concerts per a l'iolí de Mendelssohn i Beethoven- i, des de l'any 2000, amb ll Ciardino A1monico ofereix prodigioses recreacions del repertori barroc. Ara MuUova toma al Palau amb un concert que, per la qualitat dels seus intèrprets i per l'atractiu que sempre contenen les pàgines vivaldianes, ja té a priori un èxit més que garantit. La Simfonia núm. 3 de Saint-Saens amb l'OSV Concerts Simfònics al Palau. Orquestra Simfònica del VaUès. Orquestra Simfònica de GranoUers. Thierry Escaich, orgue. Dir.: Edmon Colomer. Escaich: Improvisació. Concert per a orgue i orquestra. Saint-Saens: Simfonia núm. 3. Palau de la Música Catalana. 13 de març de 2004 (19 h). e les cinc Simfonies que va compondre Camille SaintSaens, només la tercera segueix formant part habitual del repertori de concert. Composta entre els anys 1885 i J886 i dedicada a la memòria de Franz Liszt -que just acabava de morir-, aquesta composició va ser, malgrat el número de catàleg, la dan·e ra de les composcions simfòniques del compositor francès. Obra espectacular per la seva orquestració, tot al llarg dels quatre moviments es pot comprovar el mestratge no només d'orquestració, sinó també el reservat a l'orgue, del qual Saint- D 36 /56 Saens era un intèrpret expert (recordem que va ser organista titular de La Madeleine). Ara aquesta obra es podrà escoltar al Palau de la mà de l'Orquestra Simfònica del Vallès dirigida per Edmon Colomer i amb la coJ.Iaboració de l'organista Thierry Escaich, actual compositor resident de I'Orchestre de Lille. Format al Conservatori Nacional de Paris, Escaich va obtenir vuit primers premis durant els seus estudis al Conservatori. Posteriorment el seu reconeixement va arribar amb l'obtenció de nombrosos primers premis en concursos internacionals (André }olivet, Fundació Florence Blumenthal, Nadia Boulanger de l'Institut de França, Georges Enescu, Internacional d'Estrasburg... ). L'any 1992 va ser nomenat professor del Conservatori Nacional de París i anys després organjsta de l'església St. Etienne-du-Mont. El seu repertori inclou u n amplíssim ventall d'obt·es de tots els períodes, però reserva una part del seu treball a la improvisació, essent un dels màxims exponents de l'escola francesa d'aquest gènere. Com a compositor ha escrit nom- Tltierry Escaích brases obres -en aquest concert podrem escoltar, a més d'una improvisació. el seu Concert per a orgue i orquestra-. obres que han estat interpretades per formacions del prestigi de la Fil· harmònica de Radio France, l'Orques· tra de Montecarlo, la Simfònica de Zu· ric o l'Orquestra de la Beethovenhalle de Bonn. Ma les seves obres compartiran programa amb la monumental Simfonia núm. J de Saint-Saens, sens dubte una de les obres mestres del llegat del com· positor francès. ·~·-··--··· PRECRÍTICA El Gabrielli Consort oferirà al Palau la Passió segons sant Mateu de Bach Paul McCreesh Fundació "la Caixa". Gabrielli Consort & Players. Dir.: Paul McCreesh. Passi6 segons sant Mateu de Bach. Palau de la Música Catalana. I d' abril de 2004 (20 h) . e !X- ms es o- b lÚ· .ge Iu- ti6 rosO· ar- re- un :us ¡: i ..P.~~--~~:.!:.. om ja és tradicional, la Fundació "la Caixa" ens presenta al Palau el Concert de Setmana Santa, en el qual s'interpreta la Passió segons sant Mateu de). S. Bach. Enguany uns intèrprets de primer ordre, com són els del Gabrielli Consort & Players, amb un conjunt de solistes en què destaquen les veus de Deborah York, )oseph Comwell i Peter Harvey, tots dirigits pel ja mític Paul McCreesh, recrearan la música de Bach amb una interpretació que ja a priori cal considerar de primer ordre. Quan l'any 1982 es fundà el Gabrielli Consort&Players, apareixia un dels conjunts britànics més brillants en la recreació de Ja música antiga amb criteris interpretatius històrics. De la mà de Paul McCreesb, els Gabrielli Consort han esdevingut un punt de referència en la interpretació de la música barroca, i el seu detallisme, juntament amb la puresa. netedat i subtilesa interpretativa han fet que les seves recreacions de les grans obres del Renaixement i del barroc siguin considerades exemplars. L'atenció internacional va arribar amb les reconstruccions històriques de la música del període renaixentista, i poc després amb les lectures de les grans obres del barroc. Les aparicions dels Gabrielli Consort&Piayers són constants en sales de concerts, enregistraments, per ràdio i televisió; pràcticament han estat convidats a tots els festivals de música antiga celebrats a Europa, complementats amb gires pels Estats Units, la darrera de les quals -entre els anys 2002 i 2003- va estar dedicada a obres de Gabrielli i Praetorius. L'any J993 van enregistrar les Vespres venecianes -disc que va ser nomenat per als Grammy-, a les quals seguiren enregistraments de música de Palestrina, Praetorius, Morales, Purcell, amb què van aconseguir els guardons més rellevants de la premsa especialitzada euTopea. Des que l'any 1998 van enregistrar l'oratori El Messies de Handel, s'han succeït nombroses gravacions dedicades al compositor barroc. L'any 1999 van enregistrar l'oratori Salomon -amb Andreas Scholl com a maxim protagonista vocal- i posteriorment Theodora i Saül, aquest darrer enregistrat l'any 2002 i en el qual van intervenir les veus de Susan Gritton, Deborah York, Thomas Quasthoff i Andreas SchoiJ. Durant les celebracions que van tenir lloc per commemorar el 250 aniversari de la mort de J. S. Bach, els Gabrielli van oferir una gira europea dedicada al compositor, a més d'enregistrar el Magnificat, al qual va seguir, pel mes d'abril de 2002, la Passió segons sant Mateu amb Mark Padmore en el rol d'Evangelista. Obres com The Fairy Queen de Purcell, Acis i Galatea de Handel, les Vespro de Monteverdi o l'Oratori de Nada I i la Passió segons sant joan de Bach també formen part d'un repertori tractat pels Gabrielli mitjançant unes versions acuradissimes i portadores d'un contingut expressiu i musicològic que els ha convertits en un dels punts de referència del panorama interpretatiu dedicat a Ja música antiga. ... ;;¡¡ - ¡¡;~ a s;' Si' 233 ..,. = :.. ..... ¡;;:;a s; ~· et e. ... ~ L'organista Bernhard Haas interpreta música de Beethoven/ Liszt i Reger Cicle d'Orgue al Palau. Bemhard Haas, orgue. Beethoven: Coriolà (obertura). Reger: Quatre peces. Liszt: Fantasia Ad nos salutarem undam. Palau de la Música Catalana. 18 de març de 2004 (20 h) . ..P.~~-~~:.!:__ L ' organista Bernhard Ha as actuarà en el cicle dc concerts d'orgue al Palau amb un programa en què la música romàntica esdevindrà protagonista principal del programa. L'obertura Coriolà de Beethoven, Quatre peces de Reger i l'"espectacular Fantasia sobre Ad nos salutarem undam que Liszt va escriure l'any 1850 configuraran el programa d'aquest jove mestre alemany nascut l'any 1964 i fonnat als conservatmis de Colònia i Freiburg. Guanyador del Concurs Liszt de Bu- dapest en l'edició de 1988, Haas ha actuat a pràcticament tots el països d'Europa, a més de fer-ho també als Estats Units i al japó. Els seus enregistraments dedicats a les obres de Liszt. Reger i Stravinsky ü han valgut nombroses distincions, avalades pel seu extraordinari virtuosisme i la seva delicada musicalitat. Després d'exercir com a professor al Conservatori de Sarrebruck, I'any 1994 va ser nomenat professor d'orgue a l'Escola Superior de Música d'Stultgatt. A més, Haas ha format part dc diversos jurats de concursos internacionals celebrats a Europa. El seu repertori té un ventall que va des de les obres del barroc fms a la música del segle xx, essent, com molts organistes. un destacat intèrpret de t'obra de J. S. Bach. Ara al Palau tindrà l'oportunitat de demostrar el seu talent amb unes obres sens dubte espectaculars, però a més portadores d 'un profund contingut musical que convertiran la seva interpretació en un veritable repte. 37 157 bans de tractar de la interpretació per l'OBC de les Glosses Casals evocat per Ginastera Va ésser un innova~or i u~ experimen. tad~,r. que, com de1a ell, sobre temes de Pau Casals. op. 49, cal fer atenció es- pecia f a f retorn a Barcelona. després de molts anys d'absència, de la pianista argentina i'vlartha Argerich. Aquesta gran artista ha viscut força temps sense actuar, sembla que per causa d'una greu malaltia. quan estava desenPolupant una trajectòria a un nivelf privilegiat. Nascuda a Buenos Aires ef 19-11, afs cator:e anys es va trasffadar a Viena, on va ser deixebla de Friedrich Gufda. Posterionnent ho va ser de Nikita Magafo[f i de Madeleine Lipatti a Ginebra. i més endavant d'Stefall Askenase als Estats Units, entre el1960 i 1964. El 1947, amb set:e anys va guanyar els concursos de Bolzano i de Ginebra, però el seullallç·ament al gran món musical es L'O produir e/1965 quan va guanyar el prestigiós Premi Chopin, moment a partir del qua/va emprendre una impressionant trajectòria amb unes interpretacions d'un acusat caràcter personal. A Barcelona hi havia actuat de fonna regular abans de produir-se l'esmentat parèntesi que ara es trenca feliçment per oferir la seva visió del Concert per a piano i orquestra, en La menot~ op. 54 de Robert Schumann. Un retorn, el de Martha Argericll, que adquireix, per tant, caràcter d'autèntic esdeveniment. es Glosses sobre temes de Pau Casals, op. 49 van ésser compostes per Albcrto Ginastera ( 1916- t 989) l'any I 976. Originalment va ésser concebuda per a violoncel i qui ntot de corda per h·ibutar homenatge a Pau Casals en la commemoració del centenari del seu naixement i aprofitant la circumstància que la seva esposa, Aurora Natola, era una prestigiosa violoncel·lista de categoria internacional. Un any després Ginastera va elaborar-ne la versió per a orquestra, que va ésser estrenada el 1978 per l'Orquestra Nacional de Washington i dirigida per Rostropóvitx. Curiosament, tant els títols de les cinc parts - 1) ''Introducció", H) "Romanç"> ILI) "Sardanes", IV) ''Cant" iV) "Conclusió delirant"- de què consta l'obra, com el seu títol, estan escrits en català. D'alguna manera, doncs, Ginastera amb aquestes Glosses no solament recorda Pau Casals, sinó que també manifesta l'ascendència catalana dels seus avis. El lloc que ocupa Ginastera en la música del segle xx és el d'un músic que va interessar-se sempre per l'evolució de l'art com a expressió dels sentiments i les idees que marquen la humanitat. L un paso fJOt ve: 1 preguntant-se com Paul Klee "per qu~ no?", va indagar nous camin.; per als tnstruments convencionals · 'd .1i que cons1 ~r~~a qu~ encara hi havia moltes poss1b1lt tats 1 recursos inèdits per a l'expressió musical. És així com la seva trajectòria crea. tivu passa inicialment per la influèn. cia dc I~ n;úsica folklòrica argentina (Estancw 1.P~namb~, evoluciona cap a un eclectiCISme d arrel neoclàssica (So~w~a per a_ pi~no) que no defuig, pero, I ascendenc1a del folklore inventat (Bartók), tot adoptant finalment sense problemes i mantenint la seva per: sonalitat, tècniques creatives basades en l'alcatorictat i el servilisme. I és im. p~ rtant remarcar que en tot el procés, Gmastera va saber mantenir un nexe comunicatiu sòlid i poderós amb el pú. blic. D'alguna manera la trilogia o equa. ció a tres parts compositor-intèrpretoient assoleix en Ginastera la seva més exemplar significació. Temporada OBC. Martha Argerich, piano. Dir.: Franz-Paul Decker. Schubert, Schumann, Ginastera, Piazzolla. L'Auditori. 26, 27 i 28 de març de 2004 (21 h, 19 hi 11 h, respectivament). Crea i toca, una iniciativa de l'ACC .P.~!-~:T.~~:. ompondre i interpretar no sempre han estat activitats independents, sinó que més aviat les dues poden considerar-se com la manifestació conjunta de la creativitat i l'expressió musical de l'home. Tanmateix, ni el compositor necessita, per manifestar les seves idees i sensacions, conèixer la tècnica peculiar de tots els instruments, ni tampoc l'instrumentista o intèrpret necessita inventar a cada moment melodies i ritmes per comunicar al públic el seu pensament... Certament, el compositor pot escriure i imaginar la seva música i prescindir de l'audició, ja que l'obra la coneixerà mitjançant un procés d'audició interna; amb tol, aquesta actitud no serà mai prou satisfactòria, ja que hi manca una de les qualitats més essencials de l'expressió artística, com la comunicació, en la qual intervé com a nexe decisiu l'intèrpret. D'alguna manera, en tota obra d'art ha d'existir una motivació expressiva en què la idea creada sigui transmesa a la societat. En un cert sentit, l'art és el llenguatge de les idees, les quals per fer-se intel·ligibles a l'espectador exigeixen una tècnica -en el cas de la música, el domini de l'instrument sonor; en la literatura, el coneixement de les regles de l'escriptura... Això pot expressar-se amb l'esquema següent: creació-intèrpretoient, que marca el flux comunicatiu. És així com el compositor transmet per mitjà de la partitura el seu missatge a l'intèrpret. Del seu diàleg, o sigui d'una C 38 158 identificació entre ambdós, s'origina la versió en la qual l'oient ha de copsar el sentit de la música. És ben cert que el procés, amb el decurs del temps, ha adquirit una creixent complexitat que exigeix una tècnica molt elevada, la qual cosa significa una dedicació total no assumible per a qui solament pretén crear idees ... Per la seva banda, l'intèrpret per realitzar-se no neqessita inventar noves fórmules sonores. Es així com dels petits conjunts instrumentals del classicisme que dirigia el mateix compositor, es va passar a conseqüència de la democratització del concert (grans sales, grans orquestres, el virtuós de l'instrument, etc.) a una especialització en què el compositor en el millor dels casos era el solista o bé el director, i apareixia l'instrumentista que es dedicava solament a desxifrar 1es obres de creixent envergadura i que, per tant, esdevenia un autèntic especialista ~er transmetre el contingut de les partitures. D'aquesta manera, i encara més amb l'aparició de la informàtica, podem dir que avui el compositor escriu la seva musica i confia a l'intèrpret la manifestació del seu missatge, malgrat que de vegades, sense que vulgui esdevenir un intèrpret de professió, desitja donar a conèixer personalment la seva creació, per bé que no sempre i per regla general els compositors posseeixen les virtuts de l'intèrpret, i aquest ha estat el cas de Mompou, Ravel, Bartók, Stravinsky, Boulez, etc., i veritablement la manera que tenen d'expressar la seva música és singular i mai capciosa Per aquesta rao serà interessant escoltar J. M. Granda. M. del Mar Lara, D. Padrós, P. J. Bacchus, j. M. Balanyà, G. Motatu, j. Codina, M. R. Ribas, C. de Jong, R. Blanco i M. Pardo, ja que fins a cert punt ser.l com entrar, sense cap mena d'interme· diaris, en el seu esperit... T ambé a l'SGAE, l'Associació de Compositors ofereix un concert ben singular, corn és un recital d'acordió i electrònica en què fi· guren obres de tres compositors prcde· cessors de la música electrònica a casa nostra, com són Polonio, Lewin Richter i Brncic, i també d'A. Posadas i C. Ber· mejo. Certament, l'acordió, tret d'uM pocs precedents (com és el cas de Gerhard), ha estat un instrument poc cultiva t en la mal anomenada música culta, cir· cumstància que des de fa pocs anys ha canviat de signe. Veritablement, l'acer· dió actual ofereix molts recursos al com· positor i en les seves possibilitats gaire· bé s'emparenta amb l'orgue. El recital serà una bona ocasió per comprovar les capacitats de l'acordió i del seu jumelage amb l'electrònica, una combinació veritablement suggestiva. Avulmúsica. Dotze creadors i cre· adores interpreten les seves obres. Auditori SGAE. 12 de març de 2004 (20 h). Esteban Algora, acordió i electròniques. Auditori SGAE. 25 de març de 2004 (20 h). J s. e n I; a ( q e d i d ~ d e g r F e •.,•••_ ••j. PRE C RÍ T I C A Noves obres per a cobla Josep UIIÍS GIIZII/Q/1 l marge del que aporta d'obrir perspectives a la música de tipus popular i de trencar fronteres d'una falsa selectivitat de caire classista entre el que és música culta i tradicional -de fet, de música. com ja està admès, només n'hi ha d'una classe: la bona, la resta és una altra cosa-, dos dels aspectes més interessants del cicle Cobla, Cor i Dansa al Pala u són el que aporta dc noves obres, amb encàrrecs de creacions per ser estrenades, i la implicació dels compositors i directors actuals que militen en el diguem camp simfònic, en el vessant popular. Així ho podem constatar en aquests dos concerts de música per a cobla en què actuen Antoni Ros Marbà, figura indiscutible en el camp de la direcció orquestral catalana, i Xavier Puig, jove batuta que actualment està enquadrada en l'OSC. A ill· 1(, !f· I ~e ~ e· sa br r· es ~· ,n r· ~ ~· n· e· ~ li IB ~ualme~t en la faceta composihva, ve1em com en aquests concerts figuren noms tan prestigiosos com Toldrà, Enric Casals, Homs i Rafael Fen·er, al costat de reconeguts cultivadors del gènere sardanístic, com Vilà, León, Bernat i Joaquim Serra . A ells, s'hi suma l'estrena de les obres de Manuel Oltra ben conegut per la seva ingent apor~ tació al repertori de la cobla, i de josep Lluís Guzman, compositor sabadellenc fmmat a redós de la música simfònica. Ben cert, Manuel Oltra l'actual degà dels compositors cata~ lans•.és un músic d'una categoria que def~1gqualsevol mena d'etiqueta; és a dlr, la qualitat dels seus pentagrames no s'ha de valorar solament pel seu_mestratge en el camp de la cobla 0 bé en el de la música coral, sinó que hem de lamentar que no es conegui s~ficientment tot el que ha creat dels generes simfònic i cambrisitic. Oltra ha estat i és un compositor que ha treballat al marge de les modes i de les esp~culacions. però que a la vegada ha tmgut l'esperit obert per rebutjar en 1 ~ seva música qualsevol element de tipus academicista i convencional, tot. cercant amb exigència i de manera Lnsubomable l'expressió més fidel del seu pensament i alhora sense oblidar el patrimoni dels grans mestres de la història. És per aquestes raons que hem de posar en relleu l'estrena Apostant per la nova música catalana _P.:E__~·T:~-~.: om ja és costum, i juntament amb la delegació barcelonina de Joventuts Musicals, les dues editorials catalanes Clivis Publicacions i Boileau ofereixen novament el cicle Nous Repertoris-Música XXI. Enguany seran set els concerts ctue, amb el suport de Ja Generalitat de Catalunya, l'Ajuntament de Barcelona i la Societat General d'Autors i Editors tindran com a objectius: donar a conèixer produccions inèdites dels nostres compositors. interpretar novament aquelles obre~ que han estat injustament oblidades, 1 presentar, al costat d'artistes reconeguts, joves promeses de la música pel que fa a la interpretació. Pel seu contingut i propòsits estem, doncs, dava~! ?'una oferta que defuig ~a programact.o 1 el concert estereotipats, 1que en canVI aposta per la creació i renovació del nostre patrimoni musical fet qu~ ~~ de merèixer el suport de to~ els qut s mteressen veritablement i profundament per Ja música. D'alguna manera. amb el cicle Nous Repertoris-Música XXI es deixen de costat qüestions de la pura conveniència social. aspecte aquest tan preuat. d'altra banda en aquelles activitats concertistiques que no~~s busquen l'èxit segur amb obres m1l1 una vegades repetides i la presència de figures encimbellades per la indústria musical. Certament, cal molta il·lusió i fe per endegar el projecte d'aquest cicle-malgrat que, com ja s'ha deixat constància a la sèlic concertística no li manca el su~ port institucional. Diríem que, tenint en compte el risc que comporta presentar obres inèdites o poc difoses i donar suport a actuacions d'artistes poc coneguts, s'hauria de potenciar al màxim perquè pogués superar amb brillantor l'obstacle que suposa el fet d'haver de dese~~olupar-se en un ambient no gens prop1c1 com el que l'envolta: un públic que està absolutament desinteressat per la novetat i que, mancat d'una no sempre innecessària dosi de xovinisme, està abocat a un consumisme incapaç de discernir entre la qualitat i la nimietat. com tampoc la idolatria més absurda vers uns ídols sustentats per criteris puramenr mercantils abans que estrictament artístics. Fins a cert punt, en aquests concerts es manifesta - i aquest és el seu al·licientla inquietud i preocupació dels nostres creadors per cercar noves propostes sonores i la problemàtica social, política i estèt ica del món actual. com també la vocació dels intèrprets per comunicar Ics vivències que els suscita la nova música. C de Consolanzentum, en què Oltra ens posarà de manifest altra vegada la seva imaginació fèrtil per trobar nous punts d'interès a un discurs sonor estructurat amb coherència i tenint sempre present l'emoció profundaroent comunicativa. Per la seva banda, Josep Lluís Guzman és un dels compositors que des de la seva aparició -a mitjan de la dècada dels vuitanta- s'ha dedicat a fer que el seu llenguatge, tot i admetent el bagatge de l'expressionisme germànic, atTelés en el n ostre patrimoni folklòric -és un estudiós aferrissa! del cançoner català i de tota l'obra dels compositors de la generació del 1908 (Millet, Alió, Vives, Nicolau, Pujol, Morera, etc.). En tot cas, Ja seva música concilia el compromís de la recerca d'unes formulacions pròpies del nostre temps amb el respecte per un passat i una tradició que si més no van impulsar l'evolució de l'art musical. L'estrena de Montserrat en el meu record de Josep Lluís Guzman aportarà, sens dubte, noves perspectives per a l'evolució del concertisme per a cobla. Cobla, Cor i Dansa al Palau. Cobles Principal de Llobregat, Mediterrània i Sant Jordi-Ciutat de Barcelona. Direcció: A. Ros Marbà i Jordi León. Toldrà, Oltra. León, Bernat, Ruera, Serra. Palau de la Música Catalana. 6 de març de 2004 (19 h). Cobla Sant Jordi-Ciutat de Barcelona. Anna Comellas, violoncel. Direcció: Xavier Puig. Toldrà, E. Casals, Pagés, Guzman. Homs, Ferrer. Palau de la Música Catalana. 27 de març de 2004 (19 h). Cicle Nous Repertoris-Música XXI. Auditori SGAE. Del 2 de març al 27 d'abril de 2004. 233 39 159 PROGRAMACIÓ INFANTIL ABR IL 2004 17, 18, 24 i 25 a les 11 .00 h MAIG 2004 1, 2, 8, 9, 15 i 16 a les 11 .00 h El Superbarbe de Sevilla Espectacle al Teatre Romea Adaptació al públic infantil, realitzada per la companyia Tricicle, de l'òpera bufa 11 barbiere di Siviglia de Rossini. Música Gioachino Rossini Direcció d'escena Tricicle Direcció musical Alan Branch Adaptació musical Albert Romaní Producció l Gran Teatre del Liceu r: Traducció i adaptació del text Miquel Desclot p e' T Guia d1dàdica a www.liceubarcelona.com d h \1 11 ir rr VENDA DE LOCALITATS Q ServiCaixa 902 53 33 53 servicaixa.com "' "'h Taquilles del Liceu la Rambla 51·59 08002 B arcelona De dilluns a divendres de 14.00 a 20.30 h v, v t¡ Preu únic: 9,50 € 1T INFORMACIÓ Telèfon 93 485 99 13 www.liceubarcelona.com rr 11 CI p 0 el Gran Teatre del Liceu sl Macbeth o el primer drama musical de Verdi EN LA LLARGA PRODUCCIÓ DE TÍTOLS CELEBRATS DE GIUSEPPE VERDI Mncbeth FIGURA EN UN LLOC FINS A CERT PUNT SECUNDAR;, AMAGAT P ER LES LLUERN~RIES DE LES Aida, Il Tro- vatore, La Traviata, Oteyo, Falstaff, Rrg~letto, Don Cario o Un ballo in. maschera. No ES UNA ÒPERA D ÀRIES, DUOS I CON- JUNTS -NI FINS I TOT CORS- ESPECIALMENT CELEBRATS; D'AQUELLS QUE, PER ENTENDRE'NS, ES PRODIGUEN GEN EROSAMENT EN ELS CONCURSOS DE CANT. ríton i baix per als principals protagonistes masculins i soprano dramàtica per a la protagonista femenina- és un recurs verdià habitual en les composicions de més densitat tràgica, com també el gran protagonisme del cor. Tot això, cal remarcar-ho, cercant la màxima fidel itat a l'esperit original de l'òpera, atot aconseguit en uns llmits privilegiats. Tanmateix Macbeth no deixa de ser una òpera un pèl irregular, no absolutament rodona, que no mostra la plenitud del millor moment del compositor. Que té problemes de ritme intern i que no assoleix la precisió del tempo dramàtic que exigeix la trama argumental. ' L .P..~~..L.S9.~?.~~~?.. / E s, també, la primera obra en què Verdi es va acostar a Shakespeare, amb e l qual bastí una trilogia cabdal en la seva producció, en què va mancar el per a ell tan desitjat Rei Lehar per configurar una gran tetralogia. Estrenada el 14 de març de 184 7 al Teatro delia Pergola de Florència, Verdi encara era un jove -amb prou feines havia complert 34 anys-. que es trobava plenament en els anni di galera i que tanmateix ja havia estrenat títols tan importants com Nabucco i Emani, i el mateix any havia d'estrenar Attila i I Masnadieri. Ben aviat an-ibaren Luisa Miller i Stiffelio i tot seguit la famosa trilogia Rigoletto, /l Trovatore, La Traviata, amb la qual inicià una definitivament gloriosa dècada dels cinquanta. Amb Macbeth, Verdi s'endinsa de mane~a explícita en el concepte de drama musical, tan exclusivament atribuït a Wagner, en els anys en què aquest el començava a prefigurar. El mateix compositor italià va deixar clar que per a ell la seva primera aproximació al món shakespearià era realment un drama musical. Verdi estava obsessionat a treballar sobre una obra de Shakespeare, autor pel qual sentia una gran devoció des del temps de les lectures juvenils. Per això ell mateix va elaborar el pla del llibret, i va deixar a Francesca Maria Piave -llibretista de gairebé una desena de títols verdians- la tasca de la versificació. A la fi va exigir el suport d'un literat prestigiós, Andrea Maffei, per tal d'assegurar-se uns resultats més reeixits. El compositor també va vigilar amb gran cura els detalls de la dramatúrgia i va estar intensament en contacte amb els cantants. a força de l'argument. el seu caràcter tan intens, tan tremendista -en el límit del gran guinyol-, i la profunditat tràgica de les situacions que es mostren en escena són servides per una pat·titura d' una gran potència, tot posant a prova les capacitats tècniques i expressives dels cantants i bas6nt un ?Jscurs orquestral d' una gran rotundttat -amb presència individualitzada en els diversos interludis- i atorgant als cors aquell protagonisme tan explícit en la majoda de les òperes del músic. El pes donat a veus contundents -ba- L alter_nança de dos barítons tan tmportants com Joan Pons i Carlos Alvarez en el paper protagonista i la presència de Maria Guleghina en el de Lady Macbeth -autèntic motor de l'obra- situen una capçalera de repartiment molt a prop de l'ideal. No cal gastar més tinta sobre això, perquè els seus noms ressonen prou autònomament. Una altra alternança pdvilegiada és la de Roberto Scaodiuzzi i Stefano Palatehi en el personatge de Banquo, el tercer paper important, mentre que els tenors Marco Berti i el valencià Vicente Ombuena completen la part central del repartiment. Seran conduïts per Bruno Campanella, un director d'ofici segur, que en els estàndards de Ja casa se situa a la part alta. La producció pot resultar satisfactòria atès el seu pedigrí: Covent Garden i Òpera de París. Macbeth de Giuseppe Verdi. Llibret: Francisco Maria Piave, amb la col·laboració d' Andrea Maffei. Carlos Alvarez. Joan Pons. Maria Guleghina. Carolyn Sebron. Roberto Scandiuzzi. Stefano Palatchi. Marco Berti. Vicente Ombuena. Javier Palacios. Begoña Alberdi. Josep Ferrer. Orquestra i Cor del Gran Teatre del Liceu. Direcció musical: Bruno Campanella. Direcció escènica: Phyllida Lloyd. Coproducció: Opera National de París, Royal Opera House Covent Garden. Gran Teatre del Liceu: del 18 de març al 5 d'abril de 2004. 233 41 161 -4ijiWWwWM. . per Eduard V. Patsi Música encreua Horitzontals 1. Dansa diuen que d'origen ""u"m•• , pròpia del barroc i de ritme binari. Do major. 2. Estimaràs o, fins i tot, aimaràs. que seguia les notes del flautista a melin del revés. 3. Tastar un vi (o els primers sos d'una simfonia), del revés. ta la primera nota. 4. Document Numèric d'Afinació. sol del bolero, el tumbao, la Lw.rumL S. Dama desordenada. Aquí em veixen un '·quinto'' mentre escolto na música. Mozart i Mendelssohn. 6. Senyora. Robert Gerhard, nascut Valls. Do. Vmga, home, on vas a rar! 7. La vocal. Contenia les cançons els antics discs de vinil. El de lluna el més musical. 233 8. La vocal. Una altra dansa del barroc, aquesta més enèrgica. 9. Lnstrument musical, cordòfon i preciós. Els cantants tenen prohibit barrejar-lo amb oli abans del concert. A cappe· lla. 1O. El del director n 'és un, però es diu batuta (plural). El piano en té una i s'aixeca per deixar sortir més so. La vocal. 11. A un to de Sol i a mig de Mi. Dansa, però en aquest cas no pas barroca sinó més moderna i antillana. Verticals I. Dansa catalana, la més bella de les que es fan i es desfan. La vocal. Fa major. 2. Et recordo, el caJTer mullat, corrent cap a la fàbrica on treballava Manuel. L'instrument d'en Nicanor Zabaleta. 3. Assassinar el protagonista en una òpera cap per amunt. Do major. El volem amb oli i si no ens en donen no callarem. 4. En aquest instant. Jaume, gran tenor català. S. Autor de preludis, fugues, cantates, tocates, passions i de vint fills. Si al trompetista li'n surt un al llavi no pot tocar. No Música en creu a da d e febrer 2004 (núm. 232) pas malalt. 6. Antonio Salieri. Anton Bruckner. Aniel Louis Armstrong. Madonna. 7. Nicolau, Nono o Nielsen. Els brindis a les òperes del Liceu, es fan amb aquest líquid (cap per amunt). Dansa cap per amunt. 8. Mirar d'encertar el dia en què l'autor ja difunt va compondre una obra. El que fa la protagonista de l'òpera quan l'orquestra toca més fort. 9. Cobertura blanca sobre el meu flam (cap per amunt). Associació de Luthiers Retirats. Davant de libitum. 1O. La del festival de Woodstock va ser espectacular, i la del Canet Rock, Déu n'hi do. la vocal. l J. Pal de violi fent la vertical. Instrument idòfon en mans d'Antonio Machín. 42 162 Solucions en el número següen t 233 44 164 ~uP'l PAU CASALS, CASSADÓ, TOLDRÀ Ho sap tothom, i és profecia Obres de Narcís Bonet, nadales JioAula ~s ca tala· nes. Jor 1 rqUJmbau. Peter Bacchus. Marc Cabera. Pau Casan. En· ric Azuaga. Bernat Casti· flejo. Clara Sandaran. Jsnac Friedhoff. Cors de l'Agrupació Madrigal. Dir.: Montserrat Bonet. Segell: Columna Música. o és massa fàcil trobar al mercat un enregistrament discogràfic de contingut nadalenc que aporti trets originals i trenqui motlles. El primer mèrit d'aquest enregistramcnt és esberlar aquest tòpic. Oferir un aplec de material de contingut específicament l.ügat amb el cicle socioreligiós més important de l'any que fugi de la rutina. I fer-ho, al mateix temps, sense trair l'esperit més genuí i propi del context en el qual es manifesta i serveix. Això s'evidencia de manera especialment palesa en l'obra que presideix i obre el CD, la petita cantata que li dóna titol, obra de Narcís Bonet sobre el conegut i impressionant poema de Josep Vicenç Foix. Però no solament en aquesta composició. El compositor barceloní ha treballat el material literari del poeta de Sarrià amb un respecte profund. Iol remarcant amb sensibilitat els seus trets més ascètics en un llenguatge que en la seva austeritat de recursos arriba a commoure en determinats passatges. mentre que en d'altres és capaç de subratllar dc manera precisa el substmttambé popular del text. El CD inclou una desena de temes populars, sis dels quals en harmonitzacions de Josep Lluís Guzman i la resta d'Ernest Cervera. Juli Sandaran (dos) i Enric Ribó, que ofereixen una imatge renovada d'aque¡¡tes cançons, un cert intent de_r~reacíó tanmateix respectuos r amatent a l'esperit nadalenc ~uc ho presideix tot. _D tsc fet en família, el Madngal sense el cor titular amb S{bt: instr'Ur1_1ental mí•:in~ però e tcaç, serverx el conJunt del CD amb pl~na idoneïtat. L'epílcg delrccttat del poema Ho sap tothom. i és profecia a càr~de Josep Vicenç Foix. constnue.ix un regui darrer que s'aJ.C.C. &rne•x cnom1ement. N Sonates Agustín León Ara, vioiL Albert Attenelle, piano. Segell: Columna Música a tasca incansable de Columna Música en la perpetuació de música que exigeix ser perpetuada -valgui la redundància-. es manifesta una vegada més en aquest enregistrament que aplega sengles sonates de tres compositors catalans, que si bé no van ser exactament coetanis, van coincidir en una part rellevant de llur trajectòria respectiva. En el camí de les semblances hi ha el fet que els tt·es van excel·lir especialment com a intèr· prets de corda, i dos d'ells -Casals i Toldrà- també amb la batuta. I finalment, que els tres són enormes personalitats de la nostra música i fms i tot de la universal. El que importa. en tot cas. és que aquest CD ens posa a l'abast ducs mostres de lacreació cambrística de Casals i de Cassadó gairebé desconegudes. Ducs obres que es mouen en una estètica postromàntica acusada, d'una gran elegància i refinament; més vital, fms amb un cert regust nacionalista la de Cassadó; més ortodoxament romàntica i de més envergadura -més de trenta minuts de durada-la de Casals. Són obres d'un moment. d'una època que. tanmateix, tenen una clara ca· pacitat de traspuar la persona!Hal diferenciada d'ambdós. Els Sis sonets d'Eduard Toldrà és una composició més coneguda. Inspirada en diver· sos textos poètics d'autors molt propers al seu món personal -Catasús, Carner. Morera Galici a. Alcover. Na vano i Guasch-. l'obra té l'encant tan personal de totes les compo~icions del músic vilanoví. Es música realment noucentista, d'una gran lluminositat i transparència. Elegant i vital, colorista i refinada alhora. fonna part del millor pattimoni carnbrístic català. El violinista canari Agustín León Ara i el pianista barcc· Iom Albert Attenelle literalment broden aquestes obres en unes interpretacions d'una exacta identificació estilística. J.C.C. L MUZIO CLEMENT! Sonatines, op. 36 i 3 7 Valsos per a piano i percussió Marina Rodríguez, piano i pianoforte. Jordi Gardcñas i Pilar Subirà, percussió. Durada: 61 '52". M uzio Clementí és una figura clau de la música per a teclat dels segles XVIII i XIX, tant pel que fa a l'aportació de noves tècniques de digitació com per haver estat un dels compositors que més rotundament contribuïren a la consolidació de la fonna sonata. El segell A Sense of Music, en la seva coHecció "Mirriatures'', ha editat un compacte amb una selecció d'obres de l'autor italià, interpretades per la jove pianista Marina Rodríguez. D'una banda. podem trobar-hi dues sèries de sis i tres sonatines (op. 36 i 37. respectivament). que representen el paradigma estilístic del classicisme musical: equilibri formal. elegància, i un ampli espectre dc possibilitats expressives, que van de la introspecció a l'humorisme. El disc es completa amb vuit valsos per a piano, triangle i pandereta -una combinació instrumental que gaudí d'una certa fama en època de Ciementi-. i en la interpretació dels quals Marina Rodríguez compta amb l'acompanyament dels percussionistes Jordi Gar· deñas i Pilar Subirà. Cal destacar que Marina Rodríguez s'ha regit per criteris diferents segons el tipus d'obra, és a dir que ha optat per utilitzar un piano Steinway per a Ics sonatines, mentre que els ,·alsos han estat interpretats amb un pianoforte Slocker de 1831. propietat del Museu de la Música de Barcelona. i molt semblant als que el match Clementí fabricava. Hom podrà copsar diferències òbvies entre la sonoritat d'un i altre instrument, però un factor que roman intacte en el de· curs de tota la gravació és la sòlida tècnica demostrada per la pianista, que ofereix unes versions de bella sonoritat i de gran rigor interpretatiu. Jordi Salazar GINÉSPÉREZ Otficium defunctorum Victoria Musicae. Dir.: Josep R. Gii-Tarrega. La Mà de Guido. Durada: 68'53" . E I compositor valencià Ginés Pérez de la Pana (ca. 1548-1600) fou una de les personalitats més representativcs del Renaixement musical hispànic. i tot i que bona part dc la seva obra roman perduda -i la que es conserva no ha tingut la difusió que es mereïx-. musicòlegs com Felip Pedrell n'han estat reivindicadors acèrrims. El conjunt Victoria Musicae, liderat per Josep R. Gii-Tarrega, ens presenta un CD amb la música que Pérez dedicà a l'ofici de difunts. que constitueix el cicle de peces més complet que es conserva de l'autor. L'acom panyen tres obres afegides a més a més, dos motets i un Sall•e Regina. per tal que l'oiem pugui conèixer altres vessants estilístics de Ginés Pérez. Els officium defimctorum pròpiament dits consisteixen en cinc psalms de vespres amb els seus corresponents Magnificat i Requiescat in pace, a més de la primer-a lliçó de difunts Parce mill i Domine i dos motets fúnebres. Entre els salms. d'atra banda, els intèrprets han optat per intercalar-hi un motet d'Ambrosio Cotes -successor de Pérez a la catedral de València- i un altre de Joan Baptista Comes, com també un 1ien· to de fa/sas de l'organista Sebastian Aguilera de Heredia. Els criteris interpretatius emprats per Victoria Musicae, com ja és habitual. s'han basat en una absoluta fidelitat a les caracrerístiq ues dels conjunts vocals i instrumentals de l'època, ja que el nombre d'executants i els instruments utilitzats en l'enregistrament són els mateixos que consten al contracte fundacional de la capella de ministrils de la Seu valenciana l'any 1562. L'aplicació d'aquests procediments historicistes ha permès l'obtenció d'uns resultats esplèndids, tant des del punt de vista acústic com dc l'!!xecució. i també una encertada recreació de l'ambicnt musical que molt probablement es respirava als oficis religiosos del Renaixement. )ordi Salazar e;¡ e. = - e a !:'!' ~· 233 ~ ...a !a. = ..., ;;3' ... Iii = 45 165 JA)I.CELONA (BARCELONÍ!S) zMAJlÇ 20,30 h SGAE Eulàlia Vela i Ester Vela, piano a quatre mans. Wort, Guinovart, Olaf Sabater, Colomer, Taverna-Bech, Mestres Quadreny (estrenes). (Nous Repertoris-Música XXI). 6MAKÇ 19 h Palau Cobla La Principal de la Bisbal. Cobla Mediterrània. Cobla Sant JordiCiutat de Barcelona. Dir.: Jordi León. Dir. convidat: A. Ros Marbà. Toldrà Oltra, Vilà, León, Bernat, Ruera, Serra. (Cobla, Cor i Dansa al Palau): 19 h Auditori OBC. Dir.: Gary Bertini. Brahms. 10,30h Palau Orquestra Simfònica Julià Carbonell de les Terres de Lleida. Dir.: Alfons Reverté. «L'Orquestra va de festa». (Concerts Familiars al Palau). 11 h Auditori OBC. (Segona audició). 12,30 h Palau Orquestra Simfònica Julià Carbonell de les Terres de Lleida. Dir.: Alfons Reverté. «L'Orquestra va de festa». (Concerts Familiars al Palau). 18h Palau Cor de Cambra del Palau de la Música Catalana (patrocinat per Fundació Caixa Catalunya). Rucheta Ensemble. Banchctto Musicale. Conjunt instrumental. Lluís VilamÍÍ, tenor. Josep Pizarro, tenor. Dir.: Jordi Casas Bayer. Vespro delia Beata ergine de Monteverdi. (Els Diumenges al Palau). sMAB.Ç 21 h Palau Accentus Austria. Dir.: Thomas Wimmer. Gabrielli, Padovano, De Rore, Pincllo, Bianchi. (Euroconcert). 9MAB.Ç 20,30 h SGAE Dolors Chiralt, oboè. Josep Fuster, clarinet. Noè Cantú, f alot. Rodríguez Picó (estrena), Torrents (estrena), Borràs i Eckart, Olaf abater (estrena), Gonzalez de la Rubia (estrena), Boliart (estrena). (Nous Repertoris-Música XXI). tO MARÇ 20h Catedral Tbomas Sauer, orgue. Bach, Moz.art, Mendelssohn, Hidas. (L'Orgue de la Catedral de Barcelona. Euroconcert). ltMARÇ 21 b Auditori Berliner Sinfonieorchester. Dir.: Eliabu Inbal. Simfonia núm. 6, en La menor de Mahler. (lbercamera). SGAE Dotze compositors inter)Üten la seva obra. Granda, Lara, Padrós, Baccbus, Balan¡à, Motatu, 'bas, Codina, Boliart, De Jong, Blanco, Pardo. (Avuimusica). ~ 5I 7MAB.Ç 12MARÇ 13MARÇ 20h ....et = = =- ""' §' 21 h Auditori OBC. Joaquín Achúcarro, piano. Dir.: Ernest Martínez lzquierdo. Falla. Ravel, Rimski-Kórsakov. 233 19 h Palau OSV. Orquestra de Cambra de Granollers (dir.: Francesc Guillén). Tbierry Escaich, orf¡e. Dir.: Edmon Colomer. Escaicb, Saint-Saens. (Concerts Simfònics a Palau). """' ~ ... ...... 5I ~ ;:¡· Auditori OBC. (Segona audició). llh Auditori OBC. (Tercera audició). 12 h Palau Factoria Mascaró. Dir.: Joan i Quim Serra. «El fantasma del Palau». (Concerts Famiüars al Palau). 18 h Palau Carnera ta Amsterdam. Valentin Zbuk, violí. Dir.: Jeroen Weierin.k. MysUvegek, Mozart. (Els Diumenges al Palau). lS MARÇ 21 h Palau Orquestra Simfònica de la Ràdio de Viena. lsabelle van Keulen, violí. Dir.: Bertrand de BiUy. Berg, Schubert. (Palau 100). 16MAR.Ç 21 b Palau Maurizio Pollini, piano. (lbercamera). 18MAR.Ç 20 h Palau Bernhard Haas, orgue. Beethoven, Reger, Liszl. (Cicle d'Orgue al Palau). 20,30 b Liceu Macbeth de Verdi. Dir.: Bruno Campanella. 20,.3 0 h Liceu Macbeth de Verdi. Dir.: Bruno Campanella. 21 h Auditori OBC. Cor Madrigal (dir.: Mireia Barrera). Cor Lieder Càmera (dir.: Jo· sep Vila). Ida Haendel, violi. Bizet, Sarasate, Ravel. 19 h Palau OSV. ÀJex Alguacil, piano. Josep Lluís López, trompeta. Dir.: Salvador Brotons. Xostakóvitx, Borodin. (Concerts Simfònics al Palau). 19 h Auditori OBC. (Segona audició). 22 h Palau Orquestra de Kaliningrad. Cor Rus de Saratov. Obertures i cors d'òpera i Requiem de Mozart. (Promoconcert). ll h Auditori OBC. (Tercera audició). 12 h Palau Factoria Mascaró. Di.r.: Joan i Quim Serra. «El fantasma del Palau». (Concerts Familiars al Palau). 17 b Liceu Macbeth de Verdi. Dir.: Bruno CampaneLLa. 47 18,30 b Ateneu Barcelonès Xeracb Alonso. soprano. Eduard Moreno, baríton. Hiindel, Mozart, Donizetti, Verdi, Vives. (Associació Massià CarboneU). 167 19b 14MARÇ 19MAR.Ç 20MAR.ç 2t MAR.ç g ~ •·•w--•••• 18,30 b Palau Oréuestra dc Kaliningrad. Cor Rus dc Saratov. Passió segons sant Joan de ach. (Promoconcert). 22MARÇ 20,30 h Liceu Macbeth de Verdi Dir.: Bruno Campanella. 23MARÇ 20,30 h Liceu Recital Ana María Sanchez, so~r.ano. ~nrique P érez de Guzman, piano. Wagner, Verdi. Granados, Tol ra, Turma. 20,30 h SGAE Jindrich Bardon, violí. Miquel Scrrahima, viola. Jaume Güell, violonceL Piano. Nuix, Serra, Ardévol (estrena), Turull. (Nous Repertoris-Música XXI). 20,30 h Liceu Macbeth de Verdi. Dir.: Bruno Campanella. 21 h Palau Quartet Casals. Carles Trepat, guitarra. Debussy, Falla, Albéniz, Boc. cherini. Xostakóvitx. (lbercamera. Temporada de cambra). 20 h SGAE Esteban Algora, acordió i electròniques. Posadas, Polonio, Lewin-Rlch. ter, Bermejo, Brncie. (Avuimúsica). 20,30 h Liceu Macbeth de Verdi. Dir.: Bnmo Cnmpanella. 20,30 h Liceu Recital Angeln Glulot·ghiu, sotano. Jeff Cohen, piano. Bellini, Verdi Massenet, Debussy, Satie, Dc tn·tis, Revaux. ' 21h Auditori OBC. Martha Argerich, piano. Dir.: Franz-Paul Decker. Schubert, Schu. mann, Ginastcrn, Piazzolla. 10,30 h Palau Orquestra Simfònica Julià Carbonell de les Terres de Lleida. Dir.: Al· fons Reverté. «L'Orquestra va de festa». (Concerts Familiars aJ Palau). 12,30 h Palau Orquestra Simfònica Julià Carbonell de les Terres de Lleida. Dir.: AJ. fons Revcrté. «L'Orquestra va dc fes ta». (Concerts Familiars al Palau). 19 h Palau Cobla Sant Jordi-Ciutat dc Barcelona. Anna Comellas, violoncel. Dir.: Xavier Puig. (Cobla, Cor i Dansa al Palau). sa 19 h Auditori OBC. (Segona audició). 1 = ~' 20,30 b Liceu Macbeth de Verdi. Dir.: Bruno Campanella. 2 = 22 h Palau Orquestra de Kaliningrad. Cor Rus de Saratov. Mozart. (Promoconcen). 11 h Auditori OBC. (Tercera audició). 18 h Liceu Macbeth de Verdi. Dir.: Bruno Campanella. = ~ 29MARÇ 19 h Palau s¡;;¡;== Cobla La Principal del Llobregat. Dir.: Salvador Brotons. Toldrà, Vilà, Lamote de Grignon, Martínez Comí n. (Concert de Tarda al Palau). SO MARÇ 20,30 h Liceu Macbeth de Verdi. Dir.: Bruno Campanella. 20,30 h SGAE Allllnnes dc Grau Supe1·ior del Conservatori del Liceu. Guinjoan, Oltra, Vilaprinyó, Brotons, Mercè Torrents, R. Lamote de Gl'ignon. (Nous Repertoris-Música XXI). 21 h Palau U Giardino Armonico. Viktoria Mullova, violí. Dir.: Giovanni Antonini. Vivaldi. (Palau 100. Concert extraordinari). 21 h Palau Vienna Piano Trio. Stefan Mendl, piano. Wolfgang Redik, violí. Matthia:o Gredler, violoncel. Haydn, Mozart, Schubert. (Euroconcert). 21 h Auditori The Academy of Ancient Music. Orquestra i Cor. Dir.: Paul Good\lin. Passió segons sant Joan de Bach. (Ibercamera). 20 h Palau 24MARÇ 2SMARÇ 26MARÇ 27MARÇ ¡,;¡ = ... ;::;;· 1 1 1 1 233 ..... = a;;. so 28MARÇ a = :::l. ¡;;¡ - 31MARÇ lABRIL Gabrieli Consort & Players. Solistes vocals. Dir.: Paul McCreesh. Por sió segons sant Mateu de Bach. (Fundació "la Caixa"). 2ABRIL 48 168 20,30 h Liceu Macbeth de Verdi. Dir.: Bruno Campanella. 21 h Auditori OBC. Paul Crossley,.tano. David. B. Thompson, trompa. Dir.: Ernest Martinez lzquierdo. es Canyons aux étoiles de Messiaen. (Concert e~· traordinari). S ABRIL 19 h Palau OSV. Orfeó Català (dir.: Josep Vila i Casañas. Patrocinat per Fundació Caixa Penedès). M. Lluïsa Muntada, soprano. Mireia Pintó, mezzo· soprano. Francesc Garrigosa, tenor. Baríton. Dir.: Edmon Colomer, Sia· bat Mater, op. 58 de Dvorak. (Concerts Simfònics al Palau). S ABRIL 20,30 h Liceu Macbeth de Vet·di. Oil'.: BruilO Cmnpanella. 7 ABRIL 21 h Auditori Orquestra Música Bohcmicu de Praga. Cor de Cambra de Praga. Anna Hlavenkova, sorano. Edita Adlcrova, mezzosoprano. Jaroslav Brezi~a, tenor. l vo Hrac 10vec, buríton. Dir.: Jaroslav Krcek. El Messies de Han· del. (Concerts a Barcclonu). S ABRIL 21 h Auditori Orquestru Músicu Bohcmica de Praga. Cor de Cambra de Praga. A~na Hlavenkova, soprano. Edita Adlerova, mezzosoprano. Jaroslav Breztna, 2 fi•I§IMMww• tenor. lvo Hrachovec, baríton. Dir.: Jaroslav Krcek. El Messies de Handel. (Concerts a Barcelona). tUBRIL 20,30 h Liceu EngHsh National Ballet. La Sylphide. Double Concerto. 15ABRR 20 h SGAE Marta Fiol, so(.'ano. Rafael Esteve, contrabaix. Balanyà, A. Bofill, Charles, Rossinyo , Serio, Nuix, Lewin-Richter, Rodríguez Picó Cage Fi' ' demraizer. (Avuimúsica). 20,30 h Liceu English National Ballet. La Sylphide. Double Concerto. 20,30 h Liceu English National Ballet. La Sylphide. Doub/e Concerto. 21 h Auditori OBC. Orfeó Català (dir.: Josep Vila i Casañas. Patrocinat Cuer Fundació Caixa Penedès). Ewa Podies, mezzosoprano. Joan Enric L una, clarinet. Dir.: Ernest Martínez lzquierdo. Torke, Guinjoan, Prokófiev. 17 h Liceu Eoglish National Ballet. La Sy/phide. Double Concerto. 19 h Palau Ballets de Catalunya. Esbart Sabadell Dansaire. Esbart Català de Dansaires. Espectacle de dansa catalana. (Cobla, Cor i Dansa al Palau). ldi, 19 h Auditori OBC. (Segona audició). ibu. 21 h Petit Palau Brodsky Quartet. Beethoven, Bartók, Xostakóvitx. (Música de Cambra al Petit Palau). ~ 21 ,30 h Liceu Englisb National Ballet. La Sylphide. Double Concerto. li h Auditori OBC. (Tercera audició). ). 17 h Liceu English National Ballet. La Sylphide. Double Concerto. tir~ 18 h Palau London Chamber Players. Javier Perianes, piano. Dir.: Adrian Sunshine. Elgar, Mozart, Schonberg. (Els Diumenges al Palau). ~t). t6ABRIL !OC· fch: 1'7 ABRIL ~ ilà, n-a, lOS 18ABRIL 19ABRR 20,30 h Liceu English National Ballet. La Sy/phide. Double Concerto. 20ABRR 20,30 h Liceu Englisb National Ballet. La Sylphide. Double Concerto. 20,30 h SGAE Alumnes de Grau Superior de I'ESMUC. Amargós, Lalanza (estrena Premi Mompou), Guinjoan, Brotons, Nacho de Paz (estrena Premi Guinjoan). (Nous Repertoris-Música XXI). = ·~ = = e;' ~· 233 ~ 21 h Palau Valeri Afanassiev, piano. Beethoven, Chopin. (Euroeoncert). 21ABRR 21 h Palau no. Chopin, Busoni, Scriabin, Beethoven. (lbercamera. Paul Lewis, Temporada e Cambra). 23ABRR 21 h Auditori Orquesta Nacional de España. 24ABRR 19 h Auditori Orquesta Nacional de España. (Segona audició). 2SABRR li h Auditori Orquesta Nacional de España. (Tercera audició). 18h Palau Cecilia Lavilla Berganza, soprano. Juan Antooio Alvarez Parejo, piano. Fauré, Duparc, Poulenc, Halm, Sor, Falla, Toldrà, Vives, Turina, Obradors. 20,30 h SGAE Alumnes de Grau Superior de l' Escola de Música de Barcelona. Garríga, Passolas, Boliart, Annunciata (estrena Premi Mompou), Grèbol, Cercós, Brotons. (Nous Repertoris-Música XXJ) . 21 h Petit Palau Barbara Bonney, soprano. Wolfram Rieger, piano. Berlioz. (Música de Cambra al Petit Palau). 28ABRR 21h Palau Trio Guameri de Praga. Dvorak, Schubert. (Ibercamera. Temporada de Cambra). 29ABRR 20 h SGAE Quintet de vent de I'OBC. Bertran, Sebastià, Bacchus, Boliart, Henze, Ewazen. (Avuimúsica) . 21 h Palau Budcçest Festival Orchestra. Dir. titular: Jvan Fischer. Schubert, Mahler. alau 100). ini. 2'7ABRR lias r· os- ...= ..., esr ex· ta ~· ¡;:¡;- = ¡¡;;; s.r .....,. =.. ""' ¡¡¡; = ció l()o r·r BERGA (BERGUEDÀ) 7MAR.ç 18 h .na Teatre Municipal Orfeó Català (potrocin~t per ,.Funda~i? Caixa Penedès). Mere~ Sancbf~· piano. Dir.: Josep Vila 1 Casonus. Mustca per a cor a cappella 1 cors d opera i oratori per a cor i piano. JB, in· Dl li, CAPELLADES (ANOIA) lS MARç 21 h Paper dc Música Ludovica Mosca, castanyoles. Iñaki Etx~are, violoncel. Jaume Torrent, guitarra. Bach, Sors, Cassadó, Torrent, alia. 49 169 tO ABRIL 21 h Paper de Música Concert de professors del Xli Cuts Intemucional de Música dc de Capellades. 11ABRIL 1011 Paper de Música Concert d'alumnes del Xli Curs Internacional de Música de Cambra de Capellades. Teatre El Jardí Nabucco de Verdi. Dir:. Elio Orciuolo. (Òpera a Catalunya). FIGUERES (ALT EMPORDÀ) 14MARÇ 18 h GIRONA (GIRONÈS) 7MARÇ 22 h Aud. la Mercè Uri Craine. Jazz d'avantguarda. 21MARÇ 19h Aud. la Mercè Amina Alaoui. Música araboandalusí. 2SMARÇ 21h Au d. la Mercè Conjunt Orquestral de Girona. Jaime Martín, flauta. Dir.: Poblo Heras. 28MARÇ 19 h Sant Domènec Barbara Hendricks, soprano. Michael Wendcberg, piano. Niclscn, Fauré, Falla, Granados. GRANOLLERS (VALLÈS ORIENTAL) 7MARÇ 19 h Teatre Auditori Nabucco de Verdi. Dir:. Elio Oreiuolo. (Òpera a Catalunya). Teatre Principal Nabucco de Verdi. Dir:. Elio Orciuolo. (Òpera a Catalunya). LLEIDA (SEGRIÀ) 9MARÇ 21 h MONTBlANC (CONCA DE BARBERÀ) 233 6MARÇ 22 b Esg. Sta. Maria Cor de Cambra del Palau de la Música Catalana (pa dació Caixa Catalwiya). Oir.: Jordi Casas Baycr. Vespro de Mcmt~:verdi. REUS (BAIX CAMP) 2MARÇ 21 h Teatre Fortuny Nabucco de Verdi. Dir:. Elio Orciuolo. (Òpera a Catalunya). SABADELL (VALLÈS OCCIDENTAL) 28ABRIL 21 h La Faràndula Manon de Massenet. Dir.: Guy Condette. (Òpera a Catalunya). 29ABIUL 21 h La Faràndula Manon dc Massenet. Dir.: Guy Condettc. Funció dels alumnes de l'Escola d'Òpera de Sabadell. (Òpera a Catalunya). 30ABIUL 21 h La Faràndula Manon de Massenet. Dir.: Guy Condette. (Òpera a Catalunya). SANT CUGAT DEL VALLÈS (VALLÈS OCCIDENTAL) S MARÇ 21 h Centre Cultural Nabucco de Verdi. Dir:. Elio Orciuolo. (Òpera a Catalunya). TEIUlASSA (VALLÈS OCCIDENTAL) 7MARÇ 18 h Centre Cultural Companyia de dansa Antonio Marquez. (Fundació Caixa Terrassa). 11MARÇ 21 h Centre Cultural Camerata Amsterdam. Myslivecek. Mozart. (Fundació Caixo 2SABIUL 18 h Centre Cultural BaUet del Teatre Nacional de Bmo. La filie mal gardée. (Fundació CaiJI Terrassa). 29ABRIL 21 h Centre Cultural Ramon Coll, piano. Chopin, Brallms, Rakhm iininov. Liszt. (Fundació Caixa Terrassa). VILADECANS (BAIX LLOBREGAT) 50 170 11MARÇ 21 h Atrium Nabucco dc Verdi. Dir:. Elio Orciuolo. (Òpera a Catalunya).