Revista Musical Catalana. Núm. 235 Maig 2004
Editorial: 50 anys de Concurs Maria Canals / PANORAMA Amb Domingo, Cura i Gheorghiu tornen els divos al Liceu. Jaume Comellas / Consolidació de l'emprempta del nou equip artístic en la temporada 2004-05 de l'OBC. Jaume Comellas / Actuació de Viktoria Mullova en el concert extraordinari de Palau 100. RRMC / Excel·lent acollida dels Concerts familiars al Palau. RRMC / Tangents: Música entre paraules. Jordi Maluquer / Crítiques. Jaume Comellas, Lluís Trullén, Francesc Taverna-Bech, Jordi Maluquer, Jordi Salazar i Albert Suñé / TEMA Benjamin Britten. Britten obre les portes musicals al Fòrum / La música del War Requiem com a paradigma de l'opus de Britten. Jesús Rodríguez Picó / Músic per a la pau i per ala justícia social. Pep Gorgori / MUSICALIA Ida Haendel. El so d'una llegenda. Mònica Pagès / New Japan Philharmonic, Orquestra Filharmònica de Budapest, Cicle d'Orgue al Palau, M. Rostropóvitx amb el War requiem de Britten, Orchestre de la Suisse Romande, Elena Mikhaïlova, BBC Symphony, Claret, Gutman i Mork, Peer Gynt, John Williams, Requiem de Mozart. Lluís Trullén / Avuimúsica. Francesc Taverna-Bech / Es completa la Tetralogia wagneriana al Liceu. Jaume Comellas / Música encreuada. Eduard V. Patsi / SCHERZANDO. Cesc / CONCERTS
Centre de documentació de l'Orfeó Català
Còpia permesa amb finalitat d'estudi o recerca, citant la font "Centre de Documentació de l’Orfeó Català". Per a qualsevol altre ús cal demanar autorització.
aun a música~·t~~~~~s vsa usica ca a ana EL PRIMER PALAU Cicle de Joves Intèrprets IX Temporada 2004 La Fundació Orfeó Català-Palau de la Música Catalana organitza la IX temporada El Primer Palau, amb la finalitat de donar una oportunitat als joves intèrprets de música clàssica de fer el debut al Palau de la Música Catalana. Per això obre una . ' convocator1a adre~ada a instrumentistes de corda, teclat, vent o percussió, cantants, duos am.b piano i grups de cambra constituïts de nivell superior o graduats, que no hagin complert els 28 anys el 31 de desembre de 2004 i als cantants que no hagin complert els 31 anys el 31 de desembre de 2004. Els interessats a tenir més informació poden sol· licitar les bases completes d'aquesta Convocatòria al Palau de la Música Catalana tii 93 295 72 00 E -mail : fundacio_co ncerts@palaumusica.org o (Srta. Adriana) als Conservatoris i Escoles de Música Els candidats hauran d'enviar la sol·licitud abans del 31 de maig proper. patrocina i organil;ta: FUN DACIÓ ORFEú CATALÀ PALAU DE LA MÚS I CA 6 MITSUBISHI . ,ELECTRIC na completa exposició instal·lada al Museu d'Història de Catalunya mostra una imatge molt interessant i alhora molt representativa de la història del Concurs d'Excecució Musical Maria Canals. En el número anterior ja vam oferir un petit dossier dedicat a l'esdeveniment, en el qual en fèiem un recorregut històric alhora que mostràvem què havia representat per a alguns dels intèrprets que hi han estat guardonats. Ara només pretenem aportar una visió des de la perspectiva del que representen i han representat a casa nostra manifestacions com aquesta, nascudes des de la iniciativa privada, sovint amb recursos escassos i, per tant, sostingudes sobretot per l'entusiasme, la voluntat i la fe. I que han anat fent via, si cal amb dificultats, fins a convertir-se, amb el temps, en peces indispensables de la realitat musical del país. El Concurs Maria Canals, com altres manifestacions, han tingut, entre altres mèrits, el de saber consolidar-se, el de la seva obstinació a romandre, a perpetuar-se i a continuar mantenint la presència d'uns objectius. I, per tant, la cobertura d'unes aportacions necessàries al nostre món. Perquè si no hi hagués existit aquesta necessitat de tals iniciatives, haurien desaparegut. Per això la llarga permanència és un mèrit cabdal, perquè suposa l'afany de perpetuació en el servei a una causa que calia atendre i calia que algú l'atengués de la millor manera possible. I en aquest context, cal situar-se en la realitat en què va néixer i va desenvolupar-se en els seus primers anys. L'any 1954 Barcelona, i per extensió tot el país, vivia en un estat de gran defalliment cultural, immergit en un mar de mancances de tots tipus. Això atorgava a iniciatives com la que ens ocupa, i a d'altres que així mateix van contribuir a la normalització de la vida musical, un valor especial en la mesura que obrien portes allà on hi havia un clima de tancament, eixamplaven horitzons allà on hi havia foscor i atiaven entusiasmes en eltnar de la rutina i de la supervivència. Aquesta perspectiva històrica, tan palesa en l'exposició esmentada, acaba sent un element molt important a l'hora de situar de manera definitiva l'abast de la importància i transcendència de manifestacions com aquesta. O anys de :;¡ ¡;:¡;;- = = ~ = g;' ¡;¡· 235 on curs • arza anals 5 245 Amb Domingo, Cura i Gheorghiu tornen els divos al Liceu L'ESTRENA DE Gaudí DE }OAN G UINJOAN, LA IN TERPRETACIÓ DEP LJ\CIDO D OMINGO DE Parsifal, L'ESTRENA BARCELONINA DEL MUNTATGE DE D ARIO Fo DE La gazzetta DE ROSSINI, LA PROGRAMACIÓ DE QUATRE TÍTOLS EN VERSIÓ DE CON CERT I LA MUNIÓ DE REPRESENTACIONS DE L'e[isir d'amare -VINT- I DE Rigoletto -SETZE- CONSTITUEIXEN LES FITES REMARCABLES DE LA PROGRAMACI Ó DE LA PRÒXIMA TEMPORADA DEL LI- CEU. er descomptat que la dimensió sintètica de l'encapçalament resulta insatisfactori per oferir una imatge més global del que promet l'esmentada campanya Uceista. Així, hom hauria pogut situar altres elements que potser per a molts lectors resultarien més atractius, entre els quals disfrutar de dos grandiosos cantants com Mati Salminen i Eric Halvarson en l'inaugural Borís Godunov, la presència de MarceJo Alvarez en Rigoletto, la de José Cura en ll Corsaro, un repartiment de luxe per a L'elisir d'amare, el retom d'Eva Marton en jenufa, etcètera. O, en un altre sentit, el gairebé mig milió de localitats que es posen a la venda, 73.000 més que la temporada encara vigent. Hi ha molt, doncs, a triar i a remenar en aquest món ric i intens de la pròxima temporada del Liceu. D'antuvi remarquem que el teló s'alçarà "operisticament" 1O1 vegades per a 9 títols, contra les 106 i 1O títols de la temporada actual i 1OS i també 10 títols de l'anterior. Seran 13 les vegades que s'iJ.Iuminarà l'escenati sense moviment de cortines amb 4 títols contra les 4 vegades i 1 títol de la temporada actual i les 4 vegades i 2 títols de l'anterior. Aquest protagonisme accentuat de les versions de concert ja ha desvetllat una certa reticència, perquè, per molt ~ue es digui, l'autèntica veritat d'un litol operístic és la representació, sob!etot en un escenari de la tradició que te I L'Jceu. I més encara si es tracta d'e obres tan importants com Roberto Devereu.y o pel fet que es programen molt escadusscramcnt, com 11 Corsa- P ro, el doble programa Puccini Le Villi-Edgar o Cléopatre. Del total de nous títols per representar, S corresponen al gran repertoti - Rigoletto, Parsifal, L'elisir d'amore, Boris Godunov i Turandot. Gaudí ens permetrà conèixer la primera producció operística d'un dels nostres compositors més destacats, Joan Guinjoan, amb llibret de Josep Maria Carandell. A Mídsummer Night i jenufa ens confrontaran una vegada més amb títols conceptualment contemporanis, però en tot cas no estèticament avantguardistes; un tipus de proposta que darrerament ha proporcionat algunes de les satisfaccions més autèntiques que ha ofert la programació del nostre Teatre. Recordem Billy Budd i Peter Orimes de Benjamin Btitten, el mateix autor d'A Midsummer Night, o bé Lady Macbeth de Msensk de Xostakóvitx, Kàtia Kabàn011a de Janacek. l'autor de jenufa. I La gaz:zetta ens situa en un Rossini poc conegut, amanit en aquest cas per un muntatge sobre el paper molt interessant. Hom insisteix en l'explotació intensiva de les dues òperes amb més DEL POSSIBLE COMIAT LICEISTA DE DOMINGO ALS GAIREBÉ DEBUTS DE CuRA I GHEORGHIU. 7 247 potencial d'atractiu per al gran públic. en un procés d'escalada notable pel que fa a la dimensió del gairebé obligat concepte "marató'': són els casos al·ludits de L'elisir d'a more amb 20 representacions escampades entre els mesos de març. abtil, maig i juny, i de Rigo/etto, que mostrarà les seves 16 sessions en el mes central de la temporada, des de principi de desembre fms a tocar de Reis. En aquests casos hom frega el concepte de temporada de repertori. El Taller d'Òpera enguany fa una proposta de característiques diferents en recórrer a l'omnipresent Carles Santos amb l'estrena d'una altra producció pròpia total - llibret, música, direcció musical i dramatúrgia- que du el surrealista títol de La meua filla sóc jo. Es tracta d'una producció del Teatre Lliure amb Ja col·laboració del Gran Teatre del Liceu i el Festival Castell de Peralada. I quadre de veus que omplen el repertori exposat, vist en conjunt, mostra que la Din~c­ ció Artística de la casa està donant una concreta resposta al sentiment d'una part sensible de la clientela enyorada d'anteriors èpoques especialment glorioses pel que fa a aquest apartat. Noms com els que s'han apuntat abans i d'altres ho confirmen de manera perceptible. I al capdavant la figura de Placido Domingo, que amb la seva presència en Parsifal probablement s'acomiadarà de l'escena del nostre Teatre, on, malgrat que d'una manera no continuada, ha fet viure vetllades autènticament memorables. Parsifal és el darrer gran i més compromès personatge que ha incorporat al seu extens repertori i també el que ha coronat, des dels esclatants èxits a la catedral de Bayreuth, una carrera excepcional. En tot cas, no quedarà aillat, ja que estarà agombolat per una companyia tan solvent com la que integren el gran i incombustible baix finès Matti Salminen, l'excel·lent baríton danès Bo Skovhus -memorable en Billy Budd-, i la gran mezzo romanesa Violeta Urmana, entre d'altres. La corda de tenor -probablement la que més perceptiblement acusava la característica apuntada abans-, compta amb un altre dels grans al·licients de la temporada amb la presència gairebé "normal" de l'argentí josé Cura, en la versió de concert d'li Corsaro i les seves dues úniques sessions. Un vist i no vist que esperem que sigui avantsala d'una presència definitivament normal ben aviat. També estarà molt E 235 8 248 ben acompanyat, en aquest cas per l'excel·lent Susan Neves i per Cario Guelfi. D' Angela Gheorghiu, l'expressió més actualitzada de la figura de la diva, també en podrem gaudir amb la normalitat plena d' unes representacions operístiques després del seu recent debut en recital. Formarà part d'un dels repartiments de l'esmentada "marató" de L'elisir d'amore, en què se succeiran també altres noms destacats, com Mirella Devia -un altre nom molt saborós-, la ben coneguda Maria Bayo, Rau! Giménez -també presència molt agradable-, Alessandro Corbelli, Simone Alaimo i Carlos Chausson, que s'escamparan per tota la llarga campanya d'aquesta producció. La presència de Barbara Frittolli com a Liu en Titrandot és un altre esdeveniment vocal remarcable en la proposta liceista -tindrà com a oponent l'eficaç però no gran Franco Farina. Com ho és, sempre en la doble condició de fet nou i de gran nivell, la de Marcelo Alvarez en Rigoletto, en què actuarà amb Carlos, l'altre Atvarez important, aquest ben sovintejat a casa nostra, i també Jane Dutton, Matia fosé Moreno, Stefano Palatchi, Mercè Obiol, Ana Nebot i Antany MichaelMoore, entre d'altres en els diversos repartiments. La resta ja són reincidències, tanmateix tant d'agrair com les que om- LorEz CoBos, UNA VEGADA MÉS, LA BATUTA DE MÉS VOLADA. pliran l'espectacular repartiment de Borís Godunov: Salminen, HalvliiSOI -un altre referent destacat del refe· renciable Billy Budd-, Anatoli Kot· xerga, Elena Obraztsova i Philip Land. gridge. O la d'Eva Marton, en unafenufa a la qual pot donar una enorme envergadura, juntament amb Christiane Boesinger i la veterana i granar· tista Yiorica Coretz. O la doble p~ cia de l'estimada Ana Maña Sancoo - Roberto Devereux i Le Vil/i-Edgarla d'Ofèlia Sala donant llum i '~daaA Midsummer Night's Dream. I fina1· ment l'actuació de Montserrat Caoo· llé amb la seva filla Montserrat Marti i Cari os Alvarez en les 3 sessions de concert de Cléopatre. el que fa a directors musicals, hi ha un mosaic variadíssim,~ que només un -el titular Se· bastian Weigle- dirigirà dtkl produccions, per bé que d'una emer· gadura imposant: Boris Goduno1• i Pa•· sifa/. jesús López Cobos dirigirà Rigolet· to i una vegada més pot esdevenir la batuta referència de Ja temporada,jun· lament amb la del feliçment recuperat Peter Schneider, que dirigirà jenufa. Josep Pons se les haurà amb la músl· ca d'un compositor que coneix tan be com Joan Guinjoan en la compro!Jl(· sa estrena de Gaudí, un dels esdeveniments més personalitzadors deia temporada. Un altre director nostre. Josep Caballé, ha de ratificar l'èxil aconseguit en el segonrepartimcntdt Cos i fan tutte, amb unes quantes re· presentacions de L'elisir d'amare, méll· trc que del repartiment del primer se n'encarregarà el força habitual Danielk Callegari. Entre noms coneguts. ~ti· que) Ortega, que dirigirà la família Caballé en Cléopalre, i el granadí Gónlt~ P N g¡ q ,, p Sl d ti n d g [ si d k n g b q b e ~ golet· nirb Líun- ipem ruto· músi- anbt ;ometlevt· de la ostre, rèxit ¡ntde es re· meo· léf ~ mielk ;,Mi· ia CB· -ómez Martínez, que conduirà el doble programa puccinià. La resta són directors que d'antuvi no ofereixen expectati\'eSespecialment notables, excepte sorpreses. El capítol de produccions ha passat de ser objecte d'interès molt destacat a ocupar un paper secundari o discret; sobre el paper no s'albiren, doncs, esdeveniments dignes d'una atenció particular. L'excepció pot ser un títol menor -La gazzetta-, amb tot l'entorn d'expectació que suposa la dramatúrgia, escenografia i vestuari del Nobel Dario Fo i la procedència del més rossinià de tots els festivals operístics, el dePesaro. Directors d'escena com Billy Decker (Borís Godunov), el debut del cineasta Manuel Huerga amb Gaudí i la reposició de la Turandot d'Espert-Frigerio-Squarciapino apunten com a probables moments àlgids d'un conjunt que, tal com hem esmentat, tot sembla indicar que passarà més desapercebut que en anteriors i properes campanyes. a pròxima temporada veurà un Ueuger increment de concerts i una sensible disminució del nombre de recitals, capítol aquest que segurament havia estat massa inflat i que, sobretot, no ha a_ssolit un nivell de resposta prou satisfactori, L'oferta concertística té un interès remarcable en oferir dues grans produccions simfonicocorals - la massa temps oblidada a Barcelona Missa Solemnis de Beethoven- i l'imponent Ein ~eutsches Requiem de Brahms, diriglts respectivament per Antoni Ros Marbà i Sebastian Weigle. També El cant de la terra de Gustav Mahler amb direcció del nou titular del Teat;.e. La gala de cloenda del Concurs Viñas L completa el capítol. En total s'oferiran 6 recitals, 4 amb acompanyament de piano i 2 amb orquestra o conjunt instrumental. Serà el cas del que oferirà l'estimada soprano valenciana Ofèlia Sala, en una proposta original, ja que actuarà acompanyada per un conjunt format ni més ni menys que pels 12 violoncel-listes de la Filharmònica de Berlín; una proposta amb la qual fa poc es va presentar amb un gran èxit al Carnegie Hall de Nova York. Nalhalie Dessay, la soprano francesa que va captivar els espectadors liceistes amb Hamlet, actuarà acompanyada per l' Orquestra del Teah·e sota la direcció de Michael Hofstetter. Els 4 recitals amb piano seran els del tenor Ben Heppner acompanyat per Craig Ruttenberg, la soprano Angela Danoke -extraordinària intèrpret de la Kàtia Kabànova liceista recent- a qui acompanyarà Mathlas Veit, la mezzosoprano Ewa Podies, una altra veu de recent i molt grata presència, que comptarà amb el suport d'Ana Marchwinska i, finalment, la donostiarra Ainhoa Arteta, que actuarà amb el ben conegut Roger Vignoles. El Foyer continuarà amb la seva atractiva oferta, que comprèn un homenatge a Àngeles Gulín amb presència de la seva filla Àngeles Blancas i 8 sessions més a remolc de la mateixa temporada, o en algun cas d'algun fet històric particular, com Ja recordança de Dvoník. I ballet continua essent un ti- E pus de proposta que sembla que no ocupa una atenció particularitzada, i així, l'oferta fa la sensació que apareix més com un tràmit que no pas il·lusionadament. En total hom n'oferirà 3 propostes. La del Ballet Cullberg amb una coreografia del seu director, Johan lnger, i una altra de Mats Ek, fill de la fundadora del ballet, Birgit Cullberg. En total 6 representacions d'una companyia prestigiosa en una línia estètica de contemporaneïtat consolidada. El Ballet Nacional de España, centrat en la dansa de tall andalús, oferirà una coreografia d'Elvira Andrés. Seran 8 representacions. Finalment la Compañía Andaluza de Danza mostrarà 2 coreografies, una d' Antonio Gades i l'altra de José Antonio, ambdues inspirades en el món de García Lorca. 235 Números canten i poden cantar mb un total de 404 funcions, 75 més que en Ja temporada actual, i un pressupost de 55,7 milions d'eUt·os -2,5 més que la present- i prop de mig milió d'entrades a la venda -amb un increment de 73.000-, hom es troba un quadre de dades objectives, ben al marge de l'estricta dimensió artística, que conviden a la reflexió. En aquest sentit, observem com amb 2,5 milions més de pressupost s'aconsegueix incrementar en 75 el nombre total de representacions. Això significa que hom ha passat d'una mitjana de cost global de 161.700 euros per representació a 137.870. O sigui una pèrdua de 33.700 euros per funció o, el que és el mateix, de gairebé 5.600.000 de les antigues pessetes. Hem de deLxar clar que en un tipus d'indústria tan complexa com la cultural de manera genèrica i la que suposa un teatre d'òpera de forma particular, les conclusions economicistes han de ser enteses des d'una perspectiva més laxa que en altres sectors industrials. Feta aquesta reserva a favor de l'objectivitat i de la prudència, hom apunta al fet que el Gran Teatre del Liceu està portant fms a límits molt avançats una política "resultadista-economicista '', que intenta resoldre Ja quadratura del cercle que imposa per una part l'imparable demanda de la societat i per l'altra el que podríem anomenar "insuficient sensibilitat pressupostària" -cerqueu-hi l'origen i les causes que vulgueu a aquest concepte- per atendre-la. El toc d'atenció, en tot cas, rauria a saber quin és el límit a què hom pot arribar abans de posar en perill la capacitat de resistència de la corda i la ruptura consegüent. Ruptura que seria, per tant, Ja involució de Ja feliç dinàmica de la demanda. per causa de la pèrdua d' al·licients artístics consegüent a l'al·ludida insuficient sensibilitat pressupostària. I al mateix temps la impossible ponderació d'aquesta per via de la imaginació: que aquest és un patrimoni valuosíssim i necessari però que també té els seus límits. A 9 249 -tw•w•·•••m.. Consolidació de l'empremta del nou equip artístic en la temporada 2004-05 de l'OBC ATENCIÓ PARTICULARITZADA A LA MÚSICA NÒRDICA I ESLAVA, INCREMENT DE PROGRAMES SIMFONICOCORALS I PRESÈNCIA ESPECIALMENT PERCEPTIBLE DE LA CREACIÓ I LA INTERPRETACIÓ LOCAL CONFIGUREN ALGUNS DELS TRETS MÉS REMARCABLES DE LA PROGRAMACIÓ DE LA PRÒXIMA TEMPORADA DE L'OBC. ón 32 programes i 77 concerts -alguns també projectats a l'Auditori Enric Granados de Lleida- els que centren la que ja és la seixantena temporada de I'OBC i la cinquena que tindrà lloc a l'Auditori, en un període de temps que comença el dia 18 de setembre i acaba el 22 de maig de 2005. Dels programes, 3 seran oferts per sengles orquestres convidades: Orquestra del Liceu amb el seu cor dirigida pel nou titular, Sebastian Weigle; Orquestra Tonkünstler dirigida per Kristjan Jarvi, i I'Orquesta Nacional de España amb guiatge de Josep Pons. Una vegada més el cicle començarà amb l'agraït Festival Mozart, novament encomanat a Christian Zacharias, que dirigirà els 3 concerts; en els 2 primers també tocarà el piano. Les composicions mozartianes seran esquitxades amb una Simfonia de Joseph Marrin Kraus, una de Haydn i l'obertura de l'òpera Una cosa rara del valencià Marrin i Soler. La temporada confitma l'empremta personal, cada vegada més evident, del titular Ernest Martínez [zquierdo, i per extensió de tot l'equip dirigent, manifestada en aspectes com els principals esmentats abans i d'altres. Així, observem el protagonisme de la música nòrdica, amb 3 obres de fan SibeUus i sengles dels també finesos Kaija Saariahu i Arvo Part i del danès Cari Nielsen. També de l'eslava amb un bon aplec d'obres de compositors en alguns S casos no excessivament programats. com són Scriabin, Stravinsky i Koussevitski al costat dels més habituals Txaikovski, Dvorak, Bartók, Xostakóvitx, Rakhmàninov i Prokófiev. L'atenció a la creació autòctona es manifesta en 2 obres encàrrec -feliçment es produeix aquest fet-, els responsables de les quals seran Xavier Benguerel (Concert per a piano) i Albert Garcia Demestres (titol per determinar), a les quals s'han d'afegir obres d'Homs, Agustí Charles, Mestres Quadreny, Brotons, Montsalvatge i els més reculats històricament, Granados -ben rebuda recuperació encara que sigui amb el tòpic "Intermedi" de Goyescas-, i Gerhard. La contemporanéitat no autòctona també és força present amb els Ligeti, Serio, Boulez, Lindberg, Koering, Webern, Berg, Zemlinsky i Dutilleux. No pretenem donar una imatge esbiaixada del conjunt de la programació, ja que al costat d'aquesta parcel·la apuntada, hom continua oferint una base de gran repertori. centrat -ultra alguns dels autors esmentats que hi HAGER, PESEK I LoPEZ CoBos, BATUTES ESTRELLA ALIENES. pertanyen- en Beethoven, de qui es programaran quatre de les seves Sim· fonies a més del Concert Emperado1 i l'Obertura Egmont. Brahms tam~ serà un compositor molt present, i Wagner -amb un programa monogrà· fic-, Strauss, Mendelssohn (Concen per a violí, L'oratori Paulus i Lobge· sang), l'inevitable i estimat Mahler -aquesta vegada en la batuta de Leopold Hager-, Bernstein, Gershwin -amb el referencial Concert per apia· no-, Saint-Saens i Berlioz (amb la grandiosa Simfonia fantàstica), Haydn, etcètera. El repertori simfonicocoral oferirà, ultra les obres indicades, el bellíssim motet mozartià Ave Verum. l'Stabar Mat er de Pergolesi i el Gloria de Vi· valdi. U n total de 17 directors dife· rents s'encarregaran dels 31 programes, amb el titular al capdavant de 8 i amb menor protagonisme global per als principals directors convidats, Decker i Foster amb 2 concerts cadascun. Martinez Izquierdo s'ha programat un aplec d'obres que mostren les se· ves cada dia més conegudes procli\i· tats: per una part la música contem· porània amb obres d'Stravinsky, Mes· tres Quadreny, García Demestres, Ligeti, Boulez, Lara, Lindberg, Webern i Du tilleux: gairebé una declaració de principis. D'altra banda, l'estima que compartim per l'obra de Sibelius, tant amagada a les nostres programacions V. Petrenko directot A. J. Garcia violr Charles 'Ssve!llooks' Shostakovi1x Simfonia núm. 9 fnrllfmeZZD. Qu¡¡tre interludis simfòmcs K. Jirvl d•rectnr GNber Rough Music. CQncsn {1ef J pen:ussi6 11Xq(J6S!Ta M. GNbinger pertuSSió Beethoven Stmfonia núm. 7 M. Va Idb direct01 Ugoti Me/odien E. Martlnerlzquierdo director J. Bell ~on Nielsen Simfonia núm. 4 '/.;! lnuttngtble' Música de pel-licules de ciéncia ficció P. frey tenor Rossini Guillem Tell ObeftJJfa Wagner La Valquiria. Acte 13<1 8!1C8J)J Orfeó Català (dir. J. Vila) 11tm/l005 R. Strauss La d6na sense om/n Famasia f.·P. Oecker di~or :~ R. Strauss CapntXtO. fsl:ena final llesta de programa a detenninar F. lott soprano 1M1312005 Boulu RiweiJIIMemoriam BrunoMadema Kousaevittky Concert per a conllllbaix i orquestre lara llopsr;oa:IJ Undberg Concert per a piano I o¡questra L Foster d~ectOI' de la Xacona de Bach P. Amoyal violi Ko&ring Concen per a vio/f i orques/18 Txaíkovski Simfon1a lliÍI1l 6 ï'11retica' Beethoven núm.4 J. Cob os director Beethoven Simfonia núm. 5 A. Moreno lasallo soprano Cor Madrigal (dir M Barrara) J . L6pez Cob os d11ect01' R. Gamba d•rectot R. Sheeran soptal\0 M. Martinn flaula C. Ebner (1!00( Cor de Cembra del Palft clt la Música Cetalans (dir. J. Casas) Beethoven Simfonia núm. 9 ·eorsr E. Martinerllquierdo d11ector C. Cànnina tdll F. Marinat Cor da Cambra Auditori E. Granados de lleida {di Txaikovski La Bella dormatll Txaikovski xPuig) X. Puig rl•rfl"lDt TfflfiCBIIQUS ~tot B. Hendrickl soprnno Berg Tr$$ pecas OfQIJastrals Orqueria Naçional do España Wolf Tres cants sdxe Migclel AngeJ J. Pons duet1DC Zamlinsky Una tragèdia fiOff!flllna J. lrwing meuo F. Vas tenor Mahler Cançons a detenninar w. Wbitt barlton Mahler Stmfonia rom. 10. Adagi A. Ro1 Marb6 dillltlDt Bartok C0f!C811 pe1 1t vio/f 1 DrQUBStra rnlm. 2 Brahms Simfonia núm. 2 K. Novell V>olf 20,1l5I2005 Sibelius Oceamdes E. Martmez ~ Outilleux Concert {1ef a 'violooct!l i oo¡uesrra A. K1rttunen violoncel Txaikovski Si'Tifoniil ~ 5 duectot -fWW§IeiMMijW. Eliznbellr Ú'Onskain l marge dels aspectes estrictament artístics, una empresa de l'l.!nvergadura i representarivüat de I'OBC amaga molts aspectes d'una també considerable transcendència. Sense pretendre de ser exhaustius, n'apuntem algun. Sembla que a redós d'acords específics, que ara ja són amb l'Auditori Enric Granados de Lleida i que aviat s'espera d'arribar amb Tarragona, I'OBC comença a atènyer la representativitat que li atorga el nom dc Nacional; representativitat fins ara molt exclusivament entesa de cara enfora del perímetre nacional català. També es vol insistir en l'apatia! discogràfic, que resulta complicat per moltes raons, entre Ics quals la crisi que pateix el sector. En tot cas, és una via en què es pretén insistir per tot el que representa de potenciació de la imatge de la mateixa orquestra i per Ja possibilitat de deixar constància del patrimoni musical català el qual ha d'atendre especialment aquest apartat de la seva tasca. També hi ha la qüestió, en part apuntada, del testirnoniatge internacional. La presència de I'ONE i de la Tonküntsler de Viena -en contravisitase situa en aquesta òrbita, i els projectes de gira per França (2006) i Roma (2007), també incideixen en aquesta línia, d'altra banda així mateix força complicada. Esmentem finalment que, al cap ja de 5 anys d'història de l'Auditori, sembla clar que el gran públic propi de l'OBC ha assumit plenament aquest marc, d'antuvi afectat negativament per l'ombra, en primer lloc, del que representava de ruptura d'hàbits molt afermats. La xifra de les 150.000 localitats que s'esperen ocupar la pròxima temporada resulten prou eloqüents en aquest sentit. A 1 1 t ( t e ] l' d A 11 ~ ~ ~~==========~~~~~d 12 252 -excepte el Concert per a violí. Finalment. també afrontarà el gran repertori amb la Novena de Beethoven, Cinquena de Txaikovski, Concert per a violí de Mendelssohn ... Pel que fa als principals directors convidats: Decker, tal com s'ha apuntat abans, no se les haurà amb cap dels seus espectaculars i convincents Mahler, però en tot cas no es mourà del seu àmbit més propi amb un programa totalment dedicat a Wagner amb escenes de Lohengrin, Parsifal i La Valqui ria, tot comptant amb dos solistes vocals de la categoria de la soprano nord-americana Nadine Secunde -de gratíssim record liceista recent- i el tenor Paul Frey. L'altre programa que dirigirà el director gairebé més canadenc que alemany, serà dedicat a un altre compositor de les seves predileccions, Richard Strauss, amb escenes de les òperes La dona sense ombra i Capriccio, més altres obres per determinar, i comptant amb una altra veu important, la de la soprano britànica FeJicity Lott. Foster dirigirà un programa eminentment rus -Koussevitski i Xostakóvitx, amb una obertura rossinianai un segon amb obres dc Montsalvatge, Kocring i la Patètica de Txaikovski. Retorna Antoni Ros Marbà, sempre una bona nova, amb Homs, Bartók, Brahms. Josep Pons protagonitzarà -amb l'ONE de la qual és titular- una propos- ta que mereix una atenció especial, amb la versió de concert d'una òpera de ZemHnsky, Una tragèdia florentina, en un programa que completaran obres de Berg i Wolf. Dos directors catalans especialment destacats entre els de la generació més jove dirigiran sengles pwgrames. Xavier Puig, director assistent de I'OBC, reincidh·à en sengles suites de ballet de Txaikovski i Josep Caballé, que acaba de debutar amb un èxit notable al fossat del Liceu, ho farà ara a l'Auditori amb un programa presidit per l'estrena de l'esmentat Concert de Benguerel, juntament amb el bell poema Fonts de Roma de Respighi i la Simfonia Domèstica d'Strauss. Jesús López Cobos estarà dues setmanes entre nosaltres, fet del tot reconfortant enmig d'un panorama en general poc ambiciós de batutes convidades. Dirigirà l'oratori Paulus de Mendelssohn amb l'Orfeó Català, i les Quarta i Cinquena de Beethoven. Leopold Hager i Libor Pesek completen l'ofetia més qualificada de l'a- DoMINI LOCAL ENTRE ELS SOLISTES. ~ ~ j partat direcció, en un conjunt que compta com a noms oberts a l'expec· tativa, amb el finès Tuoma Ollila-que dirigirà un programa eminentment nòr· dic-, mentre que Claudio Scimone, una figura indiscutible en el repertori preclàssic, portarà l'OBC a un tipus de proposta poc habitual, format pels es· mentats oratoris Stabat Ma ter de Peï· golesi i Gloria de Vivaldi. ls pianistes Luica Cascio~. Eli· zabeth Leonskaia i Michel Ca· milo, les sopranos Barbara Hendriks, Nadine Secunde I Felicity Lott, els violinistes Joshua Bell i Pierre Amoyal i el trombonlsta Mag· nus Lindberg configuren l'apartat de solistes internacionals més rellevants, enmig d'un conjunt globalment men}~ convincent que en l'edició anterior. Amb ells hom comptarà amb arns· tes locals de valor tan indiscutible com Josep Maria Colom, Albert Atenellei el concertino Àngel Jesús García, com altres artistes d'un relleu particular, a~ quals cal afegir el protagonisne inten· siu de solistes de la mateixa orquestra i els debutants Javier Perianes i Jordi Fan·an, que se situen en una ünia d'ac· tuació lloable: la de promoure intèr· prets del país en cicles de nivell elevat. E Actuació de Viktoria Mullava en el concert extraordinari de Palau 100 l proppsassat 30 de març va tenir lloc un concert extraordinari del cicle Palau 100, dedicat als membres de la Fundació Orfeó Català-Palau de la Música Catalana (que organitza aquest cicle de concerts), amb l'actuació inestimable dc la violinista Viktoria Mullava i d'li Giardino Armonico, fom1ació dirigida per Giovanni Antonini. Mullava va interpretar tres obres de Vivaldi: el Concert en Mi menor per a violí, cordes i baix continu, "I/ favorita"; el Co11cert en Si menor per a 4 violins, cordes i baix continu; i el Co11cert en Re major per a violf, cordes i baix continu, "Gros- E soMogur. Van completar el programa obres de Handel (Concerto gros- so en Re major, op. 6núm. 5) i Sa!Ullarlini (Concert en Fa major per a flauta, cordes i baix continu, amb l'exceJ.Ieot actuació a la nauta solista del mateix Antonini; i el Concerto grosso en Sol menor, op. I 1 núm. 2). En la mitja part del concert, el president de la Fundació, Fèlix Millet, va adreçar unes paraules al públic present a la sala de concerts, tot agraint als membres de la Fundació el suport i l'ajut atorgat per fer realitat la darrera ampliació del Palau de la Música Catalana, fet que culmina un projecte basat en la il·lusió de millorar una instaJ.Iació emblèmàtica de l'arquitectura modernista i Patrimoni de Ja Humanitat, que de la mà de l'arquitecte Òscar Tusquets ha perseverat l'esperit de Domènech i Montaner. RRMC Excel·lent acollida dels Concerts Familiars al Palau :oue pec· ::¡ ~~e ori sde pes· Peï· Eti- Ca· ~~ ~li dag· tde r.ts, tnys ¡r· ttis· com ~]ei wm ¡als ten· stra Jrdi l'ac· tèr· -vat. 235 ~ ls dos programes que ban configurat el nou cicle promogut per Ja Fundació Orfeó CatalàPalau de la Música Catalana, "El Fantasma del Palau" (foto superior, a Ja sala de concerts) i "L'Orquestra va de Festa" (foto inferior, al Petit Palau), han tingut una excel·lent acollida del públic. Van tenir lloc entre els dies 7 i 2 1 de març. "El Fantasma del Palau" és un espectacle creat per Factoria Mascaró, i en "L'Orquestra va de Festa" intervenen l'Orquestra Simfònica Julià Carbonell de les Terres de Lleida i la companyia Lazzigags. sota la clirecció musical d'Alfons Reverté i escènica d'Oriol Úbeda. E RRMC 13 253 Montserrat Caballé, premi d'honor de la vuitena edició de Los Premios de la Música Noves perspectives per a la projecció de la música antiga L'Associació Professional d'Intèrprets de Música Antiga aposta per la regularització d'aquesta especialitat A mb l'objectiu de potenciar la recuperació del patrimoni musical del país, aspecte que fins ara ha estat totalment descurat per les institucions. neix l'Associació Professional d'Intèrprets de Música Antiga. Una entitat que segons el seu president, josep BotTàs, té com a objectius mà- L 235 a soprano catalana va ser distingida amb aquest guardó en la vuitena edició de Los Premios de la Música que atorga I'Academia de las Art es y las Ciencias de la Música. tot reconeixent la seva trajectòria artística i la seva aportació a la música. En el seu moment van ser distingits amb aquest Premi d'Honor, entre d'altres: Joan Manuel Serrat, Alberto Cortez i Paco de Lucia. Nota E 14 254 l guitarrista i compositor Jaume Torrent, que va ser entrevistat per Jordi Salazar en aquesta revista en el núm. 233 (març 2004, pàg. 20 i 21 ), amb motiu de la creació de l' Aula Miquel Llobet de l'Acadèmia Marshall, vol enriquir algunes declaracions que van quedar incompletes. A la pàgina 21, línia 17 de la primera columna, on diu: ''En aquella època els principals mestres a Barcelona eren Emili Pujol, Eduardo Sainz de la Maza i pocs més", hauria de dir: "En aquella època els principals mestres a Catalunya eren Gracià Tarragó, Emili Pujol, Eduardo Sainz de la Maza i pocs més". A la mateixa pàgina, línia 3 de la tercera columna, on diu: "No són moltes, però sí que hi ha un repertori desconegut que em sembla força important", hauria de dir: "Sí, n' hi ha moltes i algunes sóo d'un alt nivellartístic. Començant per algunes de Ferran Sor, del qual se n'interpreta en concert un percentatge bastant reduït, i continuant per les d' Emili Pujol i les de Gracià Tarragó. Miquel Llobet, per exemple". xims: "La protecció dels drets col·lectius dels intèrprets de música antiga, especialment pel que fa a regularitzar i assegurar les seves condicions laborals, potenciar ajudes i subvencions al sector, reivindicar una legislació adequada del mecenatge i, d'altra banda, facilitar l'accés dels professionals als ar:rius públics o privats que contenen el patrimoni musical hispànic.~ I és que, en aquest darrer aspecte, l'Estat espanyol està en una situació d'endarreriment respecte d'altres llocs, com pot ser el centre d'Europa o França, on l'accés a la música del passat no presenta tants obstacles. Hi ha més arxius, i l'accés als centres religiosos és més senzill, ja que disposen de catàlegs que en possibiliten l'estudi", apunta Borràs. Segons el president de l'entitat, la iniciativa sorgeix com a alternativa al buit existent pel que fa al tractament de la música antiga. "Hi ha a~socia­ U cions d'intèrprets de música clàssica, de músics de jazz ... , les diverses especialitats compten amb organismes que les representen." Aquesta realitat, juntament amb la situació de precarietat que travessa aquesta mena de música han estat el detonant que ha afavorit la creació del nou projecte. "Es tracta d'una idea que fa temps que es manifesta entre el cercle de professionals que ens dediquem a aquesta especialitat." ruit d'una necessitat explícita i -com a conseqüència d'aquest fet- d'una sèrie de converses entre professionals dedicats a Ja projecció de la música del passat, s'ha obert aquesta nova via d'actuació que pennetrà, en un futur, regularitzar certs aspectes relacionats amb l'especialitat. "Mill· F grat que fa temps que es va exposar la necessitat de crear un organisme professional d'aquestes característiques, fins ara no havia deixat de ser un mera idea. Diversos factors, com la coincidència de criteri d'un conjunt de gent, que ha establert que és un bon moment per crear l'associació, han fet factible el desenvolupament del projecte. A més del grup vinculat a fordi Savall, hi ha involucrades altres personalitats, com Eduardo López BatlZO o Marta Almajano, entre d'altres." D'altra banda, cal tenir present l'evolució ascendent que es viu des d'una perspectiva acadèmica. "Per primera vegada a l'Estat espanyol hi lza un departament de música antiga." Així, podem afirmar que el buit pedagògic va passant a un segon terme. '"L'Escola Superior de Música de Catalunya té un departament que ja compta amb 25 mestres. Es tracta d'una aposta forta que s'està traslladant a altres indrets de l'Estat. Pa uns anys, tot aquells que volfem dedicar-nos a la interpretació de música antiga, havíem d'estudiar a l'estranger", explica el president de l'Associació Professional d'Jntèrprets de Música Antiga. A més de la necessitat de donar s uport als intèrprets, i faci li tar-los la tasca tant en l'àmbit professional com acadèmic, Borràs fa incidència en la necessitat de plantejar un canvi de perspectiva en relació amb la memòria col· lectiva. "Cal un canvi que afavoreixi una visió de la música antiga com a patrimoni. S'ha de donar pas a un context favorable que permeti donar a conèixer la música antiga i que la faci accessible." lzaskum Argemí Torroella·de Montgrí acollirà la Primera Mostra de Música Clàssica L ' any 2005, en dates encara no confirmades -probablement la primera quinzena d'octubre-, tindrà lloc la Primera Mostra de Música Clàssica, promoguda per Joventuts Musicals de Catalunya. Es tracta d'una iniciativa que, a imatge del Mercat de Música Viva de Vic -específicament decantada vers la música popular-o la Fira d'Espectacles d'Anet Tradicional de Manresa -amb dedicació a la música i espectacle de tall tradicional i antropològic-, afectarà de manera especial la música culta, amb la finalitat d'esdevenir un aparador d'intèrprets d'aquesta branca musical. Alhora, també es pretén que sigui un espai de debat i experimentació pel que fa als vessants més innovadors de la música clàssica, a la recerca d'una nova definició d'aquest concepte. La Mostra pretén ser un punt de trobada entre tots els professionals del sector: intèrprets, agents artístics. editors, promotors de concerts, etcètera. A l'assemblea de Joventuts Musicals de Catalunya en què es va prendre aquesta decisió, també es va acordar la creació de la Xarxa B de Músiques a Catalunya, adreçada a estudiants de nivell avançat procedents de la JONC o de l'ESMUC. Es tracta d'una iniciativa destinada a afavorir l'experiència concertística dels joves intèrprets i les possibilitats de desenvolupament artístic i professional. 235 lt-----------------1 Convocat el XXIII Curs Internacional de Música Càtedra Emili Pujol L 16 256 a Càtedra de Música Emili Pujol convoca el XXII I Cu rs lnternacional de Música del 26 de juliol al 5 d'agost, amb diverses opcions instrumentals, música de cambra i orquestra, adreçat tant a ls estudiants de nivell mitjà o superior com als postgraduats. Cervera tindrà la seu dels instruments de corda, guitarra i piano, i entre els seus professors hi haurà: Gonçal Comellas, Victoria Femandez, Kai Gleusteen i Anna Baget (violins); Emile Cantor i Jone Kaliunaite (violes); Cristoforo Pestalozzi i Richard Talkowski (violoncels); Xavier Puertas (contrabaix); Armando Marrosu (guitarra); Miquel Farré, Stanislav Pochekin, Jordi Vilaprinyó i Catherine Ordronneau (piano). El curs de vent tindrà la seu a BeiJpuig. Entre els seus professors, destaquen Jaume Cortadellas (flauta), Salvador Mjr (oboè), Josep Fuster (clarinet), Ramon Aragall (fagot), Miquel Àngel Bosch (trompeta), Arturo Nogués (trompa), Francesc Orteu (trombó), Francesc Benítez (tible i flabiol) i jaume Vilà (tenora). I.: objectiu del curs, dirigit per Gonçal Comellas i jaume Cortadellas, és oferir la possibilitat a ls estudiants de continuar, intensament, el treball de perfeccionament tècnic i musical, tant individualment com de forma col·lectiva, en un ambient totalment favorable a la música. Cal destacar també la possibilitat dc participar en l'orquestra del curs interpretant obres del gran repertori. CONVOCATORIES CURS DE FLAUTA TRAVESSERA. L'associació lruñako Musika Elkarte de Pam. plona organitza un curs d'interpretació dc música contemporànja per a flauta !ra· vessera sota la dire!cció dc Sophie Dufeutrelle. El curs tindrà lloc a Garralda (\a. varra) del 28 dc juny al 2 dc juliol. Les inscripcions es poden fer fins al dia 1 de jun) de 2004. Per a més informació: www.xavier-relats.com o telèfon 615.33.69.56. IV CURS INTERNACIONAL DE MÚSICA DE TARRAGONA. Del9 aliS de juliol de 2004. Professors i matèries: Endellion String Quartet, música de carn. bra; Josep M. Colom, piano; Isabel Vilà, violí; Rivka Golani, viola; C. Pestaloz. zi.• violoncel; Thomas Martin, contrabaix; Vicens Prats, flauta; Àlex Garrobé, gujtarra; Ana Luisa Chovn, cant; Miquel Bernat, percussió; Agusti Charles, com. posició i anàlisi; i Carlos del Egido, reeducació postural. Data límit d' inscripció: 18 de juny de 2004. Per a més informació: www.emusicatgua.altanet.org. Xl CURS DE FLAUTA TRAVESSERA, GU ITARRA I MÚSICA DE CAMBRA. Del 2 a l' 1 J dc juliol dc 2004 a Tala manco. serà impartit per Montserrat Gas. cón, flauta, i Xavier Coll, gu itarra. Adreçat a estudiants de tots els nivells a par· tir de 14 anys, el curs comprèn quatre modalitats: gu itarra, nauta 11·avessera, mú· sica de cambra i instruments i música dc cambra. La data límit per inscriure-s'hi és el dia 15 de juny de 2004. Més informació: tel. 93.284.28.45 I 630.07.31.59. l9è CURS INTERNACIONAL D 'ESTIU COS I MÚSICA. Del 3 al 1 Ode juliol a Sitges, és organitzat per l' Escola de Treballs Corporals i Artístics de Barcelona Associació Cos-Art, que dirigeix Yiya Díaz. En el curs s'impartiran les matè· ries següents. Mètode Cos-Art (profundizació, per Yiya Diaz; músics i vida quotidiana, per Mona Belizú n; i per a adolescents, per Montserrat Bada! i Carme Ciuró); Piano, per Yiya Díaz; Violí, per Assunto Nese; Flauta, per Giuseppe Nese; Cant, per Carme Bustamante; Veu, per Cecilia Gassull; i Música de Cambra, per Àngel Soler. Les inscripcions s'han de fer abans del dia 24 de juny de 2004. Per a més informació: Escola de Treballs Corporals i Artístics de Barcelona. Mar· ti, 76, entl. 2a. 08024 Barcelona. Tel. i fax: 93.21 0.18.30. Aie: etcabcosart@te. rra.es. V PREMI IBEROAMERICÀ DE LA MÚSICA TOMÀS LUIS DE VlCTORIA. Convocat per l'SGAE i la Fundación Autor, es tTacta de reconèixer la trajectòria d'un compositor {nascut o nacionalitzat en l'àmbit dels països iberoamericans,~ a dir, Amèrica Llatina, Espanya i Portugal) a proposta de qualsevol institució cul· tural del món que per naturalesa, finalitats i continguts estigui vinculada amb la música clàssica i amb la cultura iberoamericana en general. Les propostes s'han de presentar abans del dia 15 dc juliol de 2004. Per a més informació: tel. 91.503.68.33/35, fax 9 1.503.68. 19, a/e: jamer@sgae.es i camartinez@sgae.es. 20è CERTAMEN MUSICAL CERET-BANYOLES DE COMPOSICIÓ PER A COBLA. Premi Manuel Sadcrra i Puig(errer. Hi poden participar tots els com· positors amb un màxim de dues obres inèdites per a cobla que no siguin sarda· nes, amb la formació habitual d' 11 a 13 instruments, o bé per a més d'unacobla, i/o amb instruments de percussió (si calen), instrument solista (sigui o no dels habituals de la cobla), incloent-hi la veu o un cor, i d'una durada entre 5 i 20 milluts, aproximadament. S'atorgarà un premi de 3.000 euros a la millor obra temàtica general, un d'especial de 2.000 euros sobre un tema d'actualitat i un premi especial a un autor jove, dotat amb 600 euros; el jurat podrà atorgar accèssits a cada premi de 1.000 eu ros cadascun. La data límit d' admissió d'obres és el dia 31 d'agost de 2004. Per a més informació: Foment de la Sardana. Premi Ceret-Banyoles. Apartat de Correus 125. 17820 Banyoles. 12è PREMI MONTSALVATGE. L'Ajuntament de Girona, per mitjà de l'Auditori de la Mercè, convoca enguany la 12a edició del Premi Biennal Xavier Mont· salvatge d'Interpretació de Música Contemporània per a Piano, que tindrà lloc els dies 12, 13 i 14 de novembre dc 2004. Hi poden participar tots els pianistes del món sense límit d'edat. S'atorgarà un premj de 6.000 euros i, com a novetat, un altTe de 3.000 euros per al finalista. A més, el guanyador del primer premi ob· tindrà la contractació per a una gira dc promoció d'un mínim de tres concerts a diverses ciutats europees. El president del jurat serà el prestigiós pianista francè5 Claude Helffer. Les inscripcions estan obertes fins al 30 de setembre. Per a més informació i obres que cal preparar: www.ajuntament.gi/ccm/pxm.html. CONCURS MUSICAL INTERNACIONAL REINA ELISABET DE BÈLGICA. Se celebrarà l' any 2005 i serà dedicat al violí i a la composició. La inscripció per a violí s'ha de formnlitzar abans del dia 15 de gener de 2005; les partitures per a la modalitat de composició s'han d'enviar abans del dia 12 de novembre de 2004. Per a més informació: Consolat General de Bèlgica a Barcelona. Tel.: 93.467.70.80. Fax: 93.487.76.69. A/c: barcelona@diplobel.org.lntemet: www.cmi· reb.be. Els trenta anys de concerts de Marata l dia 2 de desembre de 1973 es feia un concert a la Parròquia de Santa Coloma de Mara ta. Així s'iniciava un cicle de concerts que ara arriba als trenta anys. Era un diumenge al matí, com sempre des de llavors, a les deu. Els assistents vam sentir el concert d'orgue de l'excel·lent músic i organista Gèrald Behnckê. La història musical de Ma rata està molt lligada a l'orgue. Inaugurat el dia de SantJoan dc 1968 per l'or· ganista Josep M. Arrizabalaga, aquest orgue ha estat un reclam per a di· versos organistes de renom del nostre país, com ara Montserrat Torrent o Joan Casals, i ha estat uti litzat en molts indrets dc casa nos! ra: Gra· nollers, Terrassa, el Palau de la Mú· sica Catalana, Girona i fins i tot Gra· nada. L'empenta dels esmentats orga· nistes, Josep M. Arrizabalaga i Gè· raid Behncké, convenceren mossèn josep Cardús d'organitzar aquests concerts. També Claudi Arimany. músic granoJlerí de tothom conegut, li donà un gran impuls fent partici· par en diversos concerts distingits músics amics seus, alhora que cada any el dia 29 de desembre, dia del seu aniversari, hi ha un concert. En aquests trenta anys aquests concerts han esdevingut un referent de qualitat musical per l'alt nivell dels artistes que hi han participat, com en el cas del Cor del Patriar· cat de Moscou, el trio Senlire d'Estocolm i l'inoblidable Igor Reznikoff. La seva ressonància ha ultrapassat l'àmbit comarcal vaiJesà, fms a arri· bar a ser coneguts arreu del nostre país. El públic molt aviat va conèixer de prop la qualitat d'aquests con· certs i l'església s'ha fet petita, quina sort! La varietat i un a vegades sorprenent repertori han deixat uns matins de concert inoblidables. Pelegrí Bernial i Castells Conveni de coUaboració entre la Fundació OC-PMC i l'ONCE Concert del Conjunt Orquestral de Girona i la Coral Belles Arts de Sabadell a Girona a Fundació Orfeó Català-Palau de la Música té com un dels seus objectius principals i finalitats acostar la música a la societat en general i, de manera específica, a diver· sos col·leclius; és per això que té in· terès a facilitar l'accés de persones in· vidents al Palau i, d'aquesta manera. fomentar la participació dels afiliats de l'ONCE com a espectadors. Per aquest motiu la Sra. Teresa Palahi, delegada Territorial de l'ONCE i el Sr. Fèlix Mi· Uet, president de la Fundació Orfeó Ca· talà-Palau de la Música, van signar un conveni de coJ.Iaboració segons el qual la Fundació posarà a disposició de I'~NCE un total de 368 localitats gra· tul\es distribuïdes en 4 concerts del cicle Els Diumenges al Palau, de forma que se'n beneficiaran d'aquest acord els seus aftliats. S'edil aril un plànol on relleu do la plnnta del Palau i ols pro· ~ames de mà en braille per facilitar la mfonnació dels conce1is a aquestes per· sones, que podran accedir a la Sala de Concerts acompanyats dels seus gossos guia. l Conjunt Orquestral de Girona (COG) i la Coral Belles Arts de Sabadell ofereixen un concert aquest 9 de maig en el cicle de con· certs del Pali Cultural de la Diputació de Girona amb un programa en què figura la Missa Brevis Sti. joannis de Deo de F. J. Haydn i el motel per a soprano i orquestra In furore giustissi· mae irae d'A. Vivaldi. La direcció és a càrrec de Pablo Heras, principal director convidat del COG aquesta tem· porada. Hi intervé com a solista la SO· prano Maria Hinojosa. D'altra banda, el COG va actuar el proppassat 25 de març a l'Auditod de La Mercè de Girona, juntament amb el nautista jai me Martín, sota la di· recció també de Pablo Heras. S'hi va interpretar la Suite en Si m BWV 1067 de). S. Bach i el Concert per a flauta i orquestra, op. 45 de Malcohn Amold, juntament amb una versió d' Arthur Willner de les Danses romaneses de Béla Bartók i la Simfonia Simple de Benjamin Britten. E L lCf 'er de ~1.: mi· Música entre paraules n escrits i articles de la premsa pe· riòdica hi ha, salvant excepcions, dues dimensions sistemàticament omeses: la de l'espilitualitat i la de la música clàssica o acadèmica. Els mate· rialistes quotidians -diferents dels teò· rics-, tal vegada s'han adonat que poden ser dues cares de la mateixa realitat. Fins i tot quan es parla de música es parla d'alguna cosa que sona, sovint amb rit· mes i pulsions primitives, però sempre al ma1·ge de la dimensió de la qual parlem. Per això és d'agrair quan en un article normal surten referències musicals i, per tant, que no s'obviï aquesta dimensió ben viva en bona part del comú dels mortals. El tema d'aquest article me l'han suggerit dos comentaris literaris de Carles Hac Mor i Miquel de Palol en el suplement Cultura del 18 de març del diari "Avui". Hac Mor comenta una cri· tica sobre unes Sonates de Beethoven apareguda el 1799 i reproduïda en un article d'Agustí P. Aguiló en la revista "S'Esclop" de Calvià. Miquel de Palol se centra a parlar de la música i la figura de Wilhelm Friedemann Bach, el fiU predi· lecte de Johann Sebastian. No vull ser exhaustiu ni deu ser la primera vegada que ambdós escriptors fan referències musicals en els seus escrits, però cm vénen a la memòria altres arti· culistes brillants que han escrit específi· cament sobre música: Narcís Comadira i Jaume Cabré, per exemple. Són notables d'aquest darrer alguns comentaris que acompanyen les edicions de discos de La Mà de Guido. Cal recordar també la forta presència de la música en novel·les senceres de Maria Àngels Anglada - El 11iolí d'Ausch· wit: i Viola d'amore- i en les de Jaume Cabré Fra junoy, Viatge d'hivern i L'om· bra de l'eunuc, en què el Concert per a 11iolí i orquestra d'Aiban Berg en guia l'evolució. Sorprenentment, el pragmàtic Josep Pla parla amb solvència de la mú· sica i també el poeta Miquel Desclot ha publicat un magnífic llibre. L'edat d'or de la música, sobre el classicisme vienès. Ja veiem com una part notable del cens dels nostres escriptors té en compte la realitat, com a ingredient de la vida, de la bona música. Ara només falta que també els polítics hi entrin, ja que és una dimensió que molts alts responsables - àdhuc els qui tenien adscrita I'Adminis· traci6 de la cultura- han estat lluny de copsar. E E 17 257 (Q BOSS .. ".o • o • • BONSER PAL ZILERI• BUJ\BERRY (Q ANTONI O MIRO (D ChristianDior VALENT! NO (~f • - TOPIPIY 2 H ILfi(;U OANT fiiJ U . S . A . Thnberlalid ~ FAÇONNABLE POI.O R\LI'II LAt Rf.\ PARÍS - MILÀN - NEW YORK - EL CORTE INGLÉS los nuevos colecciones de estos firmas de moda para hombre, los podr6s encontrar en distintes polses del mundo. Y en Espoño, en El Corte lnglés. MEMBRE D 'HONOR DE LA FUNDACIÓ ORFEÓ CATAL.À·PAL.AU DE LA MÚSICA CATALANA q ....,....,.. CRÍTICA La Simfònica de la Ràdio de Viena ens apropà la música de Berg i Schubert Palau 100. Orquestra Simfònica de la Ràdio de Viena. Jsabelle van Keulen, violí. Dir.: Bertrand de Billy. Berg: Concert a la memoria d'un àngel. Schubert: Simfonia núm. 9, -la Gran". Palau de la Música Catalana. 15 de març de 2004. es de l'any 2002 Bertrand de Billy és el director titular de l'Orquestra Simfònica de Viena. una formació que amb més de trenta anys d'història posseeix una qualitat interpretativa i una vàlua en cadascun dels seus components que la situen com a referència en l'ampli ventall de les orquestres europees. Amb un programa estrictament vienès, marcat per dues obres com el Concert a la memòria d'un àngel -obra, recordem-ho, estrenada al Palau de la Música Catalana- i Ja Simfonia "Gran" de Schubert, l'orgue.stra austríaca va mostrar el seu talent en dues estètiques diametralment diferents, i que respectivament exigeixen un nivell interpretatiu que poden evidenciar el talent d'una f01mació. El Concert a la memòria d'un àngel va tenir com a protagonista la violinista lsabelle van Keulen, una artista que va mostrar una sono~tat refinada, una temprança 'un equilibri en les dinàmiques que s'adequaven, a més, en tot moment als criteris no només tècnics que conté l'obra sinó també als seus referents estètics. Una dicció nítida, una poesia carregada dc melangia, una intencionalitat acurada en el decurs de ~dascuna de les frases que Interpretava anava omplint de contingut aquesta obra mestra del segle xx, amb una recreació que va brillar idèn- D ticament pel seu vessant tant tècnic com expressiu. El violí de Van Keulen, refmat,líric, punyent en la realització de les frases que traspassen els àmbits tonals, rebia un acompanyament sòlid d'una orquestra que en tot moment va mostrar el seu talent i profund coneixement de l'obra que portava entre mans. Si tot al Uarg de la primera part, tècnica i sensibilitat van ocupar un mateix esglaó interpretatiu, la versió de la Simfonia "la Gran" de Schubert va semblar més enfocada cap a una resolució tècnica i formal diàfana més que no pas endinsada a captivar pel seu missatge més profund i romàntic. Aquesta obra, un gran repte per a tota orquestra que l'afronti, és, per les seves dimensions i per les exigències tècniques que han d'assolir les seccions. una veritable prova de foc. La direcció de Billy s'atenia perfectament a l'àmbit fonnal. al rigor dels tempi, a la realització perfecta de totes les dinàmiques. però potser aquesta exigència absoluta del rigor va restar en certa manera la fluïdesa de la riquesa temàtica reflectida per Schubert. Una versió d'altíssim grau tècnic, amb moments ce11ament inspirats -el seu ''Scherzo" i el seu "Andante'' van assolir unes fites interpretatives que no ~1dmeten discussió-, però mancada en certs moments d'aquella fluïdesa lÍiica schubertiana en favor del màxim rigor i l'objectivitat interpretativa. Triomf de Valentin Zhuk Els Diumenges al Palau. Camerata Amsterdam. Valentin Zhuk, violí. Dir.: Jeroen Weieink. Barber: Adagio per a cordes. Mozart: Concert per a vioU i orquestra núm. 5. Divertimento K. 136. Simfonia núm. 29. Palau de la Música Catalana. 14 de març de 2004. per LL.T. a Camerata Amsterdam va iniciar el seu concert recordant les víctimes de l'atemptat de Madrid del dia 11 de març, i amb un canvi en el programa: la Simfonia núm. 1 de Myslieveczek va ser substituïda per una obra de caire transcendental com l'Adagio per a cordes de Samuel Barber, una obra colpidora, plena de sensibilitat, de refinament i d'un profund dolor en la seva temàtica, amb la qual es va voler retre homenatge a les víctimes. La Camerata Amsterdam està integrada per components de dues orquestres de reconegut prestigi, com són l'Orquestra del Concertgebouw i l'Orquestra de la Ràdio Holandesa, i els seus components. doncs, posseeixen una qualitat interpretativa de primer ordre per poder endinsar-se en tot tipus de repertori, amb especial preponderància del repertori del segle XVIH. El Mozart de la Camerata Amsterdam posseeix proporció, diafanitat, claredat L temàtica, un refrnament expressiu amb moments que tendeix a una línia interpretativa marcada per un cert gust romàntic però que sempre guarda la proporció tant en la realització de les dinàmiques com en el sentit formal dels cànons clàssics propis de les obres del compositor salzburguès. Un dels màxims atractius del programa era sens dubte escoltar el gran violinista Valentin Zhuk, primer premi en les dècades dels cinquanta i seixanta de concursos tan prestigiosos com el Txaikovski de Moscou, el Paganini o el LongThibaud de Paris. Una recreació plena de color i de vitalitat, de refinament i pulcritud, de bellesa lírica i de tècnica impecable van marcar el seu pas pel bellíssim Concert per a violí núm. 5 de Mozart, en una recreació en què l'orquestra i el solista van saber copsar tota la màgia que respira aquesta obra que es clou amb el celebèrrim uRondó~ que ha esdevingut un dels moments més remarcables de tota la producció mozartiana. 235 Sorpresa! Nous Repertoris Música XXI. Trio de vent de l'OBC (Dolors Cbiralt, oboè; J. Fuster, clarinet; Noé Cantú, fagot). Auditori de l'SGAE. 9 de març de 2004. Blyth Ensemble (T. Valetti, Oauta; M. Pérez, clarinet; T. Noally, violi; Rachel Robin, violoncel; Evelyo Chang, piano). Direcció: Blai Soler. A. Sardà, D. Colomé, D. Gonzalez de la Rubia, F. Taverna-Becb. Auditori dc l'SGAE. 16 de març de 2004. per F. TAVERNA-BECH res concerts ben positius van marcar l'inici de la sèrie Nous Repertoris que organitzen mancomunadament les editorials de música Boileau i Clivis, juntament amb Ja delegació barcelonina de JJMM. El primer, el de les germanes Eulàlia i Ester Vela, ja s'ha comentat en aquesta secció. En el segon concert, un trio de fusta fmmat pels instrumentistes Dolors Chiralt, josep Fuster i Noé Cantú va estrenar obres de Rodríguez-Picó. Mercè Tor-rents. Antoni Olaf Sabater, O. Gonzalez de la Rubin i Xavier Boliart. El programa es complementava amb obres d'Edmundo Eckart i Teresa Borràs. El tercer concert va constituir una veritable sorpresa per T l'alta qualitat i el magnífic nivell que van mostrar els components del Blyth Ensemble, fundat per Blai Soler, el seu director, en coHaboració amb la Contemporary Music Society de l'Imperial College de Londres. Equilibri en la conjunció sonora. precisió en la frase. profunditat en el coneixement de les partitures i vocació per establir un veritable md'unió entre compositor, intèrpret i auditori van ésser les virtuts d'aquest jove coJ.Iectíu que dirigeix amb gest clar i criteri musical excel·lenl BJaj Soler. Certament, l'interessant Suite Torroel/enca de Gon.z{¡Jez de la Rubia, la ironia delfard{n de las delicías de Delfí Colomer i la imaginativa Ombra Il van manifestar en tota la seva càJrega emotiva el seu contingut. 19 ........... CRÍTICA Macbeth o el gran espectacle operístic "de sempre" Macbeth de Giuseppe Verdi. Llibret: Francesca Maria Piave. Carlos Alvarez. Maria Guleghina. Roberto Scandiuzzi. Marco Berti. Begoña Alberdi. Javier Palacios. Ferran Ilari. Stefann Kocan. Josep Ferrer. Francisco Santiago. Olvo Mischev. Orquestra i Cor del Gran Teatre del Liceu. Direcció escènica: Phyllida Lloyd. Direcció musical: Bruno Campanella. Gran Teatre del Liceu. 18 de març de 2004. per J. COMELLAS l retorn a l'escenari del Liceu de Macbeth ha estat també el del concepte de la visió "de sempre" (si se'ns permet aquesta expressió) del gran espectacle operístic. I això amb una exactitud que s'agraeix. Em refereixo al fet que hom ha comptat amb un títol gran del gran repertori, amb un conjunt de veus importants. amb un muntatge dramatúrgic espectacular i alhora estèticament digerible amb comoditat, i finalment amb unes aportacions de les masses estables suficientment sòlides per arrodonir una vetllada. no gosaríem qualificar memorable, però sí molt satisfactòria. Ens trobem, doncs, en un àmbit en el qual ningú no pretenia inventar ni innovar res, ni fer lectures provocatives. Tot estava en ordre; en el bon ordre de sempre; o si es vol, en el bon ordre consistent en un treball rigorós, de gran professionalitat, d'una precisa conseqüència entre objectius i resultats, però alhora bàsicament canònic. Ben segurament, era el que hom pretenia. Macbeth és una obra que continua mostrant la seva permanència. És un clàssic del repertori que cada vegada que en gaudim ens continua interrogant i el fet que la proposta en aquest cas no pretengui deliberadament obrir nous horitzons de consideració, no obsta aquesta fonamental veritat. En tot cas, tampoc no ho dificulta. Com a tema i com a estructura dramàtica, és un autèntic monument inabastable, que segueix posant davant de cada generació preguntes punyents sobre la condició humana. Les grans constants temàtiques que presenta, cabalment l'eròtica del poder com a deus ex macchin.a, constitueix un mirall davant del qual continuen reflectintse realitats permanentment renovades. De manera casual, la primera representació s'esdevenia quatre dies després E 20 260 d'una contesa electoral espanyola, que des del punt de vista del tema que ens ocupa, salvant moltes distàncies, per descomptat, permetia uns certs paraHelismes suggestius. La direcció artística del Liceu, tal com s'ha apuntat, va saber posar els recursos adients i el primer d'ells un equip canor de primeríssima qualitat. amb una impressionant Maria Guleghina com a Lady Macbeth, capaç d'eclipsar el sol més refulgent que se li hagués oposat. Veu gran, musicalitat intensa i plenitud de vivència del personatge constitueixen les tres potes d'una actuació monumental. Carles Àlvarez va tenir el gran mèrit, tanmateix una mica somort, de saber ser fidel a l'esperit de l'obra, en mostrar un personatge torturat, autèntic antiheroi victima i a mercè dels fats històrics, de La personalitat abassegadora de la seva oponent i de les seves pròpies contradiccions. En tot cas, aquesta identificació força exacta amb el personatge li va fer perdre, de forma inevitable, una presència més exhibicionista de recursos vocals, que tenint-los com els té, van quedar una mica en segon terme. El tenor Marco Berti en la seva presentació liceista va constituir una grata sorpresa i va literalment brodar la seva única oportunitat de lluïment, l'ària "La patria tradita". Ens agradaria gaudir-ne en papers més a l'alçària del que va prometre. Roberto Scandiuzzi va completar el quadre de protagonistes amb la seguretat de sempre, però sense mostrar-se especialment brillant. El cor va tenir oportunitat de lluir-se en els imponents cors verdians, entre els quals destaca en aquesta òpera l'impressionant "Patria oppresa", un dels de bellesa més rotunda del ric opus coral-operístic verdià. Amb aquest conjunt passa una mica com amb l'orquestra; que ha assolit un bon niveU però que passen els cicles i< i no es consolida un salt qualitatiu important. Es mou en uns més/menys digne que caldria transcendir. L'orquestra va estar al bon nivell habitual de les produccions de gran riquesa orquestra l, que és en les que acostuma a trobar-se més còmode, amb el guiatge de BJuno Campanella, que va tenir la vir!ut d'organitzar i conduir amb prou fluïdesa i coherència el conjunt de bon material de què va disposar. Ja s'ha apuntat quelcom de la producció. Correspon aun ~odel que podríem situar dmtre de la modernitat di. gerible -concepte al qual m'he referit alguna ahra vegada-, que té el mèrit cab. da! de no pertorbar mai el sentit més profund de l'obra però que tampoc no aport~ res de nou; que deixa satis· fet sense més i que, per tant no enriqueix res en l'àmbit. genuïnament cultural, d'obri; horitzons. ................................................................................................................._ Angela Gheorghiu, la diva que n'exerceix Angela Gheorghiu, soprano. Jeff Cohen, piano. A. Scar· latti, Gluck, Parisotti, Martini, Bellini, Donizetti, Verdi. Gounod, Bizet, Massenet, Délibes, Alessaodrescu, Bre· diceanu, Gheciu, Deodrino. Gran Teatre del Liceu. 26 de març de 2004. ] x CI d per J.C.C. l lector m'haurà de disculpar si no he estat capaç de defugir el mot "diva" en el títol. Però és que després de tants anys de desapaJició d'aquesta ligura dels nostres escenaris -víctima, en part, d'un procés de desprestigi força generalitzat-, em penso que qui més qui menys tenia ganes de t·ecuperar-lo. I per descomptat, la soprano romanesa Angela Gheorghiu la va exhibir, i sobretot la va saber exercir generosament. Al marge de la seva història personal i de la seva encara curta però significativa llegenda, que comportava un clima d'expectació inevitable, el cert és que aquesta artista té el do de l'autoconsciència de la seva condició diYística. No se n'amaga, ni ho dissimula. Porta damunt seu el vestit de diva amb una convicció, naturalitat i desimboltura admirables. Presència imponent -en la realitat és tan bella com podíem preveure en el moment de major exaltació imaginativa-, gestualitat generosa i ben estudiada, ornamentació personaltica -dos vestits espectaculars i dos pentinats-, i somriure permanent constitueixen la dimensió ex- E terna més vistent del con· cep te. Veu d'una gran bellesa. Jí. nia de cant d'un exquisit bon gust, elegància i musicalitat i programa estudiat amb in· tel·ligència configuren l'altre apartat, sense el qual res no té sentit. I amb tot, no PQ· dríem afirmar que ho té tot, En el seu recital va excef.lir molt millor en les obres de contingut i referència estèti· ca operística que no pas en els temes més liederístics, en els quals mostrava una certa insuficiència expressiva, afa· vorida, segurament, per un estudi potser no sobrat -es va fer un tip d'estar pendent del faristol tot al llarg del re· ci tal. El repertori francès -amb quatre grans compositors operístics-, el va servir amb una notable convicció. i la recta final amb un aplec de composicions del seu país, ens va permetre disfrutar d'uns temes d'un notable li· risme, d'un melodisme llu· minós i mediterrani, que eUa va cantar amb una devoció especial. . Després va venir la dr~· bauxa dels ancore, serVI· da amb el mateix generós lliurament amb què es va manifestar en tota la ses· sió. No es podia demanar més. lt l'l CI o a: e¡ V• 1, Vi le d !e u li p l' F t¡ g .........,.. CRÍTICA L'obra d'Unsuk Chin arriba a Barcelona El violí virtuós dlIda Haendel .-- Temporada OBC. Ida Haendel, violí. Cor Madrigal. Cor Lieder Càmera. Dir.: Franz-Paul Decker. Bizet: Simfonia núm. I. Sarasatc: Fantasia sobre temes de Carmen. Aires gitanos. Ravel: Tzigane, per a violí i orquestra. Ravel: Daphnis et Chloé (Suite núm. 2). L'Auditori. 21 de març de2004. dedicat a obres de Sarasate i Ravel, un programa en què la tècnica, el virtuosisme i la demanda de musicalitat exigien de la intèrpret unes facultats que, lògicament, domina a la perfecció. Escoltar com s'endinsava en els esculls tècnics de Ja Fan- tasia sobre temes de Carmen o en els Aires gitanos de Sa- _per LL.T. da Haendel ha esdevingut un dels mites de la interpretació musical del segle XX. Va guanyar el seu primer concurs de violí l'any 1935 i dos anys després, a l'edat de tretze anys, va iniciar definitivament la seva carrera com a concertista després d'haver ofert concerts des dels vuit anys. Violinista que s'ha endinsat en tot el repertori i amb unes versions que s'han caracteritzat per la força, la tècnica, la velocitat i la qualitat musical, les interpretacions de Haendel han estat un model per a les generacions successives i un exemple a seguir pels violinistes del futur. Convidada per actuar en la temporada de I'OBC, en el concert dirigit per Franz-Paul Decker la violinista polonesa nacionalitzada anglesa va oferir un programa I no po- :ot. ·lir de êtien -en ¡rta !faun -ÇS ent re- mb rasa te era un veritable plaer; tècnica i potència de sonoritat, musicalitat, fraseig d'una claredat i pulcritud absolutes, i per sobre de tot una seguretat i energia en què quedava palès tot el bagatge musical del qual és portadora l'extraordinària violinista. La fina sonoritat de Tzigane de Ravel, les demandes virtuosístiques que també han de tenir cabuda dins l'obra, tot apareixia en les mans de Haendel expressat d'una manera que només els grans noms són capaços de copsar. Un concert excepcional, amb un Decker que gaudís del talent de la solista i d'una orquestra que en tot moment va estar a l'altura de les circumstàncies i que va assolir un!ï moments realment extraordinaris en la recreació d'una obra com la Suite núm. 2 de Daphnis et Chloé de Ravel, en una versió que en l'atmosfera tamisada d'aquesta composició es va veure emparada per una tècnica orquestral de primer ordre mostrada per totes les seccions de l'orquestra. Músiques Contemporànies 2004. Grup instrumental Barcelona 216. Rolande Van der Paal, soprano. Miquel Ber· na.t, percussió. Dmitri Vassílakis, piano. Dir.: GeorgesEhe Octors. Unsuk Chin. L'Espai de Dansa i Música. 25 de març de 2004. per JORDI SALAZAR mirall de Lewis CarraU. Chin, l nom d'Unsuk Chin, que ja comença a ésser habitual en festivals de música contemporània i certàmens de composició d'arreu, és encara força desconegut a la ciutat de Barcelona, per la qual cosa cal agrair als responsables del Festival de Músiques Contemporànies el fet d'haver dedicat tot un concert a la compositora coreana. EI recital, protagonitzat pel grup instrumental Barcelona 216, sota la direcció de Georges-Eiie Octors, aixecà considerable expectació entre els melòmans de casa nostra, ja que aquesta fou una oportunitat única per acostar-se a l'obra d'una artista que, gràcies al seu llenguatge renovador, però alhora conciliador amb els principals corrents musicals de Ja segona meitat del segle xx, s'ha guanyat el respecte de bona part del públic i també de la crítica especialitzada. Obrí el concert la Fantaisie Mécanique, per a trompeta, trombó, percussió i piano, obra basada en un diàleg entre els dos instruments de metall, mentre que la resta va teixint una base polirítmica subjacent, amb la qual cosa la partitura juga amb la contraposició de dos focus sonors ben diferenciats. Interessant resultà tamAkostichon· Wortspiel bé (Acròstic-Joc de paraules), per a soprano i grup instrumental. sobre textos dels contes La història interminable de Michael Ende i Alícia a tras>és del però, fa una utilització atípica d'aquests fragments literaris, per la qual cosa La solista, en alguns moments, ha de llegir les paraules a l'inrevés o bé alterant-ne l'ordre dels fonemes. La peça, que pel seu tractament de Ja veu recorda algunes de les obres d'aquestes característiques de Luciano Beria, va ser magistralment interpretada per Ja soprano Rolande Van der Paal, que demostrà una versatilitat vocal idònia per a l'escomesa. El Doble concert, per a piano, percussió i grup instrumental. encarregat a Unsuk Chin per l'Ensemble Jntercontemporain de París, fou l'obra que clogué aquest recital monogràfic. Escrita sense seguir les pautes que defineixen la música concertant més tradicional. l'obra explora noves possibilitats tant en la part dels solistes com en la del tutti, els quals creen plegats una massa acústica homogènia, i no dues de confrontades. Remarcables hi foren les intervencions del percussionista Miquel Bernat i del pianista Dmitri Vassilakis, que desplegaren amb gran habilitat els seus dots virtuosístics, tot i que la resta del grup treballà també l'obra amb molt d'interès. Cal esmentar, d'altra banda, l'eficient direcció de Georges-Eiie Octors, gran coneixedor de la creació musical contemporània. i gràcies a la qual els assistents pogueren gaudir d'unes interpretacions fidels i acurades. E ................................................................................................................................................................................................................................................. La música del sultà i r emperador al Palau 01'5 mb i Ja de IÍS, tar ~~: ~na eió Euroconcert. Accentus Austria. Dir.: Thomas Winner. "Orient i Occident: el sultà i l'emperador". Palau de la Música Catalana. 8 de març de 2004. per ~L.T. lis- ·vi· rós va es- J8T C reat a Viena l'any 1988. I 'A~ccntus Austria és un conJunt de cantants i ins~~~entistes especialitzat en la musJca antiga, i més concreta· ment en la recuperació i im pro· visació sobre el repertori de la música sefardita i de la música culta i popular que s'emmarca entre els segles XV i principi del XVI. En el seu concert al Palau es va dedicar a la música que va envoltar r època de tres emperadors: Ferran I, Maximilià JI i Rodolf 11, tots ells enfrontats a 111 política turca, en l'època d'expansió de l'Imperi turc sobre Viena i més concretament sobre llongria. Les peces incloses en el programa van ser compostes per compositors vinculats a les capelles de música de Viena i Praga, música influenciada per la música turca imitada de ma- nera més o menys seriosa i a composicions basades en un clar regust popular o d'autors prou reconeguts. com ara Orlando di Lasso, Andrea Gabrieli o Philippe de Monte. Viola da bracio, rebab. Oautes, clavicèmbals, percussió i les veus encapçalades pel cant de Tamas Kiss, en total quinze intèrprets sota la direcció de Thomas Wimn1e1; van situar-nos en Ja música de les primeres batalles contra els turcs, ês a dir, en un període entre 1550 i 1600. Color, predilecció per la improvisació sobre els temes musicals. ritme. moments que s'apropaven al lament, obres breus d'una vintena de compositors van anar configurant aquest programa que va tenir un ritme interpretatiu marcat per un in crescendo. Segons les obres calia un nombre detenninat d'instrumentistes. i quan els excel·lents intèrprets van endinsar-se més en el camp del virtuosisme i quan el color de la percussió, dels instruments de corda, de les veus van poder escoltar-se en la totalitat del seu conjunt, van obtenir-se els moments interpretatius més brillants del concert, caracteritzat per una música que en directe només es pot escoltar en ocasions esporàdiques. 21 261 .4MtW§M!WW WfW+ C RÍ T I CA La música de Chopin i Debussy en 1nans d'un Pollini incommensu rable Ibercamera. Maurizio Pollini, piano. Chopin: 24 Preludis. Debussy: Preludis (11 Llibre). Palau de la Música Catalana. 16 de març de 2004. perLL.T. E l talent del pianista Maurizio Pollini resulta de tothom sobradament conegut. Tècnica immillorable, intel·ligència musical, gust exquisit. aprofundiment en totes les obres que passen per les seves mans i, en definitiva, un talent que l'ha convertit sense por a equivocar-nos en un dels pianistes més extraordinaris de les darreres dècades. En parlar de la interpretació de la música de Chopin resulta inevitable referir-nos a Ja seva versió dels Estudis, Balades. Poloneses, Berceuse, Scherzi o Preludis. En referir-nos a Beethoven, Schubert o Liszt. resulta idènticament inevitable fer esment de la seva versió de les Sonates, en referirnos a Debussy, als seus Pre- tudis. o en fer esment dels grans noms de la música del segle xx d'avantguarda és indispensable igualment esmentar el seu treball amb les obres de Boulez, Nono o Stockhausen. Pollini és un dels reis de la interpretació pianística i amb les seves ànsies de perfecció va tornar al Palau acompanyat de dos pianos de cua i la seva banqueta perquè així no hi hagués lloc per al més mínim detall que pogués escapar-se en el seu recital. que incloïa dos corpus de la categoria dels Preludis de Chopin i del segon llibre dels Preludis de Debussy. De tothom és coneguda la seva memorable versió discogràfica dels Preludis de Chopin. Una versió en què sentiment, profunditat, lirisme i romanticisme poètic encimbella aquestes 24 obres mestres de Chopin a la categoria més alta del s ublim. El cert és que Pollini novament va fer una versió prodigiosa d'aquestes obres paradigmàtiques. La vehemència i velocitat dels Preludis núm. 8, 16 i 32. la poesia i el lirisme dels núm. 4, 6 o 7, la màgia evocadora de la celebèrrima Gota d'aigua ... , el cert és que cadascun dels Preludis, en les seves mans eren un veritable homenatge al pianisme més perfecte, a la sensibilitat més acurada, al talent pianístic més prodigiós; tot resultava mesurat dins uns cànons de proporcions musicals perfectes. I si amb Chopin va estar sublim, amb Debussy va estar incommensurable. Amb el gust per la creació d'unes sonoritats delicadíssimes, el talent per afrontar les complexitats tècniques dels jocs d'artifici, l'onírica manera d'afrontar una obra tan suggeridora com La Terrasse des audiences du Clair de Lune, la claredat de sonoritat asso- !ida tot al ~larg dels esculls que planteJa una obra corn Les Tier~es a~ternécs. Pollini, a més d ofenr un ventall de recursos tècnics, assolia 1~ sonoritat i les idees musica~ més aprofundides per endinsar-se dins l'univers pianístic de Debussy segons uns cri1e. ris que a titol personal se'ns mostren com immillorables. Després Pollini va endin. sar-se en les obres fora de programa, una tercera part del concert, en què va oferir el preludi de Debussy La ca. tedral submergida, arnb l'ab. tenció d'unes sonoritat mà~. ques plenes de continguu, i delicadesa, la Balada núm. ¡ de Chopin en què tot l'apas· sionament, la vehemència i la perfecció que assoleix amb la música del compositor polonès va quedar palesa nova. ment, l'Estudi núm. I, op. 25, en una recreació en què els arpegis amb ambdues mans assolien una dimensió mà~· ca, i per últim el colossal Es· tudi núm. 4, per cloure amb una exhibició de facultats tèc· niques. Un recital, doncs, en el qual Pollini va tomar a de. mostrar-nos la seva categoria com un dels grans mestres del piano de les darreres dècades. 2t ta C( dt dt It tr qt m VI d' fE lr !'( lc. fil ¡,¡ m el ~1 el a¡ q ru 235 Jordi Casas va apropar-nos a les sublims Vespro delia Beata Vergine Els Diumenges al Palau. Cor de Cambra del Palau de la Música Catalana. Banchetto Musicale. Rucheta Ensemble. Dir.: Jordi Casas. Monteverdi: Vespro delia Beata Vergine. Palau de la Música Catalana. 7 de març de 2004. E 22 262 l25 de març de 1610 a la Basílica de Santa Bàrbara de Màntua, amb motí u de Ja festa de l'Anunciació i en honor de les f1Ues de Francesca Gonzaga es va oferir la p1imera interpretació de les Vespro delia Beata Vergine de Monteverdi. L'obra sorgia en una època en què esdeveniments socials i religiosos, disputes entre corrents espirituals i humanistes, entre distintes ciutats. tenien com a complement l'afirmació d'un art fastuós. La unió entre dos estils, l'antic i el modem, la necessitat de cercar noves maneres d'expressió musical, la mateixa evolució de la polifonia i de l'harmonia van constituir trets que van envoltar la composició de Monte verdi en aquestes Vespro inspirades en el ritu marià. Psalms i concerts, sonates i himnes, i el magnificat final conformen aquesta obra paradigmàtica de la producció monteverdiana i un dels punts àlgids de la polifonia religiosa dels primers anys del segle xvn i que constitueix encara un veritable repte in- terpretatiu per la seva complexitat polifònica, per la riquesa dels temes musicals i per aquell refinament implícit en les obres de Monteverdi de finalitats diverses (Ma- drigals guerrers i amorosos, Lament d'Ariadna, L'Orfeo), però d'una bellesa i una personalitat inqüestionable. Afrontar les Vespro, doncs, resulta una tasca complexa, una prova de foc per als intèrprets i també un veritable plaer per a músics i públic, que poden gaudir d'una de les obres mestres de tota la història de la música. El Cor de Cambra del Palau de la Música Catalana, els tenors Lluís Vilamajó i Josep Pizarro, el Rucheta Ensemble, el Banchetto Musicale dirigit per Pere Ros, i la direcció de Jordi Casas i Bayer ens van apropar a aquesta obra mest1·a de la música Teligiosa en una versió d'una qualitat interpretativa dc ptimeríssim ordre. Cal destacar que la tasc.a del Cor, en el qual va quedar demostrat un cop més que cadascun dels seus mem- ri bres pot desenvolupar una tasca de solista, transcorria amb total solvència. L'afinació, la manera fluida en que fluïa la polifonia, la direcció acurada de Jordi Casas, con· figurava un marc que en tol moment respirava delicade· sa, una certa sobrietat, però també aquells moments de brillantor que cal que qul!din reflectits en passatges del' "Himnes" . Una total sincrcr nització entre grup instru· mental i vocal ajudava a con· figurar aquella atmosfera en què els estils antic i modem cal que conflueixin per crear una amalgama de colors cOll' figurats per la monodia i la polifonia. . Una direcció serena 1 refinada, una sensibílital musical que novament va quedar palesa en cadascun dels apartats de l'obra, un coneixement de total profunditat va quedar eviden· ciat en els aspectes tant mu· sicals com històtics de l'obra. i van afavorir que aquesta versió ditigida per Jordi Ca· sas assolís la magnitud necessària per apropar·nos a la riquesa dels aspectes d'aquesta obra mestra de la música sacra. 5I s tt rr IT )¡ d: li ' e Sl n a L b Sl a: d i f¡ d e ..,....,.. _. CRÍTICA ulls ¡om !ini. de les ~ !tm. f.k La Simfonia Tràgica en el dia més tràgic Un emblemàtic grup de música contemporània Ibercamera. Orquestra Simfònica de Berlin. Dir.: Eliahu Inbal. Mahler: Simfonia núm. 6, "Tràgica" . I:Auditori. 11 de març de 2004. Músiques Contemporànies 2004. Octeto lbérico de Violonchelos. Dir.: Elias Arizcuren. Xenakis, de Pablo, Glass, del Puerto, Halfftc r. Auditori del CCCB. 31 de març de 2004. nte- per LL.T. CO- b- P~· rts i n. / na rria ~~ f!O on- tot cie· ~!Ò de ~ Iels ots guardem a la memòria els terribles esdeveniments de l'I I de març dc 2004. Aquell mateix vespre estava programat a l'Auditori, com si és tractés d'una ironia del destí, la Simfonia Tràgica de Ma hler que la temporada lbercamera, a diferència d'altres esdeveniments culturals que es van suspendre tant el mJiteix dijous com el divendres, va decidir oferir en un concert d'bomenatge a les víctimes i en favor de Ja pau amb l'Orquestra Simfònica de Berlín i el director Eliahu Inba! com a protagonistes. Tot al llarg dels noranta minuts de la Simfonia núm. 6 de Mahler, l'obra respira en tot moment dolor i lament, malgrat els moments de felicitat que van envoltar la vida de Mahler els primers anys del segle XX, amb èxits com a director d'orquestra als quals cal afegir el naixement de les seves filles Maria Anna i Anna Justina fruit del seu matrimoni amb Alma S<:hindler. El tribut a Alma, gènesi i motor del primer moviment; la calma i transcendència del tercer moviment -un veritable cant a la soledat i a la intimitat-, el darrer moviment en què un cop més la lluita de l'home contra T el destí esdevé motiu per il·lustrar musicalment una obra, semblen presagiar les desgràcies que havien d'acompanyar el compositor en el decurs de la seva vida. La Tràgica, amb els seus cops de martell del darrer moviment, amb la seva potència d'orquestració, amb la profunda i punyent intimitat del seu moviment lent, esdevé una obra d'una magnit ud esfereïdora, d'una grandesa no només per la seva dimensió, sinó per la intensitat que n'exigeix la interpretació. Aquesta obra, en les mans d'una formació com la Simfònica dc Berlín i Eliahu Jnbal va assolir les demandes expressives i tècniques que han d'estar presents en les grans recreacions d'aquesta obra. Una secció de cordes absolutament perfecta en el traç; uns metalls brillants, unes fustes càlides. una percussió incisiva, configuraven un ventall de sonoritats amplissim que l'experiència de la batuta d'Inbai s'encarregava de configurar per assolir unes sonoritats punyents però també encisadores. Una Tràgica marcada per la força interior, per la inferiorització, per traçar un discurs en què tot avancés sota una lògica narrativa evident i amb un criteri en la realització de les diverses dinàmiques que assolien el seu punt culminant en el decurs del darrer moviment. per}. SALAZAR reat l'any 1989 pel seu actual director, Elias Arizcuren, I'Octeto lbérico de Violonchelos és una dc les formacions instrumentals estables més singulars del panorama musical dels nostres dies. D'una banda, el que començà essent un projecte pràcticament in·ealitzable s'ha consolidat de manera definitiva, malgrat tractarse d'un con¡· unt dc cambra tan poc habitua . De l'altra, I'Octeto ha demostrat des del primer moment un compromís combatiu amb la música contemporània, tot aconseguint que nombrosos compositors de renom li hagin escrit obres expressament: a bores d'ara el grup n'ha estrenat ja més d'una seixantena. L'esperadíssim concert que I'OcteiO Jbérico oferí en la darrera edició del Festival de Músiques Contemporànies començà amb la transcripció per a vuit violoncels -<>rigmalment escrita per a dotze- de Windungen de Jannis Xenakis, obra basada en una concepció fluctuant del so, i en la qual es juga amb grups indeterminats de notes; a la qual seguí... Eleison de Luis de Pablo, que, contràriament a l'anterior, és d'una escriptura extremament precisa. Vingué a contínuadó Symphony for eight -versió per a octet de VIOloncels del tercer moviment de la Simfonia núm. 3 de Philip Glass-, preciós fragment en el qual predominen els trets minimalistes C on· .en em ear on- ha I i Itat va ton un fO· en· nu· >ra. ¡¡;fa Cn· tud lOS tes de 235 ................................................................................................................................................................................................................................................... Cobla i commemoracions ¡ro. fru- proris del compositor, i en el qua s'acaba creant un parócular clima d'atuïment. Vam poder escoltar tot seguit l'única obra que el Festival de Músiques Contemporànies ba encarregat enguany. Es tracta de Nigredo de David del Puerto, partitura de gran originalitat expressiva, que es basa en la repetició constant de certs elements sonors, tot i que cada "re-aparició" d'aq uests està condicionada per un context g.lobal diferent. Així doncs, l'obra es basa en la "dicotomia que s'estableix entre el que és cíclic (record, reinici), i la constant marxa cap endavant implícita en les característiques rítmiques del mateix matenal". segons parauJes del compositor. El concert finalitzà amb Attendite de Cristóbal Halffter, impressionam peça que evoluciona des de l'abstracció més absoluta fins a arribat a una idea temàtica més concreta, que no és cap altra que el cèlebre Cant dels ocells, això sí. presentat d'una manera confusa i amb prou feines perceptible. Durant tot el concert I'Octeto lbérico de Yioloochelos, format per veritables virtuosos de l'instrumem, manifestà una consumada tècnica interpretativa, unida a una manera àgil i natural d'afrontar un repertori d'extrema dificultat. La direcció d'Elías Arizcurcn. més efectiva del que pot semblar en aparença, constituí tot un estímul per als components del grup, i fou determinant per tal d'assolir uns resuJtats tan bons. Cobla, Co r i Dans a al Palau. Cobla Sant Jordi-Ciutat de Barcelona. Cobla La Principal del Llobregat. Cobla Mediterrània. Direcció: Jordi León i Antoni Ros Marbà. J. León, J. M. Be rnat, A. Ros Marbà, J. M. Ruera, J. Serra, E. Toldrà, M. Oltra, F. Pujol i J.M. Vidal i Gandol. Palau de la Música Catalana. 6 de març de 2004. __.eer F.T.-B. V eritablement, hem d'alegrar-nos del moment que viu la nosh·a música. ja que la cobla sembla que surt del seu món per intentar nous camins i, per tant, nous a?eptcs a les seves activitats. Laplec al Palau de tres cobles barcelonines per celebnu· els seus respectius aniversaris -75 anys de la Cobla Sant Jordi. 25 ~e La Principal del Llobregat 120 de la Mediterrània- és un fet prou important en el món de la cobla. Alhora, en aquest cas cal manifestar que el nivell del concert i l'actuació conjunta va apuntar cap a estadis de més contingut artístic, com és el de situar aquest conjunt instrumental tan emblemàtic de la música catalana en el del gènere cambrístic i d'ofetir-lo com una possibilitat més al desenvolupament del món sonor dc la dita música culta. Ben cert que la coJ.laboració com a directors de Ros Marbà, com també de Jordi León. va contribuir a la bellesa i blillantor del concert. però també cal reconèixer que l'actuació de tots els membres de les tres cobles va revestir-se d'efectivitat inqüestionable perq uè les obres es presentessin en lectures immillorables. l és així com escoltar la música apassionada i impactant d'El comte Amau d'Eduard Toldrà, o bé el joc cololista tan personal de Bernat en la seva Mediterrània o l'hàbil desplegament rítmic de La competència de Ruera i la coherència formal que assoleix: Ros Marbà en la seva Ofrena d'ani11ersarí. suposin un argument ben ferm per obrir nous camins i noves possibilitats a la nostra música per a cobla. Horitzons que ja es poden albirar en la volada poemàtica de Ja millor tradició romàntica en Pirinenques de Francesc Pujol i en El timbal del Bruc de Vilà i Gandol i que avança en un prometedor estadi de la mà de Manuel Oltra amb la solidesa estructural i la força d'una hàbil disposició dels contrastos entre tensió i contemplació, en cert sentit semblants als que desplegà Messiaen i igualment sempre revestits d'inconfusible personalitat. Decididament, l'estrena de Consolamentum, una de les darreres pàgines d'Oltra, és una música que aporta profunda novetat i que suscita una reflexió estètica que podria orientar Ja nostra evolució musical. 23 263 ....,.....,.. CRÍTICA Música per a mil tubs Concerts Simfònics al Palau. "Música per a mil tubs". Orquestra Simfònica del Vallès. Orquestra de Cambra de Granollers. Thierry Escaich, orgue. Dir.: Edmon Colomer. Escaich, Saint-Saens. Palau de la Música Catalana. 13 de març de 2004. per F.T.-B. e moment la reconstrucció de l'orgue del Palau ha suposat trobar-se novament amb una pràctica que havia quedat ben arraconada. Es tTacta de la improvisació, un gènere que en el món dc Ja mal anomenada música culta exceJ.lí amb els noms dc Bach, Buxtchude, etc. i que actualment encara és cultivada en el jazz i en certs concerts d'avantgu~rda ... Es així com el concert de l'OSV s'inicià amb una improvisació sobre la melodia popular catalana d'El cant dels ocells en què l'organista i compositor Thierry Escaich fantasiejà amb admirable fecunditat sobre aquesta simple melodia que també va servir d'emblema a Pau Casals per a la seva lluita contra el feixisme. Escoltar i entreveure els sons d'aquest cant entre les originals harmonies i jocs de color concebudes per Escaich va tenir la seva emoció en els moments que el país vivia moments de preocupada tensió... Escaich és compositor i també un virtuós que si més no és el continuador d'una D tradició molt arrelada a França, com és el conreu de la música per a orgue. que tingué en Olivier Messaien una altra de les seves grans figures. Veritablement, el Concert per a orgue i orquestra de Thierry Escaich constitueix una aportació brillant al repertori concertant que desenvolupa conceptes d'harmonia i contrapunt de gran interès. Escaich els treballa i exposa amb un joc coherent de timbres i efectes i s'ha de reconèixer que el diàleg entre orquestra i orgue sempre resulta emotiu en el joc de contrastos. L'obra, escrita amb mestratge indiscutible. va merèixer el decidit i nodrit aplaudiment del públic que emplenava la sala del Palau. Si les orquestres del Vallès i de Granollers van donar una rèplica excel-lent al solista, diguem també que Ja seva lectura de la Simfonia núm. 3 de Saint-Saens va assolir moments d'intensa expressivitat i magnificència sonora sota la direcció d'Edmon Colomet~ que amb gest ciat~ tens i eficaç va identificar-se amb el contingut emotiu d'aquesta pàgina cabdal de la músíca simfònica francesa. L'autenticitat d'un Requiem de Verdi a Sta. Maria del Mar Concerts a Barcelona. Orquestra Simfònica i Cor de Ja Filharmònica de Craiova. Carmen Gurban, soprano. Au. ra Twarowska, mezzosoprano. Marian Somesan, tenor. Sorin Draniceanu, baríton. Direcció: Joan Grimalt. Re. quiem de Verdi. Basílica de Santa Maria del Mar. 19 de març de 2004. per J. MALUQUER er dur enguany el Rcquiem de Verdi a Sanh1 Maria del Mar, Concerts a Barcelona va fer un plantejament interessant. Als conjunts solvents que acostuma o p011or, en aquest cas l'Orquestra Simfònica l Cor de la Filharmònica de Craiova, hi afegia l'al·licicnt de veure una de les batutes poc prodigades al nostre àmbit, com és el cas del terrassenc joan Grimalt. I la combinació va funcionar. Poques vegades he sentit el desplegament de matisos del "Requíem" inicial. Demostrava que Grimalt no es limitava a concertar un cor, uns músics i uns intèrprets. sinó que duia la seva pròpia versió de l'obra. A l'esperat "Dics irae'' que encarna un dels dos pols emocionals que són la por i la confiança, segons una lúcida introducció del director que acompanyava el programa de mà, s'hi van afegir meravellosos moments de la mezzo en el "Recordare", del tenor en l'"lngemisco", del cor en el "Plení sunt coeli" del ''Sanctus" i l'" Agnus Dei" que van brodar la mezzo i la soprano. L'orquestra va complir. El cor era exccl·lent i els solistes, ja experimentats, realment sabien què cantaven i afegien P aquesta dimensió emotiva que els conjunts per si sols no poden donar. La mezzo, Aura Twa. rowska (en el programa la foto sortia canviada umb la de laso· prano), em va semblaria més re. marca ble. La soprano va saber estar a l'alçada en moments tan compromesos com el ''Libera me''. El tenor, Marian Somcsan, molt sòlid i altament emotiu. El baríton Sorin Draniceanu,sobri i eficient. La batuta, d'una pre. cisió vienesa, va controlar abso· lutament tots els conjunts i en.~ l'atmosfera adequada a lcsvC\15 solistes. En les notes del programa C!mentades, Joan Grirnalt deia q~X "reconeixia en e/1/enguatgemu· sica/ de Verdi com a essetrciol· ment operístic, però corwetrf!JI. d'altra banda, de la sinceritat dt les emocions que componen t/ seu element religiós·, i recordava el fet que ~verdi va 1>iuu molt al marge de l'Església dfl seu tempsn i que la seva espir\. tualitat va ser "més immanent que pietosa". Diu que Verdi en compondre aquesta obra ''l'o anar col·locant, sobre la porti· tu ra buida, a manera dè planti· lla, la traducció italiana de t'O· da frase del Requiem". En el programa de mà, molt encerta· dament, sota de cada vers en IIJJ· tí hi havia en cur~ iva la traduc· ció catalana. 1 sí lc f¡ ir li P' d l' p t'I Ct ls CI d ~ CI rr o C' 11 B o lc e a 7 s ~ v n t¡ a Els dos registres d'Ernesto Bitetti Les Músiques de CaixaForum. Ernesto Bítetti, guitarra. Vílla-Lobos, Moreno Torroba, Ravel, Satie, Buenagu, Dyens, Montaña, Ramírez, Ayala, Piazzola. Auditori de CaixaForum. 21 de març de 2004. per J. SALAZAR L 24 264 ' argentí Emes to Bitetti ha esdevingut un dels intèrprets deguitarra de més renom d'avui dia, prestigi que ha assolit gràcies a un dominí absolut de l'instrument, que li pe1met interpretar amb faci litat un amplíssim repertori, indistintament que sigui de música culta o popu lar. Bitelti fou l'encarregat de cloure l'edició d'enguany del cicle Les Músiques de CaixaFerum, amb un programa que renectia fidelment aquest doble vessant interpretatiu del guitarrista. La primera part del concert estigué formada per obres de caire més acadèmic, com ara el Preludi núm. 1 í l'Estudi núm. 11 d'Heitor Villa-Lobos, dues peces ja clàssiques del catàleg per a guitarra; o la Sonatina en La major de Federico Moreno Torroba i la Sonata per a guitarra de José.Buenagu, escrites expressament per a Bítetti, i que traslladen a l'instrument l'esquema d'una de les formes musicals més esteses. També vam poder gaudir de les exceJ.lents transcripcions p per a guitarra de dues obres força representatives del piano del segle xx, com són la bella Pavane pour wze infante défunte de Maurice Ravel i la Gnossiene núm. 1 d'Erik Satie, Ja presència de les quals va aportar al concert un ric contrast estilísic. La segona part del recital, centrada en la música popular, va començar amb la Libra sona fine del tunisià RoJand Dyens, obra inspirada en danses brasileres i afTicanes; i continuà amb la Fantasia (mapalé-bambuco) de Gentil Montañtt, sobre titmes colombians. Bitettí clogué aquest recorregut geogràfic per la música tradicional llatinoamericana amb tres danses del seu país: una zamba d'Ariel Ramírez, un gato d'Héctor Ayala, i un tango-vals d'Astor Piazzola. I fou precisament en aquesta segona meitat del concert que Er· nesto Bitetti obtingué un èxit més gran, ja fos perquè el caràcter de la música íoter· pretada connectà millor arn~ els gustos de l'audiència. oI* perquè el mateix intèrpret s:· hi sentia més còmode i dect· dí Uiurar-s'hi amb més afany. En qualsevol cas, Bitetti \'3 demostrar ésser un músic de primera categoria, capaç d'adaptar-se a qualsevol estil musical, i oferi versions de gran qualitat de les diverses obm interpretades. Amb una t~· níca excel·lent, que defug¡a tota ostentació, i tocant sem· pre de memòria -fet que ator· ga al músic un ímporla~t marge de llibertat expressi· va-, el guí tarrista argentí en~ va convèncer del perquè hn anibat a ser un dels millors músics del món en la seva es· pecialitat instrumental. e R T e I A Rica incursió pel motet barroc A bon ritme Músiques Contemporàn ies 2004. Percussions de Barcelona: Robert Armengol, Sebastià Bel, Ramon Torramilans, Ignasi Vila. M~ts.ics coJ·Jab~radors: Marc Cabero Marc Miralta, Grahmano Murcta. Santos, Puértolas, Nlshimura, Wiener. L'Auditori. 16 de març de 2004. Vetllades Musicals a la ICCIC. Ensemble Vocal-Instrumental Cambra' 16. Esteve Nabona, director. PacheJ. bel, Blow, Schütz, Bach. Auditori de la Institució Cultural del CIC. 15 de març de 2004. ~r J. _eer J. SAL~~AR cabats de complir els seus primers 25 anys de trajectòria professional Percussions de Ba rcelona ;·ha consolidat com la formació instrumental més important d'aquesta especialitat al nostre país, i no resulta per tant estrany que, donada l'efemèride, el grup fos l'encarregat d'inaugurar la present edició del festival de Músiques Contemporàni es. La primera part del con cert, dedicada a música catalana, començà amb Ja transcripció per a dues marimbes d'Informe general, peça originalment per a piano de Carles Santos, escrita segons les convencions del minimalisme musical, en un flux sonor constant amb petites variacions melòdiques. Els quatre membres de Percussions de Barcelona, en coordinació títmica constant. van fer-ne una lectura plena de matisos, tot subralllant-ne especialment el lent decrescendo amb què acaba l'obra. Vingué a continuació la Trilogia africana de Pere-josep Puértolas: "Drums and Woods" i "Thiès", esctites per a conjunts de tambors, i .. Livingston", que incorpora elements de la música de la costa Est centreamericana tot afegint instruments de metall percudit al so dels mem- A i!S· ¡¡ue llU· :ial· ~rel fda. ;ure del iiri- f!111 en ''l'O Tli· lli· ctl· n el ~:: ,~,. branòfons. La segona part, consagrada al repertori internacional, s'inicià amb Ketiak d' Akira Nishimura, p er a sis percussionistes, escrita segons el patró rítmic de la dansa balinesa, i en Ja qual quatre intèrprets realitzen un ostinato rítmic -incloent-hi efectes vocals-, sobre el qual les timbales, les campanes tubulars i els gongs fan intervencions que n'accentuen l'expressivitat. Acabà el concert amb la virtuosa Go Beetween de Ruud Wiener, per a cinc percussionistes, peça que segueix una estructura tripartida, amb una bella secció intermèdia a càrrec dels vibràfons, de caràcter reposat; la qual es contraposa estilísticament amb les altres dues seccions, de més energia rítmica i varietat instrumental, i en les quals no manquen referències constants al jazz i a la música pop. Així finalitzà un concert en el qual es constatà altra vegada la bona situació artística actual de Percussions de Barcelona. Els membres del grup posseeixen una tècnica impecable que converteix cadascuna de les seves actuacions en un autèntic esdeveniment, atesa la captivació que en el públic exerceixen un tipus d'instrument s als quals, malgrat la seva ancest:ralitat, encara no està del tot acostumat. '""-O•uooooooooooooooooooooo oooooooooooooooooooooO+ooo oO•oOooooooooOoooooooooooo SALAZAR reat l'any 1998, Cambra'l6 és un grup integrat per joves cantaires i músics especialitzat en el repertori renaixentista i ban·oc, tot i que també ha interpretat sovint música del període romàntic i del segle xx. En el recital que comentem, pertanyent al cicle de concerts fòrum Vetllades Musicals a la ICCTC, els components de Cambra' 16, sota la direcció d' Esteve Nabona, oferiren una selecció de motets del barroc germànic i anglosaxó, amb obres de quatre excel·lents compositors del període, la música dels quals, però, ha tingut sort desigual pel que fa a la seva difusió ulteiior. És el cas, per exemple, de Johann Pachelbel, del qual hom coneix ben poc a banda del cèlebre Cànon. D'aquest autor vam poder escollar el lluminós Magnificat per a cor i baix continu, que es regeix pels procediments contrapuntístics propis del barroc, amb una notable influència de la música italiana del moment. De caire ben diferent fou l'obra següent del programa, el motet Sall'ator mundi del compositor de l'escola anglesa John Blow, autor que emprà sovint tècniques musicals molt més avançades de les que aleshores eren habituals al continent. El motet a què ens referim està carac- C La magnifica i sòlida coherència de Joe Lovano i de la Mingus Big Band _per ALBERT SUÑÉ l 23è Fcst iv¡~ de jazz de Ter- A rassa hi hngué una mi<:ll de tot. Almenys, en els concerts als quals vam assistir. N'hi va ha\'ef ~e magnífics, alguns d'irregulars 1 un parell de decepcions. Pel que fa al more del Festival, i amb vistaa la convocatòria de les noces 235 ooOoOOOoOooooooOo• oooo ooooo ooooooooooooo oooo uooooooooooooooooooo ooo oo• • ooooooooooooo+o•o ooooooO ••••·••·••OOoooooooooooooooo.o ooooooooo ooooOOOoOOOo•ooo oooooooooooo Festival de Jazz de Terrassa 23è Festival de Jazz de Terrassa. A Ja Nova Jazz Cava, Parc de VaUparadís, i places Vella i de Catalunya. Del 3 al 28 de març de 2004. teritzat per una hatmonia dissonant i tortuosa, trets que li atorguen un gran dramatisme. Cambra'l6 interpretà tot seguit el motet Herr, wenn ich nur dich habe de Heinrich Schütz, que introdueix el procediment del doble cor utilitzat per Gabtielli en la capella musical de la basílica veneciana de Sant Marc, i gràcies al qual s'aconsegueixen inaudits efectes estereofònics. La segona part del concert estigué íntegrament dedicada al cèlebre motet fesu meine Freude de Johann Sebastian Bach, en el qual el compositor fa una simbiosi de les principals tendències compositives del barroc, amb predilecció per la fuga, tot aportant-hi també efectes de gran càrrega expressiva a l'hora de subratllar les nombroses referències terrenals i espirituals que conté l'obra. Cambra ' 16 oferí una brillant interp retació d'aquest motet, i Esteve Nabona insistí precisament a remarcar especialment aquests elements expressius que acabem d 'esmentar, al11ora que potencià els contrastos derivats de la freqüent alternança que hi ha en la música de Bach entre els piano i els forte. Els cantaires, tant en les parts corals com en les destinades als solistes, demostraren un bon coneixement de l'obra, que es traduí en una interpretació de gran plenitud, cohesió i elegància vocals. d'argent , convindria que els responsables del certamen pensessin que ja és hora que jazz i incomodi!llt -no solament física. sinó rambé sonora- deixin d'anar plegats. Tot i que els esmentats responsables defensin un Fcstiv11l essencialment ''de club". De fet, un festival és quelcom més que col·locar el màxim possible de persones en un local i provocar -en alguns concerts- que els cucs de Ics orelles quedin ben sords. Que a la Nova tuzz Cava, que ja gaudeix d'unu programació estable des de fa anys. s'hi facin actuacions específiques del Festh•al, és la cosa més lògica del món. Però que s'hi haurien d'incorporar altres Joca ls terrassencs per fer més assequible, còmoda i briUant aquesta manifestació internacional. pensem que és una necessitat absolutament peremptòria. I no ens referim precisament al Parc de Vallparadís i a les places Vella i de Catalunya. on se celebren exitosos concerts gratuïts. D'altra banda. també és lògic que els responsables de Jazz Terrassa vulguin potenciar i e:-.plotar al màxim les possibilitats de Ja Nova Jazz Cava. Amb les consegüents entrades dc calerons pel que fa a les begudes i als menjars. Però Cllldria, en el futur més proper possible, obtenir un pressupost més folgat per resoldre les mancances en aquest sentit que es produirien si els concerts també es fessin en altres marcs. I un no deixa de pensar -a desgrat que alguns el consideraven un escenari força fred- en l'Auditori de la Cai.xa de Terrassa, local perfecte per a detenninats concerts d'un Festival amb un prestigi indiscutible. Perquè l'Auditori havia estat ja al servei del certamen. Com ho havia estat l'enorme cinema Rambla, que ja no funciona. De tota manera, pensem que l'hist:òric Valentí Grau i el seu efectiu equip s'haurien de moure per captar nous locals. Els ho agrairia molta gent que han pagat, per exemple. 40 euros, i que han de romandre tota l'estona dempeus, ben estibats, i. malgrat que no siguin fumadors, respirant vulgues que no el fum de la gent que els envolta. Pel que fa als concerts en si, cal destacar-ne l'actuació de Joe Lovano. Aquest home es va presentar amb el saxo tenor sota el braç. Però també bufà el clarinet baix i el saxo soprano. L'acompanyaren 25 265 ....,•.._1.. CRÍT 235 Cameron Brown al cont~abaix i Otis Brown a la bateria. Ningú més. No hi havia piano. Ni guitarra. El combo s"aixoplugà sota el nom de Joe Lovano Trio Faseination i la veritat és que fascinà tot· hom. De fet, Lovano ja havia provat fa uns anys, i amb èxit, aquesta fórmu la al costat de Dnve Holland i Elvin }ones. Per tant, sabia perfectament què havia de fer i com fer-ho. I quan un tipus que sun a l'escenari i comença a tocar. encanta tothom així que han passat trenta segons. vol dir que la cosa funcionarà d'allò més bê. En efecte; emparant-se en la seva enom1e qualitat tècnica i e:q>Osiriva, i amb un so sòlid i captivador a la vegada, Lovano 1eixí un concen modèlic, que no es va fer pesat ni un sol moment. I no fersc pesat ni ell ni els dos homes que l'acompanyaven, vol dir que van saber trobar a cada moment les inflexions, les frases, les sub1ileses, les rauxes, i les sensacions més adients a cada fragment interpretatiu. Lovano i els seus s'endinsaren en diferents terrenys: el funk, el bop, el swing. el free... I hi hagué homenatges a Coltrane i a Joe Henderson. Però també s'interpretaren temes propis de Lovano. El trio no parà de construir. Però els dos Bro\vn van saber estar al seu lloc. Volem dir que malgrat que no van parar de fabricar una solidíssima banda sonora. van estar sempre al servei del líder i el van saber envoltar i protegir. Sense eixordar ni eixordar-se. Magnífics en els seus respectius solos, van catapultar un Joe Lovano en vena. U 26 266 n altre gran concert l'oferi la Mingus Big Band. Aquesta formació l'havíem vist i sentit en el Festival de Jazz de Barcelona del 2002. I ens havia agradat molt. Perquè la seva és una música musculosa, amb idees, coherent. En la seva actuació terrassenca, la banda -el director musical de la qual ês el saxo alt, saxo soprano i flauta Craig Handyva estar més descordada que en l'anterior ocasió. Però no menys efectiva. Aquesta és una fom10ció de tres trompetes, tres trombons -un també toca la tuba-, cinc saxos i trio rítmic. A més, el trombó Frank Lacy exerceix també de camant. Tots aquests homes s'asseuen a l'escenari de forma desmenjada. A més, la seva vestimenta és força pintoresca. I sembla que a vegades no es1an per la feina. Però només ho sembla. Perquè allà hi ha força, rauxa, qualitat i ganes d'agradar. Si a això, hi afeginl el que ja va demostrar la banda a Barcelona, o sigui que la música del contraba i;dsta i compositor nord-americà desaparegut ara fa vint-i-cinc anys continua vigent i fresca com una rosa. no ha d'estranyar ningú que, especialment sota la fúria controlada de Lacy -el principal animador de l'orquestra-, de l'escenari sorgissin magnífics i conjuntats sons. Foren, entre altres, els de "Baby, take a chance with me", "Beuer get in your souI" o "Passions of a woman loved". Sons en què es lluïren el saxo tenor John Stubblefield, el mateix Lacy, I CA Handy, el balena Donald E<hvards. o el trompeta Eddie "Doc" Henderson. Com que el públic s'ho passà pipa. la banda no es fêu pregar a l'hora dels bisos i omplí la N0\'8 Jazz Cava de blues. Concretament un "Devil woman" dc gran tonatge. També estigué molt bê el concert que oferi el trompetu Bobby Shew, a qui acompanyà la Big Band jazz Terrassa. Aquest és un tipus que volta pel món amb una sèrie d'arranjaments i temes propis sota el braç. Actua amb big bands i amb oombos i segur que se'n surt a la perfecció on les dues modalitats. Ho diem perquè a la Nova Jazz Cava estigué magnífic. ple de swü1g. El seu so compacte -molt vellutat a l'hora de bufar el fiscorn- i una alta capacitat expositiva i de control de l'aire li permet oferir frases allnrgassadcs, fluides, quo no deixen mai indiferent. Perquè estan curulles d'idees i sensacions. Són frases puixants en els lemes ràpids i lítiques i sentides en les balades. Per la seva banda. l'orquestra del local, dirigida pel trombó John Dubuclet, li va [er cos tat de mam: ra brillant. Palesant, per tant, que hi havia hagut els peninents assajos. La big band. cada cop més compenetrada i madura, assolí un gran nivcU i així temes com "Grrovin' High", "Joy Spring", .. Beautifullove" i "A night in Tunísia", entre d'altres, arribaren clarament al públic. La irregularitat començà a ferse palesa el dia de l'actuació del trio Medeski-Martín & Wood. És a dir, John Medeski, teclats; Chris Wood, baix; i Billy Mart in, bateria, els quals actuaren dos dies. Es tracta d'un combo de joves nord-americans que és a la cresta de l'onada pel que fa a la música més innovadora dins del món jazzístic. De fet, a la Nova Jazz Cava i segons Jazz Terrassa. hi hagué seguidors de diversos països europeus que no es van voler perdre aquesta única actuació al VeU Continent del trio en qüestió. És a dir, l'organització els va contractar expressament per al Festival. Aquest és un com bo que s'envolta d'una atmosfera sonora aclaparadora. Brutal, en ocasions. Ara bê, és un trio que també sap modular. Però no li interessa gaire. Perquè els seus elements se semen com els peixos a l'aigua amb els decibels a to1 drap. És un context que els porta a construir i innovar de manera contínua, furiosa, reelaboram a cada moment el tema que interpre1en. Però aparegué l'avorriment en moltes ocasions. Perquè aquella extraordinària paleta sonora arriba a exasperar i perquè les tonalitats es repeteixen a vegades de manera obsessiva. U n altre concert extremamem sorollós el protagonitzaren el trompeta Roy Hargrove i el seu nou grup, RH Factor. Sempre hem pensat que Hargrove és un tipus a qui costa sortir de l'ou. Quan es movia en el terreny del neobop, havia arribat a aconseguir molt bones prestacions. Però. d'aJ. tra banda, es revelava com un músic encara per definir. Perquè li mancava claredat expositiva. Embolcallat per la gent dc RH Niels-Henning Orsted Pcdcrsene¡ q~cclà .u.l'~otel o cuusu d'una ín. Fnctor, Hargrove. quo també actuà dos dies, es dedica arn a interpretnr un ftmk i un grool'e que no arriba enlloc. Bé, arriba i molt als timpans. que queden literalment destrossats. A l'octet, el perd l'afany de fer notes i ml!s notes en els respectius solos -si almenys fossin notes que diguessin coses!- i en la n:peticló sistemàtica dc clixés a càrrec del líder. Un líder que té alguns moments bons mentre que es mostra molt fred en d'altres. O sigui, no troba o no sap trobar el camí clarificador pd que fa a les seves idees. Solamentnlgunes intervencions del briós saxo alt i tenor Keith Anderson, el més brillant en les seves exposicions, i 1ambé el més tècnic, van arribar a assolir un nivell notable. En aquesta irregularitat cal situn r rac1uació del sextet de Curtis Fuller. Sempre ens ha agradat el so del trombó del líder. És un so sord. veUutat. enormement personal. I també havíem fruït amb la seva intenció i la seva tècnica. la qualli permetia oferir passatges autènticament virtuosos, alguns a velocitat de monoplaça de Fórmula I. Però ara Fuller, que continua movent-se en l'ona dell10rd-bop, ha perdut qualitats. Especialment perquè fa uns solos molt curts. Com si li manqués alè. Això sí, les seves idees són enca ra preclares. La llàstima és que quan estàs disfrutant amb la seva exposició, acaba de cop, sense com qui diu avisar. I això provoca una sensació de frustració. Frustració que també apareix en calibrar la prestació individual del sextet. Perquè el trompeta Don Sickler és d'una fredor sorprenent i no aixeca el vol en cap moment. I perquè el saxo tenor )avon Jackson comença moltes coses però no n'acaba cap, ja que es perd en guarismes indesxifrables. El trio ritmic tampoc no va esta r a l'alçada de les circumstàncies, tot i que el constiniien Ronnie Mauhews, piano; Dwayne Bumo. contrabaix, i Tony Reedus, bateria, tres homes que, en diversos grups, havien assolit prestacions molt més elevades. La prova de tot el que diem la constituí la interpretació del mític "Caravan". Perquè el sextet no estigué gens brillant malgrat que aquest és un tema que predisposa a aconseguir passatges de singular bellesa. Però allà no hi havia ningú que volgués tibeu· dc la corda. Els qui sí tibaren dc la corda foren el guitarra, el contrabaix i el ba1eria d'un quartet atípic. Atipie perquè s'havia anunciat l'aciUació del NHOP trio+ Phil Woods. A l'hora de la veritat, el contrabaix dispOSICIÓ 1el bateria previs~ lanas ]ohansen, fou substituït per ()e. orge Fludas. A més, Pi~rre Bou!. suguet ocupà el lloc de NHOP Si que. hi foren el guitarra, Ulf\\•a. ke111us i el convidat, el saxoalt PM Wood s. D'entrada només actuà \Val¡¡. nius. Durant tres temes. Desp~ aparegué Woods amb la resll!dd com bo. Però el saxo alt anà apa. 1-eixent i desapareixent. O sigui, durant lola la sessió notà c'lll'ambient una sen~ació de pl'Ovisionnlilat Possiblement, amb el mognific O~ tecl Pcdersen a la verm, Iu cosa hauria anat miUor. Ens referim a l'a;. pec te organitzatiu del grup. I ala seva ona interprelal iva. que bauria estat molt més personal i ooncrcta. Pe1-què Woods i els ultres ~ns músics van osciHar entre els estàndards, els blues i el bop. Ara bé, els substituts van estar brillants. Boussaguet i Audas sm dos li pus que en salx.'!l un niu. Perfecte el prinler i 'ivificant el segon. cons tituïren una molt bona columna vertebral per a Woodsi per ol també excel-lent UlfWakenius. Per la seva banda, el Silxo alt cootinua tresorant el so pot eni i un pèl rogallós que el fa clarament reconei>.ible, i un fraseig dc gran categoria i convicció. Però les ;;el'es idees ja no són puixants i cerca sempro la sortida fàcil. A més, talrom pnssà amb Curris Fuller, es vareservar molt. parlem de les decepcions.l:!ll més forta que l'altra. La primera la constituí l'actuació del Francesc Capella Sextet i el seu ..Jazz on Bach". Una llàstima, perquè de CapeU a i la seva gent (Ray· nald Colom, trompeta: GuimG. Balasch, saxo ah i nauta; David Mengual, contrabaix: i Xa\ier Maurcta, bateria, en tre d'altres! hem presenciat molt bones pre.stacions en diversos grups i contexts. Però, en aquest cas. la músli:a de Bach només es féu reconeixibk amb comptagotes. Naturalment, cl que pretenia el com bo no era una còpia del trio de Jacques Loussier i el seu famós "Piay Bach". Per ~t. es modernitzaren els arranjaments. Però s'hauria pogut posar un altre nom al programa i 101 hduria ~: sultat molt més cre'1ble. I amblll1ll no volem deixar de banda la. o priori, bona idea inicial de Capella ni la seva tasca d'a rr11njador. Peril aquesta fou una tasca espessa. m~ rrida, que fins al final no remunti una mica el vol. lla decepció total es produí en el concert del pianista Eddie Pa~ micri i la seva banda, La Perfecta 11 , un n.onet que es dedicà ~n!ca· ment i exclusiva a la salsa. AixoS. enmig d'un soroll enorme que va provocar que tots els instru~ents s'acoblessin de mala manera ,que dc l'escenari n'eixis un aut.ènric uo. Per tant, ens vam quedar amb I~ ganes d'una autènticu i acon~· du comunió entre el jnzz i el~ nt· mes llatinoamericans. Perquc elll consta que Palmieri n'havia esrot un autèntic mestre. Però. pd qut es va veure i sentir. ara per ar.H ho diem amb tot el respecte- a Cllsu nostra hi ha orquestres d'em-elot que ho fan molt mi llor. I BENJAMIN BRITTEN Britten obre les portes musicals del Fòrum ;ica íbk l,d r!ll SII!T b! ]lre 're- nm l,D eUa Gil !l'I> rti ~en hl ~ )si, Iva ~ les !UÍ· Ht· ens. ¡¡al ¡ue 1-Í ca· v~ ncara que en el pròxim número oferirem una informació completa de tot el que oferirà en el camp musical el Fòrum _......_. Universal de les Cultures, hem considerat oportú atorgar una atenció especial a la proposta que l'inaugurarà, atesa la seva importància, la seva sintonia molt precisa amb l'ideari -malgrat que sigui prou confús- del que representa el mateix Fòrum i, finalment, per posar a consideració un dels compositors europeus més transcendents de la segona meitat del segle xx. D'antuvi cal considerar el protagonisme que ha assolit en el nostre ambient aquest compositor els darrers temps. La seva obra operística, notòriament desconeguda fins fa poc, ha estat objecte els tres últims anys de tres importants propostes promogudes pel Gran Teatre del Liceu: The Turn of the Screw a l'etapa de reconstrucció, i Billy Budd i Peter Grimes al mateix Liceu, mentre que s'anuncia una tercera per a la temporada vinent -A Midsummer Night's Dream, datada el 1960, un any abans del War Requiem. Hi ha, per tant, un context de recuperació -o potser caldria parlar més aviat de descoberta- en l'ambient barceloní d'aquest gran músic, que va saber unir en la seva àmplia obra no sols la grandesa d'horitzons musicals, sinó també el valor testimonial d'un ideari progressista alimentat per unes circumstàncies - la vivència intensa de la II Guena Mundial-, que li van migpartir la seva biografia alhora que alimentaven el seu potencial creatiu. Amb aquest Tema pretenem aprofitar l'avinentesa de la presèncompositor del cia anglès en un fet tan significatiu com l'obertura del Fòrum de les Cultures, per aprofundir en la seva personalitat, obra i trajectòria i contribuir així, de manera més completa, a facilitar-ne el coneixemen t. Els dos treballs que oferim, en tractar de temes diferents de la seva figura, creiem que acompleixen amb exactitud a aquests objectius. 235 27 267 La 111úsica del War Requiem com a par adi gm a de l'opus de Britten EN ELS INICIS DEL RENAIXEM ENT ELS COMPOSITORS COMENCE N A UTILITZA R ELS TEXTOS DE LA MISSA DELS MORTS. UNA OBRA POLIFÒNI CA D'AQUESTA ÈPOCA QUE MARCA UN PUNT DE REFERÈNCIA ÉS EL Requiem D'ÜCI<EG HEM, ESCRIT ENTRE 1480 I 1490; ANTERIOR MENT DUFAY N'HAVIA ESCRIT TAMBÉ UN, MALGRAT QUE LA MÚSICA NO HA ARRIBAT ALS NOSTRES DIES. ELS RECURSOS QUE DÓNA LA POLIFONI A FRANCOF LAMENCA PERMETIE N CREAR ESTRUCTURES I TRAMATS COMPLEX OS, TOT INICIANT LENTAME NT LA UTILITZA CIÓ DE TÈCNIQUE S IMITATIVE S, COM PER EXEMPLE EN LA PART FINAL A DOS VEUS DEL "KYRIE" DEL Requiem D'OcKEGH EM. a f01ma de 1a missa de difunts ha estat condicionada per l'època i el lloc, sovint amb canvis i transformacions. Des d'obres polifòniques sòbries i contingudes fins a l'espectacular Requiem de Berlioz, escrit a la memòria dels morts del 1830, en què el compositor utilitza a més d'un cor i una orquestra monumental, quatre grups instrumentals integrats per instruments de metall (les orquestres Nord, Est, Oest i Sud, segons que indica la partitura), el Requiem demostra una sorprenent capacitat de múltiples possibilitats. En el segle xx aquesta diversitat s'amplia; un exemple peculiar de rèquiem, com a mi~à per proposar un missatge de contestació o de protesta contra un cert tipus de violència, és el Berlíner Requiem (I 928) de Kurt Weill. En aquest cas no s'utilitza el text convencional, sinó un d'original de Bertolt Brecht. Altres propostes modifiquen el text original, per exemple en l'extraordinari Requiem (1963-1965) de Ligeti se suprimeix el "Lux Aeterna", que serà compost posteriorment com a obra separada. Una altra possibilitat és la de combinar textos diferents, uns que provenen de la missa de difunts i d'altres que provenen de l'àmbit de la poesia. Un exemple d'aquesta combinació és el Requiem de Xavier Benguerel, obra estrenada en el festival de Torroella de Montgri l'any 1990. En les 24 parts en què està dividida l'obra, es conjuminen textos que provenen de l'ofici de difunts i poemes de Salvador Espriu. L tisme; no són només els canvis de text, sinó les combinacions instrumentals i vocals el que va condicionant cada episodi. Per al primer enregistrament discogràfic que es va fer del War Requienz el 1963, es va demanar al compositor que fes alguns comen talis. Britten va estar d'acord a esctiure un text ex'J)licatiu, tot preferint dc no utilitzar tecnicismes i que servís com a punt de referència per ajudar en l'audició. Aquest text és el que fem servir a partir d'ara com a referència, a més se. guirem la divisió general que fa Britten i hi incorporarem al· guns comentaris que creiem significatius. quiem aeteroam". L'obra s'inicia amb un caràcter rocessional al voltant de les dues primeres paraules, Requiem aetemam". Un breu motiu en anacrusa imllisa lentament les sonoritats de l'orquestra simfònica cap a l'agut, fins a arribar al text següent ·'et lux perpe. tua", procés que ens ha portat de l'ombra a la llum. Cada ve· gada de manera més decidida les campanes interpreten dues notes, Do i Fa#, un interval de tritó, Ics mateixes notes que ha interpretat el cor. Les paraules inicials retornen, amb elles, el caràcter processional. ''Te decet hymnus~, cor de nens, dividits a dues veus i acom· panyats per l'orgue i els violins, sonoritats llunyanes tenyides d'esperança. Tomen els elements del principi, de sobte, abrup· lament, l'arpa i el contrabaix introdueixen un altre nivell, el dels solistes i l'orquestra de cambra. "What passing bells", l'aspecte cetimonial s'esvaeix, el poeta observa la crueltat, ês la realitat que l'envolta, destrucció i mort, el paisatge de la guerra, la música ara és aspra i violenta. Finalment, per última vegada i de sobte toma el tritó ini· cial, les campanes i una ressonància del "Kyrie''; djsminuim progressivament finalitza la primera part. t1l "I el dt l'f IT. ( er A !f te la i n 1€ l' q 81 jc Q¡ f¡ ies irae". És el fragment més complex de l'obra, com el nucli fonamental, per bé que situat en segon lloc entre sis parts. Els instruments de metall interpre· ten una fanfara que anuncia el Dia del Judici Fi· na!, el cor canta d'una manera entretallada i ritmica (sovint en compàs 7/4). Els dos motius s'alternen i se superposen. EI"Tu· ba mhum" portarà a l'entrada de l'orquestra de cambra. Aquesta alternança de "Dies irae" i de textos poètics acompanyats per l'orquestra de cambra continuarà tot al llarg d'aquesta part dividida en deu seccions, que són el resultat dels poemes més les intervencions de l'orquestra. Aquest primer poema porta Ja indicació de "Tronqui/lo, poco piu ien to, senza rigore"; el text s'inicia amb les paraules "Bugies sang"; com una ressonància continuen els temes an· ar Requiem. Aquesta composició reuneix els teriors. Les fanfares acompanyen el poema que canta el bari· grans mitjans amb la combinació de textos dife- ton. rents. Britten n'utilitza dos, elllan de la missa Majestuosament però amb energia la soprano intervé amb de difunts i diversos poemes de Wilfred Owen. un interval de quinta ascendent, amb solemnitat s'anuncia el L'estructura està determinada per aquesta diDia del Judici Final, soprano i cors combinl!ll versitat, i clarament definits trobem tres les intetvencions, fins al "Rcx tremendac", nivells. EL primer el constitueixen un teen què l'interval de quinta es capgira i es nor i un baríton (els soldats) i una orconverteix en descendent, tot originant un BRIITEN VA questra de cambra. el segon la soprano somoment de gran dramatisme. De sobte un USAR UN TEXT LLAlista, els cors i l'orquestra simfònica (text fragment "Allegro e giocoso ", és el duo de de la missa de difunts), i el tercer, a una TÍ I DIVERSO S POEtenor i bariton ple d'ironia i dc lleugeresa. certa distància, separadament, el cor de "Recordare··, veus de dones i orquestra. MES DE WILFRED nens i l'orgue (el misteri de la innocència). fragment expressiu i serè. Després un al· Els tres nivells s'altemen, tot creant conÜWEN. lTe contrast, ràpid i decidit; els baixos in· trastos expressius i accentuant el dramatervenen amb les paraules "Confutatis ma· W /e lli D v e t p fi l' 1 t e E e t pns ~el fes ledictis", dos motius: el rítmic del cor d'homes i un altre que llisca. fonnat per semicorxeres. Tercera intervenció de l'orquestra de cambra, el baríton canta "Be slowly lifted up"; inesperadament torna l'implacable •oies irae". Després més lentament (encara que mantenint elcompàs de 7/4) el "Lacrimosa". Finalment última intervenció de l'orquestra de cambra, recitatiu interpretat pel tenor. Paraules de tendresa i consolació, alternança entre el "Lacrimosa" i el poema cantat pel tenor. ritten composito r "contemporani". El 1962, any de l'estrena del War Requiem, Xostakóvitx finalitza la inseva Tretzena Simfonia, "Babi Yar", amb textos d'Evffertorium". C.or de nens, veus llunyanes, breu estan veus les tuixenko, però també Boulez feia pocs mesos que harecitatiu, un com troducció gairebé acompanyades per un orgue (o un harmònium). via acabat Structures, segon llibre per a dos pianos. En poques Canvi, "Sed signífer", orquestra i cor Anima/o, breu ocasions trobem en la història de la música una diversitat episodi fins a anibar a la fuga a partir del text "Quam olim tan oposada de propostes; d'una banda, els compositors que consideren la música d'Anton Webem i el seAbrahae". Llarg crescendo per emfasitzar el rialisme com una referència fonamental i, el i baríton El . culminant punt al text nns altra banda, els qui mantenen les red'una tenor amb l'orquestra de cambra canten als de la tonalitat. Ens fonament gles d'Abraham història la versió d'O.ven de la EN EL NOU CONTEXT aquests anys i per motius molt diferents, iJsaac. La idea de la innocència apareix DE CONSIDE RACIÓ DE LA trobem tant als països de l'Est d'Europa novament amb el cor de nens i l'orgue, posMÚSICA CONTEMP ORÀcom a la Gran Bretanya compositors aque teriorment se superposaran els dos nivells, NOA, LA FIGURA DE BruTmantenen les convencions tonals alluI'"Offertorium" finalitza amb els cors i l'orIX UN GRAN ADQUIRE TEN del que en aquell moment era monyant-se en utilitzats temes dels Alguns questra. dista. Britten, de la maavantguar o INTERÈS. dern aquesta part final pertanyen a una obra de Vaughan-Williams, Wique manera teixa Isand a Abraham joventut, el Can tic/ell Arnold és dins Malcolm o Walton lliam ac, op. 51. de l'àmbit de la tonalitat. Al marge de consideracions tècniques, ara ja es pot fer una anctus". Petita pausa enmig de la violència; rítmicasoprano Ja en anàlisi precisa de la situació de Britten en la música de la sement, la percussió i el piano acompany malgona meitat del segle xx. Finalitzades les avantguardes, tal Do-Fa#, tlitó el Toma divina. glòria que canta la setanta, acgrat que ara en un ambient més lluminós que a l'inici. com s'entenien en la dècada dels anys seixanta i tualment s'està establint una relació diferent entre el compoosanna in excelsis"', fanfara amb instruments de sitor i els con-ents musicals anteriors, es recuperen tècniques en, quan metall. fins a la intervenció de la soprano interpre- que provenen de la tonalitat, però tan1bé s'incorpor ha dotant molta tranquil/o el ''Benedictus'', i perllongant es creu convenient, els extraordinaris recursos que ens preBritten de figura la context nou aquest en XX; segle el nat fanl'ambient de serenitat. Es reprèn el motiu de les gran. més cop cada interès un senta ferel davant realitat la ent Sobtadam fares fins al tutti final. Traslladar una expressió concreta, commoure l'oient. covor religiós; el baríton acompanyat de l'orquestra de cambra unes emocions perfectament previstes, això és el que municar profunda de poètica visió , canta ''After the b/ast of lightning" Els mitjans sorgeL"<en de la tonalitat, entesa Britten. pretén tristesa. com un conjunt de procediments amplis i sense límits gaire 111e Tum ofthe Scre~.v, a més gnus Dei". Aquesta és la part més breu de l'obra; hi precisos. Per exemple, en l'òpera r utilitza escales sintèticomposito el tonals, tècniques les de de mtervé fonamentalment el tenor amb l'orquestra intervàlics de les patrons els seguir sense creades sigui o ques, intercalamanera de apareix hi ambra, però el cor o de la momenor major, modes dels provenen que escales a. El compàs 5/16 es manté sempre. tot donant un diferents ritmes i sons. dotze de acords utilitza també dalitat; caire de fluïdesa i simplicitat. conestà utilitza Britten que tècnica Qualsevol ts. superposa converes tiva comunica l'eficàcia , l'expressió per dicionada marde ritme un ibera me". L'última part s'inicia an1b xa, lentament les sonoritats profundes de la percussió teix en l'objectiu principal. inicien un procés d'acceleració constant. Els contrana altra característica de la personalitat de Britten baixos interpreten un motiu derivat del primer poema la distribució i transformació dels elements comés un "What passing bells~. El progrés de la marxa ens porta a La dosificació i la mesura estan sempre prepositius. "Tremens canta soprano la punt de gran intensitat, després trobar un punt culminant que no hadifícil és sents, fac/us", també una altra relació amb motius de l'inici. ara és ent o un silenci que no tingui una suficientm preparat estat gi ~. irae "Dies el en apareixia l'interval de quinta descendent que les possibilitats que ré al seu Entre . expressiva yot.aquest procés d'intensificació ens porta al punt culminant: clara funció la més eficaç. Quan es tracsempre triar sembla Britten abast, dramàun .D1es mngna et amara va/de'', clúnax en què trobem ca més el lligam ens'intensifi encara ticcant de súplica, "Libera me" interpretat per la soprano i el ta de música amb text, són probablement música la i es dramàtiqu necessitats les tre to cor. lentament disminueix la intensitat fins al recitatiu Ien obra. seva la de àlgid punt el òperes seves les consumaIVIeeüng". ''Strange e.~anquillo basat en el poema Sempre mesurat. a vegades amb una gran intensitat dranlàCIO de l'obra; el tenor canta un poema d'Owen que relata la (\Var Requiem o Peter Grimes), d'altres juganer (Simfotica the am "/ enemic, soldat trobada, com en un somni. amb un i amb un gran coneixement dels recursos insSimple). enemy you killed, my friend". Cant contingut, només trencat nia es va convertint a mesura que el temps ens Blitten , tnunentals amb expressat és hi per inquietants motius ràpids, tot l'honor en un testimoni excepcional dels pocs mitjans. Segons Britten, fragment que no necessita co- dóna una perspectiva millor, xx. segle del ents esdevenim mentaris. O .ter )es. ~ \'t· es ha el m· &es upel po- CIÓ Últimes pàgines, les forces s'unifiquen, com a l'inici. Els dos soldats canten "Let us sleep now", mentre a distància sentim el cor de nens, i posteriorment s'hi afegeix La soprano. Abans dels darrers compassos, les campanes sonen per última vegada amb l'acord de tritó. L'obra acaba lentament amb serenitat, l'acord de Fa major superposat al tritó Do-Fa# de les campanes tanca l'obra. B S ¡;;;¡¡ E: - .~ e !!!!!!:' ¡¡· 235 H I· en l'u· ats art lés ~ Jes ID· un i!e sa. ra, al· ín· L U 29 269 Mú sic per a la pau i per a la just ícia social per commemorar el vintè aniversari de la fundació de l'Or. ganització per a les Nacions Unides. Totes ducs tenen pans que es basen en sentències referides a la pau. ÜBJECTO R DE CONSCIÈ NCIA EN ÈPOCA DE erseguit per l'FBI . Els ideals pacifistes de Brittenvan GUERRES MUNDIAL S, HOMOSE XUAL DECLAfer que l'Oficina Federal d'investigació nord-ameri. RAT A L'ANGLA TERRA MÉS CONSERVADORA I cana (en anglès, Federal Boureau of Invcstigation,co. DEFENSO R DELS NENS A L'EUROPA QUE DÈCAnegut com FBI) li seguís la pista de molt a prop. FJ DES ABANS ELS HAVIA EXPLOTA TS COM A MÀ marcatge va ser especialment intens durant l'època de l'a. D'OBRA BARATA, BENJAMI N BRITTEN VA DEnomenada "caça de bruixes'' del general McCarthy: tant ell com Peter Pears havien de demanar un visat cada vegada que DICAR BONA PART DE LA SEVA OBRA A DEvisitaven els Estats Units, perquè no se'ls permetia entrar NUNCIAR ELS ABUSOS COMESOS CONTRA ELS lliurement al país. Britten va haver de passar aquest tràmit MÉS FEBLES. És PER AIXÒ QUE EL PROGRAM A burocràtic fins que va morit~ el 1976. Pears va aconseguir MUSICAL DEL FÒRUM DE LES CULTURE S s'Oque revoquessin la decisió de l'FBll'any 1983. BRE AMB UN CONCERT A L'AUDITO RI DE BARL'actitud de l'FBI envers els dos músics, absolutament inCELONA EN QUÈ MSTISLA V ROSTROP ÓVITX tolerable, és si més no comprensible a la vista de les decla· -A QUI BRITTEN VA DEDICAR EL Concert per a racions públiques que acostumaven a fer. Així, en un provioloncel- DIRIGIRÀ EL War requiem, UN HO- grama de concert de rany 1949, quan les sensibilitats guer· reres estaven ben exaltades. afirmaven: "Amb la creació MENATGE A TOTS ELS MORTS DE LA SEGONA d'armes atòmiques i biològiques, fa guerra i els annaments GUERRA MUNDIA L. ja 110 garanteixen cap defensa. El poder militar ha esde~•in· P 235 30 270 gut una il·lusió. (.. .) La guerra moderna no només és irra· n tot home hi ha l'esperit de Déu, i jo no puc des- cionaf, sinó que també és completament immoral." Uns ar· truir la vida humana. Tota la meva vida l'he dedi- guments en plena vigència cinquanta-cinc anys més tard. cada a actes de creació (sóc compositor professional) i no puc participar en actes de destrucció. n Amb a pau en les paraules. En la producció de Britten és aquestes paraules, Benjamin Britten va adreçar-se l'any 1942 força fàcil trobar citacions de marcat caràcter paci· a] tribunal que havia de decidir si acceptava la seva objecció fista, de vegades implícit i sovint molt explícit. la de consciència per evitar d'anar a la guerra. hem esmentat, per exemple, Voices for Today, en què El 28 de maig d'aquell mateix any, el músic va baver de trobem referències bíbliques, com la frase "Estimeu els t•os· comparèixer davant les autoritats militres enemics, feu el bé a aquells que us tars per convèncer-les que ell era molt odien", 1 juntament amb citacions pro· més útil per a la humanitat assegut dacedents d'altres cultures, com "aquell vant un plec de paper pautat que no qui és estimat pels déus, desitja que topas amb un fuseU entre les mans. FiB ENJAM IN tes les persones estiguin sanes, tinguin nalment ho va aconseguir. Tampoc no control d'elles mateixes, calma e11/0 BRIITE N RECÒR RE va haver d'anar al front la seva parement i siguin amables''. 2 lla, el tenor Peter Pears, que així va SOVINT ALS Però és en els poemes de Wilfred poder continuar estrenant totes les Owen inclosos en el War Requien1 on ARGUM ENTS obres del mestre. trobem les frases més colpidores. Un sol· Sobre l'origen de la seva mentalitat PACIFI STES. dat es pregunta mentre és al front: ''Qui· pacifista i d'ajut als febles, s'ha dit que nes campanes repicaran a mort per té a veure amb alguns episodis viscuts aquests que cauen com ramat?" i tot se· durant la infantesa. Sovint se cita, per guit es respon: '·només la ira monstruosa exemple, el dia en què va veure com un grup de nois agre- dels canons i el ràpid tartamudeig de les ràfegues delsfu· dien un alumne més petit de la mateixa escola sense que nin- sells". 3 Més tard, dos soldats mig trastocats recorden com gú fes res per evitar-ho. Però a banda d'aquestes anècdotes, reien de Ja mort mentre eren a les trinxeres, perquè sabien hi ha un rerefons molt més potent: els horrors de la Prime- que "vindrien homes millors, i guerres tnés grans, en què tol ra i Ja Segona guerres mundials. soldat orgullós es vantarà de lluitar contra la mort per la se· El record d'una i la imminència de l'altra van fer que el va vida; no de lluitar amb altres homes per banderes ...4 1936 ja escrivís la música per a la pel·lícula Peace of Britain Especialment colpidor és el passatge en què Abraham, con· i, l'any següent, la Marxa pacifista. Donald Mitchell asse- tra el que diu la Bíblia i el que li demana l'àngel, decidei\ nyala que es tracta de treballs "propers a la propaganda", matar Isaac, i amb ell "la Ila1'0r de mitja Europa··. [el moperò també admet que són trebaJis "executats amb fanta so- ment en què un altre soldat entona un himne a un canó. amb fisticació i tècniques tan innovadores que referir-s'hi sim- una lletra que ben bé podria haver sortit d'un discurs recent plement com a propaganda sembla especialment inadequat". de George Bush: "Carrega contra aquella arrogància que ne· Ja amb la Guerra Civil Espanyola en marxa, el 1938 escriu cessita el teu atac, i destrueix-la abans que el seu pecottlO The world of spirit (El món de l'esperit), música incidental sigui encara pitjor. ~s L'obra acaba amb el ret robament de per a un muntatge de la BBC que té força connexions amb dos soldats que havien lluitat en bàndols diferents: "Sóc l'e· Voices for Today (Veus per a avui), obra estrenada el 1965 nemic que vas matar, amic meu. T'he reconegut en aqucs· E L ta tr. m VI L' gt tr li e¡ I[ " .J tL rt d g. ¡, si v 11 n Xl l' li ti n l' li p 11 v Beujamin BriHenal púmo, amb la partitura de Peter Grimes, acompanyat de Kenneth Creen, Eric Crozier i Regi~t~~ld Goodall crueltat gairebé sàdica" que "inevitablement menen cap a episodis de compassió i pietat". Aquest seria el cas dels grumets de Peter Grimes, que moren en situacions estranyes; o dels nens Flora i Mites, que en The Turn of the Screw romanen sota la influència malèvola de Peter Quint i Mrs. Jessel, els quals entonen plegats en un moment de l'obra: "La cerimònia de la innocència està ofegada. "9 Com a escena de violència extrema, podríem esmentar el càstig a un jove tripulant del vaixell Jndomitable, on transcorre l'acció de Billy Budd. Un mariner relata al mestre d'a~mes Claggart: "L'infractor ho porta molt malament. Es només un nen, i no pot caminar.., Claggart respon, lacònicament: "Doncs deixeu que s'arrossegui. "to omosexual declarat. La marginació social és un altre dels grans temes presents en l'obra de Britten, bé sigui com a fet evident, bé sigui de manera impl)cita. El de la marginalitat és un sentiment que el compositor devia viure en més d'una ocasió. De fet, veure's obligat a renovar contínuament el visat als Estats Units a causa de les idees pacifistes era ja una humiliació prou gran per a un compositor del seu nivelL Arran de la relació sentimental amb Peter Pears, Britten no va poder evitar comentaris despectius d'alguns entorns. En una ocasió algú va arribar a dir que el fet de ser homosexual aportava un punt d'esnobisme que feia que la seva obra estigués sobrevalorada. Tampoc no va haverhi manera de desfer-se d'especulacions sobre conductes pedòfiles envers els nens que van participar en la representació d'algunes de les seves obres. Amb aquest context, no és estrany que conegués tan bé el món dels murmuris populars, que retrata magistralment ta foscor perquè ahir tenies la mateixa mirada de ràbia menen els cors de Peter Grimes. Així, quan s'escampa la sostre bregaves i mataves. Vaig intentar defensar-me, però les pita que el pescador maltracta els seus grumets, eU es Jameves mans eres fredes i balbes. Dormim plegats, ara... "6 menta: "El cas segueix obert en el pensament de la genL En les òperes, destaca Owen Wingrave, la història d'un joEls delictes que cap tribunal m'ha imputat es carregaran soldat. ser ve membre d'una nissaga de militars que no vol sobre mi. " 11 Efectivament, en l'òpera no acaba de quedar L'anomenada "Ària dc la pau" és tot un manifest contra la que Grimes mati, si més no voluntàriament, demostrat guerra, amb frases com "La pau no es guanya amb les vosajudants, però la pressió social acaba obli7 seus dels cap anreferències trobem també obres altres En " guerres. fres gant-lo a enfonsar-se al mar amb la seva barca. tibel·licistes més o menys implícites. Per esmentar només un Aquesta pressió social, si no directament la censura, va cas, en Gloria na veiem com la reina d'Anglaterra s'exclaque Britten donés un caràcter clarament bornoimpedir ho"Quants país: seu el atacar ma en saber que Espanya vol sexual a cap dels seus personatges, però dins el límit del mes, quants diners hem de llençar per la boca dels canonst»8 que en l'època era políticament correcte, Billy Budd deixa la porta oberta a moltes interpretacions. Segons CLifBritten de mb els més vulnerables. La implicació ford Hanley, és en aquesta òpera, juntament amb Mort a en la causa pacifista va sovint acompanyada d'un Venècia on "apareixen bona part de les preocupacions de sentiment de simpatia amb aquells que pateixen Britten ~. si més no pel que fa a les pulsions eròtiques. El els abusos dels poderosos i l'exclusió social de tocontingut de la novel·la de Thomas Mann en què un vell ta mena. En aquest sentit, els nens desprotegits, quan no diescriptor s'enamora d'un jove a les platges del Lido de rectament explotats, són una figura recurrent en la seva proVenècia és prou coneguda. arfil un en inclosos personatges ducció. I no només com a En Billy Budd, un mariner a qui els seus companys ano?Umental: Brillen es projectava sense dificultat dins la ment "Bellesa~ acaba morint enmig d'una història que menen 'el cor dels joves. És per això que 110 escriure tan bona múpassa per la gelosia entre el capità i el mestre d'armes, dels sica sobre nens i perquè ells l'escoltessin i la toquessin", diu quals s'insinua que estan enamorats del jove. Així, quan \V~lter \Vhite. El cas paradigmàtic és El petit escuraxemeel capità Vere es veu obligat a condemnar a mort Billy ne1es, una òpera per a infants en què el protagonista és un Budd, canta: "La bellesa, la bondat, a netejant treballar a obligat veu es que nen judici. Com el puc salvar? El meu cor xemeneies -una pràctica molt habitual a és trencat, la meva vida és trenca!'.Anglaterra decimonònica, ja que les peda. "'2 permeels ~ tes dimensions dels infants L'OBRA DE Pau, igualtat, protecció dels més fetien escolar-se pels tubs i furgar-hi a fons, ... són alguns dels missatges que bles TAMBÉ BRITTEN malgrat el perill que això comporta. Britten va vestir amb partitures meEn la major part dc Ics ocasions, però, ESTÀ IMPREGNAmorables per deixar un llegat que, sen!:opressió als menors es denuncie a parcap dubte, ens és molt més profise CONTINGUT DE DA tir de casos més dramàtics, intensificat que no pas un grapat de trets de tós pel que Donald Mitchcll anomena "cliSOCIAL. en una o altra trin,x:era,. com ell fusell mes_ de violència'' i que segons Walter va (er notar en el seu moment mateix de "escenes Wlute aniben a esdevenir H ¡ej. r ~~ ll!e VS· us ro- ~e/1 lo- rin lo ~ on ¡ol- ¡ui- )eT ~­ ¡so fu· )ID ien ~I se- 235 A 4 31 271 El War Requiem Ir LI l Fòrum de les Cultures ha escollit aquesta obra de Britten per obtir el programa musical de l'esdeveniment. És una elecció carregada de simbolisme, perquè el War Requiem és en realitat un cant a la pau, una condenma absolutament crua de qualsevol acte de violència. Britten el va compondre com a encàn-ec per inaugurar Ja reconstrucció de la catedral de Coventry, que havia quedat completament anasada durant la Segona Guerra Mundial. L'estrena es va fer en aquest temple el 30 de maig de l'any 1962, però la idea de fer un Requiem venia de molt abans. Immediatament després de la bomba atòmica d'Hiroshima el compositor va començar a rumiarhi, però la idea va quedar en no res. Poc abans, però, Britten havia compost la Sirnfonia de Requiem, una obra orquestral dividida en diversos moviments que fan referència a aquesta celebració litúrgica. Amb la mort de Gandhi, la idea d'un rèquiem va tomar a sorgir, però també va quedar aparcada. L'encàtTec per a la catedral de Coventry, E 235 a aquelles autoritats militars que el volien de combatent aJ front. El seu combat sonor es va decidir als escenaris, on periòdicament torna a recordar-nos que el món pot ser millor. El Fòrum de les Cultures, que s'obre amb ellVar Requiem, serà un bon moment per tirar endavant aquests ideals. NOTA: Les tendències polítiques, la militància pacifista i la vida personal de Britten, com també Ja plasmació de tot plegat en la seva obra, queden retratades en l'extensa biografia de Humphrey Carpenter publicada amb el títol Benjamin Brillen. A Biography. Per a aspectes més concrets de la seva vida i obra, es pot recórrer a la compilació d'articles The Cambridge companion to Benjamin Britten, editada per Mervyn Cooke. En aquest volum trobem un capítol dedicat a les referències sexuals implícites en les seves obres, titulat "Eros in li fe and death ... signat per Clifford Hindley, i un altre centrat en el retrat de situacions de violència, escrit per Donald Mitchell amb el títol "Violent dimates". En Britten and Auden in the thirties de Donald Mitchell, es pot veure l'evolució del compositor en un període clau per a la seva vida i la seva obra, amb la Guerra Civil Espanyola de rerefons i la imminent amenaça d'una nova guerra mundial. Sobre la producció operística es pot consultar Benjamin Britten. His life and operas d'Eric Walter White. Específicament, sobre el War Requiem, Editorial Cruilla ha publicat un recull d'articles editat per Jaume Radigales amb el títol Música per a la mort. Els rèquiems de Victoria, Mozart, Verdi, Brahms i Brillen. El capítol dedicat a l'obra del compositor britànic el signa Joan Matabosch. NOTES 32 272 J. "Love your enemies; do good for those that ha te you" 2. "The Beloved of the Gods wishes that all people should be unharmed, self-controlled, calm in mind, and gentle" 3. "What passing bells/ for these who die as cattle?/ Only the monstrous anger of the guns./ Only the stuttering rifles' doncs, va ser l'oportunitat definitiva per tirar-lo endavant. e r. E J( n el \Var Requiem, Britten intercala en el text dc la litúrgia cristiana poemes de Wilfred Owen. un poeta que va morir en la Primera Guerra Mundial, tot just una setmana abans que se signés l'an11istici. El va dedicar a quatre amics seus, tres dels quals van morir en la Segona Guerra Mundial. Per completar el simbolisme, Btitten va escollir amb detall els solistes que volia per a l'estrena a Coventry. Havien de ser un tenor anglès (Peter Pears), un baríton alemany (Dietrich Fischer-Dieskau) i una soprano russa (Galina Vishnevskaia). D'aquesta manera, volia representar damunt l'escenari la unió de les tres nacions que havien patit la guerra més directament. El règim soviètic, però, va acabar vetant la presència de la soprano en una catedral, segons el que deia, reconstruïda pels alemanys i els anglesos per fet· oblidar l'empremta del feixisme. rapid ratlle~ 4. ''We laughed,/ knowing that better men would corne./ And greater wars;/ when each proud fighter brags/ He wars on Dealh- for Life; not men -/for flags." 5. WReach at that arrogance/ whlch needs thy harm,/ And beat it down befo re/ its sins grow worse.., 6. "I arn the enemy you killed, my friend./ I knew you in this dark; for so you frowned/ Yesterday through me/ as you jabbed and killed./ I parried;/ but my hands were loath and cold./ Let us sleep now..." 7. "Peace is noi won by your wars" 8. "What men,/ what money must be thrown/ into tbe maw of cannon" 9. "The ceremony/ of innocence is drowned" JO. "-But the offender took it badly./ He's only a boy and he cannot walk./ -Let hlm crawl." Il. "The case goes on in people's mincls./ Tbe cbarges that no court has made/ will be shouted at my bead". 12. "Beauty, handsomeness, goodness cornmg to nialJ How can 1 save him?/ My heart's broken, my life's broken." "Love your enemies; do good for those that hate you" "The Beloved of the Gods wishes that aU people should be unharmed, self-controlled, calm in mind, and gentle~ "What passing bells/ for these who die as cattle?/ Only the monstrous anger of the guns./ Only the stuttering rifles' rapid rattte·· "We laughed,/ knowing that better men would corne,/ And greater wars;/ when each proud fighter brags/ He wars on De· alh - for Life; not men -/ for flags .., "Reach at thai arrogance/ which needs thy harm,/ And beat it down before/ its sins grow worse." "I arn the enemy you killed, my friend./ I knew you in this dark; for so you frowned/ Yesterday through me/ as you jabbed and killed./ I parried;/ but my hands were Ioath and cold./ Let us sleep now... " "Peace is not won by your wars" "What men,/ what moncy must be thrown/ into the maw of cannon" "The cercmony/ of innoconce is drowned" "-But tho off'cnder look it baclly./ He's on1y a boy and he cannot walk./ -Lct him crawl." "The case goes on in people's minds./ The charges that no court has made/ will be shoutecl at my head". "Bcauty, handsomeness, goodness coming to trial./ How can I save him?/ My heart's broken, my life's broken." e v S• dl e A G ll G v Q d 1/ p fi E lt d e S1 s, p l' li a li p o I IDA HAENDEL HA TORNAT A BARCELONA DESPRÉS DE BASTANTS ANYS. CoNVIDADA PER L'OBC, AMB FRANZPAUL ÜECKER AL CAPDAVANT, OFE- RINT UNA VEGADA MÉS EL SEU SO DE CRISTALL PUR FOLRAT DE VELLUT I EL IDA HAENDE L VIRTUOSISME DE LES OBRES DE SARASATE I DE RAVEL. LA SEVA Lamentació de Tais DE MASSENET QUE VA TOCAR COM A BIS, AL FINAL DE CONCERT, VA SABER FER VIBRAR TOT L'AUDITORI AMB UN SENTIMENT QUE NOMÉS UN GRAN VIOLINISTA SAP DESPERTAR. IDA HAENDEL ÉS UNA DE LES LLEGENDES UNIVERSALS QUE ENCARA VIU ALS ESCENARIS I QUE DEMOSTRA QUE EL TALENT NO TÉ EDAT. El so d'una llegenda -Què és el que troba més difícil de tocar el violí? -És un instrument que 110 té terme mitjà: et demana tot el talent possible per saber-lo tocar. Bé, de fet passa amb tots els instruments... El Concert per a violí d'Alan Patterson és possiblement L'obra més difícil que he tocat mai. Reflecteix el dolor, el patiment que Patterson sent amb la seva malaltia d'artrosis degenerativa i és impressionant, perquè té molta tensió i estàs tota l'estona tocant amb la mà a dalt de tot del batedor. És impressionant, al final d'aquest gran clímax hi ha Ulla coda que sembla que arribi la pau divina. És d'una bellesa extraordinària. Patterson em va dir que l'havia escrita pensant en el meu so i que no volia que ningú més el toqués fins a la meva mort. De fet, algú l'ha tocat i fins i tot enregistrat, però ha estat en contra de la voluntat del compositor, que em va fer aquesta promesa. -Vostè va ser una nena prodigi, perquè va debutar als vuit anys amb orquestra dirigida per Henry Wood. Com va viure la seva infantesa? -Als sis anys vaig tocar per primera vegada en públic. El violí m'ha fet creure en la reencarnació, perquè és l'única explicació lògica que jo sabés tocar aquest instrument sent tan petita. No puc dir que n'aprengués, perquè de seguida em vaig posar a tocar-lo, com si ho hagués fet en una altra vida. Però sempre he viscut molt bé. No he tin- 235 gut cap trauma pel fet d'haver començat tan aviat, quan era una nena. Per a mi, sempre ha estat una cosa natural. Vaig anar creixent amb l'instrument i fonna part de mi mateixa. -Però vostè va estudiar amb Carl Flesh i amb George Enescu; què és el que va aprendre de tots dos? -Amb Cari Flesh vaig estudiar dos anys, només. Era molt bon mestre per resoldre problemes de tècnica, que no era el meu cas. Els seus coneixements del violí eren immensos i. sens dubte, em van servir de molt, sobretot per a la digitació de certes obres i per a aspectes més tècnics. El qui em va impressionar més va ser Enescu. Era un home excepcional, extraordinari: gran solista. compositor, director d'orquestra ... La seva saviesa era vastíssima i el més important que vaig 33 273 -4ijiWWMWMMW+ RETR AT aprendre era la simplicitat, treure qualsevol sofisticació a la interpretació. Qualsevol frase de Mozart és d'una simplicitat astoradora i això és el més difícil de tot. La música és l'única expressió artística que no és imitativa. Ho és la literatura, d'unes imatges fetes per paraules; l'escultura i La pintura; però la música no, perquè és la més abstracta. La música és el llenguatge directe de l'ànima i l'home es presenta en tota la seva dimensió. la més sincera. A Txaikovski, el podien educar d'una manera masclista, que no plorés mai davant dels altres, però en la seva música se senten Les seves llàgrimes. Per a mi, és l'art més autèntic que és capaç de fer L'home. -¿Això és el que diu als alumnes de les seves classes magistrals? -Sí, evidentment. Però també els dic que el límit de cadascú està en el seu talent. El talent és el que marca el límit d'un intèrpret. I per molt que treballis, per molt que estudiïs, 110 es pot modificar el talent amb què neixes. Estàs determinat a tocar d'una manera o d'una altra. Només pots millorar tot el que el teu talent et permeti. I també els dic que els intèrprets, els violinistes, som el tercer element, l'últim. El primer és el compositor. Estem per servir el compositor, per entendre, per recrear-lo fidelment. Nosaltres només existim per això, res més. El més important sempre és el compositor. El talent rau a saber-se adaptar a l'esperit del creador. Jo toco pensant, indubtablement, en el compositor. Jo em sento al seu servei. Toco pensant com ell hauria volgut que sones aquella obra, no com ;o crec que s'hauria d'interpretar des d'un punt de vista egocèntric. Aquesta és la gran. . equzvocaczo. ; ; -I el segon quin seria, si diu que el primer és el compositor i en el tercer lloc hi ha l'intèrpret? -No ho sé. Segurament està allò que diem Déu, aquell poder inexplicable. -¿Vostè toca pensant en el compositor o pensant en la seva pròpia sensibilitat? -Indubtablement, en el compositor. jo em sento al seu servei. Toco pensant com ell hauria volgut que sonés aquella obra, no com jo crec que s'hauria d'interpretar des d'un punt de vista egocèntric. Aquesta és la gran equivocació. El compositor és el que realment par- la, l'intèrpret és un transmissor del seu esperit. Ha de ser així. -Parlant de compositors, vostè ha destacat també interpretant els Concerts d'Elgar i de Britten. Quina expetiència o visió té d'aquesta música? -Són compositors grandíssims. Elgar és una meravella. És el camp, els prats i els boscos, el paisatge anglès. Et fa sentir aquesta percepció de La naturalesa. Això és el que el fa gran. Britten és molt inte- ressant, molt intel·ligent. Sens dub. te, un dels més grans compositors del segle XX. Cada creador és u11 món.fo també m'identifico molt amb el tarannà espanyol. El meu pare era pintor i viatjàvem molt per Espanya quan jo era joveneta. Ha. víem escoltat molt flamenc i per això sempre m'ha agradat moltís. sim aquesta música. Tornant aJa reencarnació, tampoc no m'es. tranyaria que jo hagués estat es. panyola en una altra vida, perquè m'hi sento com a casa. T tocant obres de Sarasate com les que in· terpreto amb l'OBC, sento com si parlés de mi mateixa. M'identifi· co totalment amb aquesta passió tràgica, aquesta sang calenta i aJ. hora profunda que hi ha en aques· ta música. Parlo el castellà i tam· bé l'italià, que són les dues llengües que m'agraden més. A més, a Florida, on visc, es parla molt el cas· tel/à, perquè hi ha molts cubans, molts sud-americans. M'agrada molt venir aquí. -¿S'identifica més amb el reper· toti anomenat de "bravura", de vír· tuosisme, o amb una sonata de Brahms? -Amb Sarasate o Paganini m'hi sento molt a gust, gaudeixo al mà· xim. Però reconec que amb Bralm1s em transformo. Sóc una altra. La música té aquest poder: et conver· teix en allò que transmet quan la toques. Et fa tenir els sentiments d'aquell creador i no ho pots evitar, tens la impressió de sentir-te com ell. Per això, no es poden compa· rar, cadasCIÍ és únic i té la seva per· sonalitat. Repeteixo que el més im· portant per a un intèrpret és saber adaptar-se a l'esperit del composi· tor. Per això, quan veig un violi· nista que només es mira a si ma· teix, que es dóna tot el mèrit, pen· so que no té el talent suficient. -¿Creu que som al final d'una època i que axa ja no sm ten intèr· prets com vostè mateixa, amb la força de la seva personali tat, amb el carisma a l'escenari? -No ho crec. Sempre ha passat el mateix. Són molt pocs els qui po· den arribar a tenir aquest talen/. Abans hi havia Heifetz, d'una ge· IU te er Vt in //, di in Ql a PI q¡ re ta PI ta UI ···· ·-· ·· R E T f~ fit eu ~ er ÍS· la S· es. ¡uè lnl 11· R A T IDA HAENDEL ÉS UN PRODIGI DE VITALITAT. DARRERE DE LA SEVA APARENÇA UN XIC EXTRAVAGANT, QUE POT FER PENSAR MÉS EN UNA ACTRIU DE TEATRE QUE NO PAS EN UNA VIOLINISTA DE PRESTIGI INTERNACIONAL, LA SEVA CONVERSA ÉS DIRECTA, ENÈRGICA I ALHORA DOLÇA, HUMIL I MOLT INTEL·LIGENT. PARLA AMB UNA ENERGIA QUE LI SURT DEL ULLS I QUE DEPASSA TOT EL QUE L'ENVOLTA . AQUEST FET ET FA COMPREND RE QUE LA MÚSICA FLUEIXI NETÍSSIMA EN LES SEVES MANS, AMB UNA PULCRITUD DE so I DE SENTIMENT QUE LA CONVER- INAGilli.J..A)IJiT TEIXEN EN UNA DE LES INTÈRPRET S LLEGENDÀR IES QUE CONTINUEN FENT HONOR A LA SEVA FAMA. UNA CARRERA LLARGA I DENSA QUE ENCARA ENS TRANSMET AQUELL ESPERIT MÀGIC DE L'ÈPOCA EN QUÈ ELS ARTISTES VIATJAVEN AMB VAIXELL. OS· IS, .~a er· 'r. oe 'hi 1Ò· liS t la 1/S lif, )/11 10· neració anterior a La meva, Milsfeín, Francescatti o Sczering, que era excepcional. Ara tenim Maxim Ve11gerov, Vadim Rapin, tots dos impressionants. També hi ha Hi1/ary Hahn, que jo trobo extraordinària, per a mi una de Les millors intèrprets actuals. O David Garret, que he seguit molt i també respon a aquest talent excepcional. Sempre són molt pocs, però n'hi ha. El que passa és que ara també es barregen amb d'altres que tenen molfa tècnica però sense cor, sense esperit. Els orientals poden tenir molfa capacitat de tocar, perquè tenen 1111a gran capacitat de treball i es- tudien moltíssimes hores, i alguna cosa ha de sortir de tant d'esforç, però no arriben a res, perquè no entenen La música que toquen. La música és tota una altra qüestió. La tècnica sempre està al servei del sentiment~ de la idea musical que vol comunicar l'obra. També conec violinistes que els costa molt donar-se a conèixer. Avui dia, L'únic inconvenient que hi ha és que es mira més si la violinista és guapa, si porta un vestit escotat i agrada al director; llavors té més oportunitats. -¿No ha passat sempre, això, quan es tracta d'una dona? -Abans era més difícil. perquè no hi havia aquest poder de la imatge. No es mirava tant si s'era atractiva o no. Es mirava el seu talent, la seva capacitat amb l'instrument. Ara hi ha una tirania de la publicitat, de la imatge. Però també penso que un talent no es pot fabricar. És impossible. Sempre hi ha d'haver La qualitat que determini l'èxit o no d'un músic. Això és el que realment fa que un intèrpret prosperi o no, s'aguanti o no. El públic, no el pot enganyar cap empresa discogràfica, el públic no l'enganya ningú. -Vostè continua pràcticamen t 235 er· m· Jet 'SÍ· PREMI INTERNACIONAL DE COMPOSICIÓ MUSICAl ra· CIUTAT DE TARRA GONA ,¡¡. 2004 O O T Z E N A C O N V O C AT Ò R I A Tel.: +34 977 24 71 BO fax: +34 977 21 34 83 www.tarragona-premi· compos1cio. org www.tarragona-music-competition .org 35 275 ·····-··· RETRAT ~ ta t K a• hi d Sl dl ji tr t( 235 a, amb el mateix ritme de concerts que ha portat tota la seva vida. Què cal fer per mantenir-se en forma el màxim d 'anys possibles? -És una qüestió de sort. Viatjo molt, per tot el món. Ara vinc dels Estats Units, de Nova York, i la setmana que ve me'n vaig al Japó. Viatjo contínuament per Amèrica i també vaig molt a Londres, a Anglaterra. Encara que actualment és molt més cansat, perquè amb l'amenaça del terrorisme es viatja més incòmodament. És més estressant per tots els controls que hi ha. I els aeroports s'han tornat terribles. Però, sobre això que em pregunta, és una qüestió únicament física. Mentre el cos aguanti... -Quina o quines han estat les vivències que han marcat més la seva carrera artística? Què és el que recorda més vivament de tota la quantitat de concerts que ha donat? 36 276 -Per a mi, cada concert és sagrat. És únic. Però una de les coses més importants que m'han passat més recentment és la següent Quan van assassinar per la televisió el periodista jueu Daniel Pearl, en mans dels àrabs que l'havien segrestat, em van trucar els seus pares perquè resultava que li agradava molt la música i tenia discos meus en la seva co[./ecció. Els seus pares em van demanar que formés part de la comissió organitzadora del festival de música d'àmbit mundial que organitza la seva fundació. Vaig escriure un article sobre això i també em van demanar que busqués algun compositor actual que compongués un rèquiem per a ell. jo vaig pensar immediatament que ho podria haver fet Joaquín Rodrigo. Vaig pensar que hauria estat el compositor més adequat per la seva sensibilitat musical. Però va morir al cap de poc i no vaig tenir l'oportunitat de demanar-li-ho. Em vaig plantejar, fins i tot, de fer un arranjament del segon moviment del Concierto d' Aranjuez, per a vioU, però no ho vaig arribar a fer. Llavors, per mitjà d'una persona, vaig poder escoltar la música d'un com- positor anglès molt poc conegut que es diu David Heath. Quan vaig seti· tir el disc que em van deixar, una mica més i caic d'esquena. És im· pressionant! Mai no havia sentit una música tan impactant i feta ac· tualment. El vaig fer escoltar a Ull director quan anàvem amb el seu cotxe, conduint, i una mica 1.'1é~ atropella algú de la sorpresa que/i va produir escoltar aquella mtísica. És un compositor genial, no hi lla cap dubte. f vaig pensar que ell se· ria la persona perfecta per escriure aquesta obra. Aquest compositor i el fet d'haver pogut contribuir per· què es fes aquest rèquiem ha estai per a mi una de les coses més im· portants que m'han passat. -Sé que vostè va publicar una au· tobiografia, ja fa alguns anys. ¿Pot· ser encara voldria explicar més coses? -S{, de fet tinc començat uN se· gon volum de les meves memòries. però no acabo de trobar el temps d'escriure ni l'editor que se n'ocu· pi. Espero fer-ho algun dia. P' el J d n n g k e q li . ®••···--··· PR E C R Í T I CA La New Japan Philharmonic visita el Palau Palau 100. New Japan Philharmonic. Dir.: David Giménez. S trauss: Donfoan. Mahler: Simfonia hÚm. 1. Palau de la Música Catalana. 11 de maig de 2004 (21 h). tatiu del moment. Cicles dedicats a les mb .la presència de la New Japan Philharmonic dirigida en aquesta avinentesa pel director barceloní David Giménez, el públic del Palau tindrà l'oportunitat d'escoltar una de les orquestres orientals amb més renom del moment. La New Japan és la més jove de les sis orquestres que tot al llarg de les darreres dècades han tingut com a seu la ciutal de Tòquio. Fundada l'any 1972, va tenir com a director musical Kazuhiro Kóizumi, càrrec que va ocupar entre els anys 1975 i 1980, i que posteriorment ha estat en mans de directors com Michiyoshi Inoue o Szymon Goldberg. Però sens dubte, la batuta que ha marcat el decurs de la formació ha estat la de Seiji Ozawa, ptincipal director convidat entre els anys 1972 i 199 1 i director artístic honorari des del mateix 1991 . Ozawa en va ser el seu fundador i sempre el punt de mira de la programació de l'orquestra ha estat posat en la realització de cicles de concerts marcats per l'originalitat i en el qual no manquen els grans noms del panorama interpre- A Simfonies de Beethoven i Brahms, la Tetralogia wagneriana interpretada únicament per artistes japonesos, un festival Xostakóvitx que va ser dirigit per Mstislav Rostropóvitx, als quals cal afegir gires internacionals, com la que van protagonitzar per Europa l'any 1985 sota la batuta d'Ozawa o la q ue va realitzar el 1998 per Rússia amb el mateix Ozawa i Rostropóvitx al capdavant. Amb seu al Sumida Triphony Hali -seu fundada l'any 1997-, l'orquestra ha ofert durant la seva existència nombroses estrenes d'òbres contemporànies que pertanyen a autors com Ikebe o Yun, o el més conegut entre nosaltres, Toru Takemitsu. En el concert que se celebrarà al Palau tindrà com a director David Giménez, una de les batutes més destacades del nostre país i que ha destacat tant en el terreny simfònic com en l'operístic, havent dirigit produccions a teatres del renom del Covent Garden, Deutsche Oper de Berlin, Opemhaus de Zuric, Teatro Real de Madrid, Gran Teatre del Liceu, Opéra Comique de París... , en un llarg etcètera. que ;e¡~ na Ílll· IIÍI La Filharmònica de Budapest recrearà música de Dvorak, Smetana i Txaikovski OC· l/11 seu nés ¡e li ica. ho se· Els Diumenges a l Palau. Orquestra Filharmònica de Budapest. Tamas Varga, violoncel. D ir.: Ricco Sacanni. Sme tana: EI Moldava. Dvorak: Concert per a violoncel i orquestra. T xaikovski: Simfonia núm. 4. Pa la u de la Música Ca talana. 25 de maig de 2004 (18 h). ure ori ..P.~E.!:!::!:. eT· ·tat im· se· res· •¡ps Cll· ' any passat rOrquestra Filharmònica de Budapest va commemorar els seus cent cinquanta anys d'història. Considerada una de Ics formacions més destacades de ràmbít europeu, ara actuarà al Palau amb un programa dedicat a obres d'Smetana, Txaikovs~i ~ Dvorak, de qui oferiran el celebernm Concert per a violoncel i orquestra amb Tamas Va rga com a solista principal. L'orquestra, que en el decurs de la seva història ha estat vinculada a noms com els de Gustav Mahler, Janos Richter o Johannes Brahms, té la seva seu al Teatre de l'Òpera d'Hongria, on ha dcscnvo- L lupat una intensa tasca concertística amb un repertori amplíssim en què les obres de Liszt, Bartók, Bhrams, Kodaly o Mahler ocupen un paper destacat. Després d'una etapa en la qual no va tenir dit·ector titular, l'any 1997 l'orquestra va incorporar per a aquest càrrec Ricco Sacanni, que després d'aconseguir el primer premi del Concurs de Direcció Herbert von Karajan ha ofet1 una intensa tasca tant com a director convidat amb les principals orquestres del món i als escenaris més destacats, com també al capdavant de l'orquestra hongaresa. L'any 2000, per commemorar rentrada del nou miHenni, va oferir en només dotze dies set òperes i el Requiem de Verdi. Els darrers anys. a més d'oferir nombrosos títols verdians arreu del món, ha dirigit l'Orquestra Filharmònica de Budapest en gires internacionals realitzades al Japó, Alemanya. Itàlia i França. Ara a l Pala u, un programa de gran atractiu musical vindrà acompanyat amb total seguretat d'un altíssim niveU artístic, propi d'aquesta orquestra i d'aquest director hereus de cent cinquanta anys d'història d'una institució com la Filhannòtlica de Budapest. Dvorak i Brahms clouen el Cicle d'Orgue al Palau Cicle d' Orgue al Palau. Cor de Cambra del Palau de la Música Catalana. Solis tes vocals. Jos ep M. Mas i Bonet, orgue. Dir.: Jordi Casas. Dvorak: Missa en Re Major. Brah ms: Cinc corals per a orgue. Palau de la Música Catalana. 18 de maig de 2004 (20 h). josepM. Mas i Bonet _.P.~E_!:!::!.:. a commemoració del centenari de la mort de Dvorak, que enguany ha suposat la interpretació de nombroses obres del seu repertori en diversos cicles de concertS, tindrà també protagonisme en el darrer concert de la primera temporada del Cicle d'Orgue al Palau, en el qual a més de ser interpretada la seva Afissa en Re major, s'hi oferiran Cinc corals per a orgue de Brahms. Aquest concert tindrà com a protagonistes el Cor de Cambra del Palau, solistes vocals i la direcció de Jordi Casas. Josep M. Mas i Bonet serà l'organista convidat per a l'ocasió. Catedràtic d'orgue i baix continu al Conservatori de Música del Liceu de Barcelona i organista titular de l'església prioral de Sant Pere de Reus, l'any 1980 va fundar el Curs Internacional d'Interpretació de Música Ibèrica dels Segles XVI. xvu i xvm de Torredembarra i Montblanc, essent un dels màxims especialistes en aquest gènere. Amb una sòlida formació desenvolupada als principals centres europeus en el decurs de la dècada dels setanta, Mas i Bonet ba fet nombrosos enregistraments discogràfics i un gran nombre de concerts arreu del món: Europa, Amèrica del Sud i Àsia. Amb un repertoti que abasta des dels compositors antics fins als contemporanis, Mas i Bonet va ser el primer organista que va interpretar per primer cop a Espanya la integral del Livre du St. Sacrement de Messiaen, concretament a la catedral de Barcelona l'any 1994, obra que va interpretar un any després a la catedral de Ginebra. Ara, amb la seva actuació al Palau. posarà cloenda a aquest primer cicle dedicat a l'orgue que tants elogis ha rebut des de la seva inauguració el passat mes d'octubre. L 235 37 277 . ......... ~ PR E C R Í T I C A Rostropóvitx dirigirà el War Requiemde Britten en el concert inaugural del Fòrum 2004 fòrum Barcelona 2004. OBC. Orfeó Català. Cor Madrigal. Escolania de Montserrat. Olga Guriakova, soprano. Steve Davislim, tenor. Bo Skovhus, baríton. Dir.: Mstislav Rostropóvitx. Britten: War Requiem. L'Auditori. 14 dc maig de 2004 (21 h). l concert inaugural del Fòrum 2004, dedicat al Requiem de Britten tindrà, a més de l'O BC i de tres de les fonnacions vocals més destacades del nostre país, com són l'Orfeó Català, el Cor Madrigal i l'Escolania de Montserrat, la presència d'una de les figures més carismàtiques del panorama musical, com el director d'orquestra i celebèrrim violonceHista Mstislav Rostropóvitx, una de les figures més reconegudes de l'àmbit musical i que ha estat guardonat amb els més prestigiosos premis i reconeixements institucionals d'abast mundial. Figura vinculada al compromís social, ala defensa de les llibertats, sempre va mostrar-se clÍtic amb el règim soviètic i mitjançant la seva música sempt'C ha mostrat una posició contrària a qualsevol rè~m totalitari, Rostropóvitx esdevé, pel seu carisma, per la seva traject.òria, per laseva vinculació i posició social, una figura idònia per ser l'encanegat de dirigit aquest primer concert del FòJUm, que entre altres grans noms del panorama interpretatiu, tindrà el proper mes d'agost la presència de Daniel Barenboim, un dels artistes de més renom que ha extrapolat el camp musical, i que sempre ha mostrat un compromís social a bastament reconegut. Des del seu debut com a violonceJ.Iista l'any 1935 -quan tenia vuit anys- i desp~ d'haver aconseguit temps després e:ots absoluts al seu país, l'any 1956 va actuar per primer cop al Camegie Hali de Nova York. un debut als Estats Units amb què va assolir un reconeixement mh undial que des d'aquell moment només a c.rescut. Des de l'any 1961 va compartir la seva tasca com a violoncel·üsta amb la de director d'orquestra, activitats que han tingut un estret paral·lelisme amb l'Orquestra Simfònica Nacional de \Vas~ington, de la qual esdevé director mustcall'any 1977. Màxims rcconeixebcnts governamentals i d'institucions reut~ al Japó, Gran Bretanya o Alemanya, I als quals cal afegir el Premi Lenin, I~ Med~lla d'Or de la Royal Philharmoruc Soctety o el Premi Ptíncep d' Astúdes concedit el 24 d'octubre de 1997 avalen ; tr,ajectòlia d'aquest artista que ha esevmgut una figura sempre compromesa amb la defensa de les llibertats. E Una orquestra amb la història de la Suisse Romande Palau 100. Orchestre de la Suisse Romande. Nikolaj Znaider, violí. Dir.: Pincbas Steinberg. Txaikovski: Concert per a violí i orquestra. Simfonia núm. 1. Palau de la Música Catalana. 20 de maig de 2004 (21 h). ' Orchestra de Ja Suisse Romande figma entre les formacions més cèlebres del panorama simfònic europeu. El seu nom va lligat estretament al d'Emest Ansermet, que va fundar la formació l'any 1918 i que va ocupar aquest càrrec fins al 1967. Amb Ansermet va assolir un reconeixement unànime fins a aconseguir un dels llocs prominents en el panorama de les grans orquestres europees. La titularitat de l'orquestra va estar assumida posteriorment per Paul Kletzki (1967-70), WolfgangSawallisch (197080), Horst Stein (1980-85), Armin Jordan (1985-97), Fabio Luisi (1997 -2002) i actualment per Pinchas Steinberg. Amb concerts simfònics celebrats a Ginebra i a Lausana, l'orquestra també assumeix la temporada operística del Gran Théatre de Ginebra. Amb desenes de gires internacionals en el decurs de la seva història - pròximament actuarà als Estats Units- , aquesta fom1ació suïs- L sa rep el suport econòmic de l'Estat i de la ciutat, d'associacions d'Amics de l'Orquestra, patrocinadors, mecenes i ha mantingut sempre una estreta relació amb la Ràdio de la Suisse Romande. per a la qual ha realitzat infinitud d'enregistraments. Durant la seva història ha ofert nombroses estrenes d'autors, com per exemple, entre d'altres, Honegger, Britten o Milhaud. En la seva actuació que tindrà lloc al Palau, la formació estarà dirigida pel seu titular en un concert en el qual el públic tindrà l'ocasió d'escoltar novament a Barcelona Nicolaj Znaider, un dels violinistes més destacats de l'actualitat i que amb el seu Stradivarius construït l'any 1704 esdevindrà solista del celebèrrim Concert de Txaikovski. 235 Mikhaïlova demostrarà la seva vàlua amb el Concert per a violí de Beethoven Els Diumenges al Palau. Orquestra de Cambra de Granollers. Elena Mikhailova, violí. Dir.: Francesc Guillén. Beethoven: Concert per a violí i orquestra, op. 62. Mozart: Simfonia núm. 40. Palau de la Música Catalana. 6 de juny de 2004 (18 h). a violinista Elena Mikhailova, Premi Primer Palau 2002, serà la solista invitada per actuar en el darrer concert de la temporada dels Diumenges al Palau en un programa en el qual actuarà com a solista interpretant el celebèrrim Concert per a violí de Beethoven, acompanyada per l'Orquestra de Cambra de Granollers dirigida per Francesc Guillén. Nascuda a Bakú. Mikhailova va debutar amb només set anys al costat de l'orquestra de cambra de la seva ciutat natal. L'any 1991 va traslladar-se a Es- L panya, on va ser alwnne de García Asensio a l'Escola Superior de Música Reina Sofia de Madrid. Actualment cursa el datTer curs de la carrera superior de música de cambra. Des de l'any 1994 ha ofert nombroses actuacions a Anglaterra, Argentina, el Japó. Alemanya, França, Suïssa, Àustria i ha participat en festivals i cicles de concerts com els de Granada o Vilabertran. Amb nombrosos guardons en diversos certàmens internacionals i nacionals (Primer Premi al Concurs pem1anent de IJMM d'Espanya l'any 2000 i nombrosos premis en concursos a Itàlia) ha actuat darrerament al Teatro Monumental de Madrid com a solista del Concert per a violí núm. l de Prokófiev i al costat de l'Orquestra Simfònica del Principat d'Astúries amb el Concert per a violi de l'xaikovski. Ara al Palau actuarà amb una obra de la dificultat i de la complexitat musical del Concert per a violí de Beethoven, una de les obres clau en la carrera concertística de tot gran violinista. 39 279 -fl!WIAWMWWM. . PR EC R Í T I CA La BBC Symphony aposta per la música del segle xx Pala u 100. BBC Symphony Orchestra. Christian Lindberg, trombó. Dir.: Leona rd Slatkin. Ba rber: Medea's lament and Dance ofVengeance. Turnage: Another set to. Takemitsu: Fantasma Cantos Il. Xostakóvitx: Simfonia núm. 11. Palau de la Música Ca talana. 24 de maig de 2004 (2 1 h). ' any 1930 Sir Adrian Boult f undava la BBC Symphony Orchestra, una de les formacions britàniques més destacades i que en el decurs de la seva història ha tingut entre altres directors titulars, Malcolm Sargent, Antal Dorati, Pierre Boulez, Ouennadi Rozhdestvenski, Sir Colin Davis, Rudolf Kempe o John Pritchard. Des de l'any 2000 n'assumeix la titularitat Leonard Slatkin, director americà que ha mantingut els pilars en què es fonamenta la BBC Symphony: estrenes d'obres contemporànies -en la seva històtia l'orquestra ha ofert més d'un miler d'estrenes, entre les quals obres de Bar- L tók, Bloch, Boulez, Btitten, Carter, Gerbard, lbert, Messiaen, Poulenc, Schnittke, Tippett, Webem o Xenakis-, participació en els cèlebres Proms Londinencs, i una projecció intemacional que ha dut la formació britànica a actuar als principals escenaris concertístics del món. L'any 2000 l'orquestra va celebrar els seus primers setanta anys d'història amb una nova seu concertística, el Barbican Center, on ofereix una sèric anual de concerts, complementats, a m6s de les actuacions d'àmbit internacional, per nombroses actuacions pel Regne Unit. Slatkin ~ue ha estat nominat en més de cinquanta ocasions als premis Grammy- va substituir Andrew Da vis al capdavant de la fonnació i la seva tasca d'oferir obres de nova creació, seguint els criteris històrics de la BBC Symphony, ha fet que Mark-Anthony Tumage hagi esdevingut compositor associat de l'orquestra. Ara al Palau, en un programa dedicat a la música del segle xx, oferirà un programa integrat per obres de Barber, Turnage, Takemitsu i Xostakóvitx, seguint, doncs, la tasca de difusió d'obres contemporànies complementades amb els grans títols de la història de la música s imfònica. Però a més, el concert tindrà un atrac. tiu especial. La presència del solista de trombó Christian Lindberg permetrl que el públic del Palau escolti el quieï pot considerar un dels solistes de me· tall més rellevants dels darrers anys. Amb més de vuitanta obres dedicade! per diversos compositors, i amb un to. tal de seixanta enregistraments en so. litrui. l'any passat va ser escollit com un dels cinc artistes més importants en b interpretació d'instruments de metal de tot el segle xx. Concerts a les principals sales del món, actuacionsalCQ!. tat de les orquestres simfòniques i fu. harmòniques de més renom, i gires~ diversos països avalen la trajectòriad'l· quest solista de trombó que retornara, l'escenari del Palau. 1 ri pe m te ur se m1 tel es bi ca l'o d'I so qu da Claret, Gutman i Mork interpretaran les Suites per a violoncel de Bach Fòrum Barcelona 2004. Suites per a violoncel de Bach. Lluís Claret, Natalia Gutman, Truls Mork, violo ncel. L'Auditori. 7, 1O i 13 de juny de 2004 (21 h). ...P..~~-~~~T.. ls dies 7, 10 i 13 tres dels violoncel·listes que gaudeixen de més popularitat a escala mundial oferiran la integral de les Suites de Bach, en tres concerts que tindran com a primer protagonista Lluís Claret. El violonceHista andorrà serà l'encarregat d'iniciar el cicle amb Ja interpretació de les Suites núm. 2 i núm. 5, en un concert en el qual també interpretarà l'obra d'encàrrec d'Agustí Charles Des E de l'infinit. 40 280 Tres dies després serà el tom de Natalia Gutman, la celebèrrima violoncel·lista nascuda a Moscou q ui, juntament amb les Suites núm. 3 i núm. 6, oferirà la Suite núm. 1 de Britten, un dels autors que amb Bach ocupa un lloc destacat en la programació del Fòrum. Gutman, que amb només nou anys ja va debutar en públic, gaudeix d'un reco- neixement unànime, des que l'any 1964 va obtenir la medalla de plata en el Concurs Txaikovski de Moscou i des que l'any 1967 va proclamar-se guanyadora del Concurs de la Ràdio d'Alemanya de l'Oest, a Munic. Amb un repertori que abasta pràcticament tot el repertori per a violoncel del barroc fins a la música contemporànía, les seves actuacions al costat d'Oleg Kagan, d'Elisa Virsaladze, la col·laboració amb Claudio Abbado i els més grans directors de les darreres tres dècades han fet de Gutman una de les solistes més reconegudes en l'àmbit de la interpretació del violoncel. La sèrie de les suites, la clourà el vioJoncel·lista Truls Mork, amb la interpretació de la primera i quarta de la sètie, en un recital en el qual oferirà l'obra Clamavi de Nordheim, un dels compositors noruecs més rellevants del segle xx. Mork, nascut a Noruega l'any 1961, va fer els seus estudis musicals de Ja mà del seu pare, i posteriorment amplià Ja seva fonnació a Suècia, Àustria i Moscou . L'any I 982 va proclamar-se guanyador del prestigiós Concurs Txaikovski i quatre anys després del Naumbm·g de Nova York. A partir d'aquell moment ha actuat amb les orquestres més destacades del món i ha estat dirigit per les batutes de més renom moll' dial. La música de cambra ocupa un Ilo: destacat en la seva trajectòria artísti~ i, entre altres actuacions, destaca lag¡· ra que va dur a terme la passada tel!l· porada amb Gil Shaham i Yefim Bronf· man. Ara a l'Auditori podrem escolta: el seu talent amb aquest recital, ambqtl.' clourà el cicle de les Suites de Bach. ltE ne l'CI de eg¡ Et de nc èx unto- .f\1••••ww•••• PRECR Í TIC A El llegendari Peer Gynt de Grieg al Palau r-;,alau 1()0. Orquestra i Cors de l'Òpera Nacional de Noruega. Mar.ita Kvaring Solberg, soprano. ltztar Martínez Galdós, soprano. Trond Halstein Moe, baríton. Lise Fjeldstad actriu. Toralv Maurstad, actor. Di;.: Olaf Henzold. Grieg: Peer Gynt. Palau de la M(tsica Catalana. 1de juny de 2004 (2 1 h). P Noruega. Aquesta institució va ser fundada l'any J958 pel govern noruec per difondre espectacles operístics i de ballet. L'any 2008l'Orquestra estrenarà un nou teatre que en aquests moments s'està construint. Des de l'any 1996 i fins al 2008 el seu director artístic és Bjorn Simensen i Olaf Henzold assumeix la tasca de titular d'una formació que té com a director principal Stein Winge. Amb seu a Oslo, l'Orquestra Noruega desenvolupa una intensa tasca al seu país, a la qual cal afegir nombroses actuacions a l'estranger, amb recreacions tan destacades com el cicle complet de l'Anell del nibehmgde Wagner a la ciutat anglesa de Norwicb (any 1997) o la interpretació de l'òpera Ariadne auf Naxos d'Strauss a Santiago de Compostel·la (any 2000). Ara al Palau ens acostarà a una de les llegendes literàries i musicals més cèlebres de la tradició noruega. El Requiem de Mozart en la programació del Fòrum 2004 Fòrum Barcelona 2004. Orfeón Donostiarra. English Cbamber Orchestra. Isabel Rey, soprano. Elisabeth von Magnus, mezzosoprano. Marius Vlad, tenor. Stefano Palatehi, baix. Dir.: Leopold Hager. Mozart: Requiem. L' Auditori. 18 de maig de 2004 (2 1 h). ...P..~~ ~~:!.-.. L a interpretació d'aquest Requiem de Mozart programat en el Fòrum 2004 promet ja a priori un èxit ~nistic poc menys que absolut. Un con¡unt v_ocal com l'Orfeón Donostiarra, que d1es abans haurà actuat al mateix escenari oferint el Requiem de Verdi, i un conjunt de solistes amb les veus d'Elisabeth von Magnus, Ma rius Vlad, l'extraordinària soprano Isabel Rey -reconeguda com una de les màximes figures mundials en la interpretació d'obres de Mozart i que ha obtingut triomfs als escenalis musicals de més renom de tot Europa- i el baix Stefano Palatcbi -una de les figures que més sovint visita els ?O~tres escenaris, tot obtenint-hi uns extts clamorosos en les seves recrea- XV Festival de Guitarra de Barcelona. John Williams, guitarra. Petit Palau. 14 de maig de 2004 (21 h). ascut a Melbourne (Austràlia) l'any 1941, john Wílliams és ara com ara el guitarrista que gaudeix de més renom internacional. Amb una ditatàda biografia plena de recitals arreu del món, de coHaboracíons amb artistes de Ja categoria de Perlman, Previn o Leo Brower, la guitarra de Williams abasta pnkticament tots els gè· neres musicals: música de Vi\'aldi. arranjaments de bandes sonores de pel·lícules, cançons de Símoo & Garfunkel o la Sonata Arpeggione de Schubert, i també la interpretació d'obres contemporànies, com el Concert de Mauro Giutíani o música de jazz... Williams ha estat considerat l'ombaiJUJdor de la guitarra arreu del món i ha fet arribar el seu repcnori eclèctic a tots els amants de la música independentment del gènere musical que afronti. La ca.rrera de \Villiams va iniciar-se l'anr 1958 al Wigmore HaU. després d'ha\'er-<e format a J'Academia Musícale Chigíana dc Siena i al Royal College of Music de Londres, on estudià entre els anys 1956 i 1959 piano, hannonia i història de la música. Però els primers passos com o guitarristà els va fer de la mà del seu pare -profesor de guitarra- , seguits posterionnent a partir de l'any 1952 -quan la fanu1ia es U'aSIJada a viure a Londres- de la mà d'Andrés Segovia. Dos anys d~rés del seu debut, Williams ja actua a Londres. Paris, Madrid. el japó. Rússia i els Estats Units. tot desenvolupant una carrera artística que l'ha portat a actuar a pràcticament tots els grans escenaris del món i a ser un habitual a les pantalles televisives de pràcticament tots els pàisos. Actuacions al costat de la Filhannònica de Berlmsota direcció de Barenboim, enregistraments d'obres de Takemitsu amb la L.ondon Sínfonietta. del Corrcierto de Aranjue= del mestre Rodrigo.... l'ampli ventall d'acthitats musicals de Williams recull ohn.>s aspectes. N ..P~~-~~:T.. eer Gynt és el personatge d'una llegenda noruega que va inspirar el drama d'Ibsen. Un caçador solitari que en trobar al bosc un tro/I-un esperit gegant-, el mata, i a partir d'aquest moment comença a escoltar veus misterioses que l'aniran acompanyant en un seguit de situacions i de llocs inversemblants. Edward Griegva esctiure l'any 1876 música per a aquesta obra d'fbsen i posterionnent els anys 1888 i 1891 en va escriure dues suites orquestrals. que habitualment formen part del repertori concertístic. Ara. però, al Palau tindrem l'oportunitat d'escoltar la versió integra d'aquesta obra mestra de Grieg, en què solistes vocals, dos actors, cor i orquestra donaran vida a aquesta llegenda noruega. Res millor que l'Orquestra i Cors de l'Òpera de Noruega per donar vida a aquesta històtia en una versió que serà dirigida per Olaf Henzold, titular des de l'any 2001 de l'esmentada Òpera de John Williams, al Palau cions de personatges operlstics-. es veuran acompanyats per un conjunt instrumental com I'English Chamber Orchestra, una de les formacions musicals londinenques de més renom internacional. Fundada l'any 1948, aquesta orquestra ha tingut, en una llarga llista dc directors convidats, figures tan destacades com Britten, Perahia. Barenboim, Ashkenazy o Leppard. llista seguida de noms en la qual figuren un gran nombre dels solistes instrumentals més destacats del panorama musical dc les darreres dècades. i ha ofert en la seva trajectòria un gran nombre d'estrenes d'obres pertanyents a autors tan destacats com Nalcolm Arnold. Benjamin Britten, Hans Wemer Henze, Gustav Holst, Peter MaxweU Davis, Andrzej Panufnik o John Taverner. Amb una extensa discografia i nombroses actuacions i gires internacionals, I'English Chamber tindrà, per a la direcció d'aquest Requiem de Mozart a l'Auditori, una figura de qui idènticament sobra tot mena de presentació. El director d'orquestra Leopold Hager, nascut a Salzburg l'any 1935, figura com una de les personalitats més destacades de la interpretació musical de les darreres quatre dècades. Director d'orquestra de l'Òpera de Linz (l962-64).l'Òpera de Colònia (196465), l'Òpera de Ftiburg ( 1965-69), els seus èxits més grans els van aconseguir en el perlode 1969-81, en què es va fer càrrec de l'Orquestra del Mozarteum de Salzburg, amb unes recreacions dedicades a les obres de Mozart i dels autors clàssics en general que han assolit un reconeixement inqüestionable. Director artístic de l'Orquestra Simfònica de la Ràdio i Televisió de Luxemburg, Hager en el decurs de la seva carrera s'ba erigit com una de les batutes que ha dirigit amb més elegància el llegat de l'obra de Mozart i que ara ho podrà demostrar novament a l'Auditori al capdavant d'una orquestra, d'un cor i d'uns solistes vocals d'una qualitat artística excepcional. 41 281 ......... ~}, PR EC R Í T I C A Es completa la Tetralogia wagneriana al Liceu Eclecticisme lloable L ' Associació Catalana de Compositors clou el seu cicle Avuimúsica amb un recital veritablement important, ja que compta amb la col·laboració de la pianista Montse Massaguer, de qui recordem unes brillantíssimes versions de la música de Messiaen. I alhora s'han programat obres d'autors de tanta ressonància com Henry Cowell, el pioner dels emblemàtics clústers del piano del segle xx i Toru Takemitsu, un dels creadors de més personalitat dels darrers trenta anys. De Montse Massaguer podem dir que el seu estil virtuosístic és d'un gran rigor expositiu, mentre que el seu temperament interpretatiu és molt versàtil. Aquestes dues qualitats recolzen en un virtuosisme molt àgil. D'Àngels Alabert s'oferiran Cinc variacions sobre el 3er. i 4arts. modes i ritmes de Messiaen; de Mario Ros s'estrenarà Ober den Himmel (Sobre el cel), composta l'any 2001; de Pere Cases s'interpretaran els Estudis (200001), i també els Dotze estudis (2000) de Miquel Roger, interessants pel que manifesten com a concepció molt personal de l'escriptura pianística. Una altra estrena important serà el Diario de noche, que ens acostarà a la inquietud especulativa d'un dels nostres compositors més coherents del nou avantguardisme: David Padrós. Amb la música de Toru Takemitsu ( 1930) podem dir que les estructures creatives de l'avantguarda occidental del segle XX entren en contacte amb la sensibilitat de la tradició oriental. Rain Tree Sketch I ( 1981 ) i li (aquesta dedicada a la memòria de Messiaen i escrita el 1992) palesen l'entitat estètica de les concepcions musicals de Takemitsu. Les Tres llegendes irlandeses ( 1918) de Henry CoweU poden iHustrar-nos sobre el moment evolutiu amb el qual els compositors nord-americans van conciliar les influències de la música occidental amb les que rebien de la seva tradició folklòrica. Circumstància que, si més no, proposa ben certament un nou món. Desconeixem quines són les particularitats de Calina Utswolskaia; el fet, però, d'haver escrit sis sonates pot assenyalar que som davant d'una compositora de sòlida fo1mació. En definitiva, Montse Massaguer presenta un repertori que comprèn una àmplia perspectiva estètica del pianisme del nostre temps. 42 282 Avuimúsica. Montse Massaguer, piano. A. Alabert, M. Ros, P. Cases, M. Roger, D . Padrós, T. Takemitsu, H . Cowell, G . Utswolskaia. Auditori de l'SGAE. 20 de maig de 2004. L ESDUESDARRERESPARTSDE LA Tetralogia ESDEVINDRAN, DEFINITIVAMENT, EL COLOFÓ DE LA TRAJECTÒRIA DE BERTRAND DE BILLY AL CAPDAVANT DE LA RESPONSA BILITAT MUSICAL DEL GRAN TEATRE DEL LICEU. s tracta de la fi d'un repte am- E biciós, que en la primera part va superar satisfactòriament i que cal confiar que ara rematarà de manera semblant. fa hi haurà temps per fer un balanç precís del que ha significat la seva aportació global a la història del nostre Teatre. Amb Siegfried i Gotterdiimmerung es clou també la presència d'una de les propostes dramatúrgiques wagnerianes de més envergadura i interès que han passat mai pel nostre Teatre. No pretenem insistir en unes explicacions ja donades en el seu dia, sinó tan sols fer un recordatori elemental d'una realitat d'aquesta envergadura. Tampoc no ens hem d'estendre gaire en el contingut de les obres que clouen el magne cicle wagnerià. Fa un any hi vam dedicar el Tema de la revista. Siegfried és una obra centrada en intèrprets masculins, només al final apareix Brünnhilde, i això pot tenir quelcom a veure amb el seu caràcter més aspre, dramatúrgicament pesant, amb problemes de Ouïdesa en el desenrotllament al costat de moments excelsos. Molt de soJiloqui i poc diàleg, molt de discurs i poca acció en un argument que d'alguna manera fa la funció de pont vers la conclusió definitiva que arribarà amb Gotterdiimmerung. Partint del més famós dels preludis wagnetians, prodigat arreu, aquesta oln té una estructura molt més ortodoxament operística, amb un procés argu. mental més ric i divers que fa que malgrat la seva considerable extensió~ atractiva en el sentit convencional del mot. Hom arriba aqui a l'apoteosi dà discurs wagnerià i a la fi d'un discurs potentíssim, que mostra el complexa. mos creatiu del seu autor en una pfeti. tud majestàtica i gairebé abassegadora. La continul'tat amb què s'ofereix constitueix un al·licient notable; continuï· tat també en els intèrprets, que es reparteixen els dos papers més irnportanu, Tohn Treleaven-Siegfried i Deborah J>o. laski-Brünnhilde - un duo amb una cer· ta trajectòria wagneti ana liceista-, mentre que altres també importants cantamr. tots eUs habituals servidors dels penonatges wagnerians a casa nostra, es reparteixen la resta de peJ:SOJrlatges. Struckmann serà w ..nrt••rPr i Gunther en ham Clarke serà Mime Gunther von Kannen serà,..,_..,,.,....... drea Bonig serà Erda i Eric ~ .. ,tv~,rm~ farà de Fafner en aquesta mateixa ra. El mateix Halvarson compartirà Matti Salminen el personatge de en Gotterdiimmerung i Elisabete interpretarà Gutrune. Siegfried i GOtterdiimmerung chard Wagner. John Tre:lea·ven. borah Polaski. Graham Struckmarm. Günter von Eric Halfvarson. Andrea Matti Salminen. Elisabete Cor i Orquestra del Gran del Liceu. Direcció d'escena: Kupfer. Direcció musical: de Billy. Producció: Deutsche atsoper de Berlin. Gran Teatre Liceu. Del t 6 de maig al 7 de liol de 2004. . ~,····-··· per Eduard V. Patsi Música encreua a Horitzontals 1. Els jardins que Rodrigo va con. vertir en concert per a guitatTa. Bohuslav Foerstet~ compositor txec. 2. Per als violinistes, el del diable de Tartini és el més temut. Sinònim de "faristo" en comptes de faristol. 3. Locatelli, Ligeti o Lucema. Ravel, Romberg o Rossini. Bemoll aug· mentat o sostingut rebaixat. 4. Entristit. Bruce Springsteen. 5. Només sona la part central de l'ampolla d'anís. Associació Cata· lana (de Compositors, per exemple). La que rebia les paraules: amordt tíngel, verdad es no? 6. Alter ego d'en Joan Manuel SerraL Ral/entando a la partitura. 7. Només sonen les parells del pia· no. Els músics que seuen als extrellli de l'escenari quan toca la Rundfunk. 235 Interval Mi-Fa. Els més desperts senten el Re. 8. Els de la Filharmònica de Viena no en volien cap asseguda davant un faristol, i ara ja s'hi han d'anar acoslu· mant. Executa el toc de castells i la música dels gegants del revés. 9. Episodi central d'un galop d'Strauss. Re major. Si no l'omples, el sac de gemecs no sona. 1O. Clavicordi petit. Faristol. 11. Tenora, arpa o bandúrria de segona mà. Material poc noble per fer-ne instruments de metall. Verticals 1. La col-laboració entre Jacint Verdaguer i Manuel de Falla. Pont de violí cap per amunt. 2. La doble vibrant d'Arriaga. Aquella mena de pianos que fabricaven a casa dels Blancafort a la Garriga. 3. El que li cal al flautista per fer sonar l'instrument (i no diguem al graller!). Ravel o Ruera. Què fa una tulta enmig d'un quartet de corda? 4. A en Nin-Culrnell se li han endut la vocal. El que fa el narrador a Pere i ell/op, per exemple. Pianistes Desafmats. Música encreuada d'abril2004 (núm. 234) 5. Compositor txec, de nom Leos. Com diu el cànon: "Cada ... surt el sol i tot recomença". 6. Un paper pautat sense pa. Serpentó. La major. Rossini en té una i Schumann, dues. 7. Mi major. Faristol obert. Les costes del Garraf. Part del compàs que no té accent (cap per amunt) . 8. La flauta d'en Mozart en idioma original. 9. Plou fort i les timbales redoblen. En voler-se casar, va perdre el cap. 10. Autors de samba i bossa nova. Rienzi, Rigoletto o Rosó, Rosó, flor de la meva vida. 11. Allò que mou en Petruixka, el titella. Indicació a la partitura per interpretar dins una mateixa frase i sense articular. 44 1------ 284 Solucions en el número següent COTI· ~rra. ec. ~ ede de I. el, !liV aug. 11 de ~ata­ tple). :>rdt 235 l pia· irellli funk. OS IU· I 45 285 19 h Auditori O BC. Orfeó~ Donostiarra (dir.: J.A. Sainz Alfaro). Ana María Sanchez, soprano. AJ~andro Ro~ tenor. Mezzosoprano. Baríton. Dir.: Ernest MarRequiem de Verdi. nez lzquier o. Missa 19,30 h Cai}l:aForum Hopkinson Smith, Uaüt. (XXVII Festival de Música Antiga). 20 h Palau Orquestra de G uitarres de Barcelona. (XV Festival de Guitarra de Barce lona). 18 h Auditori O BC. (Segona audició). 18,30 h Palau O rquestra i Cor de Minsk. Rodrigo, Beethoven. (Promoconcert). 19,30 h Caj}l:aForum Le Concer t d' Astrée. Emmanuelle Haïm, orgue, clavicèmbal i direcció. Handel. (XXVJ1 Festival de Música Antiga). 19 h Pala u Orquestra Julià Carbonell de les Terres de Lleida. Dir.: Alfons ReverGranados, Kodaly, Dvorak, Copia nd, Saint-Saens. (Concert de Tarda al Palau). 21h Audi tor i Or~uestra Filharmònica Nacional d' Hongria. Dezso Ranki, piano. Dir.: Zo tan Kocsis. Liszt, Strauss. (lbercamera). 21 h Teatre Lliure Il mondo della luna de Haydn. 21 h Palau Tokyo String Quartet. Takemitsu, Janacek, Beethoven. (Temporada de Cambra d'Ibercamera). 21 h Teatre Lliure Il mondo della !una de Haydn. 21 h Cai.x aForum Companyia Musical. Josep Cabré, baríton i direcció musical. El barroc a les Espanyes. (XXVU Festival de Música Antiga). 21 ,30 h Auditori Paco de Luda Sexteto. (XV Festival de Guitarra de Barcelona). 20 h Palau Jordi Vergés, orgue. Liszt, Ritort, Widor. (Cicle d'Orgue al Palau). 21 h Teatre Lliure n mondo delia /una de Haydn. 21 h CaruForum Andreas Martin, tiorba. Bach. (XXVII Festival de Música Antiga). 21 h MACBA Conjunt instrumental. Dir.: Domènec Gonzalez de la Rubia. Com~ositors colombians, Boliart, Dingo, Ferrer, Gonzalez de la Rubia. (Avmmúsica). ..., = s- = .... ·~ = ~"" ¡a· 235 ...= ~· s- 21,30 h Bikini Leslie West + Del Bromham. (XV Festival de Guitarra de Barcelona). = ..., = 20,30 h Conser. Liceu Luis Cojal, contrabaix. Maria Mestre, piano. Bruch, Schubert, Setó, H indemith, Koussevitzki. ss- 2 1h Palau Sonatori de la Gioiosa Marca. Mentia, Frescobaldi, Marini, Farina, Vitali, Uccelini. (Euroconcert). 21 h Teatre Lli ure ll mondo della luna de Haydn. 21h CaÍ}I:aforum Sara Mingardo, contralt. Rinaldo Alessandrini, clavicèmbal. Monteverdi, Legrenzi, Frescobaldi, Caldara, Merula, Mozart, Schubert. (XXVTI Festival de Música Antiga). 21 h Teatre Lliure ll mondo della luna de Haydn. 18 h Palau Polifònica de Puig-reig. Manel Camp, piano. Dir.: Ramon Noguera i Josep M. Conangla. 21 h Teatre Lliure ll mondo della luna de Haydn. 21h St. Felip Neri Musica Fiala & La Capella Ducale. Dir.: Roland Wilson. Vespra della Beata Vergine de Biber. (XXVII Festival de Música Antiga). 17 h Palau Prova final del Concurs Intern acional d'Execució Musical de Barcelona Maria Canals. 18 h Teatre Lliure ll mondo della luna de Haydn. 21 h Palau Celebració del 50è aniversari del Concurs Internacional d'Execució Musical de Barcelona Maria Canals. 2 1h Auditori Orquestra Filharmònica Ar turo Toscani ni. D ir.: Lorin MaazeJ. Mendelssobn, Mahler. (lbercamera). 21h Palau New Japan Philharmonic. Dir.: David Giménez. Strauss, Mahler. (Palau 100). 20 h Catedral Hans-Jürgen Studer, orgue. Bach, Graf, Buck, Guilmant. (L'Orgue de la Catedral de Barcelona. Euroconcerl). ~· ¡;;;- ....= 47 287 21 h Petit PaJau John WiiJiams Recital. (XV Festival de Guitarra de Barcelona). 21 h L'Auditori OBC. Escolania de Montserrat. Orfeó Català (patrocinat per Fundadó Caixa Penedès). Cor Madrigal. O~a Guryakova, soprano. SteveD¡. vislim, tenor. Bo Skovhus, baríton. ir.: Mstislav Rostropóvitx. WarJ?t. quiem de Britten. (Fòrum 2004). lS MAIG 17 h Auditori Jove Orquestra Nacional de Catalunya. Cors del Secretariat de CoraJ¡ Infantils de Catalunya. Dir.: Montserrat Meneses i Manel Valdivieso, Tirant lo Blanc d'Antoni Ros Marbà. (Fòrum 2004). 16MAIG 17 h Auditori Jove Orquestra Nacional de Catalunya. Cors del Secretariat de CoraJ¡ Infantils de Catalunya. Dir.: Montserrat Meneses i Manel Valdivieso Tirant la Blanc d'Antoni Ros Marbà. (Fòrum 2004). · 17 h Liceu Siegfried de Wagner. Dir.: Bertrand de Billy. 18,30 h Aten. Barcelonès Carme Carrillo,Óiano. Beethoven, Chopin, Massià, Schumann. (As. sociació Massià· arbonell). 17MAIG 19 h Palau The Dubliners. Música popular irlandesa. (Concert de Tarda al Palau). lS MAIG 20 h Palau Cor de Cambra del Palau de la Música Catalana (patrocinat per fun. dació Caixa Catalunya). Joseft M. Mas i Bonet, orgue. Dir.: lordi Casas Bayer. Dvorak, Brahms. (Cic e d'Orgue aJ Palau). 21 h Auditori English Chamber Orchestra. Orfeón Donostiarra. Isabel R~, soprano. Elisabeth von Moreus, mezzosoprano. Marius Vlad, tenor. tefano Pa. latchl, bai.x. Dir.: eopold Hager. Requiem de Mozart. (Fòrum 2004). 14MAIG 20MAIG Si E> = ~ a .... ...,, 22MAIG 20h SGAE 21 h Palau Orchestre de la Suisse Romande. Nikolaj Znaider, violí. Dir. titular: Pm. chas Steinberg. Txaikovski. (Palau 100). 19 h PaJau OSV. Dir.: Edmon Colomer. Stravinsky, Haydn, Poulenc, Mozart. (Coacerts Simfònics al Palau) . 20,30 h Liceu Recital Adrianne Pieczonka, soprano. fao Bumside, piano. Schumann, Liszt, Barber, Txaikovski. ¡¡¡· 235 ~ :::5. ""' S" a 23MAIG Montse Massater, piano. AJabert, Ros, Cases, Roger, Padrós, Takc. rnitsu, Cowell, tswolskaia. (Avuimúsica). 10,30 h Auditori OBC. Or'!,{estra de corda i alumnes de dansa de l'escola Oriol Martorell. Dir.: avi er Pujg, Guia d'orquestra per a joves de Britten. (Fòrum 2004). 12,30h Auditori OBC. Or"estra de corda i alumnes de dansa de l'escola Oriol Martorcll. Dir.: avier Puig. Guia d'orquestra per a joves de Britten. (Fòrum 2004). ~. 51 6 7 8 9 11 t 1! ¡¡¡ ~ = 17 h Liceu Gòtterdiimmerung de Wagner. Dir.: Bertrand de Billy. 18 h Palau Orquestra Filharmònica de Budapest. Ta mas Va.rga, violoncel. Dir; Rico Saccani. Smétana, Dvorak, Txaikovski. (Els Diumenges al Palau). 24MAIG 21 h PaJau BBC Symphony Orchestra. Christian Lindberg, trombó. Dir. titul~~r: U· onard Slatkin. Barber, Tumage, Takernitsu, Xostakóvitx. (Palau 100). 25MAIG 21h Palau Orquestra de Cambra del Gran Teatre del Liceu. Kaj Gleusteeo, ccncertino director. Catherine Ordronneau, piano. Mendelssobn. (EUJOo concert). 2 1,30 h Bikini Omar Faruk Teckbileck. (XV Festival de Guitarra de Barcelona). 11,30 h Auditori Conjunt instrumental. Dir.: Josep Prats. El viatge de Kira i Jan de. Sl!vador Brotons. (També els rues 27 i 28 de maig i 1, 2, 3, 4, 8, i 9 de JUll). Fòrum 2004). 19,30 h Uceu Siegfried dc Wagner. Dir.: Bertrand de Billy. 21h Petit Palau Isabel Rey & lchiro Suzuki. (XV Festival de Guitarra de Barcelona). 27MAIG 21,30 h Bikini Pat Travers. (XV Festival de Guitarra de Barcelona). 29MAIG 19,30 h Liceu Gòtterdiimmerung de Wagner. Dir.: Bertrand de Billy. lJUNY 21 h Palau Orquestra i Cors de l'Òbera dc Noruega. Marita Kvarving Sotbe~,~ kono. ltziar Martínez aldós, soprano. Lise FÍf>ldstad, actriu. ro alstein Moe, baríton. Tora lv Maurstad, actor. ir. titular: Olaf Hco· zold. Peer Gynt de Grieg. (Palau 100). 26MAIG 48 288 2JUNY 19,30 h Liceu Siegfried de Wagner. Dir.: Bertrand de Billy. 4JUNY 19,30 h Liceu Siegfried de Wagner. Dir.: Bertrand de Billy. 1; 3t 8 2: 1 7 9 16MAIG 19 b A. de la Mercè Albert Guinovart, piano. Schubert, Chopin, Guinovart. 20MAIG 22 h A. de la Mercè Chano Lobato. Flamenc. 23MAIG 19 h A. de la Mercè Orquestra de Cambra del Reial Cercle Artístic de Barcelona. Dír.: Mateos. Corelli. Mozart, Grieg. 28MAIG 22 h T. St. Domènec Lanònima lmperial!Juan Carlos García. Orfeo concert. 29MAIG 22,30 h La Planeta Orchestra Fircluche. Presentació del seu disc. 30MAIG 19 h A. de la Mercè Eugen Mantu, violoncel. Anna Ferrer, piano. Beethoven, bert, Saint-Saens, Sarasate. GRANOLLBJlS (VAill!S ORIENTAL) 16MAIG 19 h Teatre Auditori Manon de Massenet. Dir.: Guy Condette. (Òpera a Catalunya). Teatre Principal Manon de Massenet. Oir.: Guy Condette. (Òpera a Catalunya). Teatre Fortuny Manon de Massenet. Oir.: Guy Condette. (Òpera a Catalunya). LLEIDA (SEGRIÀ) 4MAIG 21 h llEUS (BAIX CAMP) U MAIG 21 h IUPOLLET (VALLÈS OCCIDENTAL) 21MAIG 22 h Mercat Vell IT Dansa. SABADELL (VALUs OCCIDENTAL) 2MAIG 18h La Faràndula Manon de Massenet. Oir.: Guy Condette. (Òpera a Catalunya). SALT (GIRONÍiS) 7MAIG 22h Teatre de Salt Paradís d'Albert Guinovart. SMAIG 22h Teatre de Salt Jaume Sisa. SANT BOI DE LLOBRI!GAT (BAIX LLOBRI!GAT) 23MAIG 12 h St. Joan de Déu Cor Jove de l'Orfeó Català (patrocinat per l' Aliança). Oir.: Esteve bona. SANT CUGAT DEL VALL~S (VALL~S OCCIDENTAL) S MAIG 21 h Centre Cultural Manon de Massenet. Dir.: Guy Condette. (Òpera a Catalunya). SANT VICENÇ DELS HORTS (BAIX LLOBREGAT) 6JUNY 20h Església Orfeó Català (patrocinat per Fundació Caixa Penedès). Mercè piano. Dir.: Josep Vila i Casañas. TEIUlASSA (VALUs OCCIDENTAL) U MAIG 21 h Centre Cultural Manon de Massenet. Oir.: Guy Condette. Funció de l'Escola d'Òpcl'l Sabadell. (Òpera a Catalunya). VILADECANS (BAIX LLOBREGA'O 6MAIG 50 290 21 h Atrium Manon de Massenet. Oir.: Guy Condette. (Òpera a Catalunya).