Revista Musical Catalana. Núm. 237 - 238 Juliol - Agost 2004
Editorial: R+D també per a la música / PANORAMA El Motu Proprio de Pius X, a cent anys de la seva promulgació. Pep Gorgori / Apareix al mercat el primer mètode per a l'estudi del flabiol i el tamborí. Izaskum Argemí / Concerts Simfònics al Palau. Presència de Víctor Pablo Pérez i Uwe Mund. RRMC / Recordant Han Hotter. Albert Vilardell / Proposta rigorosa al Festival de Música de Cambra de Santa Cristina d'Aro. RRMC / Programació presidida per la veu, al Festival Castell de Santa Florentina. RRMC / Oferta interdisciplinària al Festival Jardins de Cap Roig. RRMC / Tangents: Dos tallers d'òpera. Jordi Maluquer / Crítiques. Jaume Comellas, Lluís Trullén, Francesc Taverna-Bech i Jordi Salazar / TEMA El vals. 200 anys giravoltant a redós dels Strauss / ...també balla l'ànima. (Apunts fer a una història científica i sentimental del vals. Víctor Estapé / El plaer de ballar al compàs del 3/4. Marc Parera / MUSICALIA Daniela Barcellona. La darrera mezzosoprano del repertori italià. Mònica Pagès / Giulio Cesare de Händel, a cavall del Fòrum i del Liceu. Jaume Comellas / Música encreuada. Eduard V. Patsi / SCHERZANDO. Cesc / LLIBRES / DISCOS
Centre de documentació de l'Orfeó Català
Còpia permesa amb finalitat d'estudi o recerca, citant la font "Centre de Documentació de l’Orfeó Català". Per a qualsevol altre ús cal demanar autorització.
ca a musl J t ' JUL!OL-AGOST 2004 NUMERO 237-238 3EUROS - .. 0 usica ca a ana AMB LA MÚSICA aun a musiCll2J:{IJs ViSll USiCll Cllllllllll EDITORIAL PANORAMA R+D també per a la música • o o El Motu Proprio de Pius X, a cent anys de la seva promulgació per Pep Gorgori Apareix al mercat el primer mètode per a l'estudi del flabiol i el tamborí per lzaskum Argemí • •• o •o • •o • o • o • Concerts Simfònics al Palau. Presència de Víctor Pablo Pérez i Uwe Mund perRRMC Recordant Han Hotter per Albert Vilardell Consell de Direcció: Pere Artís Comellas (direcció uericidística) i Lluís Millet (direcció musical) Albert Guinovart, u artsita en residència" de l'OSV, intervé en tres concerts del cicle Coucerts Simfonies al Palau Disseny: Ferran Sendra Proposta rigorosa al Festival de Música de Cambra de Santa Cristina d'Aro perRRMC Programació presidida per la veu, al Festival Castell de Santa Florentina per RRMC Oferta interdisciplinària al Festival Jardins de Cap Roig per RRMC Publicitat: Megmar 2001, S.L. Diputació, 279, lr 7a Tel.: 93 487 76 26 08007 Barcelona Preimpressió: Ormograf, S.A. Impressió: Agpograf, S.A. Distribució: Distribarna, S.A. Dipòsit legal: B-34.432/83 ISSN: 1136-7458 Hans Hotter TEMA Col·laboren en aquest número: ARGEMÍ, ROBERT BENITO, CESC, '"""''-VOOJ:.l.l~::>. VÍCTOR ESTAP~, PEP MARC V. PATSI, AURÈLLA SALAZAR, ALBERT ,.., <1\t\"''-r.;:IL TA VERNA-BECH, LLUÍS TRUUm I ALBERT VILARDELL. IYl,M.L.UVUO:.J'I.. fallln):a RiralrPiista musical catalana MUSICALIA Sant Francesc de Paula, 2 08003 BARCELONA Tel.: 93 295 72 28 Fax: 93 295 72 10 www.palnumu.~íca.org A/e: re\ista@palaumusíc:n.org la Música C1talana, telèfon d'ntendó al dímt (de dilluns a dissabte, de 9,30 11 ~ 21 h) publkats a ''Catalunya Musk.I/Revista expressen només l'opinió d~ls "C1talunya Múslc;I/Rovista Musical no manlindrll corr~'Spondència .1mb els autnrs d'originals no encarregats i ~nvínlq espont.\ní,\nlcnl a In Redacció. 0 de les reproduccions autorlt7.adcs, VECAP, Bnrcelon.1 2004. Tangents: Dos tallers d'òpera per jordi Maluquer Crítiques per Jaume Comellas, Francesc Taverna-Bech, Lluís Trullén i Jordi SalaZilr El vals. 200 anys giravoltant a redós dels Strauss ...també balla l'ànima. (Apunts fer a una història científica i sentimental del vals per Víctor Estapé El plaer de ballar al compàs del 3/4 per Marc Parera Daniela Barcellona. La darrera mezzosoprano del repertori italià per Mònica Pagès i Santacana Giulio Cesare de Handel, a cavall del Fòrum i del Liceu per J.C.C. Música encreuada per Eduard V. Patsi ·-----···------····-----·-·----····----··.. ----······-..----·····-···············-··------·-·······---------··-······---------·-···---------······..·-······ SCHERZANDO LLIBRES DISCOS • perCesc 3 363 • IX TEMPORADA 2004 -2005 ORQUESTRA SIMFÒNICA DEL VALLÈS director artlstlc: EOMON COLOMER CONCERT NÚM. 1 CONCERT NÚM. 7 Dissabte, 9 d'octubre de 2004 Dissabte, 5 de febrer de 2005 Laura Simó cantant / Albert Guinovart piano !•artista en residènc~a•l Edmon Colomer director Paul Cortesse viola I Xavier Phillips violoncel Edmon Colomer director Arranjaments d'obres de PORTER, GERSHWIN i RODGERS Musicals d'A. GUINOVART G. Ph. TELEMANN: •El Quixot• R. STRAUSS: •El Quixot• Coproducció amb l'Orquestra del Conse!Vatorl del Ltceu CONCERT NÚM. 2 Dissabte, 13 de novembre de 2004 CONCERT NÚM. 8 Dissabte, 19 de març de 2005 Diana Baíbusa piano I Uwe Mund director Carmen Yepes piano (lr premi Concurs Internacional de piano •R1card Vílles• 2001) Victor Pablo Pérez director R. WAGNER: ldil·ll de Siegfríed F. LISZT: Concert per a piano i orquestra núm. 1 en Mi bemoll major R. SCHUMAN: Simfoma núm. 3, en Mi major, op. 97 •Renana• P. I. TXAIKOVSKI: Concert per a piano i orquestra en S1 bemoll rJlef'a P. I. TXAIKOVSKI: Simfonia núm. 2, •petita Rússia• CONCERT NÚM. 3 Dissabte, 27 de novembre de 2004 Sophie Fournier soprano I Edmon Colomer director CONCERT NÚM. 9 F. J. HAYDN: Simfonia núm. 45, •dels adéus• E. SATIE: Entreacte I F. POULENC: La voix humane Teddy Papavrami violf I Edmon Colomer director CONCERT NÚM. 4 G. F. MALIPIERO: R1cercari N. PAGANINI: Concert per a violi i orquestra núm. 2 en Si menor G. F. MALIPIERO: Rítrovan F. MENDELSSOHN: Simfon1a núm. 4, •Italiana• Dissabte, 2 d'abril de 2005 Dissabte, 11 de desembre de 2004 Orquesta Sinfónica de Castilla y León Ara Malikian violi I Alejandro Posada director CONCERT NÚM. 10 Dissabte, 7 de maig de 2005 X. MONTSALVATGE: Sortilegis M. BRUCH: Concert per a violi i orquestra núm. 1 M. MUSSORGSKI: Quadres d'una exposició Laura Ruiz clarinet !premí El Primer Palau 2003) Maigrhéad McCrann concertino directora W. A. MOZART: Concert per a clarinet en La major W. A. MOZART: Simfonia núm. 40 en Sol menor CONCERT NÚM. 5 Dissabte, 18 de desembre de 2004 Salvador Brotons director CONCERT NÚM. 11 W. WALTON: Marxa de la Coronació J. OFFENBACH: lntermezzo i Barcarola A. KHATXATURIAN: Quatre Danses de Gayané J. STRAUSS: Valsos i polques Albert Guinovart piano (•artista en residència•) Edmon Colomer director CONCERT NÚM. 6 Obertura i segona part a la carta: el públic tria A. GUINOVART: Concert per a piano i orquestra núm.l Dissabte, 28 de maig de 2005 Dissabte, 15 de gener de 2005 CONCERT NÚM. 12 Christoph Rahn contrabaix Albert Guinovart piano (•artiSta en residèncía•l Enrique Tellerla bandoneón I Edmon Colomer director Dissabte, 18 de Juny de 2005 Cor de Cambra del Palau de la Música (patrocmat per Fundacl6 Caixa Catalunya) B. CASABLANCAS: Tres ep1grames P. VALLS: Concert per a contrabaix i orquestra A. GUINOVART: lnfamía tangos de Barcelona A. GINASTERA: Suite del ballet Estanc1a Soprano per determinar I Tenor per determinar lñaki Fresan baix I Edmon Colomer director F. J. HAYDN: La Creac1ó Abonaments: de 105 a 330 € I Localitats: a partir de 6 € Organitza Venda d'abonaments: De 1'1 al 12 de juliol Venda de localitats: A partir del 17 de juliol Informació i venda: Palau de la Música Catalana Tel.: 93 295 72 00 Patrocina FUNO/oC:IO ORFEO CATAI.À PALAU OE LA MUSICA • 0 Simfònica dt•l Vnll1•;. Fundació BancSabadell 05 na de les fai-làcies més persistentment encrostrades en el subconscient col·lectiu, és que tota activitat artística i creativa pertany a un eteri àmbit desarrelat del gran món prosaic quotidià. L'art esdevé, per tant, quelcom que es correspon amb una metaesfera a part de la galàxia social corrent. Per això un concepte tan elemental com "indústria de la cultura", i molt més "indústria de l'art", encara sona com quelcom estrany, de difícil -o si més no indesitjable- acceptació. Tanmateix la realitat és una altra i avui dia, i corn més va més, tota manifestació artística no pot defugir la seva condició essencialment industrial derivada del fet irrenunciable que genera recursos de subsistència, en primer lloc als seus creadors. Partint d'aquesta evidència, observem que com a indústria que és, participa de les característiques de qualsevol altra, sigui del sector primari, secundari o terciari. Sense entrar en més consideracions, ens interessa constatar que tota societat ha de pro- +D també er a. la uszca ~ curar que el seu teixit industrial, en tots els sectors, sigui al més potent possible, per 237-238 així poder fer front als nous reptes. Pel que fa a la música, una mirada elemental ens mostra que és un sector que a casa nostra té una estructura industrial molt feble, amb buits enmmes en gairebé totes les branques del seu teixit -des del potencial de creació de productes ex novo de gran qualitat a la distribució, passant per la docència en tots els nivells, management, mitjans de comunicació i difusió en general. La nostra indústria, globalment considerada, ofereix la imatge d'un cos feble, amb fortíssimes dependències i amb molt relativa capacitat de donar resposta als nous reptes d'un futur que al mateix temps es presenta problemàtic. Cmp s'esdevé de manera generalitzadament acceptada, també li manca un gran esforç d'R+Ò\(Recerca+Desenvolupament) per tal de dotar-la d'una robustesa i una consistència que l'allunyi del paper secundari que té a casa nostra, sobretot en el contrast amb el gran 4.n internacional. I això, en l'horitzó de profunds canvis que s'entreveuen i que ja s'apunten amenaçadorament a una llunyania relativa, resulta irrenunciable. Observem, si no, el qüestionament del concepte tradicional del concert. 5 365 El Motu Proprio de Pius X, acents anys de la seva promulgació ARA FA CENT ANYS I ESCAIG, EL DIA DE SANTA CECÍLIA DE 1903 EL FLAMANT PAPA PIUS X PUBLICAVA UN RESCRIPTE QUE HAVIA DE MARCAR DECISIVAMENT LA MÚSICA LITÚRGICA FINS A LA DÈCADA DELS ANYS SEIXANTA. ERA EL Motu Proprio. Tra le Sollecitudiní, UN SEGUIT DE NORMES ENCAMINADES A REGULAR ELS SONS QUE HAV1EN D'ESCOLTAR-SE DINS LES ESGLÉSIES I ACOMPANYAR L'ORACIÓ DELS FIDELS. PER COMMEMORAR EL CENTENARI D'AQUEST TEXT, LA SoCffiDAD ESPAÑOLA DE MUSICOLOGÍA VA ORGANITZAR EL NOVE.\fllRE DE 2003, A LA SEU DEL CONSELL SUPERIOR o'lNvESTIGACIONS CIENTÍFIQUES DE BARCELONA, UN SIMPOSI EN QUÈ SE'N VAN ANALITZAR EL CARÀCTER I LES REPERCUSSIONS. avant Ja creixent influència de Ja música operística en les composicions li túrgiques, Pius X -la preocupació del qual per la música venia des de molt abans del pontificat- va decidir encarar la qüestió i acabar amb l'"abús" que, entre tots els que es poden donar durant l'oració, és un 'dels més dificils de desarrelar", segons l'expressió que ell mateix utilitza en el Motu. A grans trets, la intenció era restablir el paper cabdal del cant gregorià i la polifonia de Palesttina en Ja litúrgia. El text del pontífex permet ferse una idea de fins on estaven anibant les incursions de l'òpera en les capelles: "s'observa una tendència pertinaç a apartar-la [la música] de la recta norma", diu, tot just després de fer notar que 'res no ha de passar dins el temple que torbi, ni tan sols disminueixi, la pietat i devoció dels fi· dels; res que doni motiu fona~~~entat de disgust o d'escàndol que dlTectament ofengui el decòrum i la santedat dels sagrats ritus i, per aquest motiu, sigui indigne de la casa d'oració i la majestat divina". Per fer-nos-en una idea, en aqueU moment "les misses tenie11 Passatges a l'estil de Verdi o Puc- D cini, però per cantar Agnus i Glòries.,, segons el musicòleg Josep Maria Gregori, que va ser un dels participants en el simposi de Barcelona. Per això la cúria vaticana considerava que la música traïa VA TRENCAR LA TENDÈNCIA TEATRAL DE LA MÚSICA RELIGIOSA DEL MOMENT. l'esperit de reflexió i recolliment propi dels textos litúrgics. El mateix Gregori resumeix el raonament de l'Església tot dient: "Si la música sacra ha de fomentar la devoció entre els fidels, s'ha d'adequar a aquesta idea de recolliment i de pregària. La música teatral, des d'aquest punt de vista, no era moralment adequada." Aquesta situació es donava a Itàlia, però també a la resta de territmis cristians. Com va apuntar durant el simposi de Barcelona monsenyor Valentí Miserachs, president del Pontificio lstituto di Musica Sacra, passava el mateix a Catalunya, amb obres com la Missa de les Santes de mossèn Manuel Blanch. De fet, va recordar 237-238 també que des del Concili de Trento s'havien intentat impulsar algunes regulacions de la música sacra, però sense èxit. Per a Xosè Aviñoa, també musicòleg i igualment participant en el simposi, les normes del Motu Proprio, més enllà de la justificació apuntada per Gregori, suposaven "tirar enrere" en foragitar de les esglésies la música d'òpera: "En comptes d'assumir nous valors sonors i introduir-los en la litúrgia, l'Església va decidir tomar al passat." I gregorià com a model. Davant Ja música impròpia dels ritus catòlics, Pius X advoca pel cant gregorià, que aplega les qualitats de santedat, bondat de les formes i la universalitat necessàries per a Ja litúrgia, i per tant "una com- E posició religiosa serà més sagrada i litúrgica com més s'atansi en l'aire, la inspiració i el sabor a la me- lodia gregoriana, i serà menys digna del temple com més disti d'aquest model". També deixa espai 7 367 PAPER PREPONDERANT DEL MONESTIR DE SILOS COM A PORTA D'ENTRADA DELS NOUS CÀNONS. 237-238 per a les composicions de Palestrina, i a l'Estat espanyol Tomas Luis de Victoria esdevé igualment un músic considerat modèlic. Sobre el caràcter universal del cant gregorià, cal fer notar la feina que es va fer durant les dècades anteriors al monestir francès de Solesmes, amb recerques que van obrir les portes a una estandardització dels cànons d'aquesta música. A partir de la restauració feta allà es va assegurar un criteli homogeni, per damunt de les variants locals en què els segles de pràctica havien desembocat. El monestir de Santa Domingo de Silos va ser la principal porta d'entrada d'aquests cànons a Espanya. nstruments d'església. Pel que fa a l'acompanyament instrumental, el Motu Proprio era ben clar: permetia l'acompanyament amb orgue, sempre que no "oprimís" el cant. Això va comportar, segons Aviñoa, un bon avantatge: "La revifada de la música organística. El Motu Proprio I va forçar moltes esglésies a proveir-se'n o restaurar els que tenien espatllats. Que tinguem orgues ben conservats, com el de la catedral de Barcelona, és un dels resultats indirectes del rescripte." La resta d'instruments havien de sonar amb l'aprovació prèvia de l'autoritat competent. Del piano i altres instruments com el tambor o els platerets, ni parlar-ne. Per aplicar rigorosament el Motu Proprio, es van fer diversos congressos nacionals. A Espanya es van celebrar el 1907, 1908, 1912 i 1928. "La mateixa seqüenciació 8 368 dels congressos ja indica la poca recepció que va tenir el Motu Pro- prio", segons Xosè Aviñoa. El fet que es convoquessin cada vegada amb més distància en el temps indica, segons que diu, un interès decreixent per la qüestió que constata també en les conclusions que s'obtenen en les successives trobades: "Són cada vegada més re- dundants .., a generació de Motu Proprio. Sigui com sigui, el L text anava adreçat a músics que majoritàriament tenien també la condició de cler- gues, i per això Gregori observa que la norma es va complirescru. polosament: "Les capelles de mú. sica en aquella època eren acfi1,es i el que hi va haver va ser una re: orientació. Aquests músics ere11 homes d'església." Aquests compositors formen el que Tomas Marco anomena "la ge. neració del Motu Proprio'' en el volum dedicat al segle xx de la Historia de la música espatio/a (editada per AJianza). Segons el que hi explica, l'encíclica va ser ben rebuda pel que comportava de Bach a les esglésies catòliques ' encaix de la música de Bach en els llocs sagrats de la litúrgia catòlica va ser objecte de debat en els congressos dedicats a l'aplicació del Motu Proprio a Espanya. No era clara la conveniència de deixar entrar a les esglésies els sons sublims d'un músic protestant, i per això va caldre buscar raonaments que, d'acord amb la norma de Pius X, permetessin interpretar-hi les seves obres. El professor Jordi Rifé ha reconstruït aquest debat mitjançant les actes d'a· quests congressos. ''En els dos primers hi va haver reticències'', i es van sentir veus "que venien a dir que calia fixar-se en els clàssics es· panyols com Cabezón, Fuenl/ana, Aguilera... ", explica. El congrés de Barcelona, el 1912, va marcar un punt d'inflexió. A Barcelona "ja s'hi havia escoltat molta música d'orgue i coral, grà· cies a l'Orfeó Català dirigit per Lluís Millet", recorda Rifé. Durant el congrés, "Vicenç Gibert, organista de l'església de Pompeia de Bar· L celona, el defensa després d'admetre que per ser protestant no té el favor d'alguns sectors. En destaca la santedat, la humilitat... i e/ fet que el coral protestant procedeix del cant gregorià". Aquests arguments van acabar de quallar a Vitòlia el 1928. "Joan Tomàs, clergue mallorquí que va fer una associació per a la promo· ció de la música de Bach a Mallorca, va fer un excurs en què de· mostrava com Bach encarna alguns dels principals eixos del Motu"; novament la bondat, la santedat i la universalitat surten a la palestra. ''Per primera vegada consta a les conclusions que els organistes han d'estudiar l'obra de fohann Sebastian Bach". Només un coral, Ein Festen Burg, va quedar terminantment prohibit. No es podia inter· pretar ni com a coral, ni en la versió per a orgue sol: ''Era el crit de guerra de Luter. ·· d g z n n Pius X ~rva nu. IÚ· ie r· re 'autor del Motu Proprio ja havia manifestat molt interès per la música litúrgica abans de ser escollit Sant Pare. Nascut a Riese (prop de Venècia) elt835, va ser durant nou anys bisbe de Màntua i nou més cardenal dc Venècia. El 1903, en modr Lleó Xlll, és cridat a Roma per escollir el nou cap dc l'Església catòlica. El veto exercit per l'emperador d'Àustria a Ja figura del cardenal Rampolla va portarlo al pontificat, tot i que ell no es considerava preparat per ocupar aquest càn·ec. De fet, una de les reformes que va impulsar evitava que cap governant pogués vetar el nomenament d'un pontífex. Va morir el21 d'agost de 1914, després d'onze anys de papat. L dignificació de la música a les esglésies: després de Ja desamortització de Mendizabal, el paper dels mestres de capella havia quedat molt marginat. A Catalunya, alguns noms destacats d'aquesta generació són Domènec Mas i Sen·acant (format abans del Motu Proprio, peJ'ò que va esdevenir mestre de bona part dels músics de la generació), Josep Comellas (vinculat a l'oratori de Sant Felip Neri de Gràcia i als caputxins de Pompeia), Joan Baptista Lambert (deixeble de Pedrell i Morera), Antoni Massana (que després d'estudiar a Roma va acabar anant al Brasil) o Francesc Pujol (deixeble de Millet, director de l'Orfeó Català el 1941 i mestre de capella de Nostra Senyora de la Mercè i Sant Felip Neri). Són només un grapat de noms entre les moltes persones que van treballar aquells anys a !.es esglésies del país. E I ftnal del Motu. Aquesta manera de fer música, però, es va acabar amb el Concili Vaticà Segon. Va ser llavors que es va optar per deixar entrar a les esglésies cristianes '?música més popular. El Conciliproposa, en paraules d'Aviñoa, "fer una música que el poble pugui cantar". Va ser l'inici de l'època en què grups de joves i no tan joves entraven a les esglésies amb la guitarra al braç per entonar textos de caràcter religiós, però amb les melodies dels cantants de moda . No tenia res a veure, doncs, amb els artesans de la música que, al capdavant d'una capella, consagraven la vida a la pregàtia i a la composició. El mateix Aviñoa assenyala que "va ser una popularització, però per la via de la reducció al mínim". Aquest canvi, doncs, va resultar fatídic per a aquells mestres de capella formats en l'estricta norma del Motu Proprio, que van veure com la seva música i la dels seus predecessors quedava relegada als calaixos de les respectives parròquies. Per això Tomas Marco conclou que "ens trobem davant una generació que va sacrificar el talent creatiu en un treball que finalment va quedar inutilitzat; una generació explotada, si no simplement estafada-". Encara avui hi ha músics que es van trobar amb una profunda formació pròpia de l'època del Motu, però que no poden exercir les seves facultats tan plenament com havien suposat quan eren als seminaris. En paraules de Gregori, són persones que "es van formar musicalment per exercir el magisteri de capella i es van trobar de sobte sense suport. Van haver de quedar-se amb les mans quietes, i ara han de conviure amb aquestes músiques de baixa qualitat". Per a Xosè Aviñoa, el Motu Proprio ha fet que "el segle XX hagi tingut una base creativa en el món religiós molt al marge de l'experiència religiosa. El Requiem de Penderecki, per exemple, és una obra de concert. No és una missa per ser cantada en una església". Són molts els músics que van optar per no fer música per a la Litúrgia -si més no, exclusivament-, però que van tractar musicalment temes religiosos. ent anys després de l'encíclica de Pius X, "també hauria d'haver-hi una reordenació", diu Josep Maria Gregori, tot esmentant el fragment que ja reproduíem al co- 237-238 mençament: "res ha de succeir en el temple que disminueixi la pietat i la devoció dels fidels, res que doni motiu de disgust o d'escàndol, o que ofengui els ritus i sigui indigne de la casa de Déu". Considera que "aquestes paraules són d'una actualitat absoluta, perquè la música que se sent avui a les esglésies pot provocar tot això a causa de la seva baixa qualitat". De fet, segons Gregori, el Concili Vaticà li "diu molt clar que l'Església ha de conservar i fomentar el tresor de la música heretada i conservada durant mil·lennis ". Però a Espanya la interpretació que se'n va fer i l'aplicació pràctica gairebé van esbor- rar el gregotià de les esglésies. Ell mateix observa que a la parròquia de Begur, on passen les vacances un bon grapat de centreurepeus, francesos i italians, és habitual que s'entonin les melodies del Kyrie, el Sanctus i l'Agnus de les misses dels segles J\'Vl i XVII. Prova evident que en altres països les coses es van fer -es fan- de ma9 nera diferent. C 369 .fWiW§i•iwij& Un reconeixement per als instruments de cobla Apareix al mercat el primer mètode per a l'estudi del flabiol i el tamborí VINT-I-SIS ANYS D'EXPERIÈN- CIA EN L'ÀMBIT DE LA PEDAGOGIA, I TAMBÉ UNA LLARGA TRAJECfÒRIA DEDICADA A LA RECERCA 1 DIVULGACIÓ DE LES POSSIBILITATS DEL FLABIOL SÓN ELS ELEMENTS QUE FONAMENTEN ELS DOS VO- LUMS DEL Mètode bàsic per a l'eshtdi del flabiol i tamborí, PUBLICAT RECENTMENT PER JoRDI LEÓN. .P.~E..~~-~-.~~~~~. ferir una guia bàsica a tots aquells int~ressats per aquests mstruments, que al llarg de la història han patit un cert oblit, és un dels màxims objectius de )ordi León, el qual afirma que el seu primer contacte amb el flabiol "va ser com Lm enamorament. No sé explicar quin va ser elmotiu que em va abocar cap a aquest instrument. Senzillament, me'n vaig enamorar. En aquells moments era un instrument poc potenciat. La cobla en general vivia un moment de crisi generalitzada. Hi havia algun intèrpret virtuós que es desmarcava del gran volum de flabiolaires mediocres, però tot i les circumstàncies, vaig decidir dedicar la me~a faceta professional a aquest rnstrumen t ". L'autor de l'única publicació pedagògica sobre flabiol i tambon que es pot trobar actualment al mercat, explica que el seu referent indiscutible va ser Josep O Vilà -durant molts anys, membre de la Cobla Llobregat. "Les seves interpretacions em van fer veure que era un instrument amb possibilitats. Es tractava de treballar i, sobretot, d'adoptar una actitud positiva davant l'instrument". Així, després d'un període d'aprenentatge i investigació, León va aportar una nova perspectiva a l'àmbit musical, tot presentant el flabiol com a instrument de concert. "Vaig posar de manifest unes possibilitats inèdites fins aleshores. El dia de Nadal de l'any 1976 vaig tocar a la sala, coneguda actualment com L'Espai de Música i Dansa, un concert de flauta de Mozart en versió per a flabiol i piano. La in- terpretació va tenir lloc en l'intermedi d'un concert de cobla, i va ser tot un èxit. Recordo una crítica que va sortir publicada al diari «Avui>>, que era encapçalada amb el titular següent: Mozart i el flabiol màgic. Aquest nou tractament del flabiol com a instrument cambristic va ser el preludi de moltes altres actuacions." a incursió de León en l'àmbit pedagògic va emmarcar el flabiol dins dels paràmetres acadèmics. "Fins aleshores, al Conservatori Municipal de Barcelona no s'impartien classes de flabiol. Va ser l'any 1977 quan vaig L Jordi León, achuú director titular de la Cobla Stmt fordi-Citdnl de Barcelona, és l'a11tor d'aquest primer mètode per a l'eshtdi del jli1biol i el tamborí 237-238 11 371 _... §•····~,-· iniciar la meva trajectòria dins del camp acadèmic. Aquest fet va comportar la creació d'una metodologia, pedagogia i repertori inexistents fins aleshores. ·• La seva tasca didàctica va tenir continuïtat, a partir de l'any 1989, al Conservatori del Liceu, on va impartir classes fins que, com a conseqüència de la creació de l'ESMUC -Escola Superior de Música de Catalunya-, aquesta institució va perdre l'oficialitat en l'ensenyament d'instruments de cobla, fet que va impulsa 1~ poc temps després, la clausura de les classes d'aquests instruments. León, que es defineix com un aficionat a la música, "que no és el mateix que un músic aficionat", afirma que el disgust més ¡,¡ ¡;¡:;- -= ~ 5I ¡;¡;• ¡¡· ..... = ~· ¡;¡:;5I s; s· ¡¡;¡ ¡;¡:;- s: gran de la seva carrera està vinculat amb el fmal de la seva trajectòria com a mestre, en l'àmbit acadèmic. "No hi ha res pitjor que sentir-se ignorat. En [a mateixa ignorància hi ha implícit el menyspreu", apunta León fent referència a la indiferència mostrada pels representats de l'ESMUC davant del seu interès per passar a formar part del professorat. "La posada en marxa de l'Escola Superior de Música de Catalunya va comportar una selecció de professorat marcada per la dif~rència de tracte respecte de Les dcverses especialitats musicals. Mentre que algunes places van ser cobertes amb nomenaments de lliure designació -acció que reflectia el reconeixement de La trajectòria dels músics designats-, la música catalana no va rebre el mateix tracte, fet que des de la meva perspectiva és una demostració del gran desconeixement de la realitat musical del país pel que fa als instruments del país dels responsables del centre", explica León, que també apunta que davant d'aquesta situació de manca de reconeixement, .va dirigir-se a diverses personahtats per explicitar el seu des.content, manifestacions que ma1 no van rebre resposta. "Vaig considerar que es tractava d'una UNA TOSSUDA TASCA DE DEFENSA DELS VALORS DEL FLABIOL. manca de reconeixement cap a la :n.eva professionalitat. Així, VaLg optar per no presentar-me a l'oposició. Es va tractar d'una qüestió d'honestedat personal i professional", diu jordi León, que nega del tot que es tracti d'una demostració d'orgull. "No és ho- nest que competeixi amb els r:zeus d~ixebles, aquells als quals JO matecx vaig atorgar el títol super~~'· A més a més, ¿qui està le~timat per examinar i jutjar alio sense precedents, i que jo he creat? I encara més quan hi ha senyors amb mèrits paraUels que han entrat a formar part del cos de mestres únicament presentant el seu currículum f" M algrat el seu cessa- ment com a mestre el treball de Jordi Le~ ón és actualment a l'abast de tots aquells interessats e~ aquest àmbit. Set anys d'il·lustons, esforços i treball han donat .com a resultat 300 pàgines ded1cades a l'estudi dels instruments de cobla. "Una eina dirigida a un ampli ventall de públic", amb aquestes paraules parla l'autor del seu manual. Estudiants de tots els nivells, autodidactes i mestres, po- C AL LLUITAR CONTRA EL SENTIM ENT DE MANCA f D ESTI MA DE LA COBLA. den trobar en aquest mètod veh'tc Ie d' aprenentatge útil eun t arn b e' una ~ont de consult ,com . I d l' aa\a. a a per . experiència d'aq uesta persona1ttat en l'àmbit de 1 bla. León fa incidència en 1: ~ ' . IID· portancta que ha represent 11 . , d' a a creacto un mètode per l' d'd' a es. tu t. a_quests instruments. "El fla?wl es ~n instrument petit, de bGix cost 1 relativament fàcil aJ. hora de fer-lo sonar. Aquests factor~ fan que molta gent s'aven. tt~n, ~e fo,,ma independent, i s'en. ~Tnsc en I aprenentatge d'aquest mstrument. Fins ara, tot aquell que est~va interessat en el flabiol no tema _ta p~s~ibililat de seguir una gwa baszca orientati11a Aquest buit ha quedat ompler; amb la publicació del mètode.· A mb uns consells diri~; a deixebles, professors i autodidactes, l'autor convida els lectors a submergir-se en el camp dels imtruments de cobla en un camí ini· ciàt!c ~ue .els condueixi cap a la tecmca 1 la professionalitza· ció. Un mètode que pretén, entre altres aspectes, potenciar i pro· jectar els instruments de cobla tot mostrant una nova visió que s'allunya de tota perspectiva pejorativa. "Faig una crida de I consciència de país adreçada a aspectes específics del pafs. Existeix un sentiment de ¡•er· gonya cap a la cobla. En primer Lloc, cal dir que parlar de cobla és alguna cosa més que parlaT de sardanes. Actualment tenim un cicle de cobla al Palau de la Música que enguany celebra la seva sisena edició, i que està tenint un grau molt elevat d'ac· ceptació, tant de públic com de crítica. Per aquest certamen han passat els músics més íl·lus· tres del país -personatges com Antoni Ros Marbà, Josep Caba· llé i Salvador Brotons entre d'al· tres-. Aquest cicle, 'juntament amb altres esdeveniments que tenen lloc al territori català, són una mostra de la rellevància i el nivell de la cobla." j L p¡ o: u: JE o: Dl PI T( 1 ro Lt sa ta gt! se Dl' la C( rr. an go an lr¡ se ro sü ar d< C( IM e, el 2( C¡ la es to sit ac ge Ai ad m un com Concerts Simfònics al Palau im. at la Presència de Víctor Pablo Pérez i Uwe Mund res. LA NOVENA TEMPORADA DEL CICLE CONCERTS SIMFÒNICS AL ava. .esta ICO. "El t, de ;¡a/. fac. ven. ~'en­ uest rue/1 rbiol .guir Í· 1VO. Jlert ie." "gits ors utor ,rs a insí ini· 3p a tza. :ntre protbla, que tiva 1 de ·do tOÍS. ver· :mer 'Jbla • lar nim de ~bra està rac· ::om ~1e11 ·Ius· ~om ~ba· ~·al· ~eni que alà, ncio PALAU, QUE PROMOUEN LA FUNDACIÓ ÜRFEÓ CATALÀ-PALAU DE LA MúSICA I L'ORQUESTRA SIMFÒNICA DEL VALLÈS, ACUSA UN PERCEPTIBLE SALT QUALITATIU I D'AMBICIÓ EN LA SEVA TRAJECTÒRIA AMB LA PRESÈNCIA DE NOMS TAN IMPORTANTS COM A DIRECfORS CONVIDATS, COM ELS DE VÍCTOR PABLO PÉREZ -UNA OBLES BATUTES DE TRAJECTÒRIA MÉS SOLVENT A L'ESTAT ESPANYOL- I L'ALEMANY UWE MUND, ANTIC I INOBLIDAT DIRECTOR MUSICAL DEL GRAN TEATRE DEL L ICEU. per RRMC ................................... aquesta realitat, que incideix en l'aspecte més cabdal del cicle, s'hi afegeix La intervenció d'una orquestra convidada, La Sinfónica de Castilla y León amb el seu titular, Alejandro Posada, al capdavant. Una altra novetat interessant és la creació de la figura de l'"artista en residència", que serà el pianista i compositor barceloní Albert Guinovart, que en l'esmentada doble condició intervindrà en tres concerts. En el primer, s'hi oferiran frngments de musicals seus, en el sisè ambla seva composició lnfamia: tangos de Barcelona i fmalment en l'onzè amb el Concert per a piano i orquestra mím. 1 propi. Edmon Colomer, el titular de l'OSV, serà la figura axial del cicle, no sols com aenginyador dels seus continguts, sinó també en el terreny estrictament artístic, amb Ja conducció de set dels dotze concerts que una vegada més comprenen el cicle. I en aquesta oferta destaca de manera especialment clara la cantata La Creació de Franz Joseph Haydn, que clourà el cicle ei dia 18 de juny de 2005 amb interpretació del Cor de Cambra del Palau de la Música Catalana i trio de soUstes del qual només ~coneix el bari ton Iñaki Fresan, que 1 ~ a casa nostra després d'una conSiderable absència. Cada concert obeeix a un criteri acusat que a més s'expressa en els sugg~~us títols que hom els ha atorgat. Aixt, el primer, "AmèriCAT: de Broadway al Paral·lel" està centrat en el món del gran musical novaiorquès i A també del nostre antic eix de l'espectacle nocturn. I segon, "Amors i desamors", se situa en el romanticisme més estricte amb l'ldil·li de Siegfried, Concert per a piano i orquestra núm. 1 de Liszt i la Simfonia Renana de Schumann. La música de Satie i de Poulenc amb la Simfonia dels Adéus de Haydn dóna sentit al programa titulat: "SuiTeaUsme: «Jean Cocteau»". "L'OSV convida" es refereix a l'aJ.ludida presència com a orquestra convidada de la Sinfónica de Castella i Lleó. Les envistes nadalenques ens portaran un nou festival de valsos i danses, dirigit una vegada més per Salvador Brotons. "Buenos Aires del Vallès" és el provocador títol del sisè concert, justificat per l'esmentada obra de Guinovart, Infamin... i per la suite del ballet Estancia d'Alberta Ginastera en un programa en què destaca l'insòlit Concert per a contrabaix i orquestra de Pere Valls, que serà servit per l'alemany sabadellenc Christoph Rahn. ~Les veus de Don Quixot" està centrat en la visió d'aquesta figura literària de dos compositors tan allunyats en tants aspectes com són Telemann i Richard Strauss. El Concert per a piano i orquestra núm. 1 i la Simfonia núm. 2, "petita Rússia··, justifiquen plenament el titol del vuitè concert, ··Gran de la petita Rússia." "'Paganini alia italiana" té en el Concert per a violf i orquestra núm. 2 de Paganini i en la Simfonia núm. 4, "Italiana·· de Mendelssohn la seva explicació, al costat de dues obres de Gian Francesca Malipiero. '"Mos d'art'' és el títol del desè concert. totalment de- E dicat a Mozart amb el bonic Concert per a clarinet i orquestra com a centre. "Concert a la carta" és una suggestiva proposta gràcies a la qual el públic podrà triar l'obertura i la segona part del programa. ltra els esmentats Mund, Pérez i Brotons, dirigirà l'orquestra en qualitat de directora concertino Maigrhéad McCrann. Entre els solistes invitats i a més dels qui ja ban estat dits, destaquen dos joves valors, la clarinetista Laura Ruiz, guanyadora de la datTera edició del Primer Palau -Concert per a clarinet de Mozart- i la pianista Carmen Yepes -Concert per a piano i orquestra de Txaikovski-, que ho va ser del Concurs Ricard Viñes del 2001. El viola Paul Cortese -feliç recuperació-, actuarà com a solista en el programa "Les veus de Don Quixot"; la soprano Sophie Fournier interpretarà la corprenedora òpera per a un sol personatge de Francis Poulenc La Voix humaine -pot ser un dels grans moments del cicle. La pianista Diana Baibusa -Concert de Listz-, el violinista Ara Malikian -Concert de Max Bruch- i el violinista Teddy Papavrami - Concert de Paganini- completen el quadre de solistes. U 13 373 l n. l'I ll \1 e n n Ja pots gaudir da las noves lnstal·laclons del Palau de la Música Catalana. La restauració da l'orgue. La remodelació de la Sala de creació d'un nou auditori perfectament equipat i sorprenentment versàtil: Petit Palau. Un nou espai a l'aire lliure: la Plaça del Palau. Un nou el Mirador del Palau i una renovada botiga: Les Muses del Palau. Amb el mateix esperit que en va far possible ra construcció, però amb una que ha evolucionat amb el temps, més avantguardista i oberta al món. Viu el Palau del segle XXI, que també ha estat renovat Als amants de la música I l'art. Als defensor de la cultura. A les administracions: a la Generalitat de Catalunya, a l'Ajuntament I a la Diputació de Barcelona, al Ministerio de Educación, Cultura y Deportes; a l'Orfeó Català i a la Fundació Orfeó Català-Palau de la Música. Als arquitectes, treballadors, Patrocinadors, Mecenes I col·laboradors. Als qui treballeu al Palau. A tots aquells que us heu implicat per poder fer d'aquest somni una realitat, gràcies per ajudar-nos a fer el Palau del segle XXI. () Recordant Hans Hotter .P~!-~~~~.~T..~~Q.~~~. avia nascut a la localitat alemanya d'Offenbach del Main, el 19 de gener de 1909, en una familia benestant i culta. Els seus inicis musicals no anaren dirigits al cant, ja que la seva idea era convertir-se en organista i director d'orquestra. Així, va dirigir un cor estudiantilies va convertir en organista a Munic. 1com ell mateix digué, va pensar que si volia dedicar-se a dirigit·, era convenient conèixer el món de la veu i, per tant, va acudir a Matthaus Romer -deixeble del gran Jean de Reszke que havia interpretat Porsifal el 1909 a Bayreuth-, el qual li l'li descobrir les seves grans possibilitats com a cantant. la seva primera aparició en públic fou en un concert cantant El Messies. L'any 1929 interpretà el paper d'Sprecher, de Lo flauta màgica, al Teatre Municipal de Troppau, on va romandre fins al 1932 i on representà tot tipus de repertori: alemany, francès, italià i eslau. Més endavant va actuar a Praga, on arribarà a les dues-centes representacions i on va conèixer Chaliapine, de qui va copsar la seva forma de veure el cant i que el va con~derarcom un referent. Després va anar aHamburg i fina lment el 1937 a Munic de la mà de Clemens Kraus, que l'h~1ria sentit anys abans però que va dir: 'Es massa jove per als papers grans i massa gran per als petits." El gran moment li va arribar quan interpretà l'Holandès i l'èxit va ser tan gran que l'any següent enregistrava a Berlín el segon acte de Die Walküre, en la integral que EMI l'Olia publicar. Aquells anys va tenir una relació molt estreta amb Strauss, del qual estrenà Friedenstag i Capriccio. La Segona Guerra Mundial va ser un temps complicat per a Hotter, que no va 1'01er aftliar-se al Partit Nazi, ni tampoc emigrar, i fins i tot va tenir el valor de negar-se a cantar en el Festival de Bayreuth de 1940, dirigit per Winifred Wagner, gran admirador de Hitler. Apartir de 1952 va ser el rei indiscutiblede l'esmentat Festival de Bayreuth, on cantà dotze anys, interpretant tots els &rans rols, acompanyat per les millors veus de l'època i dirigit per grans mestres, com Krauss, Keilbcrth o Knappertsbusch; moltes de les seves interpreta~ions es poden gaudir gràcies als ~straments d'algunes funcions. També fou el protagonista de la Tetralogia sencera dirigida per Solti. H EL 6 DE DESEMBRE DB 2003 VA MORIR HANs HoTTER A LA SEVA CASA DE GRUENWALD -POBLACIÓ PROPERA A MUNIC- POC ABANS DE COMPLIR NORANTA-CINC ANYS. HOTTER HA ESTAT UNA DE LES FIGURES CABDALS DE LA INTERPRETACIÓ MUSICAL, NO SOLAMENT COM A CANTANT WAGNERIÀ, PERQUÈ A MÉS, COM EL REI MIDES, CONVERTIA EN OR TOT EL QUE TOCAVA. La seva carrera el va dur als grans teatres del món, començant per l'Opera de Viena, on va cantar rols tan diferents com Macbeth, fJ barbiere di Sivigtia o Don Giovanni. L'any 1947 debutava a Londres amb dos papers mozartians, però després hi va cantar les seves grans creacions wagnerianes i el 1950 es presentava a Nova York, amb la gran versió del personatge de 1'Holandès. Al final dels anys cinquanta va tenir problemes al·lèrgics respiratoris que van fer minvar les seves condicions, fins que es va retirar de l'escena el 1972. Aleshores alternà la seva carrera com a liederista amb la de director d'escena i alguna actuació en personatges especials, com el de Sbigolch en Lulu, del qual feia una caracterització impressionant, com vàrem comprovar al Liceu l'abril de 1987. També vam poder gaudir del seu art a Barcelona, on va debutar els anys trenta; més tard, l'any 1950, cantà Tristan und /solde (Kurwenal) i Die Walküre, i l'any 1955 vingué a Barcelona amb els integrants del Festival de Bayreuth, en la seva única sortida fora d' Alemanya, on cantà dos papers en Parsifal, Tris- tan und /solde (ara eJ rei Marke) i Ja seva gran creació de Wotan en Die Walküre. Ja hem esmentat la seva dedicació al lieder, però el que més meravellava era la seva capacitat i inteJ·ligència de dominar una veu tan gran, que impressionava per la potència i com l'aplicava en un món tan íntim com el de la cançó, com es pot comprovar pels enregistraments de Brahms, Schubert, Loewe, Strauss, etc., als quals donava una subtilesa, una capacitat de comunicació i un domini impecables. pét:ft Palau GRUP AGBAR va celebrar la junta General d'Accionistes, el passat 21 de maig, al nou auditori polivalent del Palau de la Música Catalana, Petit Palau. GRUP AGBAR, molt vinculat al món de la música i de la cultura, i especialment al Palau com a Membre d'Honor de la Fundació Orfeó Català-Palau de la Música Catalana, ha gaudit dels moderns sistemes audiovisuals del Petit Pa lau per a la seva Junta d'Accionistes. Aquesta sa la, amb un aforament de 538 butaques, està equipada amb les tecnologies més avançades. 15 375 •••w•·•••4• Proposta rigorosa al Festival de Música de Cambra de Santa Cristina d'Aro EN UN RECORREGUT TEMPORAL ATÍPIC EN ELS CICLES DE CONCERTS -MARÇ-OCTUBRE-, EL FESTIVAL INTERNA- De dni/ n bnix: els pinn is tes Albert Guinovart, Miquel Fnrré i We11-Y11 She11 ClONAL DE MúSICA DE TERI SELECI'IU EN EL CON¡¡¡ JUNT DE LA SEVA OFERTA I = TAMBÉ EN LES ACTIVITATS ~ QUE COMPLEMENTEN EL CI- ..., ""' CLE PRINCIPAL. E> ~ a ~- 237-238 ;;:z ~· 50 a !!J:i ¡¡;¡· ~ -...... ~ 16 376 E P..~~--~ç_ I Festival pròpiament dit consta de nou concerts amb una considerable presència internacional que permet gaudir de diversos tipus de formació cambtistica: duet de violí-piano; cant acompanyat amb piano, trio de violí, viola i violoncel; trio de fusta -oboè i fagoti piano; una formació tan insòlita com flauta, piano i castanyoles; un sextet de violins, violes i violoncels, i, finalment, un duet de violoncel i piano. El cicle ja ha ofert els dos primers concerts, a càrrec del duo Markus Placci (violí) i Roxana Bajdechi (piano), i el de la soprano Akiko Hayashida acompanyada per Chiho Fukui. Queden els set restants, que permetran gaudir del Quattetto David (corda), el pianista Wen-Yu Shcn (segon premi del Concurs Reina Elizabeth 2003), el Trio Poulenc (oboè, fagot, piano), Ja pianista Maria Ramallo (primer premi del Concurs Infanta Cristina 2003), el Trio Syrinx (flauta, piano NI FE: SA NA D'ARO CONSTITUEIX UNA ZADA PEL RIGOR I PEL CRI- EK OH CAMBRA DE SANTA CRISTIMANIFESTACIÓ CARACI'ERIT- EL LL i castanyoles), el Sextetto Leonardo format per dos violins, dues \ioles i dos violoncels i, finalment, el duet de violoncel i piano, format per Shana i Awi Downes. A I margo s'ofereixen~"" concerts a redós d'esdeveniments particulars. Així, la commemoració de l'Any Dalí ha servit per pro· moure un concert a part a càrrec d'Albert Guinovart, encapçalat per l'obra 16 tableaux d'une Expositon Salvador Dalí de Bruzdowicz seguit d'obres de Chopin, Albênlz, Montsalvatge, Guinovart i Grana· dos. Hom oferirà un cicle de qua· tre conferències a càn·ec del cone· gut estudiós i comunicador musical Joan Vives, amb el títol de "Parlem de piano". Aquest cicle serà complementat per dos concerts de piano; el primer a càrrec de Mi· que! Farré, amb un programa ciàs· sic i romàntic, i el segon a càrrec de Pilar López Carrasco amb obres de Brahms, Montsalvatge, DebusS)~ Homs i Messiaen. També hi ha ha· gut un concert de música antiga amb el patrocini de la Fundació u¡a Caixa" i també un concert amb la participació dels premis d1 honor del Conservatori Superior de Mú· s ica de Liceu, i un altre amb els guanyadors del Concurs de Con· servatoris de Catalunya, corresponent a la fase autonòmica del Cer· tamen Nacional Intercentros. DB Ql TR ] la 1 Pe1 Sa: ac< Mé rin ra me COl zat go1 sici el1 so: ac< ma I la 1 Pa: de tre del m¡ -0 ip Pr< ela ba1 jur. Programació presidida per la veu, al Festival Castell de Santa Florentina EL PREDOMINI DE LA VEU, EN DIVERSOS TIPUS DE MANIFESTACIONS, MARCA L'OFBRTA DE LA SISENA EDICIÓ DEL FESTIVAL CASTELL DE SANTA FLORENTINA, QUE TÉ .r· o- el LLOC AL MARC PRIVILEGIAT DELA PLAÇA D'ARMES D'AQUESTA ESPLÈNDIDA CONSTRUCCIÓ A CANET DE MAR. at es e· iS. ió )· !C Z, 3· 3· ¡. e .e :s ¡. ,. e y, I· a iS n total s'hi oferiran nou concerts, quatre dels quals tindran un acusat protagonisme vocal, i a més, de la mà de noms d'un gran interès. Per ordre de programació, la Coral Sant Jordi dirigida per Lluís Vila, acompanyada dels pianistes Josep Maria Almiron i Emili Brugalla, oferirà un programa amb una primera part oberta per un aplec de temes a cappella i closa amb tres composicions amb piano de Mozart, Mendelssohn i Fauré. La segona part, després d'una composició de piano a quatre mans, clourà el concert amb els bellíssims Valsos amorosos de Brahms amb acompanyament de piano a quatre mans. La segona presència canora serà la de la soprano andalusa Sandra Pastrana, amb un notable historial de guardons i deixebla, entre d'altres, de Pedra Lavirgen i Victòria dels Àngels, que oferirà un programa d'elevat contingut operístic -Donizetti, Rossini, Verdi, Gounod i Puccini- i també d'altres temes . ''Mozzartissimo" és el títol d'una Proposta servida per un conjunt inclassificable, format per soprano, ?aríton, oboè, clarinet i fagot, conJUnt procedent de la República Txe- E ca que interpretarà, amb indumentària ad hoc, un aplec de moments cabdals de les òperes Les noces de Fígaro, Don Giovanni, El rapte al serrall i La flauta màgica. El tenor barceloní Salvador Carbó clourà el Festival, acompa-nyat al piano per Ricardo Estrada, en un programa en el qual s'alternaran àries operístiques i repertori obert que va de l'inevitable Tasti a Respighi, passant per Leoncavallo. Recordem que Salvador Carbó, segon premi del Concurs Francesc Viñas i premi al millor cantant català del Concurs Jaume Aragall , està desenrotllant una activa carrera internacional. La Barcelona Sinfonietta que dirigeix Francesc Llongueras obrirà el Festival amb un programa molt propi de festa musical, amb valsos, marxes i temes coneguts d 'importants films. i configurant un tot de gran espectacle musical. El pianista Yung Wook Yoo, guanyador del Concurs Internacional de Piano Paloma O'Shea del 1998, aportarà dosis destacades de transcendència en un programa exigent que comença en Bach i acaba en Liszt passant per Beethoven i Albéniz. El Trio Syrinx -flauta, piano i castanyoles- aportarà un moment cambrístic peculiar amb un programa Turina, Debussy, Enescu, Falla, Fauré, Albéniz, Ravel i Bizet de clar contingut espanyolitzant. I flautista granolletí Claudi Alimany serà el protagonista destacat del concert que oferirà amb la Mendelssohn Cbamber Orchestra. amb la versió del Concert per a flauta, violí i orquestra de Mozart i el Concert per a flauta , arpa i orquestra, compartint el paper solista amb el violi Péter Kóvats i l'arpista Christine Icart. Clourà el Festival una de les formacions de cambra catalanes de més envergdura qualitativa del moment. Ens referim al Quartet Casals - Vera Martínez Mehner, Abel i Arnau Tomas i Jonathan Brown- , amb un programa Mozart, Haydn, Aniaga. Nou concerts, d'un nivell notable d'interès i qualitat, com a imatge de consolidació d'un festival que té el mèrit afegit d'instaJ.Iar-se en una zona del país sense protagonisme musical estival. O amb prou feines. E 17 377 XVIII ESTIVAL CASTELL DE PERALAD ... Juliol - Agost 2004 Presenta! per: ~ I ....~ FOMENTO DE CONSTRUCCIONES Y CONTRATAS, SA EI Amb el copalrocini de: Caslrtos de Cataluqya 2f:i/p?' PERAlADA .,, .,,.. .. . Gl Ql sc LA \ i\\1( it IARDIA ( OI CI DISS~BTE , lO DE JULIOL. 22.30 H DIUMENGE, I D'AGOST, 21 H DIMARTS, lO D'AGOST, 22 H Xl GRAN CONCERT DE MÚSICA CATALANA RECITAl DE OIIFEO CAT~- COBLA LA PRINCIPAL DE LA BISBAl COBLA LA PRINCIPAL DEL LLOSREGR ANN BECl<MAN. """' 08liU oc POULENC, ROSSI NI, VEROli MUSSORGSKY SOLISTES, COR I ORQUESTRA DEL TEATRE HtLIKON DEMISoJi¡ DMITRI BERTMAN, OOot(fOOIO'EJCD<A DILLUNS, 2 i DIMECRES, 4 D'AGOST, 22 H DIMECRES. li D'AGOST, 22 H OIVEHOIIES, 16 DE JUUO., 22 H LORIN MAAZEL FILARMONICA ARTURO TOSCANINI OPERA: RUGGERO RAIMONDI, BAIX MADAMA BUTIERFLY, DE PUCCINI CRISTINA GALLARI»OOMAs. CLAIJDIA MARCH I, ROBERTO ARONICA r GIOIIGIO l.ANCANARO ..s K RESPIGHII D't'OfiAK COR LlEilfR cAAIERA DE SABADELL ORQUESTRA SIWONICA llf BARCELONA I N~IONAL llf CArALUNYA MARCOARMILWO. _.,... ........._ LINDSAY KEMP. _...,.O'DUM DISSABTE, 17 DE JULIOl, 22 H IWISA: DALIDANCE OOOl"'"-"U ·~nt·. ·~¡· 1 "Trllún bolC" LA VENTAFOCS, DEJOHANNSTRN.ISS I DIUMENGE, I S D'AGOST, 22 H gu DIJOUS, 5 D'AGOST, 22 H DILLUNS, 16 D'AGOST, 21 H- CICLE GRANS PIANISll:S ROSA TORRES·PARDO "!berta•. D'ALB!NIZ DIMARTS, 17 D'AGOST, 21 H - CICLE GRANS PlANIS rES JAVIER PERIANES - • Df BLASCO llf NEBRA. llfBUSSY, FALLA I CHCI'IN DIUMENGE, 8 D'AGOST, 22 H tEATRE. LA PLAÇA DEL DIAMANT, DE ~-<o.ctfiODCII(I)\ ....,_O( JOAN out DIMECRES. 18 D'AGOST, 22 H MERCt POliS, ROSA RENOI! i MONTSERRAT CARULLA PASCAL CO!oCELADE, IOJKA"""""", -etOli-... El SOMBRERO DE TRES PICOS, O(~ El CAFt DE CHINITAS, DEGARCIALOIICA .JOAN OI..Lt, OUttc:JMO"tleltiA Cqltoduccló del Fesllo41 ta!:tell de Pwatacll, Flrum Unlwrul de les CUHures - ~ 200-1 I BoiO Produe:Cians DISSABTE. 24 DE JULIOL, 22 H FISK JUBILEE SINGERS DILLUNS, 9 D'AGOST, 21 H ·CIClE GRANS PlANIST~S DIUMENGE, 25 DE JULIOL, 22 H IVAN MART[N UTE LEM PER, "Voyage" ooou Dl O, SCARLATT1, MOZART I CHOPIN Recuperació dels telons de Salvador Dall ..,.......,,. O[ JOst ANTONIO RUIZ CENTRO ANOALUZ DE DANZA ESPERANZA FERNANDEZ, .._,_, CHANO OOMINGUEZ."" LLUIS DANtS. I>IO((fOOO'DC"" Cqlroduccló del Festlvll ~leU dt Petalada. Festival Sanlandet, Quí¡>eenl Musbl de 5111 5«),nl!an, FestiVII de M~slc:.1 y o.nu de Granacla. Cer111o Andalut de [)o!IIJ elf V • de Andalucla 1en col·laboroc:Jó amb la Fundac:IO GaiiJ.SIIYI<i~ 01 Co!-laooracro especial: CATALUNYA CASTELL DE PERALADA Fundaci6n BancoSabadell -~­ RADIO r WWW.ftstiVIIJ)41raloda.com e-mall: lnl<iOio!stiYIIIItl'llldl-., :r r FUNDACION Wlnfe111JUT SUISSE 111111 Gorwtralltal de CataiYnya IUJN Departament de Cultura •• •• CATALUIIVA TVRIS>.IE ·~ + t!!l!f ~adóde Girona • pr l'e ge WOODY ALLEN &NEWORLEANSJAZZBANO -••• SCHUMANN, SCHUBERT-LISZT, BARBER I RA'IR Cq>toduccló del fellrorll c.te11 dt P•-. lnsbtut VMncla dt 11 Melslu (Gennlllll '4letlclala). f - Grec de IIM:etanl2004. I Funda:iOn Pablo S.-e un llÍI DISSABTE, 7 D'AGOST, 21 H • CICLE GRANS PIANISTES COR DE LA GENERALITAT VALENCIANA THE AMSTERDAM PERWSSIOI'I GROUP ORQUESTRA PABlO SARASATE llf PAMPLOHA JOSEP VICENT, C>OUTOORAMON SIMO, OOUCTOOO'U<IIoA o""" UWoo m1 TEATRE NACIONAL DE ~ÒPERA DE POO\ MIGUEL BASELGA Wl'ltr D'ALBERT MESTRES JOAN ENRIC CANET, XIMO CANO, JOSEP MARIA MESTRES QUAORENY, RAMON RAMOS, RAFAEL REINA I JOSEP VICENT lO un pu OPERA XINESA: LA DEESSA OEL RIU LU "t1UI'IImo VE SH.IOIAN, LIJO CHANGDE, Jl ZHDIHUA ~ IUINi\ll Xl E 2HENQIANG, itlfRDm>R ..,..,.,_ SHI YUKUN, I>IOECJOOO'UC<H/o DIVENDRES, 23 DE JULIOL, 22 H ....,_ K i JOAN MANUEL SERRM ORQUESTRA SIMFÒNICA DE BARCELONA I N~IONAL llf CATALUNYA WOODY ALLEN, ........v 1714. MÓN DE GUERRES CJ JOAN ALBERT AMARGÓS, ooot~- """"""ort BEBO VALDtS DE CUBA ALL STAR LATINJAZZ BIG BAND L'I ro SERRAT SIMFÒNIC DIUMENGE, 18 DE JULIOL. 22 H ESPIRITUALS NEGRES! BAlLET: DIMARTS, 3 D'AGOST, 22 H Producció c1e1 Festivi~ C..tell dt Pw1tacll 111 coi·IM>orotiO emb la Fun<laeió Gai¡o.SIIv- 0.11 Nl PACO DE LUC[A ISAAEL SUAIIEZ .,......, ALAIN l'tREZ, BOB8Y MART1NEZ. ENRIQUE HEREOIA ..,_,., HERMINIA BOfUAS , VICTOIIIA SANTIAGO...,.....,... ALICIA AI.ONSO i PE ORO OONSUEGRA, _,....,-~ BALLET NACIONAl DE CUBA - " ' WN:lNER I SCHUBERT RAMON OLLER, ROSSY DE PALMA RAio!ON OLLER, ccotOOOAri iJU(fao XAVIER ALBERl1,- OPERA: El CAS MAKROPOULOS, DEJ.Wcu DIJOUS. 121 DIVENDRES. 13 D'AGOST. 22 H Cop-oduccí6 del Pilaao de fe51MIIes de ~ll i <nil TUIO de c.lrdoba. ..-oblac:ol--16 dt Poliu All• Recuperació dels telons de Salvador Dall OPERA: IUI'ID~CIO CAJTHL Dl Plii.ALADA l'e l du de rar pn i l' m !11\YJI ••§•·•••a• Oferta interdisciplinària al Festival Jardins de Cap Roig EL FESTIVAL JARDINS DE CAP ROIG, A PALAFRUGELL, PROMOGUT PER LA fUNDAC IÓ CAIXA DE GIRONA, PROPIETÀRIA o' AQUEST ESPAI PRIVILEGIAT AL COR DE LA COSTA BRAVA, CONSOLIDA EL MODEL D'OFERTA INTERDISCIPLINÀRIA. UNA OFERTA, PER TANT, NO ESPECIALITZADA QUE TÉ EN LA CAPACITAT DE CONVOCATÒRIA DE GRANS NOMS O DE GRANS MA- NIFESTACIONS, EL SEU ATRACTIU MÉS VISTENT, AL MARGE DE L'HOMOGENEÏTAT o' AQUESTES MANIFESTACIONS I , EN ALGUN CAS, DE LA QUALITAT. Així, .P.~!:.~~podem observar com tot al llarg dels setze es pectacles que s'oferiran entre el dia 10 de juliol i el 17 d'agost, hi ha una mica de tot: jazz, cançó popuJar selectiva, ballet i cant fiamene, concertisme clàssic, ballet romàntic i òpera espanyola, en una baneja deliberadament volguda, que petmet aplegar una munió d'artistes d'un indiscutible predicament en el gran món de l'espectacle, o del concepte més genuïnament nord-americà de l'entertainment. Josep Carreras i Lluís Llach, un duet de noms -com tots els altresde presentació innecessària, obriran el Festival, en una proposta presidida per l'autoria del segon i l'alta qualitat interpretativa del primer. DespTés vindran noms també tan valuosos com el de la pianista portuguesa Maria Joao Pires amb el també pianista Ricardo Castro. Cesaria Evora i Carlos Núñez amb la presència com a convidada de Luz Casal, situen el que abans hem anomenat àmbit popular selectiu. La veu d'EstreUa Morente portarà el clam del flamenc més elegant i refinat. I Joaquín Cortés i Cristina Hoyos, amb els seus espectacles, el ball flamenc d'alta volada qualitativa. Angel Corella, un autèntic star del ballet clàssic, encapçalarà un destacat conjunt de grans ballarins clàssics del prestigiós American Ballet, i el jove director català David Giménez ditigirà l'Orquestra Simfònica creada expressament pel mateix Festival -formada per membres de l'OBC i de la Simfònica del Liceu-, en un concert dedicat a autors i temàtiques espanyoles amb la col-laboració de la cantant Mayte Martín i la violinista Al·la Voronkova. E !jazz, que va ser a l'ori- gen primigeni del Festival, de la mà del "lacomotora negra" Ricard Gi li, ocupa un lloc particularment destacat en el Festival, amb formacions com la mateixa La Locomotora Negra, The Clayton-Hamilton Jazz Orchestra, el mític nom Manhattan Transfer i The London Community; en definitiva, un conjunt d'oferta variada i alhora espectacular. El món genuïnament escènic oferirà una de les propostes sens dubte de més substància qualitativa amb la versió d'El rei Lehar de Shakespeare en el muntatge de Calixta Bieito i interpretació de Josep Maria Pou. També espectacie d'escena és la versió de l'òpera Marina que dirigirà aquesta referència tan contumaç en el món sarsueJístic català que és Josep Maria Damunt. D'esquerra a dreta: Auge/ Corella, Josep Carreras i Maria Jono Piri!S amb Ricnrda Castro ¡;¡ &" = ""¡:¡ = = if ~' .... = :s. """ &" = ~ ~· : g; ..... Josep Bros, figura destacada del Festival Francesc Viñas de Moià !tenor barceloní josep Bros és el nom més destacat de l'edició d'enguany del Pestivallnternacional de Música de Moià que se celebrarà entre els dies 17 de juliol i 17 d'agost amb un total de vuit manifestacions. Ell serà el protagonista d'un concert que adquireix una significació especial. Es tracta de commemorar enguany el centenari de la instauració de la Festa de l'Arbre Fruiter per l'il·lustre convilatà moianès, el gran tenor Francesc Viñas. Bros actuarà al Parc Municipal acompanyat al piano per Marta Pujol amb un programa d'àries d'òpera i Iied català (Mompou. Toldrà i Morera). Serà a la tarda, mentre que al mati haurà tingut lloc al mateix marc un concert aperitiu en homenatge als avis, i posteriorment a la nit, s'hi celebrarà un concert de cobla. El Festival de Moià, que es beneficia de l'ombra del record imperible de l'esmentat Viñas, en el decurs dels seus 22 anys d'història ha comptat amb una altra il·lustre figura com a l?rotagonista: la soprano Victòria dels Angels, que durant força anys va oferir-hi un concert benèfic a favor de la Llar dels Avets, en actuació acompanyada al piano per Albert Guinovart. El cicle d'enguany l'obrirà un concert a càrrec de l'Orquestra Filharmònica de l'Empordà i la Coral Polifònica de Puig-reig amb un programa d'àries, cors i obertures d'òperes. L'Aula de Música Dalmau Gonzàlez oferirà la representació de La flauta màgica en versió catalana sota la direcció de Joan Olivé i posteriorment l'Orquestra de Cambra COK interpretarà un titulat "Concert familiar" amb la versió de Les quatre estacions de Vivaldi. L'Hungarian Mendelssohn Chamber Orchestra amb el flautista Claudi Arimany seran els protagonistes del concert del dia 8 d'agost i finalment el Cor del Patriarcat de Moscou oferirà un programa de cants de l'antiga Rússia. Els concerts s'alternaran entre l'al·ludit Parc Municipal, l'Església Parroquial, la plaça Major i els Jardins Francesc Viñas. E ¡;¡ so = - ~ 5I ei' ~- 237-238 20 380 RRMC Nova edició del Curs i Festival Internacional de Música Pirineuclàssic ntre els dies 2 i 11 de juliol té lloc la tercera edició del Pirineuclàssic. proposta musical que ofereix un curs i festival de música al Pil"ineu d'Osca. Ambdues manifestacions s'inscriuen en els Encontres Musicals Pirinencs. que inclouen dues activitats sim ilars al Departament francès d'Hautes-Pyrénées: la Vlll Académie Internationale de Piano Gyorgy Sébok i el Vlll Festival Intemational Piano aux Pyrénées. El 3r Curs de Música se celebra entre el 2 i l'li de juliol a Sabiñanigo i Canfranc amb el subtítol "Música, creativitat i naturalesa al Pirineu aragonès~ i enguany centrat en el tema "El viatge''. Aquesta iniciativa pedagògica és dirigida a alumnes d'edats i nivells molt diversos i ofereix matèries i activitats com instrument (piano, cant, violí, viola, violoncel, contrabaix, nauta, oboè, clarinet, fagot, trompa i trompeta); Mètode Suzuki (piano, violi i violoncel); pràctica orquestral; improvisació/introducció al llenguatge del jazz; quartet de corda; lectura ràpida; Mètode Feldenkrais; taller de creació i cultures musicals (música brasilera); música i moviment; classes magistrals del clarinetista Michel Lethiec; assistència als concerts del Festival Internacional de Música; i altres activitats de temps lliure relacionades amb el E medi ambient i el patrimoni cultural. Una h·entena professors de nivell reconegut imparteixen les matèries. Són: Sergio Castro, Pavel Vemikm•. Karsten Dobers, Françoíse Gnéri, Alain Meunier, Suzana Stefanovic, Jean-Michel Hequet, Jordi Gendra, Sebastian Gimeno, Carles Pertegaz, Michel Lethiec, Maria Crisol, Gérard lsraelowicz, Mireia Parrés, MariePaule Milone, Carmen Martínez, Denis Pascal, David WestfaU, Maarit Honkanen, Ruth Miura, lmma Ba· raut, Elías Azquinezer, Chantal Darietto-Latil, Eduardo Lopes, Quartet Ebène, Manel Camp, Caria Patticia Campos da Costa, Philipp Unseld, Ana García i Núria Patau. Per la seva banda, el Festival, atnb "El viatge" com a motiu, inclou set concerts i el concert d'alumnes el dia I l de juliol, a les 12 b al cinema Cumbre de Sabiñanigo. La proposta es completa amb diverses exposicions i una nit temàtica: música i camí. Per a més informació i ins· cripcions: Classic HaU. Tel.: 93.429.10.85. Fax: 93.420.10.18. Afe: classic-hall@classic-haU.com. Cantants coreans acaparen els premis masculins del Concurs Aragall E I baríton Myun Won Han, el tenor Byun Woo Suk i el baríton Byun Woo Kong, tots tres de Corea del Sud, van obtenir el primer, segon i tercer premis, respectivament, de la 7a edició del Concurs Internacional de Cant Jaume Aragall, que se celebrà del 9 al 14 del passat mes de maig a Sabadell. Per la seva banda, el primer, segon i tercer pre· mis de veus femenines van recaure en la soprano Minerva Moliner, de Castelló, la mezzosoprano Christine Knorren, d'Alemanya, i la soprano Virgínia Wagner, d'Argentina, respectivament. Myun Won Han va obtenir també el premi del públic i el tenor de Sabadell Sergi Bellver guanyà el premi al millor cantant català. l j'¡ A v b (I Programació atractiva en el I Bel-Luna Jazz Festival l Jazz Club & Restaurant BelLuna barceloní no es vol quedar enrere a l'hora de competir, aquest estiu, amb els concerts del Grec i del Fòrum. En efecte, de l'I al 31 de juliol té lloc en aquest local de la Rambla de Catalunya el ¡ Bel-Luna Jazz Festival. No és una manifestació per sorlir del pas i poder dir allò de "'nosaltres també hem muntat un [esti¡•al", sinó que la categoria dc les fïgures que hi passaran fa pensar que els organitzadors tenen molt clar allò que han d'oferir a un públic que, a part d'escoltar bon jazz -tant estatal com forà-, assaboreix un acurat sopar. Aquest 1 Festival del local barceloní apunta ah: McCoy 1)tner Trio, Benny Bailey Quartet, Bruce Barth Trio: Jimmy Smith Quintet, i el trio d'Hiromi, com a plats forts. I gent del país com Ignasi Terraza Trio, Djangology, Ariel Vigo Quintet, Raynald Colom Quintet i Llibert Fortuny Trio (Homenatge a Charlie Parker). entre d'altres. No deixa de ser un mèrit que el mateix Bel-Luna hagi hagut de posar els diners per tal de muntar un festival com aquest. Un festival de club. r també és important destacar el fet que McCoy 1)tner, per exemple, no acostuma a tocar mai en locals d'aquestes característiques. Cosa que sí farà al Bei-Luna. Tyner ha estat membre del Jazztel d'Art Farmer i Ben ny Gol son i també del quartet de John Colt rane. Com a líder, ha actual amb Roy Haynes, Clark Teny, Frank Strozier i Thad lones, entre d'altres. El 1966 fundà el seu propi trio. Ha demostrat sempre una enorme ductilitat i una potència a vegades abassegadora. Que s'agermana amb estones suaus i serenes. Al Bel-Luna actuarà E el S i 6 de juliol, amb Chamett Moffett, contrabaix; i Eric Kamau Gravat!, bateria. Per la seva banda, el trompeta Benny Bailey (dies 13 i 14) es presentarà amb David Golek, guitarra; Bart Tarankein, contrabaix; i Jo Krause, bateria. És un trompeta de big band però també de grups reduïts. Ha tocat amb l'Orquestra de la Ràdio de Munjc i també amb Les McCann i Eddie Harris. Amb la Ken ny Clarke-Francy Boland Big Band i amb Dízzy Gillespie i Lionel Hampton. Hereu de Charlie Parker i Miles Davis, als seus setanta-vuit anys encara es troba en molt bona forma. De Bruce Barth podem dir que és un dels millors pianistes de les noves generacions. Ha actuat amb Tom HarTell i Steve Coleman i encara que el seu bateria titular és el famós Al Foster, al Bel-Luna (dia 15) es presentarà amb Ugonna Okeswo, contrabaix; i Montez Coleman, bateria. El qui més dies s'estarà al club de la Rambla de Catalunya serà l'organista Jimmy Smith, també de setanta-vuit anys (dies 19. 20 i 21). Les seves lliçons dictades amb l'orgue Hammond no han deixat ningú indiferent. Ha actuat amb Art Blakey, Donald Byrd, Lou Donaldson i Kenny Burrell, entre d'altres. A Barcelona ho farà al costat de Hennan Riley, saxo; Phil Upchurch, guitarra; Jonathan Wood. contrabaix, i Jimmy Jackson, bateria. I resta Hiromi (elies 27 i 28), una pianjsta i teclista japonesa que és la nova sensació a Europa. Apadrinada per un líder del prestigi indiscutible d'Ahmad Jamai, es presentarà amb Tony Grey. contrabaix, i Martin Valihora, bateria. Albert Suñé .......................................................................... L'obra de Brecht i Weill Òpera de tres rals, al Festival Internacional del Ruhr E l musical de Bertolt Brecht i Kurt Weill, dirigityer Cah.·xto Bieito i protagonitzat per actors de la Company1a Ro~ea, es representà del 12 al 16 de ma.ig de 2004 a la Grosse Bühne Ruhrfes tspielhaus, en el Festivallnternacional del Ruhr (Alemanya). Aquest espectacle, estrenat en el Festival Grec 2002 de Barcelona, v~ tenir gran èxit en gira internacional per París (teatr~ MC93 Bobigny, del28 de novembre al 14 de desembre de 2003), 1 Estrasburg (teatre Le-Maillon, del J S al 18 de gener de 2004). TANGENTS Dos tallers d'òpera l mes passat vam tenir el privilegi d'assistir al procés final de dos tallers d'òpera. L'un, denommat Escola d'Òpera de Sabadell; l'altre, el Taller d'Òpera del Gran Teatre del Liceu-Teatre Lliure. El primer s'organitza per a cantants, seleccionats per concurs, que vulguin apuntar-se a un curs de tTes mesos impartit per reconeguts professionals del tema i que té com a objectiu final confegir, si és possible, un doble repartiment per al titol que per aquelles dates programen els Amics de l'Òpera de Sabadell. Enguany la Manon de Juies Massenet. Els cantants utilit'"len els decorats i Ja preparació orquestral que s'ha fet per a les representacions professionals. El del Liceu-Lliure es proposa reclutar cantants joves per preparar el doble repartiment d'un títol determinat amb una producció pròpia i fer unes representacions inicials als llocs previstos, enguany Ja Sala Fabià Puigserver i el Teatro Arriaga de Bilbao, tot restant oberts a les contractacions posteriors que puguin sortir. En aquesta primera edició s'ha escollit ri mondo delia luna de Franz Joseph Haydn. En la producció de Sabadell, hi hem pogut veure la confinnació del director del cor, Daniel Martínez, com a bon concertador dirigint musicalment l'òpera; la vitalitat que suposen cantants joves, tots de bon "nivell" i la promesa d'un tenor colombià, Hans Ever, que, si no s'aparta del repertori adequat i guanya en volum, pot fer carrera. A part de Sabadell, aquesta versió jove es va representar també a Badalona i a Terrassa. La valoració de la producció és la mateixa que s'hagi fet del repartiment professional. En la del Liceu-Lliure. l'espectacle, d'una gran qualitat visual, de lago Pericot. va ser molt reeixü, àdhuc amb una emotiva aparició de llaydn sobre l'escenari. lnterpretativament. l'excel·lència se la va endur l'anomenada Orquestra de Cambra del Conservatori del Liceu, molt ben ditigida per Josep Caballé. La vaig sentir el segon i el penúltim dia. En aquest darrer, ja rodada l'òpera, la fabulosa música de Haydn va ser interpretada fregant la perfecció. Enguany el bon temps també ha arribat a l'òpera. E 237-238 21 381 Final verdian a en el VII Concur s de Cant Manu el Au sen si csprés d'una dura selecció dels més de 130 participants, les últimes fases de la qual s'han celebrat al recent inaugurat Petit Palau. es va arribar a la final en un Teatre del Liceu curull. Dotze finalistes van desfilar per l'escenari i van oferir les seves interpretacions de grans àries del repertori operístic, ¿però quin repertori? Fa la sensació que bé per les veus escollides per a la final o bé pel repertOii imposat pel jurat en Ja final, Ja història de l'òpera comença i acaba amb Verdi. ja que la meitat dels finalistes, tots ells molt joves, van gosar interpretar aquesta música per a la qual és convenient una maduresa vocal i artística que difícilment és assolible a Ja seva edat, però ... doctors tenen els jurats per decidir. Els altres finalistes ens van delectar amb òpera verista, i lleus tocs mozartians, l'arxiconeguda segona ària de Ja Reina de la Nit,l'"Adieu~ de Ja Manon de Massenet i dues de Rossini. Dels dotze finalistes, cal destacar Ja presència de cantants espanyols en una tercera part dels seleccionats. i quatre d'ells procedents de Catalunya. Van quedar finalistes, en aquesta categoria: Anna María Casile, María García. Nuria Orbea, i els catalans Albert Deprius, el baríton que ja va obtenir el premi de jove promesa fa dos anys Manel Esteve, i el baix barceloní Toni Fajardo, conegut per les seves intervencions amb el Cor de Cambra del Palau i en alguna producció de l'Òpera de Sabadell, que va rebre els 2.000 eu ros del Premi fove Promesa d'aquesta edició cantant l'ària del Macbetb verdià amb seguretat i gran musicalitat. Els premiats van ser: amb el sisè D ~ s- = = = =' """ '=i §' 237-238 premi el tarragoní Carles lvan Bon·as; cinquena, la mezzo gu ipusconna Clara Mouriz. que va interpretar l'escena final de La Cenerentola rossiniana amb una claredat d'emissió i un gust difícils de trobar en alguns dels ptimcrs guardonats, però... no va cantar repertori di forza. El quart premi va ser per a Amparo avatTO, i el tercer per al balÍ ton búlgar Kiril Manolov. que va cantar el "Oio di giuda!" del Nabucco verdià amb una veu noble i que entre passadissos sc li atorgava un guardó més alt per la sensació que va causar amb la seva línia de cant. Els dos ptimers premis van ser per a dues sopranos, la mexicnna M. Elena García, que va interpretar In primera escena de La Tral'iata amb alguna manca d'afinació i pesantor en les agilitats, i la russa Svetla na Bassova. que es va endur el primer premi amb l'ària verista dc Cavalleria rusticana i a la qual desitgem veure en altre repertori en què puguem copsar millor les seves qualitats. Tots ells van ser acompanyats per l'Orquestra Simfònica del Conservatori del Liceu. que esperem que en properes edicions pugui assajar amb una mica més de temps perquè el resultat sigui tan bon com es demanava des de la professionalitat del d:in~ctor Gueràssim Voronkov, sempre atent als cantants, si bé seria interessant controlar un pèl els volums per no tapar amb un forte excessiu els cantants. com va passar amb la cavatina del Barbiere o 1l Trovatore. En aquesta nova edició del concurs també es va poder comptar amb la presència del baríton que li dóna nom, acompanyat dels representants de la institució que el pah·ocina, Ambito Cultural de El Corte lnglés. Aquesta final tingué lloc el 13 de juny de 2004, al Gran Teatre del Liceu. Robert Benito .. ••....•.. ........•. •... •........•.•••••• ••• .•.•. ... ................••••••••••• Joan Marc Pina, guanyador dels Premis Tutto de Comràdio l percussionista d'Amposta. nascut el 1977, va guanyar l'edició d'enguany d'aquest certamen promogut pel programa radiofònic Tutto Demestres de Comràdio. El premi consisteix en la quantitat de 1.800 eures i entrar a formar part de la Xarxa de Músiques de Joventuts Musicals de Catalunya durant un semestre. A més, el guanyador participarà en diversos concerts: en el Cicle del Claustre de Sant Domènec del Festival de Peralada, al Centre per a Ja Difusió de la Música Contemporània de Madrid, i en d'altres organiat:zats per Joventuts Musicals d'Espanya. Els altres tres finalistes, el pianista Lezlye Berrio, el duo de pianos Portella-Rotger i la mezzosoprano Sara Gonzàle;z, van rebre un premi de 820 euros. A més, Lezlye Berrio va guanyar també un concert organitzat per I'ICUB, i el duo Portella-Rotger el Premi SGAE a la millor interpretació d'autoria contemporània. Cal destacar que en la final dels Premis Tutto es van estrenar quatre obres. El duo de pianos Portella-Rotger va interpretar la primera obra, Jnocencia recuperada de Laura García Ola lla; el pianista Lezlye Berrio la segona, Angoixa d'Enric Fusté Miret; i la mezzosoprano Sara Go02ftlez la tercera, El vi fa la sang d'Anto· ni Sebastià; i l'obra també inèdita Contes, tirallongues, jocs i colors -capritx per a més de tres d'Aiberto Garcia Demestres, interpretada pel Quartet, el baix baríton Joan Martín, el Cor Vivaldi-Petits Cantors de Catalunya i el Grup Instrumental Barcelona 216. La final d'aquest certamen tingué lloc el pnssat 25 d'abril a l'Auditori dc Barcelona. E 22 382 II Festival de Música a les Vinyes E I Patronat de Turisme de Sub¡. rats presenta la segona edició del cicle de concerts que se celebra a la plaça fo1tificada del Palau dels Gralla, a Torre-ramonu (Penedès), els tres darrers dissabtes d'aquest ju. !iol. Es tracta d'una iniciativa cultural concebuda pel Patronal per potenciar el municipi com a ten·a dc vinyes i ac. tivitats vitivinícoles, en aquest cas amb el maridatge de la música. Així, els con. certs inclouen un tast especialit7.at de vins i caves elabo1;ats al municipi pre. ' sentat per un expert elaborador. El primer concert, el dissabte 17 de juliol, està protagonitzat pel grup Me. mory of the Blues (Guart-Branchizio Quartet); és una fonnació dc guitarrd, baix, teclat i bateria, i els seus com. ponents són José Luis Guart, Johnny Branchi:zio, }ordi Fiol i Robcrto Faen· zi. El dissabte 24 de juliol actuarà el Trio Descanyes amb Albert Gumí {ela· rinets), Xavier Blanch (oboès) i Lleonard Castelló (fagots). Presenten "La volta al món amb les canyes", un viat· ge en el temps tot escoltant les versions històriques d'aquests tres instruments i també un viatge en l'espai: França, Israel, Cuba ... i casa nostra. Els membres del trio porten anys treballant junts i després de trobar-se sovint en grups de cambra, orquestres simfòniques i barroques i en diverses produccions musicals de caràcter pe· dagògic. se'ls va acudir de fonnar un trio molt personal per poder tocar instruments antics i modems, tocar mú· sica d'aquí o de molt lluny, acabada de fer o feta de fa molts anys i tot expli· cant-ho al públic perquè en pugui gmt· dir tant o més que els mateixos intèr· prets. El dissabte 31 de juliol inclou mú· sica i dansa. Es tracta de l'espectacle de petit fomtal Essència espanyola, in· terpretat per la formació Ars Cambra de Barcelona. Amb direcció d'Elisen· da Carrasca, sis músics i dos ballarins ens ofereixen un producte en el qual el guió comú és la música, però tam· bé hi participen la dansa, la poesia, la dansa espanyola i el cajón flameu· co. És un espectacle colorista basat en la música clàssica escrita per compositors espanyols de tots els temps. Tots els concerts són a Ics IOde la nit. La reserva d'entrades cal fer-la a l'Oficina de Turisme de Subirats (tel. 93.899.34.99) o bé adquirir-les abans de cada concert. s i è ( l' ~ p b \ g 1 p D li t g ~ F 1 e l d P. f CURS DE MÚSICA DELS SEGLES XX-XXI. Organjtzat per la Fundació Música Contemporània, Joventuts Musicals de Sitges i l'Ajuntament de Sitges, tindrà lloc entre els dies 6 i I Ode setembre en aquesta ciutat del Garraf i està dedicat a l'estudi pràctic de la música contemporània. Els professors i matèries són: Miquel Bofill, saxòfon; Albert Sardà, composició, i Ludovica Mosca, piano. El curs es complementa amb concet·ts públics dels mateixos alumnes i del grup instrumental Sitges 94. Més informació: Curs de Música dels Segles xxXXI. Còrsega, 230, pral. 2a B. 08036 Barcelona. Tel. i fax: 93.217.36.93. ACADEMIA DE ÓRGANO DE ANDALUCÍA. Curs d'orgue a la ciutat andalusa de Marchcna. Impartit per Jean-Ciaude Zehnder (obres de f. S. Bach, c. Ph. E. Bach i W. F. Bach) i Andrés Cea Galan (obres de Femandez Palero, Jiménez, Cabanillcs, Lidón i Sessé), tindrà lloc entre els dies 19 i 25 d'agost de 2004. La data límit d'inscripció és el dia 31 de juliol de 2004. Més informació: Academla de Órgano de Andalucía. La Marquesa, 11. 41400 Écija. Tel. i fax: 95.490.49.72. A/e: secretaria@aoramarchena.com. Internet: www.aoramarchcna.com. 6è PREMI INTERNACIONAL DE COMPOSICIÓ. Convocat per la Fundació ACA. hi poden concursar tots els compositors amb una obra simfòruca contemporània inèdita dc qualsevol estil (defugint. però, concerts per a solista, òperes i oratoris) i adaptada a l'orgànic de l'Orquestra Simfònica de les Balears "Ciutat dc Palma". S'atorgarà un premi de 12.000 euros. L'obra serà estrenada per l'esmentada orquestra el mes de novembre de 2004 en el Festival de Música Contemporània "Encontre de Compositors~. La data límit de presentació d'obres és el dia 31 d'agost de 2004. Per a més informació: Fundació ACA. Son Bielí. 07311 Búger. Tel.: 971.51.65.0 I. Fax: 971.51.65.02 Ne: fundacioaca@fundacioaca.org. Internet: W\vw.fundacioaca.org. VU CONCURS DE MÚSICA DE CAMBRA MONTSERRAT ALAVEDRA. Convocat per Joventuts Musicals de Terrassa i Caixa Terrassa, se celebrarà de l'li al14 de novembre de 2004. En el concurs, biennal i d' àmbit estatal, hi poden participar grups de cambra en el sentit més ampli del terme, d' un mínim de tres components i un màxim lliure (però sense ser orquestra de cambra), amb una mitjana d'edat de 28 anys el ma 30 de setembre de 2004 (els concursants menors d'edat hauran d' adjuntar permís patern). Hi haurà tres proves i s'atorgaran tres premis de 3.000 euros (més quatre concerts retribuïts), 1.800 euros (més tres concerts retribuïts) i 900 euros. La data límit d'inscripció és el dia 30 de setembre de 2004. Per a més informació sobre condicions de participació i repertori que cal preparar: Concurs Montserrat Alavedra. Joventuts Musicals de Terrassa. Teatre, 2. 08221 Terrassa. Tel.: 93.731.22.32. Fax: 93. 731.60.43. A/ e: joventutsmusic@caixaterrassa.net. lnternet: www.caixaterrassa.es. PREMI INTERNACIONAL jOAN GUINJOAN PER A JOVES COMPOSITORS. Convocat per I'ESMUC, hi poden participar tots els compositors i compositores que no superin els 35 anys d'edat el dia 1 de juny de 2004, amb un nombre iHimitat d'obres inèdites i no encarregades prèviament de factura contemporània, entre deu i quinze minuts, de formació lliure entre sis i quinze instruments, amb o sense mitjans electrònics. El premi és de 3.000 euros. L'obra guanyadora serà estrenada per alumnes de I'ESMUC. La data límit de presentació de partitures és el dia 15 de novembre de 2004. Més informació: ESMUC. Premi Joan Guinjoan. Ref. COM. Berenguer de Palou, 104. 08027 Barcelona. Tel.: 93.352.30.11. Curs de piano de Miquel Farré a Maó E l pianista Miquel Farré ofereix un curs de pi1mo a Maó els dies 8. 9 i lO de juliol. organitzat per Joventuts Musicals dc Maó. El curs s'udrcçu a estudiants dc grau mitjà i suporior, i tambêa profcssiomals i pt·ofcssors. D'altra bando, el mateix Miquel Farré inaugum. el dia 7. el 3tè Festival dc Música dc Maó. Pel que fn a la inscripció al curs. el termini acaba el dia 1 dc juliol. Més informació: tel. 971.36.47.98 i 616.09.99.45. Curs d'introducció al teatre musical I curs "Una introducció al teatre musical: òpera, opereta i sarsuela'', impartit per Robert Benito, té lloc de 1'1 al 14 de juliol dins de la 31 a Escola d'Estiu de Secundàlia que organitza el Col·legi 011cial de Doctors i Llicenciats en Filosofia i Lletres i en Ciències de Catalunya (Rambla Catalunya. 8, pral. 08007 Barcelona). E Conservatori Professional de Música de Badalona Tel. 93 389 39 57 C/Pare Claret, 2 - 08911 Badalona Més informació a www.conservatoribdn.com/postgraus 23 383 Amics del Liceu promou l'òpera entre el públic jove ' associació Amics del Liceu, pionera en Ja promoció de !"òpera entre el públic jove, ofereLx per mitjà del seu Grup Jove i en coJ.Iaboració amb el Gran Teatre del Liceu i amb el patrocini de Mitsubishi Electric Europe. l'accés a abonaments per a la temporada 2004-05 del Liceu amb un descompte del 50%, per a joves menors de trenta anys. Aquesta promoció, que es fa per sisena vegada consecutiva, es complementa amb conferències i xen-ades al voltant dels espectacles opeñstícs. Els preus dels abonaments osciJ.Ien entre els 33 eu ros i els 86 euros, que parteixen de les tarifes oficials que se situen entre els 84 euros i els 172 euros, respectivament, per a un abonament de repartiment alternatiu de 4 funcions. en localitats d'amfiteatre, segon i tercer pis centrals. Per a més informació: Anna Casa-Amics del Liceu. Tel.: 93.3 17. 73. 78. A/e: joves@amicsliceu.com. L A ctuacions de José Menor a A nglaterra E I pianista José Menor. que en aquests moments està aca. bant els seus estudis de doctorat a Londres, està des. envolupant una can-era concertística interessant, com ho demostren els seus recents concerts en escenaris tan Prt5· tigiosos com el Wigmore Hali-on va actuar en qualitat de fi. nalista del concurs Young Concert Artists Trust (YCAT)-o el recital al St. James's Piccadilly. Entre els seus propers com. promisos, hi destaquen els concerts al Rottay Club (el 6 de juliol) i al dia següent a I'Steinway Hali, promogut per The Keyboard 'flust (i amb la col·laboració de Steinway & Sons). Cal destacar també el seu concert del pròxim octubre aSt Martin in the Fields. Darrerament l'hem pogut escoltar a l'Au: di tori de Barcelona, tant com a intèrpret i com a compositor en l'espectacle multidiscíplinari Vint Poemes d'Amor, en ho: menatge a Neruda, amb gran èxit de públic. .......................................................... ····· ···· ·············································· ·· · Homenatge a Ernest Lluch amb Sor l passat dia 2 de juny va tenir lloc al Museu d' Història de Catalunya un concert d'homenatge al polític, economista i musicògraf Ernest Lluch, promogut per la Fundació que du el seu nom. Amb una brillant presentació a càrrec de Joan Vives. el concert va ser interpretat pel guitarrista Jaume Torrent, que va oferir un programa totalment dedicat a obra de Ferran Sor. Com és ben sabut, aquest compositor barceloní, de trajectòria novel·lesca i gran transcendència en la història de la guitarra, va ser objecte de diversos treballs d'investigació musicogràfica de Lluch. L'acte va tenir una gran dignitat i va complir de manera idònia el fi essencial de rememorar la figura polièdrica i estimada del seu destinatari. E Tercera edició de l'Aims D el 7 al 30 d'agost, l'Acadèmia Internacional de Música del Solsonès (Aims), en la seva tercera edició. im· partirà cursos intensius d'orgue, piano, violí, violu violoncel i música de cambra, amb el mestratge de pedago~ reconeguts en l'àmbit internacional, com )ohannes Geffert. Vartan Manoogian, levgueni Grach, Andriy Viytovych, Klaus Heitz. Peter Thiemann, Mica he! Barta, Seon-hee Myong i Martin Ostertag. Se celebrarà alhora el Festival de Música de la Catalunya Central, en el qual s'oferiran tretze concerts dedicats al repertori de la música de cambra, pels professors de l'Acadèmia, els alumnes que presentaran els resultats dels seus estudis i una jove promesa, la violinista catalana Ka tia NoveU. L'Aims compta amb el suport, entre d'altres, del Consell Comarcal del Solsonès, l'Ajuntament de Solsona i la Fundació Caixa Catalunya. 237-238 ESCOLA lm ot)PERA Concurs Mirna Lacambra lloE SABADELL per accedir al ASSOCIACIÓ PER LA FORMACIÓ DE JOVES CANTANTS D'ÒPERA IX CURS DE PROFESSIONALITZACIÓ Tancament de la Inscripció: 24 de gener de 2005 Concurs del 31 de gener al 3 de febrer de 2005 Començament del Curs: 14 de febrer de 2005 Finalització del Curs: 21 d'abril de 2005 amb la representació de Le nozze dl Flgsro de W.A. Mozart al Teatre M. La Faràndula de Sabadell Organitza ASSOCIACIÓ D'AMICS DE L'ÒPERA DE SABADELL 24 384 Plaça Sant Roc, 22, 2n 1a - E-08201 Sabadell (Barcelona) Tels. 93 725 67 34 - 93 726 46 17 - Fax 93 727 53 21 www.amics-opera-sabadell.es - e-mall: aaos1982@hotmail.com XIV CICLE DE CONCERTS dimarts, 6 de juliol, 19'30 h JOSEP VICENÇ GINER. orgue GIRONA Catedral dijous, 8 de juliol,22 h CARME GODAll, orgue COR MADRIGAUSTA de MATARÓ, coral BERGA Parròquia de Santa Eulàlia dijous, 8 de juliol, 22 h JOSEPVICENÇ GINER. orgue dimarts, 17 d'agost, 22 h ROBERTO FRESCO, orgue dissabte, 17 de juliol, 22 h JOAN CASTILLO,orgue dijous, 19 d'agost. 22 h ROBERTO FRESCO, orgue diumenge. 18 de juliol, 18'30 h CARME GODALL, orgue COR MADRIGAUSTA de MATARÓ, coral dimaru, 20 de juliol, 22 h AGUSTÍ BRUACH, orgue dimarts, 3 d'agost.l2 h IGNACIO RIBAS, orgue SITGES Parròquia de Sant Bartomeu i Santa Tecla dijous, 22 de juliol, 22'30 h BERNAT BAILBÈ, orgue dijous, 26 d'agost, 22'30 h NEIL COWLEY, orgue PERE COWLEY. violi CLARA COWLEY, flauta dolça VALLMOLL Parròquia de Santa Maria divendres, 23 de juliol, 22 h AGUSTI BRUACH, orgue dissabte, 24 de juliol, 22 h IGNACIO RI BAS. orgue dimecres, 28 de juliol,22 h MIQUEL GONZÀLEZ, orgue TALLER D'ESTUDIS MEDIEVALS. cor dissabte, 31 de juliol, 22 h MIQUEL GONzAlEz. orgue TALLER D'ESTUDIS MEDIEVALS, cor dissabte, 7 d'agost, 22 h MARIA NACY. orgue diumenge, I d'agost, 19 h FRANCESC PI, orgue dijous, S d'agosc.22 h BERNAT BAILBÈ. orgue dimarts, 24 d'agost, 22 h JUDIT BUSQUETS, orgue EL PLA DE SANTA MARIA Església Romànica St. Ramon dissabte, 7 d'agost, 21 h NEIL COWLEY, orgue PERE COWLEY, violi CLARA COWLEY. flauta dolça TORREDEMBARRA Parròquia de Sant Pere Apòstol dimarts, lO d'agost, 22 h FRANCESC PI, orgue dimarts, 24 d'agost, 22 h JORDI VERGÉS, orgue divendres, 13 d'agost. 22 h MARIA NACY. orgue ÀGER Parròquia de Sant Vicenç dissabte, 14 d'agost.22 h JOAN CASTILLO, orgue MONTBLANC Parròquia de Santa Maria divendres, 20 d'agost. 22 h JORDI VERGÉS, orgue TALARN Parròquia de Sant Martí dissabte, 21 d'agost, 22 h JUDIT BUSQUETS. orgue CADAQUÉS Parròquia Nua. Sra. de l'Esperança dissabte, 28 d'agost. 22 h GUIDO IOTTI, orgue dissabte, li de setembre, 22 h JOSEP MARIA MAS I BONET, orgue TARRAGONA Capella del Claustre dissabte, 4 de setembre, 20,30 h JOSEP MARIA MA$ I BONET, orgue ADOLFO GUTIERREZ, violoncel BARCELONA Santa Maria del Mar ELS L'ALEIXAR Parròquia de Sant Mart! ORGUES IGUALADA Basilica de Santa Maria MONTBRIÓ DEL CAMP Parròquia de Sant Pere Màrtir DE CATALUNYA ST. LLORENÇ DE MORUNYS Parròquia de Sant Uorenç MATARÓ Basnïca de Santa Maria CASTELLÓ D'EMPÚRIES Església Catedral LA POBLA DE CÈRVOLES Església Parroquial VIELHA Parròquia de Sant Miqueu TORROJA DEL PRIORAT Parròquia de Sant Miquel JULIOL I AGOST 2004 Jml Generalitat de Catalunya Uli Departament de Cultura Associació Catalana de l'Orgue ....,•••t.,•• CRÍ Un bell concert escènic Palau 100. Orquestra i Cor de l'Òpera de Noruega. Marita Kvaring Solberg, soprano. ltziar Martínez Galdós, soprano. Trond Halstein Moe, baríton. Lise Fjeldstad. Toralv Maurstad. Peer Gynt d'Edvard Grieg, sobre el tex1 teatral d'Henrik Ibsen. Direcció musical: Plaf Henzold. Direcció escènica: Toralv Maurstad. Palau de la Música Catalana. 1 de juny de 2004. TI CA L'O SV ens apropa al repertori clàssic de Haydn i Mozart Concerts Simfònics al Palau. Orquestra Simfònica del Vallès. Dir.: Edmon Colomer. Mozart: obertura de La flauta màgica. Simfonia núm. 31. Stravinsky: Monumentum pro Gesualdo di Venosa ad CD annum. Haydn: Simfonia ntím. J 1. Poulene: Suite française. Palau de la Música Catalana. 22 de maig de 2004. per LLUÍS TRULLÉN ' Orquestra Simfònica del Vallès va presentar un nou programa corresponent al cicle Concerts Simfònics que sc celebren al Palau de la Música Catalana dedicat a obres de Mozart, Poulenc, Stravinsky i Haydn i que amb el títol ''Miralls: 31 reflexions", incloïa entre altres obres, les Simfonies núm. 3 I dels dos autors clàssics i dues obres dels autors del segle xx inspirades en pàgines d'autors renai-xentistes. Amb Edmon Colomer al capdavant. l'Orquestra va mostrar un destacat nivell interpretatiu, iniciat amb una versió de l'obertura de La flauta màgica en què els seus sugestius temes melòdics assolien una lectura basada en la fluïdesa, la riquesa de matisos i aquella solemnitat inicial indispensable per copsar l'essència musical que emana l'inici d'aquest singspiel inoblidable. La solemnitat del L i < per J. COMELLAS s;3 s- ...= ~ 9 g;' ¡¡;¡· 237-238 26 386 n un context en el qual es qüestiona la validesa del concepte concett en la seva accepció més convencional. el títol d'aquesta recensió crítica no vol, de cap de les maneres, proposar un nou gènere. Només pretén definir amb la màxima exactitud possible un esdeveniment musical concret. Un concert de característiques particulars i, el que encara és més important i compta definitivament, de resultats enotmement satisfactoris. No són fàcils, ni sovint atractives del tot, les versions concertants d'òperes. La manca obligada d'un mínim component dramatúrgic a vegades pesa més del compte i l'expressivitat vocal arriba a resultar insuficient per bastir un context vivencial suficient. En el cas d'una obra com Peer Gynt, que té un component parlat molt important, en el qualla música només exerceix com a il·lustradora, encara que sigui força activa, el problema pot acusar-se de manera especial. Aquests problemes, tanmateix, han estat superats amb una enorme fluïdesa gràcies a un mínim però intel·ligent i eficacíssim puntejat escènic, fet de petites accions que situen de mancra precisa el pathos tràgic de E l'obra i ofereixen una fluïdesa natural i amb una capacitat d'assumpció de l'anècdota argumental que el públic pot agrair. En definitiva. s'han fet ben presents l'essència i els trets més caracteristics de l'argument, però sense pertorbar la continuïtat del discurs musical, sinó potenciant-lo en afavorir-ne la seva accepció de contingut litera1i. En tot cas, la lucidesa de la idea i del concepte haurien pogut perdre validesa si hom no hagués pogut comptar amb un equip de la idoneïtat del que ba bastit la proposta, amb unes masses estables -Cor i Orquestra de l'Òpera de Noruega- poderoses, musicals i elegants i uns solistes esplèndids. amb una inoblidable Solveig servit per la menuda però lluminosa Manta Kvaring Solberg, una brillant Itziar Martínez Galdós en el paper d' Anitra i un Peer Gynt servit per Trond Halstein Moe arn b més autoritat actora! que no pas vocal. Dos grans animals d'escenari, l'actriu Lise Fjeldstad (impressionant com a Ase) i Toralv Maurstad, van ser elements d'una alta categoria imprescindible, tot plegat agombolat amb un molt eficient conducció musical d'Olaf Henzold, més procliu a l'exaltació romàntica de tall germanicowagnerià que no de tall nòrdic. Monumentum pro Gesualdo di Verona ad CD annum d'S- travinsky, integrat per tres madrigals d'accent renaixentista que els vents de l'Orquestra van transmetre amb majestuosi1at i un acurat joc de dinàmiques ple de contrastos que atorgaven matisos de gran atractiu, va donar pas a la Simfonia núm. 31 de Haydn, uToc dc Trompan. Composta l'any 1765, aquesta Simfonia d'estructura netament clàssica i allunyada dels cànons de I'Stutm und Drang, esdevé una de les tantes delicadeses llegades pel compositor austríac. Proporció en la seva estructura formal, diàlegs instrumentals de gran subtilesa, diafanitat en el seu metodisme; una obra que segueix a la perfecció el model dels cànons estètics clàssics. I Haydn sempre ha esdevingut per aquesta claredat i alhora subtilitat tcmà- ria soJ ca¡ sid au COl tar tes tica un dels autors que posa més a prova la qualitat de les diverses seccions orquestral>. Amb una versió basada en la delicadesa de l'expressió. en l'acurada realització de les idees melòdiques, en la dia· fanitat del plantejament de les frases dins el context de la proporció formal, Ja versió de Colomer i l'Orquestra va re· nectir tota la subtilitat i tots els al·Iicients que ha de mos· !rar una obra d'aquestes ca· racterístiques. Amb la Suite françaíse basada en l'obra del compositor renaixentista Claude Gervais, Poulenc va emmirallar-se en una de les pàgines mestres del catàleg del compositor, per oferir·lll~ una música plena de Jinàmi· ques, en què pompositat bar· roca i harmonització del~· gle xx s'uneixen per crear una obra plena de subtilitats que van ser transmeses amb una versió que atenia al con· trast, al ritme i al subtil me· Iodisme d'aquest encontre entre barroc i segle XX. Com a cloenda del concert, Ja Sim· fonia París de Mozart, una obra en què l'Orquestra va poder mostrar tota la seva qualitat en el decurs dels 1~ moviments mitjançant una tD· terpretació refinada ~ alho~ brillant, eloquent pero també meticulosa, amb gust pelcot~ trast i per sobre de tot amb la clarividència d'enfocar els te· mes melòdics mozartinns amb l'exquisidesa c.là~sica que necessàriament extgelliell. qu' sol cia rio el : JiCI aqt mi rar po aln un ra. qu. I a1 l'llr d'u cer I po< tre mo da Op< cot res pac cia cas cor va¡ ta e cnt tot¡ jon de tot cio hi I· elm la\' tall Ku¡ mo, ra ~- l- la ¡a ¡a :s ]· ~ 1- !a IS j¡ J. 1wwo••••m•·• C RÍTI CA Exultant comiat wagnerià de Bertrand de Billy •.JJ: Siegfried i Gotteruummerung de Wagner. AJan Woodrow, Kenneth Garrison, Johannes von Duisburg, Jayne Casselman, Eric Halfvarson, Rolf Haunstein, Peter Kleveness, Francisca Beaumont, Cristina Obregón . Orquestra Simfònica i Cor del Gran Teatre del Liceu. Direcció d'escena: Harry Kupfer. Direcció musical: Bertrand de Billy. Producció: Deutsche Staatsoper de Berlín. Gran Teatre del Liceu. 4 i 12 de juny de 2004. .- per [ COMELLAS ues impressionants maratons wagnerianes han posat fi, no solament a la Tetralogia wagneriana, sinó a la història personal de BertTand dc Billy al capdavant de la direcció mu~cal del Liceu. Es tracta d'un autèntic tour de force que, confinnant el que es va apuntar la temporada anterior amb les dues primeres parts d'aquest opus wagnerià, s'ha resolt amb els millors pronunciaments possibles. El director francès, qüesúonat, amb justícia o no, en el seu quinquenni de periple liceista, ha pogut lluir en aquest magnificent comiat el millor dels seus mèrits, segurament comptant amb unes possibilitats si no generoses almenys adients per preparar un repte de tanta envergadura. Sigui com sigui, a la fi el que importa són els resultats. I aquests han estat ara, i ho van ser la temporada antcriot~ d'una remarcable transcendència. En aquest sentit, quan fa poc parlàvem dels límits entre un més/menys en què es mou l'orquestra liceista, queda clar que en aquesta doble oportunitat s'ha mogut en la cota alta, amb escasses fissures, amb una prestació compacta, amb una certa tendència al tempo lent, però en tot C<IS amb sentit, que és el que compta. Sobre la producció ja se'n va parlar l'any passat. Es tracta d'un treball que, eixint d'un criteri potent, mantingut amb ~ota coherència en les quatre ¡on1ades, ens transmet el lot de la monumental obra. Un t~t no exempt de contradiccrons: hi ha transcondència hi ha retòrica, hi ha truc i, é~ clar; hi ha grandesa. I tant en la visió global com en el det~ll, la producció dc Harry Kupfer esdevé modèlica. Tan modèlica com també és dis- D cutiblc, sobretot en el detall; no podia ser altrament. Per a un dramaturg no és fàci l bastir una acció dramàtica que mantingui de manera constant l'inter·ès damunt l'escenari en una obra amb justament tan escassa acció dramàtica com és el cas de Siegfried. L'estatisme, l'absència gairebé absoluta de tensió entre els personatges i de diàleg identificable com a tal -hom pot parlar de "diàJeg de monòlegs"'. si val l"expressió-, constitueixen un atot de gran dificultat que la proposta de Kupfer resol amb una enorme vitalitat i dinamisme. I sense que això, malgrat tot, pugui evitar algun moment poc agraït, com la batalla entre l'heroi i el Vianant -Wotan- en Siegfried, resolta d'una manera massa pueril. I això també s'esdevé en Gotterdiirnmerung, amb, per exemple, la mort de Gunther a mans (o a llança) de Hagen, que sembla inspirada en el moment de picar el brau en una cursa de toros. No hem pogut gaudir dels repartiments primers. No direm que tant hi fa. però gairebé, perquè la direcció artística del Liceu ha sabut oferir uns segons equips, tant de Siegfried com de Gotterdiimmerung, d'un nivell molt elevat. I aquí eaJ vaJorar també més el tot que les parts. El Siegfried d'Aian Woodrow en les dues jornades, la creixent envergadura que ha atorgat a Brünnhllde }ayme Casselman, especialment en Gotterdiimmerung, malgrat un color de veu una mica dur. i l'imponent Hagen d'Edc Halfvarson queden com a paradigma d'un equip vocal d'una important mitjana qualitativa. Són tots o gairebé tots ells artistes que es mouen aJ marge del gran sistema estel·lar i que tanmateix acumulen grans dosis d'ofici i d'hores de vol realitzades en escenaris solvents i en produccions rigo- 1·oses. Finalment, el que compta és que el públic barceloní ha pogut gaudir en unes condicions molt satisfactòries, per bé que no amb una gairebé impossible continuïtat, d'aquest opus excepcional amb el qual Wagner va vessar de manera definitiva la seva peculiar i impressionant cosmogonia creativa. Joiosa i creativa felicitat dansant Companyia DCA. Iris. Director artístic: Philippe Decouflé. Teatre Nacional de Catalunya. 12 de maig de 2004. per J.C.C. l món del ballet contemporani ha arribat a un moment en què l'exuberància creativa que en va significar l'eclosió i posterior consolidació dóna símptomes d'esgotament. O ho sembla bastant, els últims temps. La florida de models, amb Ja seva corresponent capacitat per crear escoles més o menys mimètiques ha produït un cert context d'asfíxia, d'incapacitat d'obrir-se a nous horitzons creatius. Els grans noms, de Béjart a Pina Bausch, passant per Merce Cunningham, Martha Graham i tants i tants altres que han farcit la segona meitat del segle xx de riquèsa, cada vegada més queden com a història aparentment intraspassable. Per fo1tuna, espectacles com Iris, realitzat per Philippe Decouflé, trenquen amb aquest supòsit un pèl ombrívol en oferir-nos quelcom imprevisible i inesperat. que obre po11es i que demostra que hi ha un més enllà -obvi-, encara que cada dia menys perceptible. Un més E enllà que d'antuvi ens supera i ens agafa una mica a contrapèl i finalment ens enlluerna. Espectacle de factura deliberadament heterogènia, que treballa amb elements diversos, des de l'audiovisuaJ a un cert concepte gimnàstic en el pla estilístic, passant per la dimensió parateatral -l'ombra de Bausch és realment molt allargada- i per la importància del component musical, d'una reconfortant originalitat. Tot plegat acaba de confegir un producte que es mou a cavall de la innocència i de la ironia; de la llum, del color i del tempo. Espectacle d'un fort component visual, amb un acuradíssim sentit del ritme, transporta l'espectador per tclTenys onírics, en un conte>."t genèric de joia. En aquest sentit, el subtítol, "Una fantasia austera per a un món modem en desordre", potser és excessivament seriós, perquè en definitiva l'espectacle té molt de festa dels sentits. O potser també fonna pati del rerefons irònic. en tot cas gens innocu. Perquè la ironia mai no ho ~s. d'innòcua. ....,.....,.. CR Í TI CA Una iniciativa que cal consolidar Desvitalitzat Requiem de guerra Fòrum 2004. Orquestra Simfònica de Barcelona i Na· cional de Catalunya. Orfeó Català. Cor Madrigal. Escolania de Montserrat. Olga Guryakova, soprano. Steve Davoslim, tenor. Bo Skovhus, baríton. Direcció: Mstis· lav Rostropóvitx. Direcció auxiliar: Andreas Weiser. JW. quiem de gue"a de Benjamin Britten. L'Auditori. 14 de maig de 2004. per J. COMELLAS ---s:¡ ;;;¡- = .... ..:;;: a ¡¡:;' ~- '37-238 ingú no pot dubtar de la idoneïtat d' una obra com el War Requiem de Benjamin Britten per inaugurar un esdeveniment de les característiques del Fòrum 2004; característiques molt obertes i indefinides en part, però en última instància amb un pòsit teòric genèric ben focalitzat. L'organització va posar al servei de l'esdeveniment tots els recursos que mereixia el fet, en tots els sentits: masses estables -cor i orquestra capaces d'oferir resultats satisfactoris- i unes individualitats de validesa impecable. Però, a la fi, la resultant no va ser la que calia esperar. El clima d'expectació prou justificat -una obra com la de Britten, pel seu elevat cost de producció, no es programa N sovintejadament- no va resultar satisfet en la mesura que hauria calgut. I tanmateix ningú no podrà dir que els components aportats no oferissin prestacions remarcables, o sigui esperables. Les individualitats -poseu-hi també els conjunts- van actuar a un nivell esplèndid. I això val per al conjunt coral -amb tres fonnacions nostres en un moment de gran refinament qualitatiu-, i no cal dir el trio de solistes, especialment amb una Olga Guryakova sensacional. El problema va raure en el criteri interpretatiu, de la mà d'un nom que, pel que fa a la direcció -i segurament no sols en la direcció-, és molt més nom que no evidència. Mstislav Rostropóvitx, amb una direcció feixuga, amb un tempo lent, sense definir bé els plans, arrossegant una gestualitat esmorteïda i imprecisa, no va saber superar el llast del regus t retòric que té la partitura de Brítten i remuntar, via capacitat de crear clímaxs emotius, aquesta precarietat de l'obra. I així es va perdre bona part de l'objectiu essencial Convertir el concert en quelcom mínimament trastornador des del punt de vista de l'essència de l'obra i dels objectius de l'esdeveniment en si. Euroconcert. Orquestra de Cambra del Gran Teatre del Liceu. Catherine Ordronneau, piano. Kai Gleusteen, con. certino. Mendelssohn: Concert en Re menor per a vioU piano i cordes. Octet op. 20. Palau de la Música Ca~ oa. 25 de maig de 2004. per LL.T. ' Orquestra de Cambra del Gran Teatre del Li· ecu és una formació creada recentment que gira en· torn del concertino de l'or· questra Kai Glcusteen. Com les grans orquestres de nivell internacional -essent el paradigma més evident el de la Filhannònica de Berlín amb desenes dc conjunts de cambra destinats a seccions diferents d'instruments- , una de les apostes que hauria d'afrontar aquest conjunt és la de projectar concerts no només d'a. bast nacional sinó internacional, i obrir-se així a un reper· tori que defugís el merament operístic per afrontar obres simfòniques, com el programa Mendelssohn presentat en la temporada Euroconcert, o altres aportacions cambrístiques. Amb Ja presència de l'Orquestra de Cambra del Gran Teatre del Liceu es posava punt i final a la XlX tempera· da Euroconcert, que en tota ella ha sabut mantenir el nivell d'altres anys i apostant per conjunts que si en alguns casos no posseeixen el renom dels presentats en altres tempotades barcelonines, sí que es caracteritzen sempre per un elevat grau artístic i presentar uns programes plens d'origi· na lital. Escoltar l'Orquestra de Cambra del Liceu en un programa Mendelssohn -primer amb el Concert per a violí, piano i cordes i després amb el L sublim Octet, amb parts instrumentalment doblades- va ser, sens dubte, un bon final de temporada, que servi a més per presentar a Barcelona aquesta nova formació cambrística. Un Mendelssolm basat en el rigor interpretatiu, en què Ja qualitat de la vintena de components de l'Orquestra va quedar del tot demostrada. El Mendelssohn presentat, amb obres que el compositor alemany va escriure a l'edat de catorze i setze anys, respiral'll en tot moment aquell melodisme inequívoc que sempre evoquen les partitures llegades pel genial compositor romàntic. Una música oberta, dià· fana, plena de contingut i esbossada mitjançant un domini perfecte tant de la relació solista i orquestra com dels di· versos apartatS de les cordes. denotaven les proeses assoli· des per aquest geni de Ja mú· sica. Els intèrprets en van ofe· rir unes versions en què van saber contagiar tota aquella musicalitat i fJuïdesa, tot l'es· perit de romanticisme aris· tocràtic que envolta ja des d'a· questes pàgines inicials bona part del catàleg de Mendels· sohn, amb unes versions mar· cades pel refinament, la sere· nitat i la recerca del detall constantment present en l'obra del compositor. Per tant, va ser una mú· sica bellíssima interpretada per una orquestra que ara té en projecte seguir el seu treball paral-lel al que rea· li tzades del fossat del Liceu. ..............................................................................................................................................................................................................................................- Música sense més per F. TAVERNA-BECH A 28 388 quest concert es podria resumir com el treball de dos excel·lents intèrprets i Ja presentació d'unes obres de gran dignitat estètica. Efectivament, Eduard Terol és un clarinetista excel·lent que sap equilibrar en ajustada equació la bri llantor vir· tuosística i l'expressió lírica. Per la seva banda, la pianista Sílvia Gómez és una magnífi- ca acompanyant que sap complementar Ja comesa del partenaire i alhora troba la manera d'expressar amb tensió la seva particeHa. D'alguna manera, doncs, en el treball d'ambdós instrumentistes la música respira un veritable clima col·loquial que és justament la virtut que ens fa valorar un recital de cambra. Només hem de lamentar que molts dels assidus als concerts de la Fundació Música 19è Cicle de Música del Segle X.X·XXI. Eduard Terol, ela· rinet. Sílvia Gòmez Maestro, piano. Alis, Beoguerel, Bru, C. Halffter, Grèbol, Terol, Sardà. Ateneu Barcelonès. 24 de maig de 2004. Contemporània no emplenessin la sala per escoltar aquest concert. El recital es va iniciar amb una interessant Sonata de Romà Alis, continuà amb una austera i personal fntrospecci6 de Benguerel, Sis dc J. M. Bru, la confusa denúncia d'El ser humano só/o muere cuano lo olvidan de Cristóbal Haff· ter la ironia no mancada de' poesia d'Avui serà al1ir, demà d'Armand Grèbol, una extensa Sonata d'estil formo· lista d'Eduardo Terol i l'au· dàcia no mancada de trob-a lles tímbriques que dona· ven forma a Ekur d'Albert Sardà. ] le tn pr I~ xl qu Olt de un 91 rel dr ob de Li qu lo! ml dc al ob un Sl! vàl ca l'a' m! tat um do· uru tan SC ( de bit tun ifu E p I cisa tior ja si ocu rela IXllr JX!(:i què BacI re~~· sevc reu L gur¡ pret La BBC Symphony mostra la N aves generacions, velles concepcions seva qualitat al Palau Palau 100. BBC Symphony Orchestra. Christian Lindberg, trombó. Dir.: Leonard Slatkin. Barber: Meditació i dansa de venjança de Medea. Takemitsu: Fantasma/Cantos 2. Mark-Antbony Turnage: Another Set to. Xostakóvitx: Simfonia núm. 11 . Palau de la Música Catalana. 24 de maig de 2004. per LL. T. a Sintfonia I905 esdevé una de Ics obres mestres dc Xostakóvítx i una de les fites dc tot el segle xx. En tres moviments que nmTen la p1imera revolució fnJStTada del 1905, hi ha un missatge de Xostakóvitx de mirar un poble que havia perdut la fe, i no només l'any 1905, sinó des- p~ de la Re\'O lució d'Octubre. Es una epopeia que ens situa en el 9 de gener de 1905, en què la reb.ll·lió 6; sufocada i en què el dramatisme palès en tantes obres del compositor -recordem passatges de la Simfonia Lc11ingrad- assoleixen en aquesta obra una dimensió colossal. Una de les orquestres de més renom del món, com és la de la BBC Symphony, tomava al Palau per oferir-nos aquesta obra mestra de Xostakóvitx en llll3 versió dirigida per Leonard Slatkin i que va demostrar Ja vàlua de l'orquestra londinenca, que des de la seva creació l'any 1930 s'ha mantingut al més alt del panorama interpretatiu. Al Palau va escoltar-se una versió colossal, abassegadora, punyent, visceral, amb uns canvis de dinàmiques constants, però sempre endinsantsedins la profunditat del detall de l'obra. L'espectacular toc de batalla, amb una percussió con, tundent - les seccions de metall i fusta obligaven a tapar-se més L d'un moment les oïdes per l'alt grau de decibels-, un metall majestuós, una corda que assolia en tot moment una sonoritat punyent i en què la sensació d'esperança, angoixa o pànic s'anaven succeint musicalment, dibuixaven un immens fresc musical ple de dramatisme. Aquesta obra, magistmlment interpretada, va ser precedida en Ja primera part per la Meditació i dansa de venjança de Medea de Samuel Barber, una partitura en què la combinació harmònica, l'alt grau de sensibilitat i la fortalesa temàtica no van ser obstacle per a una orquestra que va copsar a la perfecció tots els aspectes de l'obra. Després, l'orquestra va acompanyar el gran solista de trombó Christian Lindberg-un habitual els darrers mesos a l'escenari del Palau-. que amb dues obres que presentaven gran nombre d'esculls fímbries i ritmics, com són Another Set to de Mark-Anthony Tumage i Fantasma/Cantos 2 de Takemitsu, va demostrar el perquè és considerat un dels grans instrumentistes de metall de les darreres generacions. Versions espectaculars, amb veritables proeses sonores, amb una capacitat per convertir les màximes dificultats en facilitats aparents, van corroborar que el carismàtic Lindberg està actualment travessant un dels moments més dolços de la seva trajectòria interpretativa . Avui?túsica. Diapasón (grup instrumental) Direcció: Domenec Gonzàlez de Ja Rubia, Boliart, Gómez- Vi~es, Gonzàlez de la Rubia, Diago, Yepes. Convent dels Àngels. 5 de maig de 2004, per F.T.-B._ algrat les dificultats i els obstacles amb què actualment es troba el creador de música, podem dir que encara avui és possible confegir programes amb una interessant selecció d'obres i compositors totalment i absolutament inèdits, és a dir, es pot escoltar un concert que manifesti bon nivell sense haver de recórrer als anomenats clàssics de l'avantguardisme i que no per això l'audició ens decebi. I és que, malgrat la impressió del dejà vu que revelava el concert, les obres escoltades en cap moment podien considerar-se com a fruit o conseqüència d'uru epigenismes determinats i centrats en uns models concrets del que ha estat i és la música dels darrers cent anys. Veritablement, cada un dels compositors amb la seva obra semblava aportar una opinió personal i LJjure de prejudicis del món musical d'avui. D'altra banda, el concert es presentava com una trobada entre compositors colombians i ca talans. Tntercanvis d'aquesta mena sempre suposen un emiquiment per als pobles que hi intervenen, alhora que signifiquen ampliar idees i concepcions estètiques. Amb aquest esperit es presentava Arrels, una partitura de Boliart en què el nostre Cant dels ocells es conjugava amb una melodia popular colombiana, dins d'un clima eclèctic i més aviat formalista. Contrapunto gràfica alia mente del xilè Maria GómezVignes representava una visió més lliure dels plantejaments postserialistes, mentre que la Fantasia operística d'Emic Ferrer centrava el seu interès en la confrontació d'estructures sonores per potenciar la seva possible expressivitat. Resulta diffcil, comptant amb una sola audició, esbrinar el sentit del resum a què arriba Gonzàlez de la Rúbia amb la seva suite Satieniana Gracienca, 2001 -una mena d'amalgama entre el món d'Erik Satie i el paisatge urbà de Gràcia, amb citacion·s al·lusives a Rosacruz, la pluja i la pluriculturalitat simultània tocant en un fons de dansa cubana, un aire japonès, un de rock, i el català Cant dels ocells... Ben cert, d'imaginació no n'hi manca, i aquesta inquietud indagadora és positiva, aspecte que també s'ha de lloar en el cas de Seis dedos tocandose el sentida (2004) d'Eduardo Diago, d'interessant contingut teatral. Suite leyenda de Gustave Yepes va cloure el concert; potser va ésser l'obra de més identificació amb la línia clàssica de la nova música i la que el públic bastant nombrós va acollir amb nodrits aplaudiments. un encert total. Vingué a continuació la Suite en Sol menor, BWV 995, transcripció realitzada pel mateix Bach de la seva Suite per a violoncel núm. 5, i en la qual, tot i el canvi de registre. es manté intacta la riquesa timbrica de l'original. Novament Andreas Mart in demostrà la seva mestria com a músic, si bé la versió resultant fou globalment massa introspectiva, i en ocasions fins i tot freda. Martin finalitzà el concert amb una magnifica interpretació de la Suite en Do menor, BWV 997, la qual està basada en temes de dues obres religioses de Bach: la Cantata núm. 56, "Lch will den Krctastab gcme tragenp. i la Passió segons sant Mateu. L'intèrpret no abandonà el registre sobri al qual hem aHudit més amunt, si bé resultà més adequat en aquesta obra que en l'anterior, pel caràcter intimista i reflexiu de la partitura, més propi d'un oratori que no pas d'una suite de danses. Concerts com aquest poden fer adonar-nos de com és encara molta la música de Bach que ens resta per conèixer, malgrat tractar-se d'un dels compositors més interpretats. Cal dir, respecte d'això. que Martin, gran reivindicador de l'obra llaütística de Bach, ha enregistrat recentment un disc per a Hannooia Mundi amb el mateix programa que acabem de ressenyar, i que constituirà tot un aJ.licient per aquelles persones que, tant si vanassistir al concert com si no, se sentin encuriosides per aquest vessant creatiu tan particular de Bach. M ............................................................................................................................................................................................................................................. El Bach més insòlit J:er JORDI SALAZAR ~ la vastíssima producció Instrumental de Johann . Sebastian Bach, no és pre~sament la part dedicada a la ~.la que més ha transcendit, J3 Sigui perquè aquest instrument ocupa una posició secundària en relació ~mb d'alt res pels quals el ~)lOS1tor sentia prcdilt:cció -cs~alment els de teclat- o bé perquè bona pMt de les obres que Ba~h cscliví per a llaüt estan confegidesa po11ir d'altres creacions seves de més pes es pec! fic en el seu catàleg. L'alemany Andreas Martin. fi. gura capdavantera en la interpretació amb criteris històrics D XXVII Festival de Música Antiga. Andreas Martin, tiorba. Obres de J. S. Bach. Auditori de CaixaForum. 5 de maig de 2004. d'instruments de corda polsada, fou convidat en la darrera edició del Festival de Música Antiga de •·ta Caixa" per oferir una selecció d'obres de Bach escrites per a tiorba, en un recital que esdevinguó una ocasió immillorable per descobrir aquesta faceta tan poc coneguda dc l'autor. Obrí el concert el Preludi en Do menor. B~W 999, obra que, malgrat la seva brevetat, conté uns trets polifònics que exigeixen el bo i millor de l'intèrpret, i que Andreas Ma11in va resoldre amb ....,...... CRÍTICA Maazel torna a triomfar amb Mahler lbercamera. Orquestra Filharmònica Arturo Toscanini. Dir.: Lorin Maazel. Mendelssohn: Simfonia núm. 4, "Italiana•. Mahler: Simfonia núm. 1, "Tità•. L'Auditori. tO de maig de 2004. per LL. T. A mb només dos anys d'història, l'Orquestra Filharmònica Arturo Toscanini s'ha situat, sense cap mena de dubtes, entre les formacions emergents més destacades d'Europa. Directors corn Rostropóvitx, Prêtre, Bcrtini, Dutoit, Accardo, Tate, lnbal o Frühbeck no han dubtat a posar-se al capdavant d'aquesta formació italiana estretament vinculada amb el nom de Lorin Maazel i que, amb seu a Panna, ha realitzat nombrosos concerts per Europa, sempre amb uns resultats sorprenents per la seva altíssima qualitat interpretativa. Ara la formació italiana tomava a Barcelona sota direcció de Maazel per interpretar un programa tan atractiu com compromès, integrat per dues de les obres simfòniques més destacades del repertori, com són la Simfonia Italiana de Mendelssohn i la Simfonia núm. 1 de Mahler. Un Mendelssohn diàfan, obert, de gran sincronització túnbrica, expressat amb una naturalitat i clarividència absoluta va caracteritzar la interpretació, amb aquella direcció de Maazel -una de les més elegants que poden admirar-se dins el panorama simfònic- i que és capaç amb un lleu moviment de les mans o simplement amb una mirada plena de complicitat d'obtenir dels seus músics els resultats més exigents. El cert és que moviments com !"'Andante" o el complexíssim "Presto" -que per si sol pot posat· en un compromís tota la secció de cordes de Ics orquestres més emblemàtiques- van tenir uns resultats en què tota la lluminositat que vessa la musicalitat de Ja Simfonia Italiana assolia una altíssim grau de qualitat i testimoniava la gran qualitat assolida per l'orquestTa. Lorin Maazel ha dirigit en desenes d'oca$ions la Simfonia Tztà de Mahler, una de les simfonies en què més ha aprofundit i de la qual coneix absolutament tots els detalls reflectits en aquesta obra mestra. Una de les particularitats de la versió i segell d'identitat pròpia es pot trobar en el sentit d'oferir l'obra amb un perfecte sentit de continuïtat. com si es tractés d'un immens poema simfònic, en què l'atmosfera en pianissimo de l'inici anava transformantse a poc a poc per assolir uns fortissimi plens de majestuositat i fortalesa: un segon moviment dotat d'un innegable espe1it vienès, un tercer moviment -amb el cèlebre "Frère Jacques" en tonalitat menor- i amb la deliciosa melodia sota ritme ternari i que esdevé un dels moments lírics més emblemàtics del catàleg de Mahler -interpretat amb una àmplia gamma de detalls-, o el quart moviment, un fresc meravellós en què fortalesa i intimitat, apassionament i vehemència, configuren un discurs abassegador. Maazel va dirigir una Simfonia Tztà exposant una versió temperamental, inteJ.ligent, sense cap tipus de fissura i recreant una atmosfera que no va tenir ni en un sol moment manca d 'intensitat i que denotava el gran treball efectuat per una orquestra d'una categoria que cada dia es va refermant. Un Mahle1~ com no podia ser altrament. que en les mans de Lorin Maazel assoleix uns resultats interpretatius de la màxima categoria interpretativa possible. La New Japan Philharmonic va apropar-nos a la música de Takemitsu, Mahler i Strauss Palau I 00. New Japan Philharmonic. Dir.: David Gimé. nez. Takcmitsu: Requiem per a cordes. Strauss: Don Iuan, poema simfònic. Mahler: Simfonia núm. 1, "Tità•. Palau de la Música Catalana. 11 de maig de 2004. ] pr ~a d'¡ tu per LL.T. L ' any 1972 Seiji Ozawa va fundar la New Japan Philharmonic, una de les orquestres orientals que mitjançant les seves gires i cicles de concerts ha assolit un gran reconeixement, no només al seu país. sinó en els concerts que ha ofert arreu del món. Sota la direcció de David Giménez. la New Japan actuava al PaJau en un concert de gran compromís interpretatiu, integrat per obres de Takemitsu, Strauss i Mahler, i en el qualla formació simfònica va demostrar una gran vàlua interpretativa i. per sobre de tot, un nivell tècnic certament remarcable. En alguns passatges del cèlebre poema simfònic Don juan o en els de la Simfonia Tità de Mahler, s'hi va trobar una certa manca d'apassionament i de tendència a la naturalitat en l'expressió. però en canvi, l'exactitud tímbrica, rítmica, la sincronització, la claredat d'exposició dc Ics idees temà!iques eren plantejades des d'un rigor absolut. La New fapan esdevé una maquinària perfecta quant a tècnica orquestral. una orquestra d'una qualitat tècni· ca indubtable -tal com va demostrar en passatges tan compromesos com els que clouen la Simfonia Tztà o en els moments de més eclosió sonora del Don fuan-. però també s'hi pot trobar una manca de flexibilitat a l'hora de plantejar els temes hrics, pròpia de Ie& grans orques· tres centreuropees. La precisió timbrica assolida en el Requiem per acor· des de Takemitsu, la claredat en l'exposició temàtica de la Simfo11ia Tità -concebuda com un gran quadre simfònic exposat amb gran claredat d'idees per Giménez- i una notòria versió del Don fu0/1 van corroborar sens dubt~ aquesta tècnica orquestral que posseeixen els instru· mentistes japonesos i que e~· pliquen la raó del perquè D· gurcn en els principals faris· tols de les seccions de corda de grans orquesh'CS de renom internacional. de re re; VÍ! lir en co !UI an tig Iel mc bli I'Ï( ho p~ ril ob 01( rit so pe cia qu CI'( te1 pn de gn un po en ad1 fin .........,.• CRÍTICA Un monogràfic Txaikovski amb Znaider com a protagonista Excel·lent recital de Montse Massaguer ,..... Palau 100. Orchestre de la Suisse Romande. Nikolaj Znaider violí. Dir.: Pinchas Steinberg. Txaikovski: Concert per'a vio/f. Simfonia núm. 1. Palau de la Música Catalana. 20 de maig de 2004. per LL. T. ' any 1997 Nikolaj Znaider es proclamava vencedor del prestigiós Concurs Reina Elisabeth de Bèlgica; a partir d'aquell moment les seves actuacions s'han prodigat arreu del món. actuant amb els directors de més renom (Barenboim, Maazel, Mehta, Davis, jansons, Masur... ) i assolint uns èxits que l'han encimbellat actualment a ser considerat un dels grans virtuosos de l'instrument. Znaider actuava al Palau amb una orquestra del prestigi de la Suisse Romande interpretant una de les obres més estimades pel gran públic, com és el Concert per a violí de Txaikovski. Quan hom escolta Znaider interpretar amb el seu Stradivarius aquesta celebèrrima obra, no es dubta pas que a més d'un gran virtuós i un veritable talent a l'hora de resoldre els esculls tècnics. té per sobre de tot una elegància i una sensibilitat musical que atorguen a les seves recreacions una personalitat interpretativa amb un segell propi inqüestionable. Znuider no impt·essiona per les grans frases ni tampoc per una sonoritat excessivament llOderosa, sinó que desperta en els oients un interès adreçat a la sensibilitat, airefinament expressiu. I aquests aspectes, en una L de les obres més romàntiques del repertori, amb moments melòdics encisadors. amb el lirisme inconfusible de Txaikovski, pren un valor més que rellevant. Delicadesa, subtilitat, intimitat, i amb una orquestra que li proporcionava un acompanyament idoni dc la mà d'un director amb l'experiència de Pinchas Steinberg, van fonamentar en bona part la versió plena de sensibilitat i dolçor expressiva que va caracteritzar el pas del violinista per aquest concert i que confirmen el perquè en l'actualitat és considerat un dels grans solistes de l'instrument. un fet que queda corroborat amb seva nova presència la propera temporada de Palau 100. L'orquestra de la Suisse Romande, una de les de més renom d'Europa. va oferir una versió tant del Concert com de la Simfonia núm.J plena de consistència. En escoltar el timbre i color de l'orquestra es percep una solidesa contundent i una qualitat en cadascun dels seus faristols que repercuteixen en el fet que les versions gaudeixin d'una categoria indubtable. La Simfonia ''Somnis d'hiJiern ·· esdevé un ventall de sensacions líliques en els quals la malenconia i jovialitat. temes musicals amb clares arrels russes acompanyats dc moments lílics inconfusiblement txaikovskians. canvis de dinàmiques en moments contundents, refinament líric, han de conviure per exposar un cúmul de sensacions que ja en aquesta primera obra simfònica del compositor rus queden exposades dc manera magistral. L'orquestra i Steinberg van copsar a la perfecció aquests aspectes de l'obra. amb una lectura que tendia al refinament, u l'elegància i que defugia un excés de sonoritat per abocarse més cap a una delicadesa interpretativa de gran elegància i plena de refinament. Avuimúsica. Montse Massaguer, piano. Alabert, Ros, Roger, Casas, Padrós, Takemitsu, Cowell, Utsvolskaia. Auditori de l' SGAE. 20 de maig de 2004. Mo11tserrat Massaguer per F.T.-B. aldrà seguir amb veritable atenció la carrera de Montse Massaguer. Si, com vaig exposar en un comentari anterior, recordava les seves memorables versions de Messiaen, ara hi hauré d'afegir les que va oferir de la música de Roger, Takemitsu i, entre d'altres, d'Henry Cowell, el genial pioner de la música del segle xx. com també de Padrós, Casas, Alabert, Utsvolskaia i Ros. El seu concert va ésser d'aquells que moll de tant en tant tens la fortuna d'escoltar, ja que el pianisme de Montse Massaguer posseeix en grau superlatiu Ja virtut de la comu ni cació i està constituït i definit per l'alta exigència en Ja precisió traductiva dels pentagrames, pel gust en l'aplicació d'un suggestiu joc dc contrastos de color i, sobretot, en una dialèctica per assolir el fons d'allò que el compositor vol expressar amb la seva música. L'assumpció d'aquesta comesa en Montserrrat Massaguer és profunda i, per tant, s'aparta de qualsevol actitud de causar impacte en l'oient amb un joc de sortilegis virtuosístics; en el seu tocar hi ha el desig de transmetre l'esperit de Ics solfes i per aquesta raó el fet d'escoltar-la es converteix en un moment poètic, en què la tensió del matís sonor i la seva coloració magníricament exposats mostren la més suggestiva imatge sonora de la partitura. Ben cert.. els compositors programats van beneficiarse d'una lectura extraor- C dinàriament comunicativa de les seves obres, entre les quals hem de destacar la mag- nífica aportació a la literatura pianística que constitueixen els tres Estudis de Miquel Roger, els quals, si resolen o bé ajuden a solucionar determinats problemes tècnics de l'execució pianística, també ens introdueixen en un món d'alta bellesa poètica. Rain Tree Sketch I i ll van posar de manifest en tota la seva transcendència el do màgic de la música de Toru Takemitsu per evocar el misteri de la naturalesa. Mentre que la impactant efusió sonora de les -per tants conceptespremonitòries Tres llegendes irlandeses de Cowell van adquirir una insòlita projecció còsmica que van empetitir el missatge de la Sonata núm. 8 de Galina Utsvolskaia, acusadament mimètica de l'estètica de Cowell. Interessant, per bé que més aviat naïf. resultà el Tema i cinc variacions - una glossa sobre el tercer i quart modes de Messiaen- d'Àngels Alaberl, com també Sobre el cel (0ber den Himmel) de Mario Ros ens va semblar un treball que, mancat de la seva motivació plàstica: -servir d'entorn sonor a una escultura- quedava quelcom desdibuixat en el seu possible contingut estètic. L'estrena del Diario de noche de David Padrós constituí un altre dels punts interessants del recital. La seva música. desenvolupada amb imaginació i un joc personal de contraposicions dinàmiques resultà enormement atractiva. mentre que els Estudis 3 i 4 de Pere Cases van revelar una disposició formal dissenyada amb àgil equilibri i una clara exposició dc la seva motivació: resoldre certs tipus de dificultats tècniques i facilitar camins per superar-Ies. g s- ...== ~ e.;- ¡;r 237-23 ......,.. _. CRÍTICA Entre el barroc i el romanticisme Els Sanatori porten al Palau balli, capricci i stravaganze Euroconcert. Sooatori de la Gioiosa Marca. Merula, Ferro, Marini, Farina, Vitali, UcceUini. Palau de Ja Música Catalana. 6 de maig de 2004. XXVII Festival de Música Antiga de la Fundació ..la Caj. xa". Sara Miogardo, contralt. Rinaldo Alessaodrini clavicèmbal i pianoforte. Mooteverdi, Legrenzi, FresC:,baJ. di, Handel, Merula, Mozart, Schubert. Auditori de Caixaforum. 6 dc maig de 2004. per J. SALAZAR a presència de dos músics dc prestigi internacional -la contralt Sara Mingurdo i el fortepianista Rinaldo Alessandrini- fou, per damunt del programa interpretat, el principal atractiu d'un concert gairebé impropi d'un festival de música antiga, especialment pel que fa a Ja seva segona meitat, consagrada a dos autors que difícilment tenen cabuda en un terme que designa exclusivament la música dels períodes medieval, renaixentista i barroc. La primera part del concert, centrada íntegrament en el barroc italià. començà amb la Lettera arnorosa de Claudio Monteverdi i Ja cantata Costei che in mezzo al volto de Giovanni Legrenzi, representatives ambdues de l'estil vocal de l'època, més proper al recitatiu q ue no pas al cant pròpiament dit. Poguérem escoltar tot seguit "Cento partite sopra Passacaglï' del Prima Libro di Toccate de Girolamo Frescobaldi, en una versió admirable de Rinaldo Alessandrini al clavicèmbal. El duet oferí a continuació la cantata Lungi da me pensier tiranno de George F. Handel. que Sara Mingardo interpretà amb habilitat. tot accentuant-ne els trets dramàtics; i la Canzonetia spirituale sopra afla nana de Tarquino Merula, construïda sobre un ostinato rítmic del clavicèmbal que prctên simular el balanceig d'un bressol. La segona part del recital, consagrada al lied, començà amb cinc cançons de Mozart, inscrites la majoria en un estil més propi del segle XIX que no pas del XVIII. L per LL.T. sa 50 = ~ ~ 5I !:;' ¡¡j. 37-238 32 392 I conjunt italià Sonatori de la Gioiosa Marca ha desenvolupat una tasca interpretativa centrada en la música dels períodes compresos entre el Cinquecento i el Classicisme. Música de tradició veneciana -amb els títols mês representatius de Cavalli i Monteverdi-, obres concertístiques de Vivaldi i obres que pertanyen al bar- roc alemany han portat aquest conjunt, integrat per sis instrumentistes de corda i clavicèmbal, a actuar a escenaris tan representatius com el Mozarteum, la Tonhalle o el Concertgebouw, entre altres sales. Ara en la temporada Euroconcert va oferir al Palau un programa que amb el títol "L'esplendor del Barroc instrumental: balli, capricci & stravaganze", ens permetia escoltar les obres instrumentals d'autors de la plenitud del segle XVll del catàleg de Merula, Ferro, Marini, Vitali, Uccelini i Falina. Música en la qual el virtuosisme tê un paper destacat, en què el color, els ritmes ràpids i els canvis de dinàmiques permetien escoltar el talent d'uns instrumentistes que dominen a la perfecció aquest tipus de repertori i que fan de Ics obres un lluïment individual constant. La música dels balls del Sei- E cento era representada amb obres de Merula, Farina o Marini, composicions en què es produeix un nexe d'unió entre la música popular i la música culta i en la qual els intèrprets, bê fos en formes basades en el tema i variacions, bê amb l'energia que desprenen les curtes però precises frases melòdiques, ens endinsaven en la particularitat d'aquesta música mitjançant interpretacions plenes de color i contrast. El Capriccio Stravagante de Farina -un paisatge sonor del Dresden del segle XVll- ens descriu, a tall de relat propi de la novel-la picaresca, des del brogit del mercat, un duel d'espases, una banda militar, un hostal amb gent que hi beu i balla, tot tenint com a protagonista el vagabund Simplicius, personatge creat pel novel-lista Grimmelsbausen. Música que permetia, doncs, un seguit de jocs instrumentals i que els Sona tori van saber traslladar com un relat d'una forma que sempre incidia en el caràcter descriptiu dels episodis. Un programa en què l'àmplia gamma de sonoritats, l'exigència tècnica, la fluïdesa dels temes melòdics i un virtuosisme que exigia grans dots tècnics es van convertir en protagonistes interpretatius per apropar-nos a aquesta música del segle XVII italià, caracteritzada pel seu dinamisme i inventiva. Rina./do Alessmulrini Aquest preromanticisme apuntat pel compositor de Salzburg es fêu ben palès en peces com Trermungslied i Abendempfindung an Laura. de gran bellesa, i que adquiriren en Ja veu de Sara Mingardo una expressió deLicada i contemplativa. Amode d'interludi, Alessandrini oferí una interpretació magistra l de la Fantasia per a piano en Re menor de Mo· zart, tambê carregada de subjectivisme romàntic, i q1.oç alterna entre un dramàtic adagio i un allegretto cameteris tic de l'estil galant I no podia faltar, en aquesta liedetística segona meitat.la fi. gura de Franz Schubert, de qui s'escoltaren peces em· blemàtiques. com An die Musik o la melangiosa All Sylvia, amb les quals la pa· rella obtinguê un èxit acla· parador, atesa la popularitm de les obres. Globalment, els intèrprets realitzaren una tasca lloable. tot demostrant una afinitat musical que es mantingué ferma durant tot el concert, i que els permeté travessar sense dificultats les diferèn· cies estilístiques que separen el barroc del romanticisme. EL VALS 200 anys giravoltant a redós dels Strauss l vals és, amb gairebé tota seguretat, la dansa més multitudinàriament i intensivament viscuda durant .......... més anys de la història. I no cal dir-ho, no sembla que el seu moviment ininterromput fins ara, acusi mostres de feblesa pel que fa a la seva acceptació i protagonisme social. L'avinentesa dels doscents anys del naixement de Johann Strauss, el pare de la famosa dinastia que tant ha caracteritzat aquesta dansa, afavoreix una mirada, o una nova mirada, sobre aquesta figura excepcional de la música i del ball popular, que ens mostti aspectes del seu ric i tan superficialment conegut patrimoni intern. Perquè aquesta és una constatació cabdal. El vals, com tot fenomen popular, pateix la inconseqüència d'un coneixement molt genèric i molt generalitzat -qui no sap què és un vals i qui no n'ha ballat una munió?-, i alhora de l'absència d'aprofundiment en els seus trets més essencials, començant pels estrictament musicals i acabant pels històrics, sense negligir els més genuïnament dansants. El contingut d'aquest Tema creiem que ajuda força a traspassar la crosta superficial que n'ha protegit el moll de l'ós i així endinsar-nos-hi en aspectes fonamentals i extraordinàriament desconeguts. El pdmer treball, per la seva riquesa de contingut, pel rigor del seu tractament i per la varietat d'aspectes acarats, esdevé una contribució esplèndida a l'endinsament en la realitat més plena i també transcendent -el terme hi escau amb tota exactitud-, d'aquesta parcel·la del monument global de la música i del ball que és el vals. El segon treball se situa a l'àrea esttictament dansant, tanmateix vista també des de noves i més significades perspectives del que és cor- rent. I per tant, obrint, així mateix, nous horitzons de consideració i arrodonint, de manera definitiva, l'abast del conjunt del Tema. -¡¡¡ _, 50 ~ .... i ii ¡¡ 237-238 ;;z ::s. e- Iii !ll ~· ~ E 33 393 ...també balla l'ànima (Apunts per a una història científica i sentimental del vals) Bei jedem Walzerschritt tanzt auch die Seele mit (Amb cada pas del l'als també balla l'ànima) om un foc que avança imparable, el vals es va apoderar dels salons de ball de tot Europa i bona pat"t d'Amèrica tot al llarg del de Lippen schweigen, (Vals de La vídua alegre), de Franz Lehar segle xrx. La bogeria per girar al compàs de tres per quatre, vista amb sospita per les autoritats de la moral a causa de les seves manifestes im- 130 de Beethoven. plicacions sexuals, es va estendre des dels orígens La paraula vals ( Walzer en alemany) prové del camperols més humils fins a les festes dels empe- verb Walzen, que vol dir "girar", ''donar voltes». Tal radars. com s'ha apuntat abans, són molts els qui, ja en els Malgrat la competència, provisional o estable, que seus primers temps, van veure amb plaer o amb alarva anar sorgint amb altres danses, i malgrat que en ma com el ball en parella del vals i l'embtiaguesa el nostre temps l'aprenentatge del ball de saló ha es- que generava el deixar-se anar en la roda dels seus devingut minoritari (¿potser obsolet?) respecte del passos circulars, afavmien l'apropament físic d'hoprimitivista ball individual ad libitum de les disco- me i dona més enllà del que alguns consideraven teques, encara avui dia la idea del ball social (amb convenient. La passió pel vals es posa de manifest totes les seves connotacions, negatives i positives) amb la creació a Viena de grans sales de ball, com té en el vals la seva imatge, visual i sonora, més exac- el llegendari Sperl i la popularitat de la dansa trota. ba un primer apogeu amb el Congrés de Viena, en El vals és un dels sinònims musicals de Viena i, el qual les delegacions diplomàtiques de tot Eurosens dubte, és a la capital imperial austríaca on va pa van posar tant d'interès a traçar les fronteres del tenir lloc l'eclosió, però fou gràcies a contribucions continent com a divertir-se en les festes més bride llenguatges musicals i orígens llants. Ja en aquesta època es troben diferents que van fondre's en la fei~ ~ els primers exemples de valsos esna dels Lanner, Sh·auss i alguns alBEETHOVEN I crits per grans compositors: Beet· tres contemporanis de Beethoven hoven (Valsos WoO 84 i 85, sense i Schubert avui dia més oblidats. SCHUBERT, A LA comptar els seus diversos Liindler En el temps de Mozart, Haydn i PREHISTÒRIA i sense oblidar que la seva obra mes· Beethoven són molt nombroses les h·a en el gènere de les variacions, les danses en compàs temari d'migen ~ DEL VALS. .~ Diabelli, estan escrites a partir d'un popular, com ara Schleifer, Steirer. ~~~~~~~~~y vals) i, sobretot, Schubert, el qual Liindler, o simplement "danses aieté desenes de peces pianistiques amb manyes" (Deutsche Tiinze, Alia Tedesca, À l'alie- el títol de vals (per exemple, els meravellosos Valmande... ). Alguns exemples: en el primer finale del ses nobles i Valses sentimentales), a part, també, de Don Giovanni de Mozart, Leporello força Masetto nombrosos Liindler i Deutsche. a ballar una Deutsche, o sia una alemanya, és a dir, un vals, situat així en la més baixa esfera social (reserò, naturalment, encara més rellevants que pecte del minuet aristocràtic de Don Ottavio i DonBeethoven i Schubert són, per a la història na Anna i la contradansa anivelladora de Don Giodel vals, Joseph Lanner i Johann Strauss pa· vanni i Zerlina). En l'obra instrumental dels clàsre. StTauss va transformar I'Sperl en el gran sics vienesos, el vals és present com a al·lusió o centre del vals vienès com a ptimer d'una veritable paròdia del to populat o directament amb allò hu- dinastia que va regnar sense discussió durant anys morístic: vegeu el suposat minuet de la Simfonia La i anys als salons de ball d'arreu. Va ser la segona ge· Sorpresa de Haydn, que de cap manera és un mi- neració dels Strauss (Johann fill, Joseph, Eduard} lo nuet, sinó un Liindler, i també la Bagatel·la op. 119, que va dur a la culminació l'hegemonia del vals.]onúm. 3 o I'"Alla danza tedesca" del Quartet op. hann li, el més gran de tots, i els seus germans van C 237-238 ~ :$. sEl !!:: ~· P 34 394 CO' al "si d'e pn im au ta¡ du for tic tar arr se1 se¡ int ter del les liri d'e ( be1 no Xl> sin sig mú cor IS vid un ¡. n ¡. !I i· al ,. ~ n ~ i· .e IS !· .a ¡. n sics com Wagner (que va posar un vals en Els mestres cantaires) van sentir fascinació pels valsos dels Strauss. Brahms es lamentava que El Danubi blau no fos obra seva. Algun musicòleg, amb indubtable perspicàcia, ha fet notar que la secció inicial de la seva Segona Simfonia recorda les típiques introduccions dels valsos de Johann Strauss fiU, amic personal seu. Amb els seus Valsos, op. 39} sentit homenatge a Schube11, Brahms va ser potser el primer que va veure en el vals el símbol nostàlgic d'un passat irrecuperable. xaikovski va ser un dels més grans compositors de valsos. No sols va fer que cadascun dels seus grans ballets tingués un moment climàtic amb un vals espectacular, sinó que n'apareixen en totes i cadascuna de les seves Simfonies de maduresa: l'intranquil tema "In movimento di Valse" del primer moviment de la Quarta i els valsos que ocupen, respectivament, el lloc de !"'Scherzo" en la Cinquena i del moviment lent en la Sisena (en aquest cas un vals en compàs de cinc per quatre!). Mahler, corn abans consolidar el sistema de la família, tant pel que fa al llenguatge musical (amb grans valsos gairebé havia fet Bruckner, no pot evitar que en pràctica"simfònics", formant cadenes de cinc o sis després ment totes les seves Simfonies hi hagi al·lusions al d'elaborades introduccions) com als mètodes de popular Liindler. Però Mahler també utilitza el vals producció, amb un intens treball en equip i d'una en terribles visions d'un món en una brillant però implacable decadència: n'és un exemple clar importantíssima presència internacional. johann fill, autor dels valsos més populars de la història, va ser !"'Scherzo" de la seva Cinquena Simfonia. Durant la darrera part del segle XIX molts altres també un mestre de l'opereta, en la qual va introtant en la música instrumental com compositors, duir el vals com un element musical i dramatúrgic en el baUet o l'òpera van componfonamental. Joseph StTauss fou pràcdre magnífics valsos (Liszt, Ofticament obligat per Johann (que fenbach, Délibes, Sibelius, Puctampoc no es va portar del tot bé EL VALS APAetc.). Richard Strauss sembla dni, la a amb Eduard) a incorporar-se MOLTES EN REIX l'ull a la iJ.Iustre familia amb picar seva orquestra quan en va tenir necompartia cognom amb qual la COMPOSICIONS DE cessitat. L'ambició artística de Jol'enlluemador vals amb què va doseph, sens dubte el personatge més MÚSICA CULTA. nar forma a la "Cançó del ball" del interessant de la família, i el seu inseu Zarathustra i va fer un tribut terès per la música d'avantguarda més explícit en El cavaller de encara del seu temps pot veure's reflectit en tan extraordinaris que a valsos uns amb rosa, la ~~-introduccions a valsos com Sphéirenkliinge o Dede situar-los l'anacronisme mai lmen (en què hom pot tenir per moments la il·lusió ningú l'ha molestat en ple segle xvm. d'estar sentint un passatge d'una obra wagnetiana). Wede 65 op. Obres com la Invitació a la dansa, om ja en els temps propers a la Primera ber o la Simfonia Fantàstica de Berlioz demostren GuetTa Mundial i l'esfondrament de la mono sols que, cap al final del primer terç del segle narquia austrohongaresa en la qual va néiXIX, el vals havia assolit una difusió internacional, xer el vals. La dansa viu encara la seva èpos~n6.~ue era vist com una icona musical amb prou 81 ~~flcat com per tenir un paper en el context de la ca daurada: en sorgeixen altres variants (Boston, mustca més seriosa. Chopin esdevenia el més gran English waltz ... ) i el vals vienès revela noves possibilitats expressives en les operetes de Franz Lehar compositor de valsos per a piano des de Schubert. '.Schumann, amb obres com Papilions o Da- i de contemporanis com Oscar Sn·aus (autor de l'o1'1dsbünd/ertéinze, va palesar que el vals podia ser pereta Ein Walzertraum, Un somni de vals, sense un vehicle per a la més elevada poesia musical. Mú- cap relació amb la família del "rei del vals", mal- T S 35 395 perador Francesc Josep amb melograt el seu cognom gairebé igual). dies que són una perfecta còpia d'esPerò en l'obra dels avantguarRAVEL VA COMtil que aniba a superar el seu model, distes contemporanis el vals acosMÉS EL PONDRE Strauss JI . I, en una segona Johann tuma a mostrar una cara sinistra els temes de la secesfereïdora, part (vegeu per exemple el "Valse de GRAN HOMENATGE ció inicial apareixen deformats en Chopin" del Pierrot Lunaire de AL VALS. una davallada vertiginosa cap a Schonberg) o bé el seu vessant l'horror de la destrucció del "món de música trivial (la meravellosa d'ahir", segons l'expressió de Zweig. citació de les Steyrische Tiinze, col·lectiu dels melòmans, aquell imaginari l' En amb op.l65 de Lanner que apareix en Petruixka, món continua viu: la tradició dels concerts d'Any l'orquestra transformada magistralment per StraNou de l'Orquestra Filharmònica de Viena s'ha imvinsky en un orguenet). Anys més tard el Walposat com la manera més legítima de despertar l'I zer, op. 23 núm. 5 de Schonberg té l'honor de de gener. La innòcua alta societat que s'hi aplega ser la primera peça basada en una sèrie dodepodria fer-lo antipàtic si no fos perquè aquella or· Alban d' violí a per cafònica. La Lulu i el Concert questra (que Johann Strauss li sols va poder dili~r Berg contenen també valsos. I Xostakóvitx, en una vegada) demostra fins a quin punt són justifiles seves Suites de jazz, compon valsos en els cats l'admiració i el respecte que la gran majoria de quals Ja vulgaritat esdevé poètica: com la imatmúsics han tingut i tenen pels grans valsos viene· ge dolorosa i depriment d'un pallasso trist. Aquests són, malgrat tot, sols una part de la sos. maal fer va qui Ravel Maurice però, Va ser, història del vals, una dansa que es deixa sentir en· teix temps el més gran homenatge i Ja critica més tre la música més sublim i també en les pràctiques lúcida al vals: el seu poema coreogràfic La Valmusicals més modestes. aquelles que, en paraules se, una de les més grans obres mestres de Ja lide Proust, més plenes són "del somni i Les llàgrimes teratura simfònica del segle xx, ens presenta el dels homes". vals en els brillants salons dels temps de l'em- p( Ll Ll CI 51 B> Ol RI ] gul re¡ rel I me ME 200 aniversari del naixement de Johann Strauss pare I 14 de març passat es van complir 200 anys del naixement de Johann Strauss pare en el si d'una família d'origen jueu hongarès del districte de Leopoldstadt de Viena. Després d'estudiar violí i composició, va passar a formar part de l'orquestra de Michael Pamer. Allà va conèixer Joseph Lanner, amb el qual es va associar per establir-se pel seu compte. La gelosia professional va fer, però, que aviat se separessin. Com és prou sabut, Strauss va ser el primer de la nissaga més important de compositors de valsos. El seu comportament amb Ja seva pròpia fann1ia no va ser del tot bo: després de casar-se amb Maria Anna Streim i tenir-hi sis fills, va abandonar-los per unir-se a Emilie Trampusch. No va animar els seus fills a dedicar-se a la música, sinó que pretenja obligar-los a seguir altres caneres més segures. Però afortunadament }ohann li (i més endavant els seus get1nans) no va fer cas del seu pare. E JohaM Strauss pare va ser un compositor, violinista i director d'èxit aclaparador, no sols aViena, sinó també a nombroses ciu· tats d'Àustria, Bohèmia i Ale· manya i tam bé a París i Londres. L'any 1846 es va crear el càtTec de Hofballmusik-Direktor (director de música de ball de la Cort Imperial) expre~sa­ ment per a ell. Malgrat la seva importància en el desenvolupament musical i social de la música de ball, les seves pròpies composicions no tenen avui dia la popularitat de les de Jobann fill i ni tan sols de les de Joseph Strauss. Una molt notable excepció és la vibrant Marxa Radetzky, una de les més grans marxes militars de tots els temps. Però el catà· leg de les seves obres conté moltes altres peces dignes de continuar sent interpretades. Deia un diari dc Lond1·es amb motiu de la seva mort el 25 de setembre de J849: "Legions d'imitadors han sor· git després d'Strauss, però seran per a ell la glòria de l'originalitat, la fantasia, el sentiment i la ili· venció." V. E. COl ter do1 pri 19! les· Fn qu, rel, tar va for me prc I his bla ad¡ exe Sat per ris: ses 1 sos És , daE "qc PGI 1 a ·- El plaer de ballar al con1pàs del 3I 4 n a per MARC PARERA ft u ~ Pocs BALLS PODEN PRESUMIR DE TENIR UNA LLARGA VIDA I, A MÉS, GAUDIR DE BONA SALUT. PER AQUEST MOTIU, CELEBRAR DOSCENTS ANYS DEL NAIXEMENT DE ] OHANN 5TRAUSS -EL CREADOR DEL VALS PER EXCEL·LÈNCIA- ÉS UN FET REALMENT EXTRAORDINARI QUE NO ENS POT DEIXAR INDIFERENTS. a paraula "vals" prové de l'alemany i està plena d'encert, perquè significa girar. Té un temps de 3/4 i això es tradueix de la manera següent: comença amb un fort impuls i després el segueixen dos passos dèbils, l'últim dels quals empeny a repetir aquest cicle. Tot això, amb l'afegit que les parelles han d'anar girant de dreta a esquerra. F'ms aquí, tothom hi està d'acord. Els problemes comencen a l'hora de decidir quin país va crear aquest ball. Malgrat que molta gent l'associa a Viena, és cert que, com a bon invent, diversos països en reclamen la paternitat. Vicenç Sarsanedas, que juntament amb la seva dona Claudette Briand ha aconseguit guardons com el primer premi en el Campionat Europeu de Ball Reh·o el 1992 o el p1imer premi del Campionat del Món de Charleston el 1995, afirma que Viena té un fort contrincant: França. "Es diu que França és el creador del vals, perquè existia una dansa anomenada volte, en què les parelles giraven. Llavors els alemanys el degueren adoptar com a propi, i aquests ho van passar als austríacs." Sigui com sigui, tot í que ara ningú no ho dida, el vals va causar escàndol. EI motiu va ser que les parelles es fonien "en una abraçada i això estava mal vist", comenta Sarsanedas. Va començar sent un ball popular i, progressivament, el seu prestigi va anar ascendint. Però aquest no ha estat l'únic canvi en el decurs de la història d'aquest ball. Tot i que ara es pren el Danubi blau com a referència, allò cert és que el vals s'ha anat adaptant de maneres diferents a diversos països. Per exemple, a França existeix la dansa musette, de la qual Sarsanedas afitma que "es deixa el posat tan elegant, ~er passar a un una mica més popular. És com el chohs: estàs agafat més fort amb la parella, fas unes passes més diferents, més arrambadet." També hi ha el boston o vals anglès. "És lent, els pass?s són diferents, però sempre dintre del ritme de vals. Es encantador i t'hi sents molt a gust", sosté Sarsane~as. I pet; dir-ne algun més, esmenta la dansa criolla, que és dels argentins i el ballen una mica com estripant-lo". Tots ells, però, conserven l'essència del vals. I aquesta essència, Sarsanedas la defineix com "una dansa ele- L gantíssima que quan la balles et sents embriagat de plaer, et sents algú. És una cosa que et sublima". a tradició. Sorprèn que aquest moviment giratori estigui tan arrelat en la nostra societat. "És un ball fins i tot obligat per a una parella que s'acaba de casar. És una tradició que ve de molts anys, i que ja s'ha convertit en un clàssic. Es toca perquè, com es diu avui dia, (<enganxa>>", i per a Sarsanedas és un dels motius de la seva permanència en la nostra societat. Però no ens hem d'enganyar. Si bé una orquestra tard o d'hora toca un vals i tothom s'atreveix a ballarlo, això no vol dir que sigui un ball fàcil. "Ben al contrari. No és gens fàcil, perquè és la conjunció total d'una parella que ha d'anar amb molt de compte que els peus s'encastin perfectament i que funcionin a ritme adequat. Al mínim error pots ensopegar i caure. En el vals no es pot dissimular. A més a més, s'ha de girar contínuament, i també al voltant de la pista, en el sentit contrari de les agulles del rellotge. ·• Saber ballar un vals comporta dominar les regles, i això també canvia l'esperit de cada persona. El popular baUador sosté que ''saber ballar bé, a part que et dóna el teu propi plaer, et fa ser molt popular entre la gent que t'envolta. I et fa sortir de tu mateix una espècie d'halo que et comunica amb altra gent, que té ganes d'apropar-se't". Sarsanedas ho té ben clar sí ha de triar entre els balls de saló i la modalitat esportiva. Per a eH no tenen res a veure i no només el vals és diferent, sinó tota la resta de balls. ''La modalitat esportiva és unacosa de competició. No és el goig de ballar i crear. És absolutament rígid, robòtic. Té el seu mèrit, però no hi té res a veure. A més a més, cada ritme és diferent. La salsa és una cosa de ritme caribeny i no té res a veure si balles un fox ràpid. Sempre fan el mateix i canvien la música. Però la música tampoc no és el mateix, perquè toque11 una rumba i en veritat toquen un bolero. No té res a veure amb l'autèntic ball de saló." L 37 397 DANIEL A BARCEL LONA LA MEZZOSOPRANO DANIELA BARCELLONA, LA SEVA DILATADA CARRERA ARTÍSTICA. NATURAL DE TRIESTE, ÉS UNA DE LES VEUS fORMA PART DE LA NOVA GENERACIÓ, JUN- MÉS IMPORTANTS EN EL PANORAMA OPERÍS- TAMENT AMB JUAN DIEGO FLÓREZ, DELS TIC DE REPERTORIS TAN VARIATS COM EL DE INTÈRPRETS ROSSINIANS QUE HAN DONAT A RossiNI, HANDEL, MozART, BELLINI o AQUEST REPERTORI UNA IMPORTÀNCIA INU- Do- NIZETTI, I DEBUTARÀ AQUEST MES DE JULIOL EN UNA PRODUCCIÓ OPERÍSTICA AL GRAN SITADA EN LES PROGRAMACIONS DELS TEATRES D'ÒPERA. TEATRE DE LICEU, CONCRETAMENT EN EL ROL TITULAR DEL Giulio Cesare DE HANDEL RN LA PROPOSTA DE WERNICKE. HA CANTAT ALS PRINCIPALS TEATRES DEL MÓN, DES DEL METROPOLITANA LA SCALA, BERLÍN, NÀ- POLS, PARÍS, DE LA MÀ DELS DIRECTORS MÉS FAMOSOS, COM ABBADO, MuTI, LEVINE, CHAILLY, DAVIS, ZEDDA, ALESSANDRINI. GUANYADORA DE DIVERSOS CONCURSOS, HA REBUT NOMBROSOS PREMIS I MENCIONS EN La darrera mezzosoprano del repertori italià per ROBERT BENITO ................................................................................ ·Com s'inicià en Ja musica? ·De petita, de molt petita; la música sempre ha estat present acasa. Els meus pares veien les transmissions d'òpera que feien per Tv, i tot i que duraven tres o quatre hores, jo era allà davant veient-les. A L'escola també cantava, era la solista, igual que a l'església, on cantava en les noces, i a casa sempre cantava, sempre. -I professionalment: com va decidir dedicar-se al cant? -Va ser una mica casualitat, ja que vaig començar a estudiar cant gairebé com un joc, per afició, i després, quan vaig guanyar un concurs, vaig començar d'atrevir-me a plantejar-me el cant com a professió. També m'hi ha ajudat l'estudi del cant des de fa deu anys amb el meu marit, i sobretot el debut aquí a Pesara el 1996 amb /'Stabat Mater de Rossini, per passar després a fer el segon càsting de tots els grans rols operístics rossinians fins a arribar al Tancredi del 1999, que va ser l'inici definitiu. de la carrera. -Quins cantants ha tingut com a referència? -Per a aquest repertori rossinià, la Valentini-Terra ni, Horne, les quals he escoltades per enregistraments, igual que la Simmio- R nato, d'una generació anterior, i que l'he coneguda personalment. Totes elles han deixat una empremta dintre meu. -Vostè també destaca per les seves intervencions en el món cambrístic i simfonicovocal. -Cert; és enriquidor per a un artista sortir del món de l'òpera i participar en la música de cambra i simfònica. De fet, és un consell que dono als joves cantants, escoltar els cantants d'òpera, però també música simfònica i de cambra instrumental. A mi m'ha servit molt escoltar el violoncel de Rostropóvitx per a qüestions de musicalitat i cadències. Cal unir totes aquestes expressions musicals per tenir una cultura musical al més àmplia possible. -Aquesta cultura musical s'aconsegueix amb els anys, igual que una llarga carrera ... -Efectivament, una carrera esdevé més llarga i més segura dient "no" que no pas acceptant totes les propostes que et fan, moltes de les quals no encertades per a la teva vocalitat. El secret no està a cantar molt, ni debutar en molts rols, sinó a estudiar molt, aprofundir en la tècnica i en la música. Després, presentar-se a concursos, fer audicions, acceptar consells i pensar i reflexionar sobre el què i el com interpretes i fas música. En definitiva, la carrera es fa més amb el cap que no amb La veu. No és una qüestió de pressa, sinó de fredor a l'hora de decidir. Les tres paraules clau serien: paciència, estudi i no voler fer-ho tot amb rapidesa. -Què li ba aportat Rossini quant a vocalitat? -Quan comences a cantar Rossini va molt bé, perquè és el pare de la tècnica. Per interpretar La seva música, molt complexa, moltes notes, velocitat i que a més, en ser música d'escena, t'obliga a prendre decisions tècniques molt ràpides, és com una gimnàstica musical i tècnica. Els fruits d'aquesta batalla amb la E T R A T / Es enriquidor per a un artista sortir del món de tàpera i participar en la música de cambra i simfònica. De fet, és un consell que dono als joves cantants, escoltar els cantants d'òpera, però també música simfònica i de cambra instrumental. música de Rossini es veuen en altres repertoris més tranquils com el bel canto, Verdi o l'òpera francesa, en què el fraseig, la musicalitat és més lenta, et dóna temps per pensar més... , és més fàcil després de vèncer Rossini. Així ho he viscut amb diversos papers, com Adalgisa, o en el futur amb Eboli. Després de Rossini, pràcticament tot és més fàcil, fins i tot el repertori més pesant. -Però normalment les carreres no comencen per Rossini sinó per altres repertoris més forts vocalment parlant. -Sí, jo conec moltes veus importants joves que s'han perdut per enfrontar-se a rols forts no només vocals sinó d'interpretació i per als quals cal una maduresa tècnica, vocal, actora! i personal que no tenien en aquell moment, i així, van desaparèixer després de dos anys de carrera amb un instrument magnífic. fa que és un repertori di forza que obliga l'instrument a estat sempre en l'extrem. El que els falta, als joves, pot ser que no sigui l'instrument adequat, però sí la resistència física per enfrontar-se a aquests rols sense danyar-se. Recordo una frase d'un cantant que parlant d'aquest repertori més verista deia que s'havia de cantar "més amb els interessos que amb el capital", ja que si perds el capital de la teva veu l'as a la bancarota vocal. És dijTcil dir no a ofertes, però una carreta pensada des de l'inici es perllon· ga en el temps molt més i molt millor artísticament i musicalment parlant. És una inversió a Llarg termini. -En aquesta new opera fashiorr en la qual vivim, hi ha la tensió artística entre rescatar títols des· coneguts del passat i crear noves òperes, o el que és més freqüent. oferir nous plantejaments d'òpe· res de repertori. Què és, des del seu punt de vista, el més ade· quat? -Les tres són necessàries si bé el més habitual és l'última opció, sempre respectant el discurs nm· sical i dramatúrgic de l'òpera en qü lf)'t llié es 1 CQJ fw br€ i a, qu. illt ..~,••••••+•••• RETRAT tracta de treballar junts, ja que per a molts regidors és la seva primera incursió en aquest mitjà tan diferent que és l'òpera, per la qual cosa és una ajuda per aconseguir un producte homogeni de música i teatralitat. -Quan hom pensa en el seu repertori: Mozart, Handel, Rossini, i examina les històries de les òperes i la psicologia dels personatges, els troba una miqueta pobres per a la mentalitat d'avui, i que se salven solament per la música. -No hi estic d'acord. Aquestes òperes, a part de la història concreta, ens parlen de valors que avui dia no tenim tan presents, com l'honor, la fidelitat, etc. i per això cal escoltar-les i a partir d'una música meravellosa permetre'ns, com en les pel·Lícules, reflexionar sobre el missatge que hi ha darrere de la història que veiem i escoltem. És una aportació psicològica, ètica, a més d'estètica i de goig musical. És una valoració del cor al cap. -Vostè debutarà al Liceu amb el Giulio Cesare de Handel. Corn s'enfronta a aquest personatge? -És molt curiós per la diferència de moment vital. En els altres rols masculins que solc fer, tant rossinians com fins i tot el Romeo de Bellini, són nois joves. Giulio Cesare és un home madur amb una responsabilitat de regnar un imperi, però amb les seves febleses, que són febleses d'home, no de noi. I això s'afegeix a una música carregada de dificultats vocals i de rigor estilístic que exigeix el barroc. -I ho fa en una ciutat de la qual du el seu nom ... qüestió, sense provocar estra,,~·esa en el públic, o esquizofrèmes entre el que es veu i el que es diu i s'escolta. No s'ha de buscar la perplexitat, sinó l'aprofundiment del sig1újïcat del llibret, de la trama i de la música i això és més difícil que no pa; que el regidor s'inventi w1a 110va interpretació. -Les conseqüències d'aquestes noves lectures de vegades transgressores i sense sentit, com es viuen quan es produeixen? -Tra1mnetent els meus interrogants als regidors, ja que si la proposta no t'ajuda i va en contra de la comprensió del paper, afecta fins i tot la interpretació musical. I més que enfrontament es -Sí, Barcelona ciutat, Barcellona de cognom. És emocionant per a mi aquest debut; per la ciutat, pel públic i perquè és en un teatre amb tanta tradició i pel qual han passat tants cantants importants. Espero que el mateix afecte que jo posaré en l'escenari, es vegi reflectit en el públic. Encreuem els dits. 41 401 ll ES i; ESTATUT '' DE TOTHOM Parla cridar, pots suggerir. Pots proposar, pots discutir. Pots est ar- hi a favor ... o en contra. Pots , criticar, exigir, reivindicar... El que no pots fer és callar. Ara tens l'oportunitat hist òrica participar en l'elaboració del nou Estatut , l'Estatut de t ot hom. Parla. L'Estatut que fem ara arcarà el futur de Catalunya. p articipar: www.gencat.net/nouestatut Aparta! de correus Núm. 273 FO 08080 Barcelona Assistint als acte& que 5'organiUen mm Generalitat de catalunya 1nya R E T R A T AQUESTA ENTREVISTA ES VA REALITZAR A LA SEU DEL FESTIVAL RoSSINI DE PESARO L'AGOST PASSAT I SI SE N'HA DE DESTACAR ALGUN ASPECfE, VA SER L' AMABILITAT D'UNA PERSONA TÍMIDA FORA DE L'ESCENARI PERÒ AMB UN GRAN AMOR CAP A LA MÚSICA, AMB LA QUAL S'EXPRESSA I PER A LA QUAL VIU. UN SOMRIU- RE TAN GENERÓS COM EL SEU BON HUMOR ES COMBINEN AMB UNA INTEL·LIGÈNCIA PRIVILEGIADA EN CRITERIS ESTÈTICS QUE FAN o' AQUESTA GRAN DONA, EN ALÇÀRIA FÍSICA I HUMANA, UNA DELÍCIA DE PERSONA QUE SAP BARREJAR LA SEVA GRAN CULTU- ~ §I: RA MUSICAL AMB LA SEVA AFICIÓ ~ = = =' PER LA CUINA I L'AMOR PEL SEU '""" ¡¡;¡· MARIT. 237-238 Casals Pau del10 de juliol al 28 o êJ_ t 2004 JORDI SAVALL. Ura. viella i rebab Pedro Estevan. percussions ORQUESTRA CAMERATA XXI JULl Tobias Gossman. director ... MOSICA VIVA de Moscou CZECH SINFONiffiA A. Rudin i lt Dieltiens. violoncels Charles Olivieri-Munroe. director ORQUESTRA DE CAMBRA CATALANA I Joan Pàmies. director TRIO GUARNER! de Praga ~ COBLA MEDITERRÀNIA 1 Jesús Ventura. director lOELZER KNABENCHOR Cor de nens de Toelzer ORQUESTRA FILHARMONICA DE ROSSIA. VLADIMIR CHERNOV. baríton ludmila lvanova. piano Dmitri üss. director J(, AUDITORI PAU CASALS NEW TANGO ENSEMBLE Nestor Eidler i Rodolfo Zanni direcció 2 LUCILLE CHUNG & ALESSIO BAX Pianos Et Vendrell (Sant Salvador} lnf: 977 68 34 68 M .......... 43 403 ~§••········ PRECRÍTICA Giulio Cesare de Hiindel, a cavall del Fòrum i del Liceu TREs ANYS DESPRÉS, GAIREBÉ DIA PER DIA, DE LA SEVA DARRERA PRESÈNCIA AL L ICEU, TORNA A REPRESENTAR-S'HI LA MÉS CONEGUDA I MODERNAMENT REVISADA DE LES ÒPERES DE GEORG FRIEDRICH HANDEL. per J.C.C. ~ = = ~ 3 ~' ~- 23 7-238 L a primera qüestió que es presenta, és si en el si d'una programació curta en títols, aquesta insistència resulta ideal. Sobretot quan s"ofereix en la mateixa i, d'altra banda, notable producció de Herbert Wernicke. Tot apunta que hom ha hagut de satisfer la quota d'aquest esdeveniment fagocitador que es ctiu Fòrum 2004 i que hom ha tirat pel camí còmode d'una producció pròpia i, per tant, no cara de reposar. Estrenada a Londres 1'11 d'abti1 de 1724, es tracta d'una obra que mostra el compositor a lemany, fincat a Anglatera des del 1710, en un moment de gran plenitud, dominador de l'escena i del context musical general londinenc. Handel en aquells moments vivia una època especialment gloliosa i les seves obres -instrumentals, líriques o oratoris- gaudien d'una gran estima. La mateixa Oiulio Cesare va aconseguir un èxit molt destacat en la seva estrena, amb tretze representacions el primer any, quan aleshores allò normal eren entre quatre i sis. Amagada del gran repertoli durant una Uarguíssima època, ara gaudeix del corrent universal de recuperació del patrimoni operístic barroc, en el si d'una tasca de revisió rigorosa i també del context de valoració d'aquest tipus de repertoli en totes les seves branques. Oiulio Cesare va ser una òpera que sense apartar-se dels esquemes propis del barroc, en certa mesura va avançar-se als nous temps en mostrar una dimensió menys estricta, evitant les exageracions estilístiques dominants, reduint l'extensió de l'obra i apostant per una cantabilitat menys retòrica, menys procliu al virtuosisme artificiós que imperava. L'ajut de produccions innovadores i creatives, com la de Wernicke -una mena de patum dramatúrgica d'aquest tipus de repertori- de la qual ara tornarem a disfrutar, també ha col·laborat al reviscolament d'un pa- trimoni que avui pot ser gaudit amb tota normalitat i amb tots els seus re. novats ah·actius. AtTactius que es basen en la fron. dosí tat melòdica, en la bellesa de les sovintejades àries i fins i tot recita· tius, com el memorable "Anima del gran Pompeo", que canta el (la) protagonista i que constitueix un dels moments més transcendents de l'ò· pera, juntament, també, amb una bona part de les set àries del mateix per. sonatge, entre les quals exceHeix "'Piangero la sorte mia'·. U n atractiu molt especial· ment manifest en la proposta que ens arriba ara serà el debut a casa nostra de la mezzosoprano italiana Danie· la Barcellona, que interpretarà el pa· per central. És una de les cantants més destacades del moment en el re· pertori italià i la seva presència ara pot constituir un dels moments més grans, en el pla vocal, de la tempo· rada liceista ja a les seves definiti· ves acaballes. Ewa Podies, aquesta artista tan gran i alhora ben fidel al públic bar· celoní, és també -de fet ho és sem· pre- un altre al·Ucient remarcable. en un equip vocal amb la presència també d'Elena de la Merced. ltxaro Mentxaka, Jordi Domènech i d'altres. amb direcció musical de Michael Hofstetter. I( 11 dit 8. 9. 10. Il. Ve· 1. . 2. : 3.' 4.. 5. 1 C3 1 pel 6.: Giulio Cesare de G. Friedrich Hi& 44 404 del. Llibret: Nicols Francesca Haym. Daniela Barcellona. Elena de la Merced. Ewa Podies. ltxaro Mentxaka. Jordi Domènech. Dàvid Menéndez. Orquestra Simfònica i Cor del Gran Teatre del Liceu. Direcció musical: Mlchael Hors· tetter. Muntatge escènic: Herbert Wernicke. Producció: Gran Tea· tre del Liceu-Theater Basel. Gran Teatre del Liceu. Del 23 al29 de juliol de 2004. - 7. : La 8.' cú, gu( 9. 1 lO. Il. Sol _per Eduard V. Patsi encreua a Horitzontals l . La Ventafocs de Rossini. 2. Temperar. Joc de mans del dret i primera part de la sardana del revés. 3. Compositor violinista i capellà. I tiro perquè em toca del revés. 4. Les tres notes de l'acord de La. Toca el llaüt i baixa per l'onze vertical. 5. Marlene, la protagonista de la cançó. Thba vista des de dalt. Jaqueta americana. 6. Primers compassos del Lelio de Berlioz. El que pot caure sobre el violí quan s'interpreta la Música per als reials focs artificials de Handel. 7. Els límits de I'Ellington (Duke). L'instrumentista ha de posar-ne en el ra 13 e· li· ~ :e· ra ~s O· [. .1· ~n i!'· O· ;'11 ia ro el Música director. 8. Radio Televisió d'Igualada. Brodat al llençol d'en Richard Strauss. Les costes de Garraf. La major. 9. Un romà tot solet. Uns compassos de la Vida d'heroi. Tonalitat. Do antic. 10; Més lluny que aquest. La màgica de Mozart puja per l'onze vertical. 11. Ve de l' 1 vertical. Rossini, Ravel o Ruera. Verticals I. L'òpera més popular de Pietro Mascagni s'allarga per l'onze horitzontal. 2.lnstrumentista eficaç. Uneix en Quiroga i en Querol. 3. Volum de l'equip de música. Instruments del cor. 4.lniciaJ del nom d'en Paganini. Un romà tot solet. El que cal introduir al flabiolet perquè soni fluixet. 5. Rallentando a la partitura. L'extraterrestre amb músiMúsica encreuada de juny 2004 (núm. 236) ca de John Wtlliams. El que es posa als pistons de la trompeta perquè no s'encallin. 6. Solucionar fent la vertical. 50+ 100. 7. Fa un niu amb un quadre negre al mig. Pianjsta avocàlic. La majot 8. Trompetista i trombonista. Així comença la cançó "Rucucú, paloma'' cap per amunt. Orquestra Filhatmònica de la Noguera. 9. El de Nadal de Bach i El Pessebre de Pau Casals. 440 Hz. 10. Pavarotti o Berio. Universitat Acústica. 11. Apropa a Ja costa italiana. Estat del músic sense feina. Solucions en el número següent 45 405 - ._::::::::::::: ' _,__ ·- -- -- FERNANDO BAÑÓLLORCA La antitécnica La impostación vocal en la 6pera, teatro musical, jazz, música ligera y agrupaciones corales. Editorial Alpuerto. Madrid 2003. ivim en un panorama líric estrany: proliferen els tractats i professors de cant, però paradoxalment hi ha un greu buit de grans veus al món de la lírica. Davant d'aquesta situació, el tenor i professor de cant Fernando Bañó presenta el seu llibre La antitécnica. El títol ja és una provocació davant aquesta gran quantitat de tractats de tècnica vocal que pregonen certs aspectes de la veu sense un veritable coneixement de la fisiologia del cos. Fernando Bañó, en canvi, busca explicar aquests aspectes per esclarir els dubtes que tant l'alumne novell com el cantant professional pot tenir sobre els aspectes més importants del cant. De fet, el terme "tècnica" implica en eU mateix quelcom artificial; en canvi, V Bañó busca la utilització lògica i natural del cos humà per obtenir un resultat òptim. Aquest llibre sorgeix de les experiències personals de Fernando Bañó. La problemàtica vocal que eU mateix va viure quan tot just començava la seva carrera internacional el va dur a aprofundir en els aspectes fisiològics de la veu per recuperar-se i per evitar que als seus alumnes els succeís el mateix. El llibre està estructurat a partir dels tres puntals de la veu cantada, segons Bañó: 1) impostació, 2) cobertura, i 3) respiració. Pel que fa a la impostació, Bañó considera que últimament s'està perdent, fet que du a un empitjorament del timbre vocal dels cantants. És per això que Bañó busca una veu ben impostada, és a dir, amplificada pels harmònics produïts pels ressonadors cranials. La seva base és l'anomenada "tècnica de la màscara", que Bañó coneix a partir del seu pare, el tenor Femando Bañó Ferrando, que fou, alhora, alumne de Francisco Andrés Romero, el mestre d'impostació d'Alfred o Kraus. De fet, aquest llibre esdevé un homenatge a a quests personatges. No obstant això, una obsessió per la impostació pot dur a una veu dura i excessivament estrident amb problemes en els aguts. És per això que Bañó insisteix en la Importància de la «cobertura"; és a dir, el "gir" que la veu fa a partir d'una tessitura aguda per evitar aquest enduriment de la veu. Femando Bañ6 considera que així s'aconsegueix una posició baixa de la laringe, gràcies a la qualles cordes vocals queden amb Ja tensió necessària per acarar els passatges corresponents. Cal tenir en compte, però, que tots aquests aspectes no funcionari en correctament sense una bona respiració, que esdevé el suport físic de qualsevol emissió vocal. Fernando Bañó defensa una respiració diafragmàtica combinada amb l'abdominal i la intercostal. D'altra banda, un dels aspectes més interessants d'aquest llibre és la incursió en l'àmbit de la música lleugera i el musical. Tot i que el llibre parteix de la lírica, Fernando Bañó té una amplíssima experiència com a professor de cant en aquests àmbits amb excel·lents resul- tats. Bañó ha arribat a la COn· c!usió que el mètode és bà. SIC~ ment _el mateix, i només esta mattsat per la menor potència vocal que cal i per la correcta utilització del re. gistre de pit en el cas de les dones. Qui consulti el llibre, no hi trobarà només un text que li expliqui descriptivament el funcionament del cos, sinó també un gran nombre d'ex. cel·lents iHustracions i fins i tot "metàfores" i exercicis de gran senzillesa que ajuden a entendre d'una manera pràctica tota la part teòrica. Tam. bé resulta d'un interès espe· cia! - i divertit-, l'estrafolari catàleg de professors de cant amb què un alumne inexpert es pot trobar, tot exlret de ca. sos veridics. Així, doncs, som davant d'un llibre de gran utilitat tant per a l'estudiant novell com per al professional que vulgui aprofundir en el complex me· canisme del cant, a partir d'un estil amè, rigorós i aJ. hora agradablement didàctic. Arn b tot, cal afegir que el lli· bre conté unes quantes errades d'edició que vénen corre· gides a la pàgina web de l'au· tor: www.auladecanto.com. Aurèlia Pesarrodona Vol no; ~~ E oiènt cum tmt emJf bini voca gt. El quec una¡ ia d't titue dign: calef aque què ! refer ~-----------------------------------------------------------------------------------------------~ catalunya música 1revista musical catalana CATALUNYA MUSICA/ REVISTA MUSICAL CATALANA CI Sant Fance•c de Paula, 2 - 08003 Barcelona Butlleta de domiciliació bancària Senyors, els agrairé que amb càrrec ol meu compte/llibreta atenguin els rebuts que els presentarà el Consorci del Palau de la Música Catalana, pel paga· ment de lo meva subscripc.i6 o "Catalunya Música/Revista Musical Catalana". oooo oDoo Do òDDooooooo una men¡ segu d'int artís· bretc d'un rerst l"espt pira e resd noblt pleXé xar p 00 ~ xar-s Titular compte: - - - -- - - - -- - - · - - - - - - - - - - - - - -Banc/Caixa:_ _ _ _ _ _ __ Signatura: Agència~----··-----------------------------·-----· Adreço agència;__________ Codi postal i població: - - - -·---·-----··---- ·-·-·-·····--------------···-··---·- · - - - (cal omplir les dades conectament) Butlleta de subscripció Nom i cognoms del subscriptor: ------Adreça: - - - - - --·-·---·------------- --------·-·-----· TelHon: - - - ---------------·-·-·· . ·--·-··-.. -----..····---·-·--··-·-·--· Codi postal i població: _____, _..,_._____________ ···-·---··..- - - --·--··----··------Professió: - -- - - 48 408 Desitjo subscriure"m a partir del número: _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ __ _ Amb la quota anual de 25,24 eu ros. Faré efectiu l'import mitjançant domiciliació bancària (o b~ taló bane~~ri adjunt, a favor de •c.talunya Música/Re· visu Music:al Catalana") . Per subscripcions a l'estranger. consulteu el preu. Lu onu dodes seran incorporades ah liturs del Grup Pllau de la Música (Otf'eó Cotali, Fwulaci6 Orfeó Cotaü-Palau de la Múaica i Cocuorcl del Palau de la Música Cotala· , no). amb seu al carrer de Sont Francesc de Paula, 2, de Barcelona, CP 0800l, per rer-ae la ~sti6 ~aeral, I eo aquesta adreça pol exercir toiJ els drets d 'aec&, recllftc.d6, can· t ·-~~~~~~~~---------------------------------------------------------------------------------···J partí El en sc arger !ra M un te apleg Cane poen cabd prec, rosa Garo pera Nom ttntt Les nostres veus recuperades Josefina Huguet, soprano. Àries de diverses òperes. Col·lecció "Les nostres veus recuperades". Aria Recording. XAVIER MONTSALVATGE Integral de canto Volums I i Il. Intèrprets: Marisa Martins, mezzosoprano· Rosa Mateu, soprano; Antoni Comas, tenor; AOgels Ci~t, mezzosoprano; Mac McCiure, piano. Columna Música. n el nos!Te antelior comentati ed itorial ens referíem a la conveniència de conservar en documents sonors l'obra dels oostres compositors i fèiem esment de manera especial a hiniciativa a redós dc l'obra \'ocal de Xavier Montsalvat- E gt. Els dos enregistraments que comentem constitueixen una prova palpable i conc rera d'aquesta realitat. I la constitueixen, d'antuvi, amb la dignitat que corresponia a la categoria d'obra i intèrpret. I aquest fet resulta cabdal, perquèsinó hom corre el risc de referendar no la veritat sinó una aproximació més o menys fiable. I això s'ha aconseguit amb I 'atot d'u na tria d'intèrprets que uneixen cos artístic i convicció. Però sobretot amb el d' unes obres d'una intensitat lírica molt personal, molt amarades de l'esperit literali que les ha inspirades i molt indentificadores d'una dimensió cantable noble i al mateix temps complexa. Són obres que cal deixar penetrar al seu caire, que no cal anar a cercar sinó deixar-se endur pel seu alè líric particular. El primer CD l'interpreta en solitari la mezzosoprano argentina fincada a casa nosIra Mansa Martins i comprèn un total de vint-i-un temes aplegats en diversos apartats: Canciones para nitios sobre PDemes de Gm·cía Lorca, les cabdals Canciones negras, precedides per Cançó amorosa sobre poema de Tomas Garcés i la "Bergerète" de l'òpera Babel 46. Després ve Nana sobre poema d'origen c~ntreamericà, com les Can- ciones negras, No t'abandonaré sobre poema de Joan Teixidor i, finalment, quatre rimes breus de Josep Carner i un poema de Vicente Aleixandre (Pastor hacia el puerto). La diferència notable de referents poètics no lleva una manifesta unitat al volum, sota l'agombolament d'una interpretació esplèndida de l'esmentada Marisa Martins. El segon CD està integrat per una quinzena de temes, que s'obren amb els dos que formen el gairebé juvenil recull lntermezzo passional sobre poemes de Joan Teixidor, àries de Babel 46 i Una voce in off, passant pel bell poema Paisatge del Montseny de mossèn Pere Ribot, poemes de Foix, la copone da Todi, etcètera. Aquí el protagonisme interpretatiu recau de manera acusada en Rosa Mateu, en unes versions d'una gran sensibilitat i rigor estilístic, aspecte aquest molt difícil en la peculiar concepció musical de Montsalvatge apuntada suara. També hi intervenen el tenor Antoni Comas, amb un protagonisme perceptible resolt en la seva coneguda línia de cant i. en el bell duo del Pian to delia Madona, la mezzosoprano Àngels Civit. Tots ells, com en el CD número 1. amb acompanyament eficaç de Mac McClure. En definitiva, es tracta d'un aplec que al marge de l'interès referencial apuntat al principi, ofereix plaers mo1t preuats per ser escoltat. A part, sorprèn que la titulació sigui feta en castellà i fins i tot es posi en aq uest idioma el nom del tenor Ccmas. J.C.C. A tia Recording està endegant una important tasca fidel al contingut del títol d'aquesta col·lecció. Recuperar les nostres veus, l'art d'aquells cantants que han fet aportacions destacades a la història de Ja lítica. Aquesta tasca té un doble vessant d'un notable interès. D'una banda, reviure, i sovint descobrit~ personalitats del nostre patrimoni líric històric, i de l'altra, la principal, mostrar-ne les virtuts canores. Hi una dimensió historicista de doble recorregut que justifica en si mateix la iniciativa. Hi ha, també, com a valor afegit molt remarcable, la insistència i la continuïtat en la línia d'actuació, i que fa que hom pugui aconseguir un aplec de patrimoni d'un enorme valor, tot comptant com es compta, a més, amb un treball introductori que -en el cas que ens ocupa, obra de Roger Alierarrodoneix documentalment i amb rigor el conjunt del producte. Josefina Huguet va tenir el mèrit, entre d'altres, de ser la primera artista lírica catalana que va enregistrar. I ho va fer ja el1903. La curta durada de la seva carrera fa que el material de què hom disposa no s'allargui més enllà del 1909, quan tenia quaranta anys d'edat i encara podia donar molt a la lírica universal. El CD, mercès al treball d'arranjament dels problemes del material d'origen, permet mostrar amb una certa aproximació el color de Ja veu de la cantant i. sobretot, la manera d'entendre el seu art en aquell moment. Ai'<Ò ens col·loca en la dialèctica de la capacitat de permanència o, ben al contrari, d'esgotament de l'art de la interpretació musical. El tema el remarca molt oportunament l'esmentat treball dc Roger Alier i el contingut del CD ens ho posa en evidència de f01ma fefaent. 1 a la ñ, això esdevé un ulterior i no poc substanciós atractiu. J.C.C. Musica catalana del segle XXI Eulàlia i Ester Vela López, piano a quatre mans. Ars Harmonica. Durada: 61'19". A quest disc coincideix amb la celebració dels ptimers deu anys de carrera musical del Duo Vela, una formació que s'ba convertit en una de les més representatives del nostre pais pel que fa a la interpretació de música per a piano a quatre mans. Aquest èxit i reconeixement assolits pel Duo Vela s'ba vist també reforçat per la importància que el grup atorga a la difusió de música catalana dels nostres dies, motiu pel qual ambdues intèrprets ban estrenat amb freqüència nombroses composicions escrites CX'J>ressament per a elles. Aquest CD conté precisament tot un seguit d'obres que diversos compositors catalans han volgut escriure per al Duo Vela amb motiu d'aquest aniversari. Autors representatius de tendències diferents. malgrat ésser coetanis, fet que confereix a l'enregistrament un important component d'heterogeneïtat estilística: hom pot trobar-hi els ritmes jazzístics del Barcelona Blues de Xavier Montsalvatge en la seva transcripció per a piano a quatre mans; el personal llenguatge de Mestres Quadreny reflectit en l'obra Roc Rebregat; la poesia musical en De la lluna i altres imatges de Francesc Tavema-Bech; la ironia de l'Scherzo Ol'er Beethoven de Delfí Colomé; la simplicitat expressiva de les Tres radons musicals d'Antoni Olaf Sabater; la daliniana sonata La vida secreta d'Albert Guinovari; i la reflexiva fantasia Encontre amb el seu avi de Frederic Wort. Una bona ocasió, doncs, per conèixer de prop quines són actualment les tendències més importants de composició a Catalunya, i una oportunitat també per fruir d'unes interpretacions que l'oient agrairà per la seva transparència i agilitat. Jordi Salazar 49 Intèrprets: Cor Lieder Càmera. Adolf Pla, piano. Director: Josep Vila i Casañas. Composicions de Josep Vila sobre poemes de Miquel Desclot. Ars Harmonies. a discografia coral a casa nostra, feliçment està força activa i ofereix, no en quantitat considerable, que tampoc no és el cas. però sí en una línia de selectiva continuïtat, nous productes que enriqueixen el patrimoni de referències d'aquelles que cal afermar. Ja ho hem esmentat en algun altre producte i hi volem insistir en aquest perquè també participa d'aquest atot bàsic. Ofereix un recull de catorze composicions que ha esc•·it josep Vila i Casañas, titular del Cor Lieder Càmera i també de l'Orfeó Català. I alhora, no cal dir-ho, compositor vocacional en una línia estètica que poua en la millor tradició dels grans clàssics de la composició i de la diJ·ecció coral catalana -pensem en els Millet, Pérez Moya, Nicolau, Morera-, tot transcendint-la amb un segell propi d'un sentit particular de l'elegància. I obrint el ventall temàtic a la poesia actual i d'una manera particular a la de Miquel Desclot, un poeta que té una obra d'un especial sentit musical. Desclot té una de les seves principals fonts d'inspiració en la naturalesa i en tot el que acull primàriament; naturalesa contemplada amb mirada amorosa i condescendent. gairebé idíJ.Iica, a l'abast i al gaudi ple dels esperits nobles i nets d'esperit. L'obra esdevé, fonamentalment, el fruit de la plena identificació compositor-poeta, i això atorga al conjunt del recull una gran coherència, dintre de la seva aparent senzillesa. I aquesta característica, íntimament vinculada també amb la de cantabilitat natural i fluida, converteix aquest material en patrimoni enriquidor del repertori coral general. El CD comprèn també dues cançons populars catalanes harmonitzades pel mateix Josep Vila. La interpretació modèlica del cor Lieder Càmera i l'acompanyament refinat d'Adolf Pla, arrodonei:<en les virtuts d'aquest enregistrament tan oportú. J.C.C. L 50 410 tic espanyol; i les intimistes Cinc melodies, sobre textos de Paul Valéry, on es copsa millor l'estil característic de Mompou, amb línies melòdiques d'una gran senzillesa formal. però en les quals roman al mateix temps la dificultat implícita d'una interpretació que ha de defugir la monotonia. Completen aquest CD tot un seguit de cançons bastides sobre procediments compositius diferents, i que atorguen a la gravació una heterogeneïtat estilística notable: Canfar del alma, basat en un poema de Sant Joan dc la Creu; Aurea na do Sil, sobre Ramón Cabanillas; Elniño mudo, que posa música a versos de García L01·ca; Sant Martí, basada FREDERIC MOMPOU Cançons per a veu i piano, vol. ll Titon Frauca, mezzosoprano; Montserrat Massaguer, piano. Anacrusi. Durada: 54'26". igura d'importància indiscutible per a la música catalana del segle xx, Frederic Mompou posseeix, petà, un catàleg relativament breu, en bona mesura a causa de la lentitud amb què el compositor treballava en les seves peces. A banda d'això, ha estat Ja seva obra per a piano la que ha gaudit d'una més gran acollida, tant en el vessant concertístic com en el discogràfic, en detriment de la seva producció vocal, que és l'altre estil al qual Mompou dedicà bona part dels seus esforços creatius. Rebem amb molt d'interès, per tant, Ja iniciativa duta terme pel segell Anacrusi d'editar en dos compactes la integral liederística de Frederic Mompou, fet que ens possibilita una oportunitat única per conèixer un aspecte fins ara pràcticament ignot de la seva música. El segon disc de la col·lecció, que aquí presentem, ofereix cronològicament vuit obres escrites entre els anys 1943 i 1973, i entre les quals destaquen les exceJ.lents Becquerianas, basades en les cèlebres rimas del poeta romàn- F Trios núm. 1 i 2; Paisaje urbano; Atisbos núm. 13; Sarajevo; Nocturn. Trio Salduie: Joan Chie, violí; Pilar Juan, violoncel; Consuelo Roy, piano preparat i cròtals. Teresa Sanehez, piano. Ricardo Pérez, Oauta. Coda Out. Durada: 59'58". ificil de catalogar per les nombroses influències musicals que aglutina, l'obra de Joan Chic oscil·la entre un llenguatge clarament avantguardista -especialment pel que fa a l'ús de trets atonals i aleatoris-, amb un altre de més convencional, que abasta des de la modalitat i la tonalitat fins al minimalisme. La utilització sistemàtica dels elements esmentats, alternantse i sense que cap arribi a ésser mai el protagonista únic d'una partitura, ês la característica principal de Ja música d'aquest compositor i violinista lleidatà, al qual la casa Coda Out ha dedicat ara un CD monogràfic. El disc inclou en primer lloc el Trio núm. 2, per a violí, D en un text de Pere Ribot; Pri. m_ero~ pasos, sobre Clara Ja. nes; 1 la nadala Mira quina resplendor, amb text del ma. teix Mompou. El duo format per Ja mez. zo Titon Frauca i la pianista Monts~rrat Massaguer -que posseeiX una carrera concer. tística de més de quinze anl~ centrada principalment en ·la música contemporània- pro. tagonit"za unes interpretacions acuradíssimes, que transme. ten amb gran encert el con. tingut poètic de l'obra del compositor, i que no haurien estat possibles sense Ja mà. xi ma compenetració entre una veu elegant i versàtil i un acompanyan1ent pianístic amb personalitat pròpia. Jordi Salazar violoncel i piano preparat, construït a partir d'una sèrie de set notes, i d'una expressió estàtica i melangiosa. \'e a continuació Paisaje urba. no, per a piano sol, peça de caràcter descriptiu que juga amb la contraposició de set· cions rítmique-S diferents; ala qual segueixen els tres Alis· bos, tambê per a piano, que són petites peces aforistiques, basades les dues primeres, respectivament, en trets mi· nimalistes i atonals, mentre que la tercera actua com a compendi de les anteriors. El Trio núm. 1 és l'obra de tot el disc que conté una més gran amalgama de procedí· ments creatius, incloent-hi aJ. guns fragments resultants de la improvisació; i completen aquest compacte: Saraíevo, per a fiau ta i piano, peça inspirada en el conflicte dels Baf. cans i en la qual els do~ instruments representen les cultures occidental i oriental en confrontació, mentre que Nocturn, per a piano, recrea un ambient nostàlgic amb clares referències al romanticisme musical. L'oient podrà accedir gràcies a aquest enregistrament a l'obra d'un compositor eclèctic que no mostra preju· di eis envers cap corrent es· tilístic, i que domina amb gran mestria cadascun del~ mètodes que empra. Tot} això també hem d'advertir que Ía música de Joan Chic només resultarà agraïda per a aquells que l'escoltin am~ una especial actitud recepu· va. Jordi Salazar G R ~/'"JV r~ ~ U I P O e;\(~