Revista Musical Catalana. Núm. 240 Octubre 2004
Editorial: Ballet i música enllaunada / PANORAMA Joan Puigdellívol. Un gran auditori anomenat barri de la Ribera. Rut Martínez / Festival Castell de Peralada. Jaume Comellas i Jordi Maluquer / Schubertíada de Vilabertran. Jaume Comellas / Festival de Torroella de Montgrí. Lluís Trullén / Festivals d'estiu a Catalunya. Jordi Maluquer / Bel-Luna Jazz Festival i Mas i Mas Festival. Albert Suñé / En la mort del doctor Albin Hänsenroth / Mikrokosmos: Cantates infantils. Pere Artís / Tangents: L'ànim en suspens. Jordi Maluquer / Torna El Primer Palau. Segona temporada dels Concerts Familiars al Palau. RRMC / Crítiques. Jaume Comellas i Robert Benito / Música per escoltar. Antoni Batista / TEMA La Biblioteca de l'Orfeó Català. Un patrimoni important massa desconegut / Un singular patrimoni cultural al mateix cor del Palau. Lluís Millet / MUSICALIA Graham Clark. Un jugador de rugbi a Bayreuth. Mònica Pagès / Reneé Fleming i López Cobos, Harry Christophers, Simfònica de San Francisco, Camerata Hamburg, Libor Pesek, Simfònica de Cincinnati, Natalia Gutman i Filharmònica Txeca, Uwe Mund. Lluís Trullén / Xostakóvitx, Gerhard, Mestres Quadreny. F. Taverna-Bech / Gaudí arriba al Liceu. Tres estrenes al Liceu. Jaume Comellas / Música encreuada. Eduard V. Patsi / SCHERZANDO. Cesc / CONCERTS
Centre de documentació de l'Orfeó Català
Còpia permesa amb finalitat d'estudi o recerca, citant la font "Centre de Documentació de l’Orfeó Català". Per a qualsevol altre ús cal demanar autorització.
st·ca a mu usica ca·a ana J ~ OCTUBRE2004 NÚMER0240 K · tophers • • • getx · o and 1 ; 3 EUROS Música de Cambra al pétít Palau li temporada 2004·2005 Dijous 4 de novembre de 2004, 21 h Dijous 3 de març de 2005, 21 h COR DE CAMBRA DEL PALAU DE LA MÚSICA CATALANA MISCHA MAISKY, violoncel KARIN LECHNER, piano (patrocinat per Fundació Caixa Catalunya) JORDI CASAS BAYER, director BACH: Sonata núm. 3 en Sol menor BWV 1029 SCHUBERT: Sonata en La menor STRAVINSKY: Suite itaJiana FALLA: Suite popular española BARTÓK: Danses populars romaneses BRAHMS: Ein Deutches Requiem (versió piano a quatre mans) Dimecres 16 de març de 2005,21 h MARIA ESPADA, soprano JOSÉ ANTONIO LÓPEZ, baríton KENNEDY MORE'ITI i JORDI ARMENGOL, piano »» Concen patrocinat per: FCC MELOS QUARTET Dimarts 11 de gener de 2005, 21 h MENDELSSOHN: Quartet en Fa menor op. 80 DEBUSSY: Quartet en Sol menor op. 10 BRAHMS: Quartet núm. l en Do menor op. 51 DIETRICH HENSCHEL, baríton FRITZ SCHWINGHAMMER, piano BEETHOVEN: 4/ieder SCHUBERT: 7 lieder WOLF: 9 lieder sobre textos de Morike Dissabte 21 de maig de 2005, 21 h QUARTUOR MOSAÏQUES HAYDN: Quartet núm. 2 op. 77 SCHUBERT: Quartettsatz SCHUBERT: Quartet en Sol mayor op. 887 Preu d'abonament a 5 concerts: 112 €. Venda d'abonaments del 30 de setembre al 14 d'octubre Preu per concert 25 €. Venda d'entrades a partir del 19 d'octubre Informació i venda: Palau de la Música Catalana el Sant Francesc de Paula, 2 08003 Barcelona Tel. 902 442 882 Fax: 932 957 208 www.palaum usica.org a/e: taquillesct• palaumus icn.org Or¡:nnii7Jt: 11111111111111 FUND... CIO • ORFEÓ CATALÀ PALAU DE LA MÚSICA aun a musica ~"~?~40 vis a usica ca a ana --------------------------------------------------------------------------------------------------- EDITORIAL Consell Editorial: Fèlix MUlet •• ·''"'""""'" Montserrat Albet, Josep M. M. Busqucts, Josep c••·•·~'1''" Cardús, Jordi Casas, Gabriel Ferrer, Joaquim Joan Cuinjoan, Carles Guinovart, Teresa Lloret, Joan Matabosch, Jordi Montull, Ramon Muntaner, Ramon Pla i Jordi Rueda. PANORAMA $ V A W O joa11 Puigdellivol . • Col·laboren en aquest número: Sant Francesc de Paula, 2 08003 BARCELONA Tel.: 93 295 72 28 Fax: 93 295 72 1O TEMA Festivals d'estiu a Catalunya per jordi Maluquer Bel-Luna Jazz Festival i Mas i Mas Festival per Albert Suñé En la mort del doctor Albin Hansenroth per j.C.C. • Tangents: L'ànim en suspens Torna El Primer Palau. Segona temporada dels Concerts Familiars al Palau perRRMC Crítiques W per Jaume Comellas, Robert Benito A W per Antoni Batista Música per escoltar •o • La Biblioteca de l' Orfeó Català. Un patrimoni important massa desconegut Un s in~ular patrimoni cultural al matetx cor del Palau per Llufs Mi/fet ............................................................ ......................... ................................................................................... ----------------------·-.........................-.................. . Graham Clark. Un jugador de rugbi a Bayreuth __. __. MUSICALIA www.p~Jaumusic,l.or¡; 1 • Grnllam Clnrk autors d'originnls no tmC\lrrPgots i l~nvil\t!'t esJ'ont~ninm<'nt « Ja Rl'<l~cció. Cd~ lt» reproducclon.' uutorltzad~, VEGAJ', BnrreloM 2()(}.l. Festival de Torroella de Montgrí per L/ufs Trul/én per jordi Maluquer • A/ e-. revist.l@pnlaumusk~.org Musica Clml~n.1, telèfon d'~t~'llció ~I di~nt: !111442882 (de dillwlS a dt~s.1bte, d~ 9,30 h ,, 21 h) publicats n "Cnt,\lunyil lltuslt.t/Rl•vist,, llUSical C<llni<lnn" <'•prcsscn nom~s l'<>pinh\ dl'i~ il<sautors. "Cnlulunyn Ml\sicn/Rcvlstu Music.tl (¡¡¡J~na" no m~ntb1dr~ corrcspond~nclu .tmb l'ls Schubertíada de Vilabertran per j.C.C. ........................................................................------··························----·--·········------····-·--··-·····..·····-····--- , aliluya músiralrt'l ista masiral ratalua Festival Castell de Peralada per Jaume Comellas i Jordi Maluquer Mikrokosmos: Cantates infantils per Pere Artfs A Albin Hiinsenroth per Rut Martínez A W A W Publicitat: Megmar 2001, S.L. Diputació, 279, lr 7a Tel.: 93 487 76 26 08007 Barcelona iru ART!S, ANTONI BATISTA, ROBERT CESC, JAUME COMELLAS, JORDI \t~LUQUER, RUT MARTfNEZ, LLU iS I!.I.ET,MÒNICA PAGÈS I SANTACANA, IDllARD V. PA TSI, ALBERT SUÑÉ, IRANCESCTAVERNA-BECH I LLUIS TRULLEN. o Joan PuigdellívoL Un gran auditori anomenat barri de fa Ribera O O Secretaria de Redacció: Teresa Martínez Preimpressió: Ormograf, S.A. Impressió: Agpograf, S,A. Distribució: Distribarna, S.A. Dipòsit legal: B-34.432/83 ISSN: 1136-7458 Ballet i música enllaunada ' Consell de Direcció: Pere Artis (editor), Jaume Comellas (direcció ~odística) i Lluís Millet (direcció musical) Disseny: Ferran Sendra • per L/ufs Trullén Xostakóvitx, Gerhard, Mestres Quadreny per F. Tnvernn-Bec/1 Gnudf arriba al Liceu. Tres estrenes al Liceu per f. Comellns W per Eduard V. Patsi W A _ _ _ _ _ O_ CONCERTS Reneé Fleming i López Cobos, Harry Christophers, Simfònica de San Francisco, Camerata Hamburg, Libor Pesek, Simfònica de Cincinnati, Natalja Gutman i Filharmònica Txeca, Uwe Mund A ·-·-· scfïï~Rif\Nno i'otttda: Joan Cuinjo.\n (foto: E\'il Guillnnwt). per Mònica Pagès i Santncana • Música encreuada ;~~-~~~:··-···----··-··---------···-·-----------···---------------~---·--·- · EL PRIMER PALAU • CICLE DE JOVES I NT ÈRPRETS IX TEMPORADA 2004 Dimecres, 6 d'octubre de ~004, 19.30 h Dimecres, 13 d 'octubre de ~004, 19.30 h Cuarteto Arccus Orquestra Simfònica del Vallès Bern at Padrosa, guitarra Raúl García Marian, violí Horacio Lavandera, piano Xavier Puig, director (Larraitz Oyanabal i Marta Hernando, violins Eneko Nuño A:rana, viola Amat Santacana Góm ez, violoncel) MiguelAngel Castro, piano J. TuRINA: La oración del torero D. XOSTAKÓVITX: Quartet de corda núm. 8, op. no L. VAN BEETHOVEN: Sonata per a piano, op. 31 núm. 2 B. BARTÓK: Sonata per a piano M. GIULIANI: Concert per a guitarra en la major, op. 30 F. MENDELSSOHN: Concert per a violí i orquestra en Mi major, op. 64 M. DE FALU.: Noches en losjardines de España Dimecres, ~o d'octubre de ~004, 19.30 h Dimecres, 27 d'octubre de 2004, 19.30 h Gabriel Arcangel Pérez-Aranda, violí Jorge Robaina, piano Juan de la Rubia, orgue Orquestra Nacional de Cambra d'Andorra Juan Pedro Torres, violoncel Gerardo Ubaghs, violí Ana Belén Alonso, piano Alexis Soriano, director J. BRAHMS: Sonata per a violí i piano en Re menor, op. 108 P. SARASATE: Romanza andaluza, op. 22 núm. I F. KREISl-ER: Preludi i Allegro en l'estil de Pugnani F. J. HAYDN: Concert per a violoncel i orquestra en Do major H. WtENIAWSKI: Scherzo-Tarantella, op, r6 W. A. MOZART: Concert en La major per a violí i P. SARASAT&: Zigeunerweisen, op. 20 F. TEIXIDÓ: Miserere orquestra, K. 219 W. A. MOZART: Concert per a piano i orquestra en La major, K. 488 F. USZT: Fantasia sobre el coral "Ad nos, ad salutarem undam" • m ta n: to e Dimarts 23 de novembre de 200.(., 21 h FESTA DE LA MúSICA Concert de cloenda d'El Primer Palau Lliurament de premis i diplomes Jove Orquestra Nacional de Catalunya (orquestra del X aniversari) Laura Ruiz•, clarinet I Jordan Tejedo~, violí I Manuel Valdivieso, director C. NrELSEN: Concert per a clarinel i orquestra ]. BRAKMS: Concert per a violí i orqueslra en La menor, op. 102 fr. • Guanyadors del Premi El Primer Pa/ou 2003 Patrocina i organitza: Venda de localitats Palau de la Música Catalana de dilluns a dissabte de IO a 2I h Tel.: 93 902 442 882 dt Céi FUNOACIO ORFEÓ CATALÀ PALAU DE LA MÚSICA • MITSUBISHI i"&. ELECTRIC es n< m o hem d'insistir gens en el recordatori que l'òpera és, més que un gènere musical o dramaticomusical, una obra d'art total. Un compendi de verbalitat i abstracció sonora, i que en alguns casos, a més, va acompanyada de l'expressió corporal (ballet). I com a art escènica que és, té en la seva vivor, en la contingència de l'esdevenir simultàniament amb la recepció de espectador, un dels seus trets més valuosos. Igualment que en el teatre, tot s'esdevé a la vista de l'espectador en aquell mateix instant, de manera simultània, i l'artista es mou constantment a la corda fluixa amb el risc de "l'inesperable", personal o col·lectiu. Un "inesperable" del qual participen tots els components; els instrumentistes, els directors i els cantants. El ballet és una art total en menor mesura, en la mesura que no compta amb la verbalita t. Només música i cos fan possible la totalitat del seu discurs. Ara bé, ambdues participen del factor "inesperable" a què acabem d'al-ludir. Però, sobretot, del factor vivència total dels intèrprets i , / així, la comunió emissor-receptor és plena. Tanmateix, massa sovint aquest factor no es produeix del tot. Estem cansats d'assistir a actuacions de ballet -de companyies de nivells diferents de l'escala qualitativa, tant li fa-, que de manera habitual eviten aquest component d'allò "inesperable" esmentat en la faceta musical. El resultat és que !"'espectacle total ballet" deixa de ser-ho, en gran mesura perquè a la fi la corda fluixa a què ens hem referit no ho és tant i conseqüentment en queda desvirtuada l'essència. I sobretot es priva del gaudi de la plenitud més absoluta de la manifestació; cal insistir en això. Molts factors afavoreixen aquesta realitat -i en certa mesura podríem parlar de frau-, gairebé tots confluents en un de cabdal. L'alleugeriment dels costos de producció. Sigui com sigui, el que importa és que tot recital de ballet -o gairebé tot-, mancat de l'acompanyament musical en directe no deixa de ser una mena de referent escapçat del producte genuí; una manifestació parcial i no exacta ni plenament fidel. Aquest és un tema intemporal-fa molt de temps que dura i ha adquirit estatus de normalitat i indiferència assumida-, que a més té el factor afegit que ajuda a disminuir l'ocupació de mà d'obra instrumental. Tot sigui dit de passada. r Ballet• i muszca enllaunada ¡¡ ¡¡¡;;¡:- ¡¡¡¡¡- ~ a S:' ¡;¡· 240 s 485 Joan Puigdellívol Un gran auditori anomenat barri de la Ribera PARLA RÀPIDAMENT. Mou LES MANS AMB INSISTÈNCIA PER REFORÇAR CADASCUNA DE LES RESPOSTES. JOAN PUIGDELLÍVOL (MONISTROL DE MONTSERRAT, 1953) VA INICIAR, ARA FA NOU ANYS, UNA AVENTURA EN SOLITARI QUE TROBA, EN LA MÚSICA, EL SEU PRINCIPAL RECLAM. DINAMITZAR UN BARRI, LA RIBERA, VEURE'L CRÉIXER 1 EVOLUCIONAR PER MITJÀ D'UN SEGUIT DE PROPOSTES SINGULARS ARTICULADES ENTORN DE LA FUNDACIÓ PRIVADA RlBERMÚSICA QUE DIRIGEIX. SOBRE EL MOMENT DOLÇ QUE VIU LA FUNDACIÓ I AL VOLTANT o' ALGUNS DELS SEUS PROJECTES IMMINENTS, CONVERSEM AMB AQUEST MÚSIC DE FORMACIÓ PRÀCI'ICAMENT ESCOLÀSTICA. UN AUTÈNTIC ARTESÀ EN UN ÀMBIT, EL DELS PROGRAMADORS, CADA VEGADA MÉS MASSIFICAT. electrònica. L'acte inicial del Pòrtic serà, com cada any, un petit des11ari: 240 6 486 -Si et sembla, comencem parlant del que s'ha convertit en la millor carta de presentació dc Riberrnúsica: el Festival de Tardor 2004. ¿Tot és a punt, per a l'edició d'enguany? -Sí. Com saps, cada any dediquem el Festival a l'efemèride ''oficial", i en celebrar-se l'Any Da/f, hem volgut fer una re/ectura de les seves afinitats musicals. L'acte de Santa Maria del Mar farà un recorregut per l'univers musical dalinià, en forma de miscellània, tot configurant un poema escènic titulat Rèquiem impossible per Salvador Dalí, amb lextos del mateix pintor i fent un repàs del seu peculiar i, a voltes, inconnex món musical: Wagner, Strauss, Falla, el Misteri d'EL"<, la sardana, la sarsuela, la cançó popular, el fox-trot, Gardel, Moren te... Comptem amb l'assessorament d'un autèntic especialista, en Ricard Mas, autor d'" Univers Dalt', i amb la col·laboració, com a narrador, d'un il·lustre veí de batalles: en Hermann Bonnin. fincat al barri amb el seu Brossa Espai Escènic. Enlre els intèrprets: jordi Sabatés, l'Escolania de Montserrat, /van García, Montserrat Gascón, Jordi Masó, la Cobla Marinada ... i d'altres per als quals Ribermúsica sent una especial predilecció, gent que està un xic a l'ombra o que comença una carrera i li cal una empenta: Anna Vladimirova, Amaya Barrachina, Guillermo Madrigal, Eva Gumà, etc. Al final, l'estrena de La sal de la Terra, una singular creació d'Andrés Lewin-Richter, en la qual intervé l'Escolania i els trombons de l'ESMUC, sobre una base Turangalila, una ocupació surrealista de Ja plaça de Santa Maria, una singular perforrnace que es fa extensiva a tot el món del surrealisme: música de Messiaen, textos de Breton, Éluard, Aragon, Arp, Ray, Dalí, dansa, teatre, imatge, luminotècnia. La història: w1a noia, un segrest, el poder; accions al carrer que s'interrelacionen; text i imatge que es retroalimenten: el surrealisme de la vida reaL -Un programa molt heterogeni i complex pel que fa a la producció i la realització. Com es crea un espectacle d'aquestes caractetistiques tan, si em petmets, particulars? -Primer, comptant amb un bon equip d'assessors i gent amb il·lusió: la primera, l'Angèlica, la tècnica de la Fundació, que és un element de primer ordre; després, tot el seguit de gent que hi cof.labora, ben sovint amb més voluntarisme que no pas mitjans; en el cas del Pòrtic d'enguany, la Pilar López-Carrasco, l'Oriol Genís, en josep Maria Cadafalch, en Pere Sousa, juan Crek, /'Jvan López Tomé, la Sara Garcia Guisado, l'Escola Massana, d'Ai- CENT VINT ESPAIS DEL BARRI ES MOUEN A REDÒS DE RIBERMÚSICA. gua Teatre Ciutadà i tants d'altres!... Es treballa amb molta antef''lació; per exemple, les propostes de l'any 2005, que el Festival dedica a la jïgura del Quixot, ja estan molt perfilades. Però muntar el Festival de Tardor no és només crear els actes del Pòrtic i Santa Maria del Mar; és una autèntica acdó conjunta coordinada per la Fundació, comptant amb intèrprets, espais i espectadors. Un veritable disseny sonor que converteix un sector ciutadà¡,. comparable, la Ribera, en un penta· gra ma immens, amb més de 120 espais en joc: museus, palaus, galeries. tallers d'oficis. bars, restaurants. ca"ers i pla· ces. La complicitat de cada col·lecti11 és fonamental, i cal educar-los a tots: molta pedagodia, un bon equip, saber delegar, paciència, a voltes sang freda (i jo sóc de sang calenta!) i saber des· connectar quan el cos t'ho demana. -Quin és el públic que segueix les propostes de Ribermúsica? -Tot tipus de públic, però sobretot aquell que sent una afinitat especial per les propostes innovadores i els COll· ceptes no estereotipats de la música. No volem ser un segell massificat, ni crec que, per la nostra línia, ho arribem a ser mai (afortunadament). A mi m'agrada parlar de les '·grans mino· ries", aquest seria, potser, el qualifi· catiu que més bé escau a Ribemnísi· ca. Normalment, cada cicle té un iemJ; aquest és un element publicitari cssen· cia/ que defineix, en una frase o dues paraules, l'esperit de la proposta. Amm de l'entorn on es du a terme, cambé m'agrada definir Ribermúsica com "un projecte arcaïtzant fusionat amb lle11· guatges del segle XXI'', i és això el que em fascina: a l'època de l'lnternet i de les grans tecnologies, tomar al "boca_· orella", a les propostes d'arrel, comb~· nar amb bon gust i creativitat allò antiC i allò modern. Fixa't en el món pub/i· cita ri d'avui: els monuments històrics, els carrerons escrostonats, la roba pell· ja da als balcons dels casc antic de les ciutats, fent d'aixopluc a coixes d'tíl· tim model, roba de disseny o telèfons mòbils. El mateix barri dóna les pau· tes, serveix com a camp d'experimen· loció i a partir d'aquí, els projcct~s s 'implanten en altres àmbits. Ribermu· sica pot ser un bon exemple d'integra· stg plil del mJ ;el Wl és, it~ fet ser gra Ol/I /a ¡ ble cio, per plit gai nes cat pro de 1 rec. ma ~ bar mo :er des co~ Ull IlO¡ do, tat de oca de 1 all bre, sicc la I VIl CONCURS DE MÚSICA INSTRUMENTAL "VILA DE SALOU" 12, 13 i 14 de novembre de 2004 ció de fa música a l'entorn i catalitzadorde f'activilal artística i comercial. l'I· -Respecte per la història del barri però articulació d'una proposta trans- I· l'eTSal .•. !S -Efectivament: transversalitat que, segons com, és sinònim d'interdisciplinarietat. És una altra característica del projecte. Transversalitat cultural: música "per parlar", invitant artistes i creadors de diversos camps, incloent w1 petit concert complementari -aquest és, de fet, un dels nostres darrers èxits-; itransversalitat de tipus més social: el fe/musical com a element de cohesió, servint com a eina pedagògica, integradora i musicoterapèutica, sempre amb vocació per arribar a tothom, fent la música digerible (no dic intel·ligible, perquè s'adreça més al món emocional que a l'intel·lectual), però sense perdre el seu rigor. / també inlerdisciplinarietat, combinant, d'una manera gairebé alquimística, diverses disciplilles artístiques amb la música com a catalitzador. Amb l'envergadura del projecte, calia crear una fundació, a fi de possibilitar l'obtenció dels màxims recursos. ~ I· u .. ' s -Quina és, però, l 'estructura de la mateixa Fundació? Quina relació estableix amb els patrons i amb el teixit del barri? -Recorda que aquesta Fundació és molt sui generi s, s'ha creat partint de zero; no és cap fundació constituïda des d'una empresa, ni sostinguda per cup mecenes. La se11a creació ha es/al lllltreba/1 molt dur i abnega/ durant nou anys i tot just ara comença a donar els seus fruits. Com a COIIIitwïtat de la primiliva associació, i arra11 de l'interès social del projecte, vaig aconseguir reunir, l'any 2000, w1 grup de persones de prestigi reconegut per al Patronat de Ribermúsica. que comb~egaven amb la filosofia de RibermúSICO. És el màxim orgue de govern de la Fundació, i de moment serveix d'ai- xopluc i carta de presentació. Encara li manquen, però, molts recursos financers, per bé que el projecte està molt definit i es compta amb molt bons recursos humans. M'honora tenir com a president una persona de la categoria d'en Francesc Martí fu smet, i des d'aquí li vull reconèixer el seu gran esforç i la dedicació en un moment emergent fan delicat com l'actual. També estem nomenant un Consell Musical i es farà el matei.'l: amb el Consell Ciutadà. La Fundació /'"anem fent" dia rere dia, pas a pas, sempre en canvi constant, tol adaptant-la als esdeveniments quotidians. Els diversos estaments de la Ribera són un altre gran suport, si bé amb alguns escèptics, però amb la majoria de col-lectius ben favorables. -A grans trets, i posant la mirada més enllà de Tardor 2004, qujns projectes té la Fundació? -Expansió del projecte concertístic, encara que sembli contradictori, per un àmbit més proper: ciutat de Barcelona i municipis de la província, a fi de possibilitar una major concentració i evitant l'excessiva dispersió territorial de fa anys. T sobretot, i aquest és el gran cavall de batalla, potenciació del projecte social: escoles del districte, casals de gent gran, projectes multiculturals, integració d'immigrants i menors en situació de risc, musicoteràpia. medí ambient. Tota una aventura: la música, motor social! ~ UN BON EXEMPLE D'INTEGRACIÓ DE Especialitats i participants: ·Piano Categoria C: fins a 12 anys Categoria 8 : fins a 17 anys Categoria A fins a 23 anys ·Violí Categoria C: fins a 12 anys Categoria 8 : fins a 17 anys Categoria A fins a 23 anys Guitarra Categoria C: fins a 13 anys Categoria 8: fins a 17 anys Categoria A fins a 23 anys ·Violoncel 240 Categoria C: fins a 13 anys Categoria 8: fins a 16 anys Categoria A fins a 23 anys Lloc: Escola Municipal de Música de Salou Inscripcions: Per a ser admès en el concurs, el candidat haurà de formalitzar la butlleta d'inscripció a la qual s'adjuntarà: fotocòpia del DNI o del llibre de famflia o una partida de naixement; i 2 fotografies mida DNI El període d'inscripció finalitzarà el 29 d'octubre de 2004 lnfonnació: Escola Municipal de Música de Salou Tel. 977 3810 08 11 Fax. 977 3813 29 E-mail: emu@salou.org '-11 AJUNTAMENT DE SALOU Regidoria d'Ensenyament LA MÚSICA AMB L'ENTORN DEL BARRI. 7 487 Festiv al Caste ll de Perala da Pèrdua de protagonisme central de la lírica No RESULTA FÀCIL ESTABLIR UN JUDICI FIABLE I GENÈRIC, QUE PER TANT ABASTI LA DIMENSIÓ MÉS ESSENCIA L DEL TOT, O QUE DEFINEIX I AQUELL TRET QUE DE MANERA MÉS ACUSADA L'HA CARACTE RITZAT O INDIVIDU ALITZAT. er això, a l'avançada adopto un to de màxima prudència, conscient del risc d'error en un judici per al qual, a més, no compto amb tota l'autoritat, en no haver pogut assistir a més que una part del conjunt de l'àmplia programació; per força és lògic que aquesta part sigui significativa. Intentant afmar al màxim, una constatació bàsica és que els èxits més indiscutibles de l'edició d'enguany les han constituïdes les presències de Woody AJJen en les conegudes funcions de clarinetista de jazz de solvència no indiscutible, la del personal i genial guitarrista de flamenc Paco de Lucía i la del veterà i senyer cantant cubà Bebo Valdés, i no l'apartat líric en conjunt -Madama Butterfly, EL cas Makropoulos, 1714-Món de guerres, recital Ruggero Raimondi- ; apartat que des de l'inici havia constituït la gran referència personalitzadora, amb el suport del ballet; i aquesta ha estat una parceJ.Ia que enguany tampoc no ha fornit, sempre en conjunt, el nivell de protagonisme cabdal d'edicions anteriors. Situo aquesta breu, no reflexió, sinó consideració com a imatge que em sembla dibuixadora i no pas critica d'una realitat que en certa manera ja s'havia vingut prefigurant els darrers anys i que ara s'ha manifestat amb més claredat. En tot cas, una vegada més el Festival Castell de Peralada ha estat una nova i potent manifestació estel·lar, amb una maquinària organitzativa de funcionament perfecte: el festival d'estiu català de gran fonnat, per la concentració de figures i manifestacions de notable envergadura qualitativa, i en alguns casos amb unes dosis de risc inusual en aquest tipus de manifestacions, aspecte al qual ja em vaig referir en el comentari previ. La dedicació commemorativa a la figura de Salvador Dalí, gairebé obligada, va oferir dues cares una mica dissemblants. D'èxit assegurat la darrera, amb l'actuació del Centro Andaluz de P 8 488 Danza que dirigeix José Antonio i ducs coreografies seves, la confegida sobre El sombrero de fres picos - amb caràcter d'estrena- i la titulada Café de Chinitas, sobre cançons populars andaluses recolüdes per García Lorca. Hom jugava molt sobre segur amb la base tan sòlida d'unes músiques extraordinàries -excels El sombrero... de Falla, i càlides i amarades d'alè profund de poble les cançons del poeta- i unes coreografies vitals, lluminoses, senzilles i d'una rotunda capacitat expressiva. Tot això servit per una bona -no excepcional- companyia. capaç de portar a port an1b tota suficiència l'encant extraordinari i si cal efectista de la festa dansant que va esdevenir aquest recital. L'impressionant suport plàstic de les escenografies dalinianes ho arrodoniren de manera ideal. o he situat abans La deessa del riu Luo en el capítol líric perquè si bé ho és en certa manera, no ho és en el sentit convencional occidental. Aquest va ser un altre espectacle remarcable; i ho va ser perquè va petmetre una aproximació a una realitat cultural aliena i que en tot cas està només en girar la plana, atès l'imperiós avanç del món xinès. Espectacle digne de festival important, no pot ser jutjat de manera objectiva des de la ignorància obligada dels referents en els quals se situa. Uns referents que tampoc no podem assegurar que fossin mostrats en la seva primigènia fidelitat. Amb estructura d'òpera -o d'òpera parlada-, l'argument se situa en el terreny de la tradició ancestral xinesa -o el d'una part del seu vast món-, servit per un llenguatge amb un fort component plàstic, amb una fmma d'interpretar artificiosa -l'insistent cant en falset dc les veus masculines arribaren a resultar excessives- i amb uns recursos coreogràfics més aviat elementals. El crescendo de la segona part, que inclou l'única ària en el sentit convencional de l'expres- N ELS GRANS ÈXITS DEL F ESTIVAL VAN ESTAR AL MARGE DE LA LÍRICA. ~ ~ i!i I ~ ~ sió -molt ben cantada per Dong Yuan. yuan- va acabar imposant-se amb gran força i en va justificar plenament la programació. El Festival va començar amb un con· cert simfònic que l'absència del director Lorin Maazel va aigualir més que no ho hauria fet una pluja de les quals feliç· ment enguany s'ha lliurat el Festival. La Jove Filharmònica Toscanini, sense la protecció de l'esmentat gran mestre, va actuar una mica més esmaperduda del que hauria calgut, mentre que el violi· nis ta rus Maxim Vengerov va oferir una versió del Concert de Beethoven més ex· pansiva, més d'escola russa, que pro· funda. E I Festival va incloure un ooojw>l de quatre recitals de piano pro!agonitzats successivament per Rosa Torres Pardo, Ivan Mar· tín, Miguel Baselga i Javier Perianes. Amb certes diferències, són quatre mú· sics joves, de trajectòries ascendents i en vies de consolidació. Vam disfrutar dels dos darrers. Miguel Baselga es va posar el públic a la butxaca en unes in· terpretacions intenses, amb un progra· ma en el qual destacava l'obra Excur· sions de Samuel Barber, d'un notable encant dintre de la seva senzillesa. L'ex· plosió del pianista amb La va/se de Ra· vel que va cloure el recital, servida amb una rotunditat gairebé simfònica, va re· alment escalfar l'auditori. Javier Petiancs, tot el contrari, va anar de menys a més. Sensible i musical en la suggestiva Sonata núm. 5 de Blasco de Nebra i equilibradament rotund en La cathédrale engloutie de Debussy, va decebre en una versió excessiva per con· tundent i confusa de la Fantasia bética de Manuel de Falla i en una Sonata mim 3 dc Chopin, més expressionista que no romàntica. Crec que hi va haver un pro· blema de criteri més que de capacitat. que en tot cas va llastar unes versions difícils de reconèixer. f l tan ner que par le1•. ord ca- tro¡ del llOt la, per na 1 tar pre fies del! cur la' tra¡ ridi ves, dan en 4 de 1 aixi ca, tica gair tam tar Festival Castell de Peralada Gallardo-Domas i Natàlia Zaroginskaia excel·liren en Madam.a Butterfly i El cas Makropoulos L'APARTAT ESCÈNIC DEL FESTIVAL DE PERALADA, A PART DE LES MÉS AMUNT COMENTADES ACTUACIONS DE L'ÒPERA DE P EQUÍN I DE LES COREOGRAFIES AMB TELONS DALINIANS D'Elsombrero de tres picos I E/ Café de Chinítas, ES VA CENTRAR EN QUATRE TÍTOLS MÉS QUE COMENTEM A CONTINUACIÓ. simplificació. Bones actuacions de Manuel Barceló i Mireia Chalamanch i excel·lents els dos fragments musicals de josep Maria Mestres Quadreny. adama Butterfly. Més que no pas la posada en escena de Lindsay Kemp, va destacar la presència de la xilenocolombiana Cristina Ga!JardoDomas. la Butterfly de moda als principals teatres d'Europa. Va brodar el paper amatent a les més petites gestualitats, però, com acostuma a succeir quan l'actuació és tan completa, les àries més cèlebres sembla que passin sense gaire relleu. En especial "Un bel di vedremo··... Es va comptar amb el luxe de l'OBC al fossat i la direcció entusiasta però sense gaire calat de Marco Anniliato. Kemp, també dissenyador del vestuari, va fer transcórrer la història amb bon gust i delicadesa. Va reeixir en la creació d'un Sharpless escènicament perfecte que va interpretar Anlonio Salvadori i un Goro també brodat per Eduardo Santamaria. M per JORDI MALUQUER alidance. Aquest espectacle es va muntar per aprofitar les escenografies que Dalí havia dissenyat per al Tristan boig i Bacanal amb música de Wagner i Laberint amb música de Schubert, que Dalf havia dissenyat per a la companyia dels Ballets Russos de Diaghi· lev. La dramatúrgia de Xavier Albertí ordia una trama argumental i escènica -els decorats de Dalf es van servir trossejats- més aviat superficial. La tria de Rossy de Palma, més picassiana que nodaliniana, segons el meu punt de vista, tot aJ.ludint-hi per mitjà de molts personatges com Lola Montes, Ariadna i )solda i també el de Gala, va llaslar l'espectacle per reiteració i omnipresència. Van destacar les coreografies de Ramón Oller. Curiosament, un dels moments més reeixits va ser el recurs al folklore andalús, que josé de la Vega va dotar d'una energia contrastant. En canvi, el personatge més ridícul va ser un catalanet baixet, amb vestit tradicional i barretina, i la sardana que es va ballar era una gravació en disc de pedra que sonava a música de noticiari antics. Cal esbrinar si tol això darrer es feia en regístt·e de crítica, de pensament dalinià o d'autocrític_a. La Bacanal, com passa en quasi &atrebé totes Ics bacanals operístiques, també va ser decebedora, i no va temptar per cap costat l'espectador. O 714- Món de guerres. Sobre una sèrie d'elements vàlids es va confegir un tot sense il·lació. Amb lLibret d'Albert Mestres, el director valencià Josep Vicent, titular de The Amsterdam Percussion Group, va confegir una banda sonora amb obres de sis compositors, cosa que no deixa de ser una dilució de la personalitat musical en benefici de l'execució. Les al·lusions a la guerra i contra la guerra traduïen el clima convingut que marquen els daners esdeveniments. Ho concretaren amb un diàleg israelianopalestí sobre els motius de la guerra: presentació de Becc~ria i Rousse~u. detinguts per confusió, i torturats i executats. Violació de dones refugiades per soldats. El marquès de Sade que s "ho mira i agafa una nena amb intencions pròpies del seu cognom. Un membre d'una ONG ho impedeix i ho denuncia. El general Smith, cap de les forces i la màfia de la prostitució, executa la nena i el membre de I'ONG. Tot fet amb excessiva acumulació de situacions i excessiva 1 El cas Makropoulos VA SER UN ENCERT DE LA PROGRAMACIÓ. 240 l cas Makropoulos. Va ser un E encert programar aquesta obra per la companyia Hélikon de Moscou que fundà i encara dirigeix Dmitri Bertman, acreditat per les seves posades en escena. Un encert perquè teníem un record extraordinari del muntatge que Nikolaus Lenhoff va fer al Liceu i pensàvem si l'obra fraparia tant en una altra versió. Penso que a part de ser una obra exceHent, li cal que el personatge central, la misteriosa E.M. que amb encarnacions diferents porta 337 anys sobre el planeta, tingui una intèrpret de primer ordre. Natàlia Zaroginskaia ho va ser, secundada per Dmitri Skorikov i Serguei Kostiuk, que en els papers kafkians del Dr. Kolenaty i del seu passant Vitek també van causar impacte. L'Orquestra i el seu dj. rector, potser debilitats per actuacions de gira molt consecutives amb títols diferents i indrets molt allunyats, no van estar al nivell que hauria calgut. Amb tot, la màgia situacionista de Janacek va calar entre els assistents, que van perseverar, entusiastes, fms la la fi de l'òpera. 9 489 •••§•······ Schubertíada de Vilabertran N aves sorpreses en I' apartat vocal SENS DUBTE, UNA DE LES APORTACIONS MÉS NOTABLES QUE HA FET LA XXII SCHUBERTÍADA DE VILABERTRAN EN LA SEVA RELATIVAMENT CUR- Stefonie Ir6uyi TA HISTÒRIA HA ESTAT LA D'OFERIR REVELACIONS DE CANTANTS QUE HAN CAUSAT UN FORT IMPACTE I QUE DESPRÉS HAN CONFI RMAT EN UNES TRAJECTÒRIES ASCENDENTS. RECORDEM COM ESPECIALMENT PARADIGMÀTIC EL CAS DE LA SOPRANO }ULIANNE BANSE, PERÒ TAMBÉ EL DEL BARÍTON MA.TTHIAS GoERNE. per J.C.C. n aquesta ocasió la descoberta s'anomena Stefanie [ranyi. una noia -s'ha de dir a ixi, en justícia-, que és en la fase inicial de la seva carrera professional i que en la seva actuació a Vilabertran eldia 3 dc setembre va causar un gran impacte. En un recital força variat -Schubert, Schumann, Brahms, F. J. Haydn, Reynaldo Hahn i Gustav Mahler amb tres idiomes-, aquesta jove mezzosoprano va tenir la capacitat de mantenir un crescendo de seducció en cl públic que va esclatar definitivament en els gairebé eufòrics quatre lieder de Mahler amb què va cloure el seu intens recital. Anant de menys a més, però en tot moment dominant el cljma emotiu de cada lied, la seva tasca va tenir aquest ideal de la interpretació liederística, que és la capacitat d'arribar a l'espectador, de mantenir-li viva la complicitat, de fer que l'atenció i la tensió no decaigui mai en la variada gamma estilística del recital. L'acompanyà el savi Helmuth Deutsch, en un treball que ens va semblar un pèl tosc, no excessivament curósen l'atenció de la delicadesa de matisos del programa. Una altra veu, aquesta ja més consolidada, la del baríton Christian Gerhaher, va oferir-nos un altre moment important del cicle. Centrat en obres de Schumann, Mendelssohn i Mahler, E ~ ~~ que també va cloure el recital, les seves interpretacions van resultar modèliques, amb aquesta perfecció getmànica del tractament dellied, que a vegades està a la llinda d'una certa fredor; llinda que tanmateix no es traspassa mai. Veu noble. elegància en la linia de cant i domim absolut dels recursos expressius van ser els caminadors ideals que ell va saber emprar amb tota naturalitat i saviesa, molt ben acompanyat per Gerold Huber. Només la versió de L'ermità (Der Einsiedler) de Schumann ja justificava el recital. a Schubertíada va començar amb un concert a cura de l'Orquestra Virtuosi de Praga força decebedor. Va obrir el programa l'estrena de Madrid, li de març, "Elegia per a corda~ de Jordi Cervelló, obra d'inspiració òbvia, en la qual el compositor barceloní juga un difícil equilibri entTe tensió dramàtica i lirisme contingut molt essenciat, amb el mèrit d'evitar caure en un discursivisme fàcil i retòric. El millor del concert va ser. sens dubte, Ja Suite per a orquestra de cor- L STEFAN I E !RANYI VA CONSTITUIR UNA GRATA SORPRESA. Julimzne Banse da de Leos Janacek, una composició esplèndida que va tenir la probablement millor interpretació d'un programa que va comptar amb massa adaptacions de peces de quartet per a conjunt de corda més ampli. n la parcel·la de cambra, l'actuació del Trio Jess va constituir un altre moment important de la Schubertíada -tot esperant el darrer concett -Juliane Banse-, segurament el més esperat. El reconegut trio vienès és un conjunt d'un nivell privilegiat. A Vilabertran van portar un programa molt llarg, obert amb la Sonata (Duo) per a violí i piano D. 547, de la primera època de Schubert ( 1817) que ben segur va resultar el menys interessant del concert, tant per l'obra com per una interpretació massa tensa. Ben altrament, hom va gaudir d'una versió del Trio amb piano op. 90 de Dvorak absolutament modèlica per equilibri i elegància, amb un treball especialment remarcable del violoncel. La segona part va ser coberta pel Trio amb piano núm. 2 de Franz Schubert, una obra en la qual el conjunt va mostrar trobar-se especialment còmode. Va ser una versió apassionada, clarament romàntica, d'una valuosa substància i intensitat musical. Queden al marge de consideració, ultra el darrer concert ja esmentat, el del pianista illenc Ramon Coll i el del Sestetto di Roma, que van acabar de configurar una programació global una vegada més d'un considerable interès i envergadura qualitativa. ~ ¡¡¡- ~ !I ~' ¡¡· 240 E 11 491 Festival de Torroella d~ Montgrí Il Giardino Armonico va centrar una alta bona edició a Torroella de Montgrí LES PIANISTES l<ATIA I MARIELLE LABÈQUE ACOMPANYADES PEL CONJUNT lL GIARDINO ARMONICO DIRIGIT PER GIOVANNI ANTONINI VAN POSAR EL PUNT I FINAL A LA XXIV EDICIÓ DEL FESTIVAL DE MúSIQUES DE TORROELLA DE MONTGRÍ. .P.:.:. ~-~0?..!~.~~~~~ U 12 492 n any més, el Festival ha sabut configurar una programació amb vessants diferents de la música clàssica de diversos llocs del món, amb artistes joves i intèrprets ja consagrats mostrant-nos programes summament eclèctics i amb les classes magistrals impartides per professors que gaudeixen del reconeixement internacional. Així, ha tomat a atreure el púbüc -prop de 14.000 persones- en el decurs dels concerts dedicats als Joves Intèrprets, a la Música al Carrer, a les Músiques del Món i als concerts que estrictament han configurat el Festival. D'una banda, Joventuts Musicals de Torroella de Montgrí n'és l'organitzador i per això l'atenció als joves talents del nostre panorama musical configura un cicle paraHel al cicle pròpiament dit; d'altra banda, l'originalitat i l'eclecticisme de les programacions, considerem que és el pilar fonamental sobre el qual se sustenta el Festival. Com a exemple, el recital ofert per la soprano francesa Patrícia Petibon, acompanyada al piano per Susan Manoff i a la percussió per Joél Grare. La música francesa de Hahn, Poulenc, Bizet, Ronsethal, Chabrier, interpretada d'una manera particular per una cantant que certament -com queda reflectit en el programa de mà- té una imatge molt en la línia de la protagonista del film Le fabuleux destin d'Amélie Poulain de Jean Pierre Jeunet, atorgà al recital una nova dimensió. D'una banda, fugí d'una visió excessivament anquilosada de Ja successió d'àries o cançons del reci- tal per endinsar-se en els tocs dc l'humor inteJ.ligent, en el saber mostrar-nos unes qualitats vocals que fan de la Petibon una de les veus clàssiques emergents que mostra més solidesa, i que per a l'espectador suposa un cúmul de sorpreses agradables: amb unes pinzeJJades a vegades "naïf', a vegades sun·ealistes o en altres moments netament simbolistes, Ics recreacions de Ja soprano sempre suposen un atractiu inqüestionable. gn ~l la m de C ada any la JONC actua en el Festival Internacional de Músiques amb un programa certament compromès. Koltz va obrir el concert amb la Música fúnebre, in memoriam de Bartók de Lutoslawsi, una música onírica i que amb una atmosfera màgica preparava una atmosfera renexiva i interioritzada per encadenar l'inici del Requiem alemany. Una versió rigorosa, estricta en els tempi- amb un certa inclinació cap a la lentitud- en què Ja batuta de Kohler (un director especialitzat en Ja direcció d'orquestres integrades per joves músics) no deixava escapar el més mínim detall, tot mostrant el treball ple de rigor i d'exigència tècnica realitzat en les jornades d'assaig. Una versió reflexiva, delicada, plena de sensibilitat, però alhora dotada d'una expressió que aprofundia en tota la càrrega emocional brahmsiana. Bon treball, el realitzat pels dos cors (summament majestuosos en el celebèrrim "Denn alies Fleisch ist wie Grass") i pels dos solistes, amb Enric Martínez Castignani enclinsant-se en el vessant més emotiu de les seves intervencions. Destacada també va ser la interpretació de María Luz Martínez, que va resol- UNA VERSIÓ RIGOROSA DEL Requiem alemany DE BRAHMS. 181 tn (e co Patricia Petíbo11 dre amb la delicadesa necessària els passatges summament compromesos que havia d'afrontar en el decurs del Requiem. l Festival també va presentar un concert dedicat a un dels músics més afins al Festival de Tonoella de Montg¡í, com és Eduardo Rincón, i que amb el seu Album de comendadoras (enregistrat per Columna Música) ha llegat un re· pertori dedicat a poetes espanyob, com Juan Ramón Jiménez, Miguel Hemandez i José HietTO -a qui és de· dicat- que va ser gestat quan tenia quinze anys -l'any 1940- en aquell convent convertit en presó. Hierro re· citava als reclusos poemes de Juan Ramon Jiménez, Albertí, Guillén, Die· go, Hermíndez i aquest record va fer que Rincón ens llegués aquesta obra plena de delicadesa amb un llenguat· ge musical sempre ajustat a les pa· rau les dels poetes i que amb profund sentiment, delicadesa i respecte sap end insar-se mitjançant el piano i la veu en els secrets més tecòndits dels missatges que s'amaguen darrere Ics paraules. El Festival va presentar altres con· certs realment excepcionals, com el dedicat a la memòria d'Ernest Lluch. que va ser a càrrec del conjunt Spe· E co qu ] d'I err (ql ed nir ce1 nir Fe pn COt glé l'a d') qu1 An sar Co M< d't cat tro nnl pet COl el, de Pe< d'A COl Festival de Torroella de Montgrí culum -amb una proposta espectacular va presentar un programa dedicat a la música de l' Ars Nova-, o els concerts que vénen a configurar l'eix central de Ics músiques del món i que en aquest cas van tenir en la particiçació del conjunt italià l' Arpeggiatta el seu veritable zenit. Com ja és sabut, a mitjan agost a Torroella se celebra el mercat del món -enguany va atreure unes 4.500 persones-, en el qual diverses activitats complementen el vessant netament musical. Enguany no hi ha dubte que el conjunt I'Arpeggiatta ha aportat els moments de major bellesa artística de la programació. El conjunt dirigit per Christina Pluhar, amb les veus de LudUa Galeazzi i Marco Beasley i amb la ballarina Anna Dego, ens van submergir en les tarantcl·les. La picada deia taràntula provocava l'anomenat tarantisme, i la música de la taranteHa exercia com a únic ''Antidotum tarantulae ··. Música de la plenitud del segle XVII interpretada sota una insuumentació bellíssima i plena de força (el seu enregistrament ha valgut al conjunt innombrables premis discogràfics) configuren la base sobre la qual gira tot l'espectacle. nguany el Festival ha tingut com a artista invitat Giovanni Antoni ni, que en el decurs de tres concerts al capdavant d'li Giardino Armonico ha deixat una empremta inesborrable en el Festival (que no ha dubtat per a la propera edició que l'artista italià torni a tenir una presència destacada). El concert de més espectacularitat d' Antonini va ser el que va cloure l'edició del Festival i que comptava amb la presència de les germanes Labèque com a solistes invitades. Amb una església de Sant Genís plena a vessar, l'actuació d'li Giardino Armonico, d'Antonini i de Katia i Marielle Labèque va resultar del tot extraordinària. Amb dos pianoforte portats expressament per a les solistes, la música del Concert per a dos pianos K. 365 de Mozart va sonar en les seves mans d'una manera magistral. Va emmarcar la versió un Mozart dinàmic extravertit, àgil, ple de contingut, ~·efi­ nat en els moments expressius, però per sobre de lot colorístic. La plena conjunció entre orquestra i solistes, i el ventall de sonolitats que és capaç de realitzar cadascun dels grans especialistes que interpreten al costat d'Antonini, fan que la música d'aquest concert prengui, en la versió escol- E tada, una dimensió en què la plenitud clàssica assoleix una dimensió àmplia, brillant, eloqüent, però alhora dotada d'una màgia i un carisma encisador. I Giardino Armonico -com ja va succeir en els altres concerts presentats en el Festival-, realment magistral. La perfecció tècnica assolida en la Simfonia dels adéus de Haydn -en la qual lògicament en el darrer "Adagio" els intèrprets van anar marxant successivament de l'escenari- va ser un veritable model de com ha d'afrontar-se la música del període clàssic. Va ser un veritable model de la realització dels cànons de proporció sonor més precisos, de com dibuixar un "MinueC amb elegància, de com endinsar-se en l"'Adagio" amb la tímbrica més apropiada i de com afrontar els passatges ràpids amb virtuosisme i alhora amb una força certament colpidora. No podem deixar d'oblidar dos concerts que per al públic també suposaran un record permanent. D'una banda, el concert a cànec del Tolzer Knaben Chor que, dirigit per Gerhard I PROTAGON ISME DESTACAT o'lL GIARDIN O ARM ONICO. Schmidt-Gaden, va dedicar als Motets de J. S. Bach. És un cor configurat principalment per veus blanques -que sempre són les escollides per escometre els enregistraments de les més cèlebres versions discogràfiques de La flauta màgica- fundat l'any 1956, integrat per quatre cors diferents (en total cent cinquanta nens) i que en el decurs de l'any ofereixen prop de 250 actuacions. Tot ho basa en la disciplina, el màxim rigor, i una mentalitat en què la perfecció en l'afinació i el talent artístic -malgrat tenir pocs anys d'edat- són la base per assolir unes versions d'una qualitat realment extraordinària. er últim, no volem deixar de referir-nos aJ concert a càrrec de la Camerata de la Filharmònica de Berlin dedicat a la música de Mozart, Vivaldi, C. P. E. Bach, Rossini, Stravinsky i Mendelssohn, i que va comptar a darrera hora amb la presència del flautista francès Patrick Gallois com a solista dels concetts La Notte i li Gardellino de Vivaldi i del Concert per a flauta Wq. -145 de C. P. E. Bach. La seva música fou d'una qualitat tècnica que hom ja pot suposar si prové de Ja Filharmònica de Berlín; ligorosos en tot el que suposa afinació, tècnica i afinitat estilística, i en definitiva coneixedors -malgrat la joventut d'algun d'ells- que pel fet de f01mar part de l'agrupació filhannònica més famosa del món juntament amb la de Viena no poden permetre's ni un sol pas en fals en cap de les seves actuacions. 240 P 13 493 Festivals d'estiu a Cataltmya Panoràmica per a un intens estiu musical català A PART DELS FESTIVALS QUE MEREIXEN UN COMENTARI INDIVIDUAL, COM PERALADA, TORROELLA I VILABERTRAN, P ER SORT HI HA UN MUNT DE CONVOCATÒRIES I NTERESSANTS A L'ESTIU. TRl:BUTARI D'ASSISTIR COM A MÍNIM A TRES CONCERTS DE CADASCUN DELS PRIMERS, VAN QUEDAR ENCARA DATES PERQUÈ AQUEST CRONI STA POGUÉS TREURE EL NAS A UNES QUANTES MANIFESTACIONS MUSICALS MÉS. No VA P ODER ANAR A TOT EL QUE HAURIA VOLGUT, EN UNA TRIA PLANIFICADA JA EL MES DE JUNY, PERÒ COM A MÍNIM POT REFERIR-SE A ALGUNES PROPOSTES INTERESSANTS. estival Pau Casals del Vendrell. Sens dubte és un dels grans festivals de l'estiu. Se celebra a l'Auditori Pau Casals de Sant Salvador i fa anys que respon a un mateix criteri, i es pot dir que sempre es va perfeccionant. Amb un públic fidel, omple gairebé totes les sessions. En primer lloc atén el nom del festival i dóna la preferència als concerts en què el violoncel és protagonista. Enguany tres dels dotze concerts ho han fet. En segon lloc, hi té un paper important la música del país: els concerts de l'Orquestra de Cambra Catalana, de la Cobla Mediterrània i, parcialment, el de Jordi Savall n'han interpretat. En tercer lloc, dóna l'oportunitat a intèt·prets del país: Montserrat Cervera, Joaquim Alabau, Adolf Pla i el ja esmentat Jordi Savall hi han tingut un paper solista, enguany. I en quart Lloc, s'intenta arribar a públics diversos: els de música antiga, música barroca, recital de cant, cobla, concert de coral, grup de cambra, orquestra simfònica i tango. Sense oblidar l'actuació de la Camera ta XXl formada principalment per alumnes dels tallers d'estiu, que fa sempre de trampolí al futur per als joves músics. Vam assistir al concert irtaugural, amb l'Orquestra de Cambra Música Viva de Moscou en què vam gaudir del diàleg entre dos violoncel·listes ben diferents, Roel Dieltens i Alexander Rudin, que van culminar l'actuació, virtuosísticament ben seguida per tota l'orquestra, arn b el Concert per a dos violoncels en Sol menor d'Antoni o Vivaldi. També vam assistir a la interpretació de Jordi Savall amb el percussionista Manuel Esteban, que, amb gran saviesa, ens van capbussar en les arrels populars i antigues de la música. Això sí, sense deixar de sentir-nos al·ludits en la contemporaneïtat arran de la part cultural comuna que amaga els arguments dels posteriors enfrontaments polítics i reli- F 240 14 494 giosos. Aquests només s'entenen si estan justificats per una diferència d'interessos materials. Finalment vam poder valorar l'actuació impecable d'Adolf Pla en el Concert per a piano i orquestra núm. 3. L'actuació del nostre pianista va arrossegar l'orquestra, la Filharmònica de Rússia dirigida per Dm itri Liss, a la millor prestació de la nil. anta Susanna. The rape o[ Lucretia. Aquesta representació operística ha estat la grata sorpresa de l'estiu. Una obra magnifica, molt ben cantada i executada musicalment, que va tenir l'al·licient de la magnífica posada en escena de Carme Portaceli. Ja en la seva primera òpera ha demostrat que és un gènere que li és adient: sap respectar el tempo dels cantants, aconsegueix que tinguin una bona prestació com a actors, crea el clima escènic adequat per al desenvolupament de l'acció i vessa bon gust, sense estalviar dramatisme, en escenes tan compromeses com una violació i un suïcidi. No costa gaire pensar quina barreja de sang i sexe hauria pogut ser en segons quines mans. Dirigit el conjunt instrumental per Joan Cerveró, actual titular de l'Orquestra Simfònica de València, cal destacar en els rols protagonistes Marc Canturri, Marina Pardo, Ivan Garcia, Assumpta Cumí, Ruth Rosique, José Luis Casanova, Alícia Ferrer i David Rubiera. Dintre del Festival Shakespeare, que en ser un autor molt "operitzat" augura un bon futur per a aquest gène- S The rape of Lucretia, UN GRAN ESPECTACLE A SANTA SUSANNA. re, i en un marc adequat, un dels dos escenaris de la Masia Can Ratés on el públic està situat en amfiteatre, es va representar els dies 21 i 22 d'agost. e odoqués. El cetom de l'O•questra a l'escenari, l'església, on va debutar, és el que va mar· car el punt àlgid d'un festival que comptava an1b propostes tan divetses com un recital de chanson i cançó llatina de Paloma Berganza, que es va rer a mitges per una indisposició de la cantant, fins a concerts familiars, passant pel duo Lluís Claret i Josep Colom i un recital del baríton Stephen Salters. Neville Marriner va oferir el 3 1 de juliol una lectura interessant de Ja Simfoniü núm. 6, en Fa major, "Pastoral" de ileethoven, amb l'al·licient d'una excd·lent flauta de fusta solista que li donava raire més propi. Ca.! agrair la programació d'una adaptació orquestra.! de sis cançons de J.:infantament meravellós de Shaharazada de Robert Gerhard. t\i l'orquestració, però, ni la cantant, inin· tel·ligible, van ser gaire fidels a l'esperit de l'obra, una de les primeres de Ger· hard i també diferent de la seva obra posterior després de passar pel mestratge de Schonberg. s on to Ccb tino d' Aco. Pec """ any el Fòrum d' Iniciatives Culturals d'aquesta localitat ha or· ganitzat un cicle de concerts de març a octubre en el beU marc de la se· va església. Amb preferència de recitals de piano i formacions de cambra. han comptat també amb un curset de quatre conferències a càrrec de Joan Vives sobre la música per a piano. Molts intèr· tet na la Be nil un !iq en ig tal les ba 11 fet tè< a1 ca: el! El va m1 tia dit m• 11e pú M1 Q¡ m1 ( ~ Sa M1 In Pit aet de va eo Festivals d'estiu a Catalunya devenlment: el primer recital en solitari de Josep Bros. Després va actuar Claudi Arimany amb el Trio Beethoven i un altre dia ho va fer Bronevetzky amb un trio. Vam assistir al recital del 29 de juliol de Mireia Pintó, en aquest cas amb el conjunt Virtuosi de Praga. Amb Claudi Arimany a la flauta van interpretar Ja cantata atTibuïda a Bach Non che sia dolore i en la segona part va cantar àries de Giulio Cesare de Handel i l"' Armata e face et anguibus" de la fudita Triumphans de Vivaldi, en què va estar incommensurable. s- i- r- ó •a ~ ~ lt i- ó 'e li t- it prets joves i, entre els més coneguts, Albert Guinovart i Pilar Lòpez-Carrasco. Vam poder escoltar el recital que el dia 4 de setembre va oferir Miquel Farré, d'un nivell tan extraordinari que la resta de festivals haurien de sentir vergonya d'oblidar un intèrpret tan cabdal, cÒm si Alemanya prescindís de Brendel o Rússia de Solokov. Va convertir quatre Nocturns de Chopin en matèria d'investigació, tot dotant-los d'una profunditat inhabitual. Va clarificar la dj. ferència entre dues obres gairebé contemporànies, deu anys distància, la Sottala en Do major, K. 330 de Mozart i laSonata núm. 1, en Pa menor, op. 2 de Beethoven. El primer temps beethovenià va ser antològic. La manera d'atacar una frase. les troballes reflexjves, les deliqüescències sonores serien suficients en alguns moments per parar el recital i gaudir-ne una estona. La inexorabilitat discursiva, però, obliga a obrir-se a les experiències que segueixen. Va acabar el programa amb les Fantasies op. 116 de Brahms, un dels seus músics preferits. Més difícils conceptualment que tècnicament, tot i ser inaccessibles per a molts pianistes, Farré va saber donar caràcter i diferenciar els tres capriccio i els quatre intermezzo que les integren. El món subtil i a voltes apassionat que vacrear, comportà que captéssim només música, tot oblidant-nos gairebé que sortia de les mans d'un pianista. Els aplaudiments obligaren a un bis conceptualment exquisit: el "Comiat" de les Escenes del bosc de Schumann. Entre el públic, Enriqueta Tarrés, So(ia Puche, Matia Ca teu ra, Rosa Mateu, joan Vives... Quan els músics van a sentir un altre músic és que alguna cosa passa. ant Fruitós de Bages. Ha complert ja deu anys el festival d'aquesta localitat, que espera tornar al marc inicial, l'església de Sant Benet de Bages, quan la Caixa de Manresa l'hagi acabada de restaurar. Sota la tutela artística de la mczzo Mireia Pintó i el pianista Vladislav Bronevetzky, actualment es du a terme al pati del Mas de Sant Iscle i sempre compta amb Ja seva participació. Enguany el Festival va començar brillantment amb tot un es- S irona. Molt d'hora, del 26 de juny al lO de juliol, es va celebrar per cinquena vegada el Festival de Músiques Religioses del Món, que des del seu inici es va revelar important. En el marc impressionant de la Catedral de Girona i també a les seves escales, hi han passat conjunts mexicans, corsos, jueus, egipcis, marroquins, de gospel. També monjos tibetans i negres sufís de Gujarat. Els compositors clàssics hi van ser presents en tres concerts. Vam assistir el 2 de juliol a un espectacle d'un dels conjunts de música barroca que més sonen actualment, la Freiburger Barockorchester alemanya, que va ben interpretar un programa am b dos Concerts de Brandenburg. la simfonia de la Cantata BWV 174, programada aJ.tusivament. ja que utilitza el primer temps del tercer concert, i la cantata !eh habe gerzug BWV 82 en què, a part d'una interpretació molt natural, vam poder gaudir de la bonica veu i el bon gust de la soprano }ohanette Zomer, que va crear un clima musical que hauríem volgut prolongar més enllà del bis que va oferir. G abadell. Joventuts Musicals de Sabadell ja fa cinc anys que organitza pel juliol un festival de música. Enguany han optat per acontentar totes les possibles aficions: un concert de cobla, un recital de piano, un duo vocal de jazz, un grup de nova música i un concert de gospel completaven el panorama a més del recital del baríton Enric Martínez-Castignaru amb l'eficient col·laboració de Josep Suri nyac al piano. El baríton va cantar el 22 de juJiol el cicle La bella molinera de Schubert amb bon nivell general i grans moments expressius. S EL MONESTIR DE SANT P ERE DE RoDES S' INCORPORA AL QUADRE DE FESTIVALS D'ESTIU. oià. Aquesta XXII edició del festival de música que ha dirigit artísticament Nona Arola ha estat d'un molt bon nivell. Entre el parc municipal i l'església parroquial van repartir-se els concerts, que van comptar amb un recital també de josep Bros, coincidint am b el centenari de la Festa de l'Arbre Fruiter creada pel tenor Francesc Viñas, i les participacions del Cor del Patriarcat de Moscou, el conjunt hongarès Mendelssohn Chamber Orchestra amb Claudi Arimany, la Polifònica de Puig-reig, cants i danses de Costa d'Ivori i una audició de la Cobla Jovenívola. Vam poder veure un acte fora del comú: una representació, el 24 de juliol, de la Flauta màgica de Mozart en català pels alumnes de l'escola de cant del tenor Dalmau Gonzàlez i amb un excel-lent conjunt de sis instruments més piano dirigit per Joan OUvé. No podem equiparar Ja prestació d'uns alumnes a la d'uns professionals de prime1·a fila, però hem de dir que l'esperit mozartià hi va ser, que Ja història va "enganxar~ , que es va entendre gairebé tot i que, amb tota la prudència que l'evolució de les veus fa tenir, apostaríem pel futur tant de Marta Arbonés, amb uns aguts límpids, en el paper de Reina de la Nit, com de ]orge Armando )asso i Dani Garcia en els de Tamino i Papageno. Van comptar, per una substitució de darrera hora, amb Miki Mori com a Pamina. Un vestuari molt casolà, molt meritori, va funcionar en el marc del monument a Viiias del Parc Municipal. M ant Pere de Rodes. Organitzat pel Museu d'Història de Catalunya i tutelat per l'excel·lent duet de pianos gironí que formen Carles Lama i Sofia Cabruja, s'ha volgut aprofitar musicalment la bella església del monestir. Amb una acústica ressonant que minva el resultat artístic, han poblat els mesos de juliol i agost amb deu concerts, que al costat dels esmentats Lama i Cabruja han portat noms coneguts, com els de Jaume Torrent i Claudi Arimany. però que s'han obert a altres noms no freqüents en la vida musical barcelonina, com els pianistes Mart in Kasik, Gianmaria Bonino, Anthony Gray, Rainer Klaas, Miguel Lecueder, Kornelia Ogorkwna i Giorgio Costa. També, en uns recitals a les set de la tarda. es va donar l'oportuilltat a joves pianistes premiats als conservatoris o concursos de Catalunya, com Daniele Chiappini, Ester Ramos, Lluís Gonzalez i )ordi Humet. Vam poder assístir al recital de Giorgio Costa, acreditat pedagog i concertista italià, que ens va regalar una Sonata pòstuma de Schubert i diverses obres de Chopin. L'e>.-periment es demostra reeixit i s'omple de públic predominantment passavolant, molts estrangers, que estiueja a les contrades properes del monestir. S 15 -195 BI M BOM, NADONSAL PALAU E~ I (. 'I( n •ta rnu~ '"al mteraCO\ 3 Taller espectacle I Edat de Oa 12 mesos ] Dies: 16, 17, 23 i 24 d'octubre Horari: 11 h i 12:30 h Lloc: Petit Palau Preu: Nadó i un acompanyant: 20 € Nadó i dos acompanyants: 25,50 € EN JAN TITELLA .... es Edat: 2 a 7 anys Dies: 19, 20 i 26 de febrer Horari: 10:45 h i 12:30 h Lloc: Petit Palau Preu: 9 € LOROUESTRA VA DE FESTA f I e trnélva l en musica i imatges Per a totes les edats sr, Dies: 12 i 13 de febrer Horari: 10:45 hi 12:30 h Lloc: Petit Palau Preu: 9 € Srr silj M< aa ser Si, pe dir EL FANTASMA DEL PALAU ''n c:S"1t:C' ·~ e~ <~., la millor música Per a totes les edats sió !ell iv, Fo qu Dies: 16 i 23 de gener Horari: 12 h Lloc: Sala Gran del Palau de la Música Catalana Preu: 9 € de ~ nil nu Informació I venda: PALAU DE LA MUSICA CATALANA el Sant francesc de Paula, 2 08003 Barcelona Telèfon 902 442 882 fax 932 957 208 www.pataumus1ca .org Aie taqullles@palaumuslca.or¡ Horari de d1lluns a dissabte de 10 a 21 h • El CICle Concerts Familiars al Palau és organitzat per: ..... .., OK I !O C:..ATAI.A I I All 111 tA Ml/liLA Amb la patroc1nl de: Amb la col.laboracló de: C·caprabo ELPAIS ter se! do pi! tar mt l li llllil l PALAU D~ LA MUSI CA CArAl 1\NA .... Rt:.( L<.lN A mc qu· els do na tin¡ ·····•••é•• Mas i Mas Festival Èxit amb un McCoy Tyner abassegador Ltma Jazz Festival ELS Cr:NC CONCERTS DE JAZZ ALS QUALS VAM ASSISTIR DURANT L'ESTIU, VAN SER CARN DE CLUB. QUATRE ES VAN CELEBRAR AL 8EL-LUNA I UN AL }AZZROOM covA DEL DRAc. Ets DEL BELLONA FORMAVEN PART DEL !FESTIVAL ORGANITZAT PEL LOCAL DE LA RAMBLA DE CATALUNYA. l L'ALTRE ERA EL PENÚLTIM DEL SAN MIGUEL MAS 1 MAs FESTIVAL EN LA SEVA SEGO- NA EDICIÓ. .r.:.:..~~~~~!...~~~~. ls responsables del Bei-Luna ho tenien clar: "Orgnnitznremunfes- E tival d'estiu, amb figures foranes de renom i Ics principals figures de cnYli!Ostra. Serà, és clar, 1111 fostiml de club, els :f¡rdo11nls tindran grm1s mrísics com qr1i diu J tocnr i, com sempre hem fet durant In tem¡wada, la gent podrà sopar abans d'escoltar i m~re l'actuació dels grups que es rellevnrnn dura11ttot el mes d'agost." Aquesta prova de roc els va sortir prou bé. De ret, ja havien portat algunes figures senyeres els mesos anteriors, i l'èxit de convocatòria i de resultats artístics els tant, McCoy va confirmar que és un home de grans contrastos. Però uns contrastos d'una coherència total i absoluta. És a dir, no se'n va d'un extrem a l'altre amb brusquedat, sinó que cerca, i sempre troba, els rniljos tons per empalmar-los. Per a aquesta subjugant feina -en la qual van aparèixer temes que havia interpretat quan era el pianista titular del quartet de John Coltrane, al costat d'alguns blues, un terna brasiler i un altre d'afrocubà-, McCoy comptà_amb l'acompanyament de Charnett Moffett al contrabaix i d'Eric Kamau Gravatt a Ja bateria. El primer mostrà les excel-lències d'un virtuosisme sempre al servei del tema que s'interpretava i fou una autèntica columna per a la música de Tyner. Com també ho fou Eric Kamau. Però aquest, menystenint olímpicament el fet que era en un club i no pas en una tarima a l'aire lliure, es dedicà a eixordar els timpans de mala manera. Gràcies a Déu, aquelJa cascada sonora es rebaixà en les balades i en algun altre tema. Però en els ràpids ofegà en molts moments els seus companys. Que no van dir ni ase ni bèstia, en aquest sentit És dar que pensem que l'organització hauria d'haver col·locat Ja bateria en el seu lloc correcte, al fons de l'escenari. Perquè en tots els concerts estigué massa a primer terme. havia engrescat de debò. Tant com per pensar a organitzar un festival d'estiu. I van comptar amb McCoy Tyner, Benny Bailey, Bruce Barth, jimmy Smith i Hiromi i els seus grups respectius, al costat de gent com Ignasi Terraza, August Tharrats, Raynald Colom i Llibert Fortuny entre altres músics autòctons. Dèiem que la prova va sortir prou bé. Sí, perquè excepte el concert de Jimmy Smith, tots els altres van obtenir l'èxit desi~at. Especialment el protagonitzat per M<.Coy Tyner, w1 home que no acostuma aactuar en clubs. Perquè Smith es presentà amb un braç enguixat i l'altre inflat. Si, a més, amb prou feines podia piljar els pedals del seu orgue Hammond, volem dir que el desastre s'apoderà de la sessió així que començà. A més, el seu saxo feror titular, Hennan RiJey, no es presentà iva ser substituït a corre-cuita per Llibert Fortuny, que va fer el que va poder. Igual que els altres músics del grup. Però, evidentment, d'Smith no se'n podia esperar res de bo. I així va ser. Per tant, l'organització, enuljada perquè els havien venut gat per llebre, suspengué amb bon criteri els concerts previstos per als dos dies següents i convidà els decebuts espectadors a assistir gratis a les actuacions de la pianista japonesa Hi rom i. De McCoy Tyncr podem dir que va estar magnlfic. La seva enorme forço comunicativa sap envoltar-se d'un sentiment sempre o flor de pell que permet que, al costat dc passatges que semblen els de la càrrega del Setè de Cavalleria -hi domina el fantàstic cncabritament d'u~ mà dreta que sembla que mai no en tingut prou-, hi hagi lirisme i suavitat. Per parlem del segon pianista forà, Bruce Barth. Aquest és un músic que, toqui e1 que toqui, sempre quedarà bé. De fet, és un dels pianistes més sòlids que hem vist i escoltat darrerament. Perquè no té cap moment feble. Col·loca el llistó molt amunt i el manté amb extraordinària coherència durant tota la sessió. I això és realment difícil. No serà mai un pianista espectacular. Però de la seva tècnica, intenció i idees, en sorgeix sempre un discurs que arriba, que diu moltes coses. Siguin temes propis, de Billy Strayhom o de Duke Ellington; estàndards com "I concentra te on you"; el "San Francisco Holiday" de Thelonious Monk; o un parell de blues que, literalment, va brodar. Potser perquè en la seva música hl ha una molt elevada càrrega d'aquest sentiment. Al seu costat, dos acòlits excel·lents: Ugonna Okegwo al contrabaix i Montez Coleman a la bateria, que es van complementar esplèndidament amb el üder. El tercer pianista forà va ser una dona, la jove japonesa Hiromi. Fa poc temps era pràcticament desconeguda en l'univers jazzístic. Però s'ha sabut col·locar en un escalafó prou alt gràcies a un estil d'enorme tècnica, que barreja elfimk antb el jazz-rock i el llelV nge. Interpretà una sèrie de temes propis que s'assemblaven força els uns als altres. Però sempre deixà una marca de saviesa, espontane'itat i dinamisme. No es féu pesada en cap moment, perquè va saber extreure els conceptes adients a cada situació. Ho diem perquè en les balades, per exemple, va estar força centrada. Ara bé, a Ja seva encomanadissa vitalitat li van faltar alguns grams de ! reflexió. Cosa que originà que, en segons quins passatges, la seva música s'acostés als focs d'artifici. Hiromi va estar acompanyada per Tony Grey al baix i Martin Valihora a Ja bateria, que estigueren a l'alçada de les circumstàncies. Per la seva banda, el trompeta Benny Bailey, que celebrà el seu setanta-novè aniversari dalt l'escenari del Bel-Luna, es dedicà a interpretar amb una soltesa envejable en un músic de la seva edat temes de swing i de be-bop. Bailey és d'aquells homes que toca "com els d'abans". Amb una frescor i tranquil·litat remarcables. Mai no ha estat un tipus que enlluernés amb virtuosismes. I, naturalment, ara que les seves facultats han disminuït, tampoc no ho va fer. Això sí, va saber extreure tot el suc de temes com "Pennies from heaven", "Groovin' hlgh", "Take the A train" i "Body and soul", entre d'altres. Malgrat que el seu so no és puixant, posseeix encara un fraseig allargassat i pulcre, que inclou una gran claredat d'idees. Al seu costat hi hagué tres músics que sabien molt bé de què anava Ja cosa: el guitarra David Golek, un pèl fred; el correcte contrabaix Bart Tarankein; i un vivificant i ajustadíssimjo Krause a Ja bateria. 240 1concert del Mas i Mas Festival E al qual vam assistir, el protagonitzà el quartet del saxo tenor Dave Schnitter. Aquest exMessenger ha estat uns anys fora de circulació perquè s'ha dedicat a l'ensenyament Però ha tomat. I encara que no és el Schnitter d'altres èpoques, sí que va demostrar que per alguna cosa fou un dels músics que restà més temps en el famós grup delmític Art Blakey. Perquè continua posseint aqueU fraseig ample i arrodonit, molt fluid, un so un pèl esquerdat que l'acosta a un dels homes que més l'ha influenciat, Sonny Stitt, i una molt alta capacitat expositiva. Schnitter, però, no es complicà la vida. No entrà en divagacions i anà al gra des de bo.n començament. I aixi anaren sorgint temes postlmrd-bop,filnk, estàndards i algun bl11cs. Estigué molt bé en tots, però hi vam trobar a mancar un xic més de risc. Al seu costat hi hagué un trio de gran solidesa: Mkhael Cochrane, piano; Dennis Trwin, contrabaix, i Victor Jones, bateria, excel·lents tant a l'hora d'acompanyar com en els seus solos respectius. 17 497 En la mort del doctor Albin Hiinsenroth UNA COMUNICAT DE PREMSA ARRIBAT A PUNT DE TANCAR L'EDICIÓ ENS DÓNA LA NOVA DE LA MORT DEL DOCTOR ALBIN HANSENROTH. L'EXIGÈNCIA DE SÍNTESI COMUNICATIVA D'UN ESCRIT D' AQUESTA ÍNDOLE NO IMPEDEIX QUE m TRASP UÏ UN INHABITUAL I CONCRET CONTEXT DE CALIDESA. ecordem, amb la nota informativa, la presència a Barcelona entre els anys 1988 i 1996, els dos primers en qualitat de responsable del departament de coordinació i producció i després, a partir del 1990, com a director artístic. El 1996 passà a dirigir l'Hamburgische Staatsoper i posteriorment es féu càrrec de la direcció de l'Auditori de la Filharmonia de Colònia. El doctor Hansenroth va arribar al R Liceu de la mà d'Uwe Mund, que feia relativament poc que havia esdevingut el primer director musical de la casa. Eren anys en els quals la gestió del nostre Teatre maldava amb dificultats per acostar-se als models dels grans teatres europeus, tot superant -amb molts maldecaps pel camí-, la inevitable sacsejada del pas d'una gestió privada a una d'institucional i amb l'inevitable camí d'aprenentatge. La figura de Mund va resultar un esglaó important en aquesta línia i la del doctor Hansenroth va situar de manera definitiva el Liceu en la línia o en el model apuntat suara. El segell d'eficàcia germànica va anar imposant-se cada dia més entre passadissos, camerinos, sales d'assaig i altres instal·lacions del Liceu. Personalment, recordo l'expedició liceista -solistes, Cor, Orquestra, autoritats i mitjans de comunicació- a Ludwigshafen en una mena d'ambaixada, en una operació resolta amb una exactitud miJ.Iimètrica malgrat la complexitat, que portava l'empremta inequívoca de l'ara traspassat. Home correcte sempre, però d'un tracte un pèl distant, va saber ampliar la seva dilatada presència entre nosal· tres amb contactes sovintejats i fluids amb el nostre Teatre des de les noves responsabilitats, tot mostrant d'aquesta manera que havia sabut fet arrelar entre nosaltres uns mínims afectius -mutus- més que notables, amb fets tan vistents com la disposició a redós dels fets dissortats de l'incendi del Tea· tre. Per això em va doldre la resposta tòpica, tan poc càlida, dels espectadors al recordatori tan escaientment redac· tat que es va fer a l'inici del concert en què l'Orquestra del Liceu va interpre· tar El cant de la te"a. r-----------------------------------------------------------------------------------------------• catalunya música/revista musical catalana CATALUNYA MUSICA I REVISTA MUSICAL CA-TALANA CI Sant Fa.nceac de Paula, 2 - 08003 Barcdona Butllet.a de domiciliació bancària Senyors, els agrairé que amb càrrec al~mu compte/llibreta atenguin els rebuts que els presentarà el Consorci del Palau dc la Música Catalana, pel paga· ment de la meva subscripció a "Catalunya Músicii/Revista Musical Catalana•. Titular compte: - - Banc/Caixa;;_ _ __ Signatura: A~ocia~ - ~~--------------------------------------------------- Ad~a~ia,~ · ~~------------------------------------------------­ Codi postal i població: - - - - - - - - - - - - ------ - - - - - - - - - - - - - - ---------(eal omplir les dades conectament) Butlleta de subscripció Nom i cognoms del subscriptor: Adreça: _ ·- _ -··- - - ·..·--Telèfon: _________ _ Codi postal i població: _ Professió: _ _ __ ·-----~-·-------·--·-··---- ·------------ Desitjo subscriure'm a partir del número: _ - · - - - - - ------ - Amb la quota anual de 25.24 eu ros. Faré efectiu l'import mitjançanl domiciliació baocària (o bé laló banc:ari adjunt, a favor dc "Catalunya Música/Re· vista Musical Catalana"). Per subscripcions a I'Qtranger, consulteu el preu. 18 498 ---- 1 La sna dada sua.a iAcorpondes als fícurs cid Grup Pal.ta do la Música (Orfeó Cawi, FWidKió Orfeó Cau!à-Pal.tu do la Múslea I Cocuorci dol Pal.tu do la Músiea C.W. na). amb KQ al carrer do Sllllt Fr~~~J~XtC do Paula. 2. do 8an:dona, CP 08003. per (CPIIC la ~·ti6 ~. I ... aqaesta adft~ ..... curdr IOU tb ~IS erace&. ~ - - I etl•bdó j oposicicl. .- ,_. I ~----- ---- ------------------- -------------- ---------------- -- --------------- ---------- --------- -· Edmon Colomer, director Anna Gourari, piano M A R o 5 Edmon Colomer, director Catherine Cho, violí Brahms: Obertura acadèmica op. 80 Brahms: Concert per a violi i orquestra op. 77 Brahms: Simfonia núm. 2 op. 73 I 3 G E Theodor Guschlbauer, director Damión Martínez, violoncel 111 o 7 A N Elgar: Concert per a violoncel i orquestra op. 85 B R o Bruckner: Simfonia núm. 6 o 5 Mas Po rcel: Konitenci (Estrena) Tchaikovski: Concert núm. I per a piano i orquestra op. 23 St ravi nski: Petruixka (versió 1947) 5 Salvador Mas, direaor Gary Hoffman, violoncel Weber: Oberón. Obertura Schumann: Concert per a violoncel i orquestra op. 129 Schube rt: Simfonia núm. 9 D. 944 "La Gran" li Franz-Paul Decker, director fdo Haendel, violí o e T o 4 Beethoven : Concert per a violí i orquestra op. 61 Strauss: Feuersnot. Escena d'amor Strauss: El cavaller de la rosa. Suite 2 Edmon Colomer, director G Berlioz: Béatrite et Bénédict, obertura 7 E N o 5 Edmon Colomer, director Andreu Riera, piano o N Debussy: Prélude à l'après-midi F E o v o 4 d'un faune Ravel; Concert per a plano i orquestra en sol Debussy: lbérla Ravel: La Valse 25è Aniversari de les Corporacions Locals I Oliver von Dohnanyi, director 8 Smerald Spahiu, violí N o v o 4 Alis: Simfonia núm. S op. 207 (Estrena) W ieniawski: Concert per a violi i orquestra núm. 2 op. 22 Dvorak: Simfonia núm. 9 op. 95 "Del Nou Món" Edmon Colomer, director Albert Montserrat, tenor (F/orestón) Tatiana Melnichenko, sop_rano,]¡Leonora) Eliel Carvalho, bor/ton (Don izorro) lvón Garcia, boix (Rocco) Naroo lntxausti, soprano (Morzelline) D jordi Cosanova, tenor Qo~uino) E GiovonniTorasconl, bariton Don Femando) e Cor Fundació Teatre Principal (Dir. Francesc Bonnfn) o 4 Beethoven: Fldello. Òpera en versió de concert 3 B Marquès: Simfonia núm. S (Estrena) 2 I A B R Bizet: Roma. suh:e simfònica Matthias Bamert. director Ramon Coll, piano Chopin: Concert per a piano i orquestra núm. I op. li ProkOftev: Romeu iJulieta. Suite M A I o 5 I o F E B o 5 Orquestro Simfònica de Barcelona i Nacional de Catalunya Vassili Petrenko, director Àngel jesús Gardo, violí Prokofiev: Oberrura sobre un tema hebreu op. 34 Piirt Tabula Rasa (Doble concert per a dos violins, orquestra de corda i piano preparat) ( 1977) Shostakovich: Simfonia núm. 9 op. 70 I 2 M A I o 5 Luis Remartínez, director joaquín Achúcarro, piano Mend e lsso hn: Simfonia núm. 3 op. 56 " Escocesa" Rachmaninov: Concert per a piano i orquestra núm. 3 op. 30 Dia d'Europa Edmon Colomer, direaor Ano Has/er, soprano Marino Rodrlguez-Cusf, mezzo Cor/os Silva, tenor joseP. Miquel Ramon, baríton Cor Fundació Teatre Principal (Oir. Francesc Bonnínl Coral Universitat de es lUes Balears (Dir.joan Company) Beethove n: Simfonia núm. 9 op. 125 josé Romón Endnar. director josep Miquel Ribot, baix José Luis Turina: Don Quijote.Danzas lbert Quatre chansons de Don Quichotte Mozart Aria "Un bacóo di mano" KV541 Mozart: Aria "Per questa bella mano" KV612 Mozart Aria "Madamina il catalogo è questo" (Don Giovanni) lbert: Hommage à Mozart Strauss: Don Juan op. 20 Edmon Colomer, direaor 111 Abdel Rahman El Bacha, piano 2 4 F E B o5 Edmon Colomer, director joan Enric Lluna, clarinet 1 9 Grieg: Peer Gync. Suite num. I M A I Nielsen: Concert per a clarinet op. 57 Sibelius: Simfonia núm. 2 op. 43 o 5 María Espada, soprano Marta Afmajano, soprano Antoni Aragón, tenor javier Martín Royo, baix Cor Studium (Dir. Carles Ponseti) Mozart: Concert ker a piano i orquestra núm. 24 V. 491 Mozart: Missa en do menor KV. 427 MIKROKOSMOS Cantates infantils A l llarg del temps, els compositors catalans han escrit obres per a infants, com ara, entre d'altres, Les figures del pessebre de joan Llongueras o L'ocell daurat de Frederic Mompou. El lleure estival m'ha permès escoltar reiteradament, des de la pau de l'eLxida amb la figuera, un disc singular: el de les cantates Tirant lo Blanc i Concert desconcertant d'Antoni Ros Marbà. Són obres escrites fa més d'una vintena d'anys i que aleshores significaren un enriquiment del repertori coral infantil. Ara. unes noves generacions de cantaires les han interpretades amb el mateix delit. Això vol dir que quan una obra ha estat feta amb il·lusió i competència, aguanta el pas del temps. Aquesta és Ja gran lliçó d'aquest disc fet per Catalunya Cultura. I em plautia molt que avui amb idèntica il·lusió i competència un altre compositor (o el mateix A. Ros Marbà) fes altres cantates amb tema argumental dels nostres dies, tan ric en propostes: com ara l'astronàutica, l'intemet o l'ecologia. Fóra un servei impagable als infants del país, avui -com ahir- receptius als suggeriments inteJ.Iigents que els són adreçats. per PERE ARTÍS L'O BC guanyà un Grammy Llatí L ' OSC va guanyar el passat setembre un Premi Grammy Llatí 2004 (entre els guardons que atorga l'Acadèmia Llatina de les Arts del Disc) al millor àlbum de música clàssica pel treball sobre obres de Georges Bizet Carmen Symphony, enregistrat a l' Auditoti de Barcelona pel director José Sereblier. L'àlbum Carmen Symphony va ser un encàrrec del segell discogràfic suec Bis a l'O BC i al director José Serebtier, i conté Ja versió simfònica de l'òpera Carmen i ducs suites de L'arlésienne, de l mateix compositor. En aquesta mateixa edició dels Grammy Llatins, l'OSC també estava nominada en el capítol de millor àlbum de cantautor pel disc Serral Sinfónico. 20 500 VIII Te1nporada Avuimúsica Nous temps? a vuitena temporada de concerts que anuncia l'Associació Catalana de Compositors (ACC) podem dir que, malgrat el canvi de junta directiva, ve marcada per Ja continuïtat. Així, manté un notable sentit eclèctic per promoure les diverses generacions de socis que configuren l' ACC, també s'atenen les propostes estètiques que actualment conreen els nostres compositors i a la vegada s'intenta la renovació del repertori amb l'incentiu d'unes estrenes amb Ja proposta de grups instrumentals atípics. Tanmateix. enguany i amb una incomprensible decisió de l'SGAE, les primeres audicions no tindran el suport d 'unes primes que ajudaven si més no a la realització material de la partitura. D'alguna manera, la situació del creador musical continua crònicament desassistida i amb unes perspectives L no gens falagueres per al futur. Els catorze concerts inclouen una seixantena d'obres pertanyents a 57 compositors, 34 de les quals seran estrenes absolutes. Paradoxalment l'agrupació més emblemàtica i atrac: tiva per al compositor com és l'orquestra simfònica, no participa en el cicle i, en canvi, sí que hi intervenen la banda i la cobla. Tampoc, per manca d'un pressupost que ho possibiliti, no s'ha establert una desitjable política d'encàrrecs... Tot i així, els nostres compositors, com es comprova, no abdiquen de la seva vocació d'escriure nova música. Aquest cicle reflecteix la important tasca de servei a la nostra música que desplega l'ACC sense cap altra finalitat que promoure el coneixement del patrimoni musical català actual. F.T.-B. Festival Narcisa Yepes d'Ordino. Amb el signe de la interdisciplinarietat L a barreja de propostes és un fet que es va consolidant d'una manera cada dia més perceptible en els festivals de música, en una línia d'actuació que està tergiversant els origens d'aquestes manifestacions, fins fa poc centrades exclusivament en la música culta. La ja vint-i-dosena edició del Festival Internacional Narcisa Yepes d'Ordino també incideix en aquesta línia, en ofetir actuacions com la de Carlos Núñez, un gran especialista de música celta, i de la cantant de flamenc -en un sentit obert del concepte- Estrella Moren te. Significativament, aques:es actuacions són mostrades com especialment rellevants en una oferta que comptarà amb l'actuació -obligada- d'un conjunt de tanta solvència com l'Orquestra Nacional de Cambra d'Andorra acompanyant l'exceJ.Ient Quartet Casals. En aquest cas la batuta no serà la de Gerard Claret, sinó d' Alexis Soriana. L'esmentat Carlos Núñez obrirà el cicle el dia 2 d'octubre a l'esplèndid Auditoti Nacional d'Andorra a Ordino. Una setmana més tard tindrà lloc' l'esmentada actuació de I'ONCA amb el Quartet Casals amb un programa obert amb l' ldil·li de Siegfried de Wagner i que també inclou obres d'Eigar, Britten i Stravinsky, el conegut Dumbarton Oaks. El violinista Jordi Albelda i la pianista Marina Vallcorba actuaran el dia 10 d'octubre al migdia a l'Església Parroquial d'Ordino. Després de dues setmanes de buit, Estrella Morente omplirà l'Auditori Nacional el dia 23 d'octubre i l'endemà, en sessió matinal novament, a la parròquia d'Ordino actuarà el Quartet Contrast. La cloenda oferirà el dia 30 I~ primera incursió del Festival en el món de la lírica amb Ja presència de l'Orquestra del Teatro Marrucino de Ch ieto i veus tan destacades com les de la soprano Paola Antonucci, el tenor Luca Canonici i el baríton Marcello Lippi. Sobre l'escenari, fragments de La Traviata, una òpera que més o menys ho té tot per oferir plaer musical. Exposició de dibuixos de Cesc publicats a "CM/RMC" I dia 13 d:ag~st va tenir 11~ I~ inauguració d'un aplec d'una setantena de d1bu1xos que el d1b01xant Cesc ha publicat a "Catalunya Música/Revista Musical Catalana" en l'epígraf Scherzando d'ençà de l'inici de la segona època de la publicació. L'exposició es va instaJ.lar en una sala noble de l'esplèndid monestir de Santa Maria de Vilabertran d'aquesta població altempordanesa, amb motiu de la primera Schubertíada que s'ofereix a l'església d'aquest recinte promoguda en la seva dotzena edició per joventuts Musicals de Figueres. L'acte va ser presidit per Jaume Sobrequés, director del Museu d'Història de Catalunya i l'alcalde de Vilabertran, senyor Vazquez, amb la presència del president dc joventuts Musicals dc Figueres, Miquel Alsina, i del director periodístic de "Catalunya Música/Revista Musical Catalana", Jaume Comelias. L'exposició va ser preparada amb molta cura per l'esmentada entitat i ha aconseguit un notable èxit de públic, especialment entre els espectadors assistents a la Schubertiada. E ' CONVOCATORIES PREMI SGAE DE SARDANES 2004. Convocat per l'SGAE i la Fundació Autor, hi poden participar tots els compositors socis de l'SGAE que ho desitgin, tret dels membres de la junta Directiva i del personal que presta serveis professionals en aquesta entitat. També queda exclòs d'aquesta convocatòria el guanyador de la darrera edició del Premi SGAE de Sardanes. Cada compositor podrà presentar un màxim de dues obres, originals i inèdites, i no poden haver estat premiades en cap altre concurs ni estrenades o interpretades públicament amb anterioritat. S'atorgarà un premi de 3.000 euros i dos accèssits de 900 euros cadascun. La data límit de recepció de les obres és el dia 20 d'octubre de 2004. Per a més informació: Cap de Comunicacaió de l'SGAE Catalunya. Sra. Fina Sitjes. Tel.: 93.268.90.00. A/e: fsitjes@sgae.es. V CONCURS DE COMPOSICIÓ DE MÚSICA DE CAMBRA JOAQUIM MAlDEU 2004. Convocat per l'Escola de Música de Vic, s'hi pot concursar amb obres inèdites per a piano i w1 mínim de dos instruments monòdics, destinades a alumnes de I e i 2n cicle de Grau Mitjà (de 12 a 16 anys), d'una durada entre 5 i 6 minuts, d'acord amb la dificultat tècnica que s'estableix en els programes respectius del Departament d'Educació de la Generalitat de Catalunya. S'atorgaran dos premis: 1.500 eu ros i 750 euros. El jurat serà format per Josep Baucells, Willem Dragstra, Carles Guinovart, Vicenç Prunés, Josep Vila i Anna Casadevall. El termini de presentació d'obres acaba el dia 20 d'octubre de 2004. Per a més informació i condicions de participació: Escola de Música de Vic. Torres i Bages, 6. 08500 Vic. Tel. i fax: 93.886.29.71. A/ e: fisic@ecodi.net. lnternet: www.xtec.es/escmusicavic. IV PREMIS TUTTO COM-RÀDIO. Convocats peJ programa radiofònic Tuf/o Demes/res de Com-Ràdio, i adreçats a solistes instrumentals i vocals. cantams amb acompanyament de piano (en aquest cas. el pianista no es considera concursant) i grups de cambra instrumentals o vocals {a partir de duets. fins a un màxim de quintet). Els límits d'edat són: 26 anys per als instrumentistes, 30 anys per als cantants i una mitjana de 26 :Jnys per als grups de cambra instrumentals o vocals. S'atorgarà un ptimer premi de 2.500 euros i dos segons premis dc 880 curos cadascun. a més de diversos concerts. obsequis i altres premis. Aquest concurs es proposa donar a conèi.x:er els joves intèrprets de música clàssica. catalans o residents a Catalunya, amb l'afany d'ajudar-los en el camí de la professionalització. La data límit d'inscripció és el dia 22 d'octubre de 2004. Per a més informació: Com-Ràdio. Travessera de les Corts. 131-159. Recinte dc la Mfltcrnitat. Pavelló Cambó. 08028 Barcelona. Tel. 93.508.06.00. Fax: 93.508.08. 15. lntermet: www.comradio.com. CONCURS NACIONAL DE JOVES PIANISTES "CWDAD DE ALBA· CETE". Convocat per JJMM d'Albacete. tindrà lloc entre els dies 23 i 27 de novembre de 2004, I hi poden concursar tots els pianistes de nacionalitat espanyola que no hngin complert 30 anys el dia 23 de novembre de 2004. S'ntorgnrnn ttes premis: 4.000 euros (n més de diversos concerts i un enregistrament), 1.800 euros i 600 euros, a més de dos premis especials. La inscripció s'acaba el dia 22 d'octubre de 2004. Per a més informació i programa que cal preparar: Joventuts Musicals d'Albacete. Pl. Gabriel Lodares, 4. 02002 Albacete. Tel.: 967.59.04.01/967.50.01.91 (de dilluns a divendres, de IOa 12hide 16a 19h). L'ànim en suspens ambé en el món del lied, p erò especialment en el món de l'òpera, els cantants arriben a centrar l'atenció d'una manera tan absoluta que deixen l'ànim en susp ens fins que s'ha acabat el fragment. Tots els grans han estat capaços, en un moment donat, de provocar el fenomen. Més recentment podtíem esmentar alguns exemples: quan Edita Gruberova encetava el seu "Grossmachtige Prinzessin" en !'Ariadne auf Naxos i ens tenia més de deu minuts absolutament pendents d'ella; quan Christoph Prégardien se'ns enduia de cap al riu en Ja desolació del "Des Baches Wiegenslied'' de Die Schone Müllerin; quan Marisa Marlins, amb la direcció de Decker, donava aires nous al Ninghe de Montsalvatge; quan Núria Rial revivia els poemes d 'Anne Hunter en els lieder de Haydn; quan Ofèlia Sala ens estremia el cor en la "Cançó de l'estel" d'Els Pirineus. Indico alguns precedents per comentar la darrera suspensió d'ànim que se'm va endur. Va ser en el transcurs de la representació del 27 de juliol d'enguany del Giulio Cesare al Liceu. La soprano que interpretava el paper de Cleopatra, Elena de la Merced, en el primer gran rol que feia després de la seva maternitat, no acabava d'estar en la línia de les seves interpretacions anteriors, com per exemple la d' 11 viaggio a Reims de l'any 2003 al mateix escenari. La veu era bonica, l'afinació existia, però hom hi copsava com un levíssim descontrol en les intensitats. De cop, i ja en la primera nota, ens va captar a l'inici de la seva ària "Se pietà di me non senti''. El control de la veu va ser perfecte i ens va fer estar pendents de les intensitats, de l'evolució melòdica, de les variacions incorporades a les repeticions fins a la darrera síJ.Iaba. fins al darrer so. Va ser com una suspensió atemporal. És aquesta la màgia que justifica la passió pel cant i que fa que la vida sigui un pelegrinatge per trobar un al tre moment similar que mai no serà el mateix perquè no es pot repetir. D'ací la grandesa i Ja tiquesa d'aquests sacerdots de la bellesa que són els intèrprets. T per JORDI MALUQUER 240 21 501 Torna El Primer Palau quest dia 6 d'octubre comença Ja novena edició del cicle El Primer Palau. promogut per la Fundació Orfeó Català-Palau de la Música i patrocinat per Mitsubishi Electric. Amb aquest cicle hom ofereix a joves músics que es troben a la llinda de Ja seva plena professionalització, l'oportunitat de debutar en públic en un marc tan imposant com el Palau de la Música Catalana i en unes condicions òptimes pel que fa a organització. promoció, etcètera. En total seran quatre concerts més el de cloenda, que aplegaran un quartet i una desena de solistes de diverses especialitats: piano, violí. violoncel. guitarra i per primera vegada orgue. Dos dels concerts comptaran amb suport A orquestral. Es tracta del segon, a ciirrec de l'Orquestra Simfònica del Vallès, dirigida per Xavier Puig. i de l'Orquestra de Cambra Nacional d'Andorra. que conduirà Alexis Soriano. Com és sabut, el cicle té caràcter competitiu. Any rere any el nivell dels participants és més elevat com a conseqüència del fet que aquest cicle ha aconseguit un notable predicament i prestigi entre els joves músics i igualment perquè cada dia el nivell de formació d'a- quests és més ligorós, gairebé sempre consolidat en prestigiosos centres docents europeus. El cicle es clourà el dia 23 de novembre amb un concert extraordinari de lliurament dc premis, en el qual intervindran els guanyadors del primer premi i del primer accèssit, la clarinetista Laura Ruiz i el violinista Jordan Tejedor, respectivament, acompanyats per la Jove Orquestra Nacional de Catalunya (en el seu desè aniversari) sota la direcció de Manuel Valdivieso. RRMC Segona temporada dels Concerts Familiars al Palau, amb novetats destacades nguany la segona temporada dels Concerts Familiars al Palau es presenta amb quatre propostes, tot ampliant les dues de l'anterior, que tindran lloc aquest mes d'octubre i pel gener i febrer de 2005. Obre la temporada la nova producció Bim Bom, nadons al Palau, una ambiciosa proposta a cavall entre el taller d'educació musical i l'espectacle pensat per a nadons de Oa 12 mesos i per als pares. L'espectacle el signa la Companyia Kamalundu, sota la direcció de Marta Fio!, i té lloc a la sala Petit Palau els dies 16, 17, 23 i 24 d'octubre, amb dues sessions diàries. Seguirà, els dies 16 i 23 de gener dc 2005, El [all/asma del Palau, una producció de la Factoria Mascaró que va ser expressament creada per a aquest cicle la temporada passada, però presentant-hi aspectes argumentals nous í amb un protagonisme especial del nou orgue del Palau. Tindrà lloc a Ja Sala de Concerts del Palau. Els dies 12 i 13 de febrer de 2005 (amb dues sessions diàries, al Petit Palau) torna L'orquestra va de festa, una producció que també es va estrenar la temporada passada tant en E 22 502 MnrtnFiol presenta als mitjnus dl! COIIIIIIIiCnCÍÓ Bim Bam~R nadons al Palau aquest cicle com en Les Escoles al Palau , destinat a joves de vuit i nou anys. Signen la producció l'Orquestra Simfònica Julià Carbonell de les Terres de Lleida, dirigida per Alfons Rcverté, i la Companyia Lazzigags, dirigida per 01iol Úbeda. Finalment, els dies J 9, 20 i 26 de febrer dc 2003, també al Petit Palau (amb dues sessions diàries) s'incorpora un clàssic (des de 1988) de Les Escoles al Palau, Ell/an Tttella, un deliciós espectacle per a nenes i nens a partir de tres anys confeccionat pel Centre de Titelles de Lleida amb música de Paire Vallvé. Eulàlia Antonès, responsable artistica dels Concerts Familiars al Palau, va manifestar Ja seva gratitud a la Fundació Orfeó Català-Palau de la Música, organitzadora del cicle, per contribuir a la normalització del fet social musi· cal entre els nens, al costat dels seus pares. Patrocinen el cicle Caprabo i Dodot, amb la coJ.laboració d'"EI País". RRMC Un quasi testament de Mahler un pèl aigualit D'rsquerrn n dreln: Debornll Polnski, Sebastinu Weigle i follau Botim Orquestra del Gran Teatre del Liceu. Deborab Polaski, soprano. Johan Botha, tenor. Director: Sebastian Weigle. Das Lied von der Erde de Gustav Mahler. Gran Teatre del Liceu. 9 de setembre de 2004. I debut simfònic de Sebastian Weigle al capdavant de l' Orquestra del Gran Teatre del Liceu s'ha produït amb una obra molt complexa i difícil, potser no la més adequada per a un tipus d'esdeveniment com aquest; sobretot en el context d'un atapeït inici de temporada i amb la confluència de Ja preparació d'una òpera tan monumental com Boris Godunov. La partitura de Mahler, una mena de testament anímic i musical del músic escrit a les envistes del seu adéu definitiu, és d'una profunditat somorta, d'una tensió que va obtint-se camí de manera espessa, sense esgarips ni E 240 cridòries, però amb una rotunditat interi01itzada apassionant. És, per tant, una obra en la qual els matisos subtils, les inflexions menys vistents. el reialme de l'espetit més que no de la matèria sonora imposen la seva llei per mitjà d'un discurs extraordinàriament ric. Davant d'un repte com aquest, vam tenir la impressió que Weigle va jugar la carta de la prudència, del no estirar més el braç que la màniga; opció intel·ligent per possibilista, però que d'altra banda suposava la renúncia a aconseguir vessar en tota la seva plenitud la càrrega de transcendència que ofereix la partitura. Segurament no es podia anar més lluny del que hom va anar, però a l'ai- re va quedar un cert alè d'insatisfacció, o de satisfacció no aconseguida plenament, diguem-ho com vulguem. Deborah Polaslú va tenir alguna dificultat en els passatges greus, alhora que mostrava la grandesa del seu can- tar en una actuació global digna del seu prestigi. El tenor Johan Botha va superar l'escull diabòlic del seu primer cant i en una pro· gressió admirable va cloure el seu recital de manera esplèndida. Ira i el est aril dui bel UIU Ha bOl cas i CI Un esplèndid plany del Grec Festival Grec 2004. Lament sobre la llegenda de Tristany i /solda. S. Sempere (rei Marc). T. Aparici (Tristan). A. Noales (lsolda Blonda). G. Alonso (lsolda de les Blanques Mans). A. Sagradoy (Destí). Capella de Ministrers. Dir.: musical: Carles Magraner. Teatre Grec. 31 de juliol de 2004. intre de l'escassa oferta que aquesta edició (esperem que sigui una excepció) ens ha ofert el Grec en l'àmbit de la música clàssica, vam poder gaudir d'un gran espectacle. Amb el fil conductor de la llegenda medieval del viatge d'amor de Tristany i Isolda, el grup valencià de música antiga Capella de Ministrers, juntament amb un grup de ballarins van configurar un espectacle en què totes les arts es van integrar en un llenguatge tan variat com complementari per actualitzar el mite a una quotidianitat atemporal. Els elements humans, sense ser excessius, van ser més que suficients tant en D 24 504 l'aspecte musical com de dansa: Ja direcció musical va ser a càrrec de Carles Magraner acompanyat de tres instrumentistes més i la veu en escena de Pilar Esteban; la direcció escènica de l'espectacle va ser del coreògraf Santiago Sem pere, que juntament amb quatre ballarins més van interpretar el triangle amorós del rei Marc, Tristany, les dues Isolda (la Blonda, la de les Blanques Mans) i la personificació del fatídic Destí. La proposta recrea la lluita per assolir un amor sempre insuficient, una recerca per transcendir el simple fet relacional, carnal..., però tot acaba amb desengany fins al punt que Tristany es deixa morir. Una escenografia simple, aprofitant el marc del mateix Teatre Grec, una il·luminació molt acurada i un vestuari funcional narren aquesta història amb un desenllaç en què són presents l'amor, la passió i la mort, i en la qual s'intueix una visió més profunda, serena i transcendent de Ja vida més enllà dels sentits, tot aprofitant l'alè de la dansa que desenvolupa una tensió entre les conviccions i els desitjos més íntims. Lluita per mantenir valors com la lleialtat, amistat, amor... per sobre dels obstacles que imposa el destí. Si la corcogr¡1fia va saber transmetre tots aquests sentiments, l'elecció musical va ser enca ra més encertada. Des del Cant de la Sibíl·la , les danses reials, estampides i cantigas del segle XIII, els cants de pelegrinatge del Lli- gra paf I bre vermell de Montserrat, el plany de la Mare de Déu del Misteri d'Elx, i motets de Victòria contextualitzen la llegenda i reforcen la narració de l'espectacle. Dos aspectes van quedar un poc en l'ombra, però no van renir gens a veure amb l'especia· cie en si: d'una banda, l'ex· cessiva amplificació de la música -que ja vam haver de patir d'una manera encara més escandalosament desa· gradable en la posada en escena en el mateix escenari de l'òpera 1714, un món de guerres-, i d'altra banda, Ja poca afluència de públic, que es va compensar amb càlids i abundants aplaudiments per a un espectacle modern de concepció i de fus ió de músiques. Esperem que segueixi en evolució aquest tipus d'espectacles i que aviat gaudim amb la presèn· cia de la Capella de Minis· trers en la seva visita al Palau el proper 22 de novembre. aqt sal¡ mu dra mu va am que dèc III Q¡ inn sov¡ con ide1 ider lés ball Transvestisme vocal i sexual d'un emperador Giulio Cesare (opera seria en tres actes) deG. F. Handel. Llibret de N. F. Haym. F. Oliver/P. Bardon (Giulio Cesare). D. Menéndez/ A. Sanmartí (Curio). E. Podles/M. Obiol (Cornelia). M. Beamont/M. Philips (Sesto). L. Dawson/E. de la Merced (Cieopatra). J. Domènec/B. Asawa (Tolomeo). O. Zwarg/P. Cutlip (Achila). I. Mentxaka (Nireno). Cor i Orquestra del Gran Teatre del Liceu. Dir. musical: M. Hofstetter. Dir. d'escena: H. Wernicke/8. Jensen. Gran Teatre del Liceu. 23 i 26 de juliol de 2004. ..P.~:.~:--~~~~!.9... esprés de l'èxit de la Tetralogia wagneriana amb la qual acabava oficialment la temporada, Liceu i Fòrum ens van regalar la reposició d'aquesta opera ;eria convertida en semiseria per obra i gràcia del regidor, cl desaparegut Wemicke. Una òpera barroca, ni avui ni en la seva època no atreu per la trama, que va repetint clixés, i el mateix es pot dir de la seva estructura musical: recitatiuària fins a l'infinit amb algun duo interpolat. On radica la bellesa d'aquestes obres? En una música inspirada que amb Handel està garantida, uns bons intèrprets que en aquest cas van ser més que adequats i en els quals destacaven en gran proporció els cantants del D país. Amb aquesta recepta, aquests ingredients i tot això salpebrat per la revisió tant musical com de concepció dramatúrgies dels directors musical i d'escena, el resultat va ser un bon plat operístic d'estiu. Una aliTa qüestió és si era l'òpera idònia que podia emmarcar un projecte corn el del Fòrum, perquè en això discrepem. Haguéssim preferit un títol d'encàrrec, una estrena amb alguna de les temàtiques o esperit del Fòrum que expressés per mitjà de l"' art total~ aquestes premisses que proclama el Fòrum. Ocasió novament perduda d'unir un projecte musical a un projecte cultural i no quedar-se en un vernís politicosocial de segona. Per al Giulio Cesar e vam comptar amb dos intèrprets magnífics, que ens van mostrar les dues opcions que avui dia tenim en la interpretació d'aquest paper escrit originalment per a castrato. D 'una banda. el transvestisme vocal del contratenor Flavio Oliver amb una creació del seu personatge més en l'aspecte còmic, tot aprofitant en l'aspecte musical la seva facilitat per a les colora tu ras, tot afegint-hi un gust musical sense concessions al pur virtuosisme, com va demostrar des de Un cert deix d'insatisfacció Ballet Cullberg. Coreografies Home and Home de Johan Inger i Fluke de Mats Ek. Gran Teatre del Liceu. 2 de setembre de 2004. per J. COMELLAS ·--·-~·-· ·· ·-- E ....................................... l retorn al Liceu del Cullberg Ballet ha significat el retrobament amb una de les formacions que més han fet Ics darreres dècades a Europa per n o rmalitza r e ls re fe re nts m6s innovadors del gènere. La seva és una trajectòl'ia feta de ~nseqüència i fidelitat a uns ~dearis estètics plenament Identificats amb el seu temps. I és també la història d'un treball rigorós, d'una ext raor- dinària qualitat interpretativa, d'una autèntica alta escola dins del concepte -tan i tan obert- de ballet contemporani. La formació des de fa un a ny ha passat a ser dirigida per jo han Jnger, un ballarí i coreògraf que ha centrat una part decisiva de la seva carrera al Nederlands Dans Theate r, una a ltra formació de referència. i a l'ombra d ' un dels més grans coreògrafs de la darrera meitat del segle passat, Jirí Kyliiín. Sense temps per marcar l'ària "Empio diro tu sei" del primer acte o "Al campo dei armi", el litisme del duo final del tercer acte, o el caràcter marcial "Va tacito i nascosto", en què igualment cal felicitar eltTompa solista per recrear i imitar tots els ornaments del cantant en una de les àries més difícils per a aquest instrument. L'aliTa opció és el transvestisme sexual, en ser interpretat per la mezzo Patricis Bardon, que va optar per un personatge més heroic amb una cura exquisida de la dicció i una paleta de colors vocals més amplia que Oliver, un timbre càlid, rodó, que feia oblidar el seu esforç per masculinitzar els seus gestos. Llàstima que Ja seva partenaire, la soprano Lynne Dawson (Cieopatra) no estigués a l'altura, cosa que no es pot dir d'Elena de la Merced, que amb una veu més petita ens va descobrir un món dc sentiments musicals d'aquest personatge entre sensual i pèrfid que és la Cleopatra hiindeliana. Inoblidable la seva uv'adoro pupiue~ i meravellosament desolador "Piangerò la sorte mia", que provocà grans aplaudiments en totes les seves intervencions. Què es pot dir de la Cornelia d'Ewa Podies sinó que és un nou plaer escoltarla en cada ària i sobretot en el duo ~son nata a laggrimar" que tanca el primer acte? ). Domènech va saber treure partit del que caracteritza el seu instrument, una suavitat en l'emissió i una musicalitat en cada frase sense caure en la temptació de donar més quantitat de volum, sinó buscant sempre la millor qualitat de so. Tant ell com B. Asawa, el segon Tolomeo, van salvar les exigències virtuosístiques de la seva part, si bé l'americà va optar per una interpretació més infantil i ufeminoiden del personatge. Els dos Sesto van complir en les seves intervencions. si bé la dramatúrgia de Wernicke fa d'aquest personatge un ésser insuls i insegur que no té res a veure amb cadascuna de les moltes intervencions heroiques de la partitura. Igualment va quedar afectat el personatge de Curio, les dues àries del qual pertanyen al Rinaldo i que per tant es veuen com un pastitx no gaire apropiat i que els dos cantants van intentar salvar. amb no poques dificultats, tant escèniques com musicals. Cal destacar, finalment, Ja sempre con-ecta aportació de la mezzo I. Mentxaka i I'Achila de l'americà Philip Cu tlip, que vocalment va ser esplèndid. I magnífiques intervencions dels diversos solistes de l'orquestra que acompanyaven com a obligati les diverses àries. encara empremta personal, el programa d'alguna manera obria l'escletxa vers on pot anar a partir d'ara la companyia, amb una coreografia del mateix lnger, Home and Home, que va ocupar la primera meitat, mentre que en la segona, Fluke era de Mats Ek, fill de Ja fundadora i antic director del Cullberg Ballet; d'aquesta manera, futur i passat es donaven la mà. A la vista de la resposta del públic, cal dir que el primer va resultar més ben parat que el segon. Home and 1/ome és una coreografia no formalment atrevida i trencadora. que posa damunt l'escena un clímax emotiu fàcilment discernible, en una successió d'imatges més entreobertes que obertes, d'una acusada càrrega dramàtica. però sense que, tanmateix, hi manquin pinzellades iròniques en un contrast suggestiu. Fluke és una coreografia llarga. més d'una hora de durada, que malgrat el recurs a passatges d'una clara plasticitat figurativa, en el seu conjunt basteix un discurs que. ben al contrari del que succeeix en Home and Home. esdevé molt subjecte a codis que s'escapen a l'espectador. amb el llast. a més, de buits de tensió, de trencaments de ritme -segurament volguts- que al'avoreixen una percepció global confusionària. La privilegiada qualitat interpTetativa de la companyia, una dotzena de ballarins extraordinaris, no va evitar un cert deix d'insatisfacció. 240 25 505 Llibres per escoltar ABANS DE L'INVENT DE LA IMPREMTA, LA LITERATURA BASAVA LA SEVA DIFUSIÓ MÉS ÀMPLIA EN LA TRANSMISSIÓ ORAL. empre, els mitjans tècnics condicionen els missatges. Com avui ho ra la informàtica, que fins i tot està creant un llenguatge nou, en l'època clàssica l'oralitat era la que manava en l'escriptura. Els poemes d'Homer -gràcies al cinema hem recuperat La Ilíada-, van ser pensats per un cec que tenia l'oïda biològicament molt desenvolupada, i la seva finalitat per al recitat feia que fossin bastits des d'un element netament musical: el1itme. I si bé fóra agosarat parlar de melodia, els grecs veien en Iu fonètica el que podríem considerar una petita escala premodal de tres sons: el dental, el labial i el gutural, que conreaven una entonació. La successió de síl·labes llargues i breus, que podem traduir en relacions binàries de figures de nota, era potenciada per vetitables instruments de percussió, solcs de materials durs, talment petits tamborets (noteu, ef "tambor"), que amplificaven cops de peu sobre les tarimes... Encara avui portem sovint el compàs igual, i d'aixecar el peu amunt i avall vam passar en transmissió anatòmica a la mà, arsis i thesis, i de Ja paraula, doncs, passada per la quironímica gregoriana, arrenca la protohistòria de la direcció d'orquestra. Els romans van insistir en aquest suport instrumental aplicat al peu i el van denominar scabef/um, escambell en català. Els grans poemes èpics de Virgili i els lírics d'Horaci van continuar Ja tradició dels anomenats peus (altra cop la paraula dclata) mètrics. ve1itables compassos avant la feltre. Sant Agustí, primer musicòleg de l'era cristiana. va escriure el tractat De música (està en la seva obra completa, publicada per la Biblioteca d'Autors Cristians) a partir de la consideració musical del llenguatge verbal. El Renaixement va recuperar la musicalitat clàssica i ens trobem, com a exemple, que el preciós català d'Ausiàs March ha pogut ser posat en solfa per Raimon i Rafael Subirachs tot respectant-ne la genètica rítmica. En versificació heretada del Renaixement, en fi, el fabulista Tomas dc Yriarte, fil per randa i extensament, escriu un veritable tractat de música: La música. Poema ( 1749). que Espasa Cal- S pe ha editat en acurat facsímil. a música i la literatura, les arts de la paraula i del so, han anat molt unides i s'han influenciat mútuament. Els músics, que "frasegen·•, han anotat aportacions a la literatura, i Satie i Amadeu Vives -els seus extraordinaris assaigs literaris són publicats en la ttCoHecció Austral"- en són exemples relativament recents. A l'altre costat, tanmateix, el patrimoni cultural és molt més ric: des de la música s'ha fet molta literatura. Si deixem a banda la simbiosi parau la-música del gènere cançó, que Fabra dóna com a forma de versificació en primer significat, i altres formes que inclouen el text, en la història de la literatura trobem inspiració musical no només pel que fa al fons argumental sinó també en la fom1a. Músics que han passat a la història de l'art com a escriptors en són paradigmàtics: Alejo Carpentier i Federico Garcia Larca; la seva obra té molta música en el que conten i és definitivament musical com ho conten ... , o canten. Altres que en practicaven, com Joan Maragall, bon pianista, o escoltaven, com Salvador Espriu, melòman i connaisseur, han deixat en Ja nostra llengua impagables testimonis d'aquesta enriquidora relació. Maragall va traduir al català l'himne universal a la joia de SchiUer a partir de la L A L'ESCALF DE LA NOVEL·LA HISTÒRICA s'ESTÀ CONSOLIDANT UN GÈNERE DE LITERATURA MUSICAL. seva admiració per Beethoven, i aJguns dels seus articles i de les cartes ens menen a la música. Espriu utilitza les paraules "cançó/cantar" exactament en 97 ocasions en la seva obra poètica. Tots dos, en un altre ordre, han tingut la gran sort -i aJguna desgràcia- de rebre bones melodies sobre alguns dels seus poemes. Espriu, a més, va fer la maniobra inversa. certanlent més complicada, d'escriure per a una música. Ho va fer per a dues de les més emblemàtiques cançons populars catalanes, El cant dels ocells i Els Segadors. La primera és fàcilment localitzable, atès que es titula Un nou cant dels ocells, i la canta parcialment Marina Rossell; la segona no ha estat cantada mai amb la música de l'himne nacional -curiosament s'hi han posat altres notes- i porta un títol en provençal, citació del trobador Cerverí de Girona: Levem nos bon mayti e non 's adurma'm plus. Prenem-ne políticament nota. Darrerament estem assistint a un revifament d'aquest jumelage. A l'escalf de la novel·la històrica podem gairebé definir que s'està consolidant un gènere de literatura musical. aria Àngels Anglada, Nú1·ia Perpinyà i lsabel-Clara Simó, entre d'altres. han escrit narracions en què la música és protagonista originàriament en català. Anglada. en ElPiolí d'Auschwitz, explica la vida d'un luthier al tristament cèlebre camp d'extermini. Simó, en El professor de música, narra els descobtiments emiquidors del personatge davant d'un entorn social poc avesat en la matèria i els descobriments humanament enriquidors que això els suposa. Núria Perpinyà és la que va més enllà en l'expetiment en Una casa per compondre. Perpinyà. professora de Teoria Literària, d'entrada s'aventura en un Uen- ~ ¡; - ~ a s;' ~· 240 M 27 507 240 guatge desafiant l'ortodòxia normativa, massa sovint excessivament tancada en el conservadorisme. especialment en temps de sotracs en l'ecosistema sociolingüístic. Des de l'excusa quotidiana de la busca de pis, aixeca un edifici ric en metàfores inspirades en el software musical, alhora que fa el que és sens dubte la gran aportació de la literatura a la música: ajudar a gaudir-ne. La música té uns components diguem-ne tècnics que ens permeten una aproximació acadèmica, però el seu univers emotiu intangible, la seva metafisica, necessita l'art de la paraula per fer-la arribar a qui en desconeix el llenguatge criptogràfic. La literatura desxifra molts dels seus enigmes expressius, l'inabastable espai connotatiu del seu -entre mil cometes- "missatge''. La llista de referències que Perpinyà esmenta és. d'altra banda, llarga i interessant: el trobador Arnau Daniel, Mozart, Gounod, Schubert, Schumann, Schonberg, Massenet, Prokófiev, SaintSaens. Messiaen, Stockhausen, Glen Gould i Zubin Mehta. En traduccions al català, destaquem el besi seller de Vikram Seth, Una música constant. És el drama del músic que es queda sord, el mirall de Beethoven: el més important, però, no és la trama, melodramàtica, sinó l'estructura netament musical del text. Té tres motius que s'encadenen en el decurs de la novel·la: el tercer trio de Beethoven, L'art de la fuga de Bach, d'on surt el títol de l'obra, i el quintet La truita de Schubert. També sobre el potencial de Johan Sebastian Bach creix la ficció literària de Maarteb't Hart La furia del mundo entera, amb la qual ressenyem un parell de títols traduïts al castellà i un d'original. Podríem dir que La furia ... es tracta de la banda sonora d'un crim. El narrador fictici relata un assassinat que té lloc mentre ell estava degustant el preuat teclat d'un piano Blüthner. Territori literari també ric en imatges i trops pescats en l'immens oceà musical; l'enamorament portat a aquest espai resulta tan poèticament definit com això: "Un sonido orquestal difusa pero maravilloso, que parece eclipsar todo lo que después pueda oirse de sonido estructurada." n aquesta mateixa tessitura de camps metafòrics buscats en la música, s'escolta El amante de mi madre d'Urs Widmer. Stravinsky, Ravel i Bartók s'immisceixen en la ficció, sempre tan pendent de la realitat, certament. El terror del nazisme també emergeix en aquesta novel·la, que té un dels seus punts zenitals en l'assassinat d'una violoncel·lista embarassada al camp de Treblinka. La novel·la més coneguda amb aquesta temàtica és, però, El pianista del gueto de Varsovia de Wladyslaw Szpilman, molt coneguda gràcies a la recreació cinematogràfica de Roman Polanski. La música, tan E cert, l'escena de la batuda dels SS contra el gueto de Varsòvia, amb un oficial tocant Bach, fa feredat, alhora que ens il·lustra del molt que ens pot dir la música, amb la seva capacitat decontra~t emocional, dels moments que per a be o per a mal han estat especialment intensos en la història de la humanitat Escrita originalment en castellà està Diabulus in 111usica d'Espido Freire. Amb la coartada de l'antic interval prohibit -amb el qual va especular Joan Guïnjoan per posar nom al seu ensemble ja patrimoni de la nostra música contemporània-, l'escriptora basca deixa anar la seva prodigiosa imaginació i ens pas. seja per un món de fantasmes molt ben travat a partir d'un violoncel·lista es· querrà. quotidiana a Alemanya, ens proporciona una mirada original als anys del nazisme i la guerra_: una mirada plena de contrastos que van marcar la vida de grans artistes i que es carrega d'actualitat arran de l'exhumació i popularització pel diali "El País'' de l'exce¡.jent versió de la Novena -precisament- dirigida per Furtwangler poc abans de morir. La coexistència amb el règim hitlerià del director que tanta escola ha creat ha estat objecte de molta hermenèutica. des dels qui no el perdonen per presumpte col·laboracionista, fins als qui destaquen la seva valentia salvant segurament més vides de jueus que el també cinematogràfic Schindler. Per er acabar amb un breu coroHa· ri, valia pena d'insistir en la idea del joc que pot donar la música a la literatura. La seva estructura tan pensada i racional és un bon re· ferent metodològic a l'hora d'escriure; temps. temes, dinàmiques, harmonia. contrapunt, motius i moviments, tònica, consonància/dissonància ... donen molt de joc a l'hora d'organitzar material literari. I des de l'escriptura, l'art de la paraula ens pot aproximar a les emo· cions sempre difícils de descriure que ens ofereix, tan personalitzadament, l'art del so. Afegir literatura a una bona informació, entenc que és un bon complement en l'exercici de la crítica mu· sical. que és ara com ara el subministrador més gran de paraules sobre músiques. P Novel·les que són partitures Núria Perpinyà. Una casa per compondre. Edit. Empúries. Maria Àngels Anglada. El violí d,Auschwitz. Edit. Columna. Isabel-Clara Simó. El professor de música. Edit. Columna. Vikram Seth. Una música constant. Edit. Empúries. Urs Widmer. El amante de mi madre. Edit. Siruela. Espido Freire. Diabulus in musica. Edit. Planeta. Batya Gur. Un asesinato musical. Edit. Siruela. Antonio Cascales. El cuarteto de Praga. Edit. Muchnik. Wladyslaw Szpilman. El pianista del gueto de Varso~ via. Edit. Amaranto. Felipe Hernandez. La partitura. Edit. Seix Barral. Maarteb't Hart. La furia del mundo entero. Edit. Lumen. LA BIBLIOTECA D E L'ORFEÓ C ATALÀ Un patrimon i importa nt massa descone gut om en altres oportunitats, el Tema que presentem no és d'una mena -sobre el paperrutilant o molt de primera plana. Una vegada més l'opció ha estat entrar en un context en el qual és més important el calat, el gruix intrínsec i genuí d'interès, que no la dimensió més vistent, moltes vegades no tan gratificant com aparenta. En aquest sentit, la contemplació del fon s de la Biblioteca de l'Orfeó constitueix una descoberta d'interès notable, en mostrar un patrimoni molt ric i molt coherent vist en el seu conjunt, i d'una enorme vàlua per a investigadors i estudiosos. És un aplec documental confegit tot al llarg dels més de cent anys d'existència de l'entitat, gràcies a la confluència de molts factors. En primer lloc, del prestigi aconseguit pel mateix Orfeó, gràcies a un idead sòlid insta l·lat des del ptimer moment i seguit amb notable fidelitat durant l'esmentada històna. Sense aquest gtuix de solidesa, coherèn- cia i fidelitat -cal insistir en el conceptea uns pdncipis bàsics tan contumaçment seguits globalment, la Biblioteca de l'Orfeó no hauria estat destinatària de tants valuosos llegats com ha rebut. Un altre element per destacar, si es vol més implícit, és que aquest fons documental tan ben explicitat en el Tema, és el fruit en gran part de la tasca, molt sovint anònima -en d'altres no és el cas, evidentment-, d'una sèrie de personalitats de la música i de la musicologia catalana, que amb el seu treball rigorós i in tens van bastir un patrimoni d'un gran valor. Esmentem finalment, i sense pretendre exhaurir el tema, el fons propi de l'Orfeó, fill de la seva brillant història; fruit, en definitiva, d'una tasca de gran abast, cabdal en la història de la música catalana dels darrers cent anys llargs. En una època en què intents de crear fons documentals, fins i tot comptant amb suport institucional, malden en la inòpia, la contemplació del paisatge que presentem resulta ben edificant. È- .. ..; Iii f':' ¡¡· 240 29 509 Un sing ular patr imo ni cult ura l al mateix cor del Palau LA BIBLIOTE CA DE L'ORFEÓ CATALÀ -I EL SEU ARXIU HISTÒRIC I DOCUME TAL- ÉS UNA BIBLIOTE CA PRIVADA , ESPECIAL ITZADA EN MÚSICA I EN ASPECTE S RELACIO NATS AMB EL MODERN ISME I AMB LA TRAJECTÒRIA DE L'ORFEÓ I DEL PALAU DE LA MúSICA CATALAN A, QUE TÉ COM A FINALITAT LA GESTIÓ I CONSERVACIÓ DELS SEUS MATERIA LS PER FACILITA R ALS SOCIS DE L'ENTITA T, DIRECTO RS DE COR, MÚSICS PROFESSI ONALS I MELÒMA NS, MUSICÒLEGS, HISTORIA DORS, INVESTIG ADORS, ESTUDIA NTS UNIVERS ITARIS I ENTITATS CULTURALS L'ACCÉS A LA INFORMA CIÓ I ALS DOCUME NTS DELS SEUS FONS. ituada actualmen t a la cinquena planta del nou edifici del Palau, es començà a formar l'any 1891, data de la fundació de l'Orfeó, i des d'aleshore s els seus fons s'han enriquit progressivament amb nous materials bibliogràfics, musicals i documentals, alguns procedents de diversos llegats (Francesc Pujol, Joan B. Lambert, Vicenç M. de Gibert, Joan Llongueres, GallardoMatheu, Josep Rodoreda , Amadeu Vives, Carles O. Vidiella, Joan Salvat, Caneras i Bulbena, Lluís Romeu o Josep A. Clavé, entre d'altres). Si bé no és una biblioteca quantitativament molt nombrosa , en canvi és gran i singular per la seva especificitat i per la diversitat de les tipologies de fons que conté, dels quals oferim a continuac ió una referència succinta. S M onografies. Inclou aproxima dament 12.500 volums catalogats (més uns 7.000 pendents de registre però en gran part inventariats), aplegats tot al llarg de Ja trajectòria de la institució, inicialment per proveir les necessitat s formative s i culturals dels cantaires de l'Orfeó Català i dels associats de l'entitat. El contingut temàtic, majotitàr iament centrat en matèries musicals, abasta un panorama molt complet de la bibliografia musicogràfica dels segles XIX i XX de l'àmbit llatí, francòfon, anglosaxó i germànic, amb particular incidència en el període que, a partir de rnitjan segle XIX, es clou amb la guerra civil, l'any 1936 (assaigs històrics i tic u refr l'an MIÍsicn polifònica n11terior a l'Ars Nova (Ms 1) nie~ estètics, estudis musicològics, biografies, diccionaris, mètodes, tractats, edicions d'època, edicions crítiques, col-leccions temàtique s, etc.) . De les edicions d'època, cal destacar, a títol d'exemple, un exemplar del Líber Primus de les misses de Tomas Luis de Victol"ia, imprès a Venècia el 1576, i tres quadernet s (que es compleme nten amb un altre de Ja Biblioteca de Catalunya ), impresos a Praga el 1581 , que són l'únic exemplar conegut no manus0tit de les famoses Ensaladas de Mateu Fletxa. rem e Orit o 81 crit Bag tv tud trot figu corr Pol: anuscrits. La Biblioteca compta amb un_a notable col·lecció de manuscrit s musicals del segle Xli al xx. Entre les peces més antigues, destaquen especialment dos manuscrit s musicals polifònics , un de final del segle xm i l'altre del XIV. El primer (Ms 1) és el manuscrit amb més gran nombre de peces polifòniques anteriors a l' Ars Nova procedent dc l'àrea catalana; el segon (Ms 2) recull un cicle de la Missa de l'Escola d'Avinyó. Atès el seu indubtabl e interès, és habitual que ambdós siguin descrits o citats en publi· cacions d'àmbit intemacional. Menys populars, però ben coneguts dels especialis tes, són els manuscrits número 5, 6 i 7, corresponents a col·leccions de música dels segles xv i XVI, amb obres de polifonia religiosa de les escoles francotlam enca i espanyola. Par- M ÍOI'} E la v Go) dc e suit pus (<Ro sege li u Tan cant angl Clif. o són els fons de música per a cobla de Pep Venturicularment curiosa és la versió a quatre veus deJ ra (1818-1875) i el Llegat Juli Garreta (1875refrany Cant de la Sibil·la (Ms 7), datat a Barcelona polifòmodalitat en 1925), format per partitures i matetials de sardaconeix l'any 1583, l'única que es nes i música per a cobla, música simfònica i de nica i amb text llatí. cambra. Dels manuscrits dels segles XVI, XVII i XVIII, eaJ Joan Pujol, Tot això sense esmentar un extens conjunt de Johannis de remarcar música polifònica menors manuscrites (particulannent de música insd'autors i còpies López Olich, Francesc Valls, Miquel i litúrgica de final del segle xvm i prinh·umentaJ o anònims, i música per a teclat, en còpies manusquaderns d'organistes, exercicis d'oXIX, del cipi crites, d'Antoni Solet~ Domenico Scarlatti, Carles posicions, etc.) i altres materials musicals encara Baguer, etc. pendents de regish·e. Molts d'aquests materials han estat objecte d'estudis monogràfics, comunicacions en congressos i rxiu de par titures. És format per un trobades musicològiques o tesis doctorals, a més de nombre aproximat de 16.000 partitures figurar en catàlegs internacionals de fonts musicals, corals que abasten la totalitat del repercom el Census-CataJogue of Manusctipt Sources of tori de l'Orfeó Català en la seva traPolyphonic Music o el RJSM (lnternationallnvenjectòria de més de cent anys. De particular interès tory of Musical Sources). són els manuscrits de la major part de la producEntre les joies més recents de la Biblioteca figuren ció coral de l'època de la Renaixença i del moderla versió definitiva de «Los majos enamorades» de nisme català, que configuren l'anomenada EscoGoyescas d'Enric Granados i el manuscrit original la de l'Orfeó Català. Una part de cinc de les peces que componen la substancial d'aquestes obres suite lberia d' Isaac Albéniz («Corforen promogudes pel mateix pus en Sevilla», del primer quadem, Orfeó, preparades í estrenades «Rondeña», «Almetía>> i «Tliana», del amb la presència dels composisegon, i «El Polo>>, del tercer), donaMÉS DE CENT tors i van acompanyades de tot el tiu de la pianista Blanca Selva. ANYS DE MÚSICA material que servi d'instrument També d' Isaac Albéniz, posseïm CORAL de treball al cor. cançons inèdites autògrafes amb text Al costat de les obres dels mesanglès i la partitura de l'òpera He11ry CATALANA. tres autòctons, Ja Biblioteca posClifford. seeix una important col-lecció D'interès particular per a Ja músid'impresos amb obres corals de ca catalana de l'època corresponent A 240 la segona meitat del segle XIX i del primer terç del segle xx, única a l'Estat espanyat que es perllonga fins als nostres dies. La Biblioteca posseeix també una notable extensió de lied català i un significatiu fons de música vocal i instrumental procedent de les obres presentades a diversos cet1àmens de composició organitzats per l'Otfeó Català (Festa de la Música Catalana, concursos Eusebi Patxot i Concepció Rabell). e oHeccions de revistes. En els fons de la Biblioteca figuren 415 col-leccions, completes o parcials, de revistes vives o mortes, nacionals i estrangeres, que permeten de seguir diversos aspectes de la vida musical des del 1859 fins als nostres dies. A 32 512 rxiu històric i documental. Configura un cos de documents i materials constantment sol·licitat tant per a estudis de recerca corn per formar part d'exposicions, d'àmbit nacional i internacional o per a finalitats il-lustratives editorials. Pot ser desglossat en les àrees següents: -Arxiu administratiu de l'Orfeó Català (correspondència, contractes, factures, invitacions, saludes, etc.). De particular interès són els documents Tracfnf de mrísicn anònim manuscrit del segle XVlll, escrit eu català i castellà i Ja correspondència referents a la construcció del Palau de la Música Catalana. nològicament per anys. -Sol ·licituds d'admissió com a socis de l'Orfeó -Fotografies d'intèrprets que han actuat al Palau Català, que penneten una configuració sociològide la Música Catalana, ordenats alfabèticament. ca de la massa social de l'entitat. Entre aquestes -Fotografies de la construcció i remodelacions sucfiguren les de personalitats emblemàtiques del cessives del Palau de la Música Catalana. món polític, artístic i intel·lectual de Catalunya -Cartells de botiga d'alguns esdevemments desta(Prat de la Riba, Francesc Cambó, Joan Maragall, cats (SOè Anive1·sari del Palau, Festival de la SocieFelip Pedrell, Antoni Nicolau, Enric Granados, tat Internacional per a la Música Contemporània, Isaac Albéniz, etc.). efemèrides destacades de l'Orfeó Català, actuacions -Col·leccions de programes de mà dels concerts de figures emblemàtiques, etc.). de l'Orfeó Català i dels celebrats al Palau de la -fons discogràfics de les antigues gravacions (en Música Catalana, genèriques i temàtiques (Asso78 rpm) de l'Orfeó Català. ciació dels Amics de la Música, Orquestra Pau Casals, Associació Obrera de Concerts, AssociaE stat actual i projectes. La Biblioteca soi atenció de Música da Carnera, Associació de Cultura dre una mitjana de 3.000 consultes anuals, Musical, Orquestra Municipal de Barcelona, generades per un espectre d'usuaris molt Orquestra Ciutat de Barcelona, Orquestra Simfòdivers, que va del soci antic de l'Orfeó que nica de Barcelona i Nacional de Catalunya, Patroes mou per motius purament sentimentals fins a les nat Pro Música, Festival Internacional de Música peticions de reproduccions o consulta de manuscrits de Barcelona, festivals de Jazz, cicles procedents de prestigioses universitats de la Fundació Orfeó Catalào d'investigadors i estudiants uníPalau de la Música, etc.). '{' ~ versitaris nacionals i estrangers, pas-Arxiu de premsa (referències U NA DOCUMENsant pels intèrprets coJ.Jectius o indiperiodístiques -crítiques i inforTACIÓ EXHAUSTIVA viduals que necessiten material matives- dels actes de l'Orfeó ori.ginal per a execucions musicals. Català i dels celebrats al Palau SOBRE LA HISTÒRIA A banda de la consulta bibüogràfi· de la Música Catalana) . DE L' ORFEÓ I EL ca, pròpiament, les tasques més fre-Fotografies de les activitats qí.ients que generen els usuaris se artístiques, socials i corporatives ~ P ALAU. ~ centren en la recerca d'informació de l'Orfeó Català, ordenades cro~~~~~~~~~y (programes, partitures, fotografies, mic' Iabc grat Bibl que fon bler laq curs T! laB pon· ram xislt Mús sibï: gres Així digit tant màq reali de f< cent man 1 fónit Telel mati prog tió i a la en q que flcac estàr per E cici : Bibli, Edici6 impresa de les Ensaladas de Mateu Fletxa microfilms, documents, etc.), a partir de la qual s'elaboren publicacions, ed ic io ns, documentals, programes televisius, expos icions, etc. Igua lment, la Biblioteca ofereix un servei d'infmmació i referència que es pot fer a h·avés del correu electrònic, per telèfon o accedint a la Biblioteca dinh·e dels horaris establerts d'atenció al públic. Tot aquest procés és regulat per una normativa interna, que s'actualitza cada curs. Tradicionalment, les tasques i l'activitat diària de la Biblioteca s'adaptaven als recursos humans disponibles en cada moment i depenien sovint del lliurament vocacional dels seus col·laboradors. L'existència de la Fundació Orfeó Català-Palau de la Música ha generat nous recursos i ha obert noves possibilitats, dintre d'aquest procés en evolució progressiva que és propi dels ens d'aquesta naturalesa . Així, els darrers anys s'ha iniciat la microftlmació ilo digitalització dels manusctits i documents més importants dels fons de la Biblioteca i s'ha adquirit una màquina lectora-reproductora de microfilms, s'han realitzat inventaris i s'ha iniciat una reestructuració de fons per guanyar espai segons les necessitats del centre. També s'ha continuat amb la restauració dels manuscrits que ho reclamaven amb més urgència. U n tema pendent els darrers anys, el de la informatització dels catàlegs, ha entrat en vies de solució. En aquest sentit, d'acord amb el conveni signat amb Fundación Telefónica, l'any 2002 la seva empresa filial Art MediaTelefónica Soluciones ha creat un programa d'informatització per als catàlegs de la Biblioteca. El programa utilitzat és una aplicació web per a la gestió i consulta dels diversos fons i documents existents a la Biblioteca, a partir d'una base de dades Oracle en què en diverses taules es guarda Ja informació, i que mitjançant l'aplicació pot ser consultada, modificada i actualitzada. L'ap li cació llegeix el format estàndard MARC i s'hi poden establir diversos camps, per autors, títols, matèries, etc. Durant aquest exercici s'hi ha introduït l'antic catà leg en paper de la Biblioteca. En aquest moment s'estan revisant i actua- litzant les dades de les 12.500 antigues fitxes de paper inh·oduïdes i estan pendents de catalogació les noves adquisicions i altres materials no registrats. Pel conveni de l'any 2003 amb la Fundación Telefónica es va modificar aquesta base de dades per poder-hi inh·oduir les 7.838 partitures de l'antic llibre de registre en paper, que era la nostra única font d'informació i localització. Igualment, s'estan revisant i actualitzant aquests registres. Avui és indispensable donar a conèixer el contingut dels nostres fons, i oferir els nostres serveis, mi~ançant l'accés en línia dels catàlegs a través de la pròpia pàgina web de la Biblioteca ilo d'una de les xarxes oficials com, al nostre país, el Catàleg Col·lectiu del Patrimoni Bibliogràfic de Catalunya, BEG (biblioteques especialitzades de la Generalitat) o el CCUC (catàleg col· lectiu de les universitats ca ta lanes) . Posar les condicions tècniques i cercar els recursos necessaris per possibilitar-ho constitueix un dels nostres objectius actuals, juntament amb tants altres objectius encaminats a la millor gestió, conservació i organització dels nostres fons. I és que, en definitiva, estem en un procés sempre en actiu, en què potser el més important és tenir clars uns objectius i progressar seguint una via correcta. 240 Biblioteca Arxiu de l'Orfeó Català Adreça: Sant Francesc de Paula, 2 08003 Barcelona. Tel.: 93 295 72 00 Afe: biblioteca@palaumusica.org Horari d'accés als usuaris: Matí: de 1O a 14 h, dilluns, dimecres i divendres Tarda: de 17 a 19 h, dilluns i dimecres Les consultes s'han de fer prèviament per telèfon o co" eu electrònic. 33 513 GRAHAM CLARK pirao jugat CANTAR MAGISTRALMENT EL PAPER DE MIME EN Siegfried. EN EL SEU CURRÍCULUM DESTACA UN RÈCORD EN LA HISTÒRIA DE L'ÒPERA: MÉS DE 300 INTERPRETACIONS D'ÒPERES DE WAGNER, QUE INCLOUEN MÉS DE 200 DE L'anell de/s ¡emp tenia Ull /f¡ qual denti ~·oca però dre a nibelungs ENTRE ELS ANYS 1977 I 2003 . SENS DUBTE, UN CANTANT " DE FONS" SORGIT PROVIDENCIALMENT DEL MÓN ESPORTIU, JA QUE DE t'agu ((1/ q¡ com COMENÇAR COM A JUGADOR DE RUGBI I PROFESSOR D'EDUCACIÓ FÍSICA EN UN INSTITUT D'ANGLATERRA VA ESDEVENIR UN DELS sobrt joves pense ció tlt MILLORS TENOR WAGNERIANS DELS DARRERS TRENTA ANYS . Isca nura picar, nia 11 activ1 Un jugador 240 -La seva biografia és digna d'un argument per a una pel·lícula ... Com pot arribar un jugador de rugbi a ser cantant d'òpera? -Mai no vaig estar interessat a esdevenir cantant. En absolut. Fins que vaig tenir trenta-cinc anys. Era un cantant en el sentit que cantava al Cor de la meva parròquia, a l'església, des dels sis fins als trenta anys. El meu pare també cantava en una coral. La música formava part de la meva família des de feia molts anys, però no era considerat com un treball. Ens agradava moltíssim cantar, ho feiem com un hobby, i era un can/ant coral perquè el meu pare ho era i vaig començar amb ell. -A Anglaterra, la tradició coral és molt antiga i és una font dc grans músics. 34 514 -Sf, és cert, hi ha una gran tradició. Però tampoc ho és per a tots els nens, ara està en certa decadència. En el meu cas, el meu pare era molt bon cantant de coral, perquè n'ensenyava durant/a Segona Guerra Mundial. I jo també vaig aprendre tl tocar el piano des dels cinc fins als tretze anys. La música era una cosa per gaudir-ne. El meu pare considerava que calia tenir un bon treball, amb una bona qualificació i una bona pensió quan em jubilés. Aquesta era la seva fórmula secreta per a la vida! El meu pare no havia tingut una pensió perquè 110 n'existia, en la seva època, i per això m'insistia tant de tenir-ne. -Suposo que és el somni de molts pares per aJs seus fills ... -Sí, és clar! Sens dubte, per a ell era una obsessió. I per aquest motiu i també perquè sentia realment vocació, vaig esdevenir professor. L'ensenyament sempre m'havia interessat moltíssim. Trobava i trobo encara que és una professió meravellosa. D'altra banda, l'esport també ocupava una part important de la meva vida. Per això vaig decidir ajun· tar les dues coses i convertir-me en professor d'esport. Vaig jugar a rugbi durant vint-i-cinc anys ... Era part de la meva vida, també. I de fet, m'interessava la carrera esportiva des d'un punt de visw socíològic. M'interessava molt integrarho en la vida desestructurada de molts nois i noies; posar-los en l'experiència però trd ¡/ la tèt com GRAHAM CLAR!< VA VENIR LA PASSADA TEMPORADA AL GRAN TEATRE DEL LICEU PER de rugbi a Bayreuth re erc créix terra ho vi, -Estic que f -Exat seixa port i di/Tei com e duem era cc ció F. anali l'ens. EY'ACUilJA1.1J11 d'un equip i que haguessin d'obeir les normes. La música sempre estal'a en/a meva vida com un bobby, com a rerefons. A l'escola també fèiem música i quan jugava a rugbi; i a Anglaterra és tradicional que es formin societats musicals als mateixos clubs i que es canti després dels partits. Fins que un diJ aigú em va dir que tenia una veu .!xtraordinària i que valia la pena que m'hi dediqués. I jo vaig pensar que era ww manera molt educada de dir-me que callés, que deixés de cantar. Llal'ors l'aig decidir anar a algunes classes de ca111 per veure si podia millorar. Vaig escriu: re a una escola de música de Londres ' 11aig demanar que algú m'escollés i em digués si valia la pena o no fer classes. En aquells moments trebal/aJia a Yorkshire, al Nord de Londres, i Paig agafar un tren i me'n vaig anar a parlar amb aquella persona que m'havia d'escollar. I vam parlar i parlar una bona estoua, fins que jo li vaig demanar que em contestés finalment si creia que valia la pena gastar els diners en classes de cant: I aquesta persona em va dir: "Per que no? Ho estàs fent tot malament. ·• I em va recomanar tres professors de Londr~s. El primer de la llista que em va escrw- altre: sobre més t. 110 es rom e coliu deSO/ ducac despr magn $Ollal tat i~ certa , ro/a, 1 s'ano1 estàvc mere, encar de la 1•essa pa va elasst BniCe atret glate1 U/l(fr I decid. 1111 tlic antic e.tp/ic què s tame1 Apar1 re era Bmce Boyce, un canadenc que va créixer a Ohio i que va venir a Anglaterra. Era un barfton molt elegant que ha1,ia estat format a l'escola italiana, però el més important va ser que també tf/1 un esportista, i em va saber explicar ta tècnica del cant en termes esportius, com el balanç com en el tennis, la res~roció com en la natació, l'impuls del jugador de rugbi, el gest del golfista, el tempo del corredor, la concentració... i te11io tot el sentit per a mi, perquè era 1mllenguatge que jo dominava, amb el qual estava totalment familiaritzat. Evidentment, també hi havia una tècnica vocal pròpia que jo havia d'aprendre, però aiA·ò va ser més aviat com aprendre a anar amb bicicleta, que quan ja ('aguantes sobre les dues rodes només c/Jl que vagis millorant. Però qüestions com el balanç o l'impuls són aspectes sobre els quals insisteixo sempre als jo1•es cantants que conec ara, perquè pe11so que és fonamental. La preparació del11as, de la reparació per a la frase, és com llançar una pilota de golf i tornar a la posició inicial suaument. No picant-la molt fort, sinó amb l'harmonia necessària per al moviment. És una activitat física, finalment. ·Estic totalment d'acord, sobretot pel que fa al domini de la respiració. .fxacte. En aquells moments, als anys seixanta, jo encara era professor d'esport en un institut. Va ser una època difícil per als professors perquè van començar a canviar les polítiques d'educació, els plans d'estudis, i jo llavors era cap del meu Departament d'Educació Física. Aquest càrrec m'obligava a a11alitzar molt tota la part teòrica de l'ensenyament i parlar molt amb els altres professors i amb persones per sobre meu en aquest camp. Però com més ho analitzava, més m'adonava que rw estava gens d'acord amb la manera com anava evolucionant el sistema educoliu a Anglaterra. Vaig sentir que ha11ia de sortir, d'allunyar-me una mica de l'educació i fer quelcom diferent. I el 1969, després de diversos anys en una escola magnifica, dinàmica, amb molt bon personal, vaig tornar a anar a la universitat i vaig fer el Postgrau de Direcció. En certa manera estava relacionat amb l'escola, perquè es tractava de gestió, el que s'anomena recreation management. Però estàvem anant cap a un nou sistema de mercat que no acabàvem de conèixer encara prou bé i de fet era Ulla extensió de la meva activitat professional en el vessant sociològic. Aquest curs m'ocupava tot el dia i vaig haver de deixar les classes de cant. ! vaig acomiadar-rne de Bntce, que es va retirar. f vaig començar atreballar en el comitè esportiu d'Anglaterra, i gràcies al fet que vaig poder «llar acumulant hores de vacances, vaig decidir reprendre les classes de caut. I 1111 dia, de sobte, em vaig trobar el meu a11tic mestre Bruce Bo.vce, que em l'O explicar que tomava a fer classes perquè s'havia desdit de retirar-se completament i així vaig recomençar amb ell. Apartir d'aquell moment vaig començar Quan aixequen el teló, no importa d'on véns ni qui ets, has de treballar conjuntament amb els teus companys, mai en contra. Això és el més important. a cantar en diverses fonnacions corals, entre les quals Wexford, on vaig tenir dos papers petits en unes òperes que vam fer i llavors em van oferir un agent artístic. El vaig refusar perquè jo no em considerava un cantant professional ni ho volia ser. jo treballava com a consultor per al Govern i estava molt content amb la meva feina. I ern van proposar de cantar els caps de setmana. -Quin fet va ser el que va ob1ir-H completament el món operístic i el va empènyer a deixar la seva feina en el món de l'esport? -En un d'aquests concerts de cap de setmana, em van proposar que cantés per a Richard Bonynge i vaig acceptar, malgrat que jo no sabia qui era. Em van dir que era el marit de joan Sutherland i la meva mare tenia un disc d'ella que m'agradava moll. Vaig cantar per a ell/a mateixa nit que tenia u11a reunió molt llarga a Londres i em sentia molt cansat. Però vaig començar a cantar i vaig notar que mostrava interès i llavors vaig sentir pànic i vaig pensar que era una bogeria i que me'n volia anar. I així lzo vaig fer. Dos dies més tard, vaig rebre un missatge que deia: "Mr. Bonynge vol que canti en el concert de gala del Coven/ Garden amb Joan Sutherland d'aquí a deu dies i vol que vagi a Vancou ver la propera primavera en una nova producció de .La vídua alegre. Què li respon? ., Val a dir que en aquells moments, tot i el meu treball excef.lent, em sentia preparat per a un canvi de vida. I aquesta va ser la meva gran oportunitat. Només vaig pensar que ho havia de fer. perquè si no viuria sempre amb un càrrec de consciència. M'hauria penedit de no haver-ho fet. Al Covent Garden vam fer el quartet de Rigoletto i el trio de I Lombardi. L'Scottish Opera estava interessada en mi i vaig fer una audició que em va proporcionar un contracte i aquesta va ser la raó d'entrar en el business de l'òpera. -Sempre seguint els consells del seu pare, és clar... -Bé, jo venia d'un treball a temps complet amb un contracte, i si no m'haguessin ofert les mateixes condicions laborals, no crec que hagués pogut deixar el meu treball, perquè era massa interessant com per arraconar-lo per un experiment. Vaig començar des del principi, des de baix, i encara sento que estic aprenent. No sabia res d'aquell món i l'Scottish Opera va ser un bon entrenament. En aquells moments acabaven d'inaugz,uar el teatre i era molt emocionant viure-ho amb altres cantants molt joves. I vaig passar una època molt bona. No obstant aquestes condicions, sempre pensava que després d'un parell d'anys ho deixaria i tomaria a fer un treball "de veritat" ..., perquè mai no pensava que me'n sortiria. Encara ara tinc aquesta sensació en la part més amagada de la meva ment, que el terra s'obrirà (com diem a Anglate"a) i cauré. De fet, després dels sis primers mesos amb I'Scottish Opera, des del comitè d'esports on treballava em van telefonar i em van proposar la plaça del meu antic cap, però no vaig acceptar, vaig voler esperar dos anys i aquí estic! Això no vol dir que no volgués fer la feina, sinó que tenia molta por, perquè m'era un món desconegut encara que hagués tocat el piano, cantat en una coral o llegit partitures; no sabia res de res del món de l'òpera, ni dels papers, ni de les mateixes òperes. Vaig haver de llegir molt per aprendre tot el que cal saber d'aquestes obres. -És molt sorprenent el que explica! Què és el que es va endur de les anteriors feines al món de l'òpera? -La meva dona diu que encara tinc una mentalitat de professor. 1 té raó, perquè jo era un professor vocacional. Encara penso en termes d'educació. M'agradava molt ensenyar, però era molt cansat físicament. -¿Més cansat que cantar una òpera? -i\,Jo/t més! Treballa l'a cinc dies i mig a la setmana. Començava a les vuit i acabava a les sis de la tarda sense parar, i es tractava d'esport i els nois t'exigien que jo estigués allà amb les màximes capacitats. Però era jove i ho podia fer. M'encanta estar amb gent jove i compartir el seu entusiasme. Quan estic amb cantants joves a l'escenari, em produeix una gran emoció. Com a consultor de direcció, es tractava d'una feina intef.lectual, ajudant la gent a analitzar, a fonamentar els seus raonaments i a administrar els diners públics i havia d'estar segur que les meves decisions eren correctes. Però l'òpera guanya totes aquestes feines, perquè hi ha una gran companyonia. f:òpera està plena de per- 240 35 515 LA REALITAT SUPERA LA FICCIÓ EN MOLTES EXISTÈNCIES HUMANES. L A DE GRAHAM CLARI< MEREIXERIA SER NOVEL-LADA O FILMADA PER ALGUN GRAN DIRECTOR DE CINEMA PER ADONARNOS QUE ELS CAMINS CAP AL MÓN DE L'ÒPERA NO SÓN SEMPRE ELS MÉS CONVENCIONALS. LA SEVA VITALITAT A L'HORA DE PARLAR ENCAIXA AMB LA SEVA HISTÒRIA SORPRENENT. UNA VITALITAT FORJADA EN UN CAMP DE RUGBI I SUBLIMADA EN UN ESCENARI. COM LA COMUNIÓ PERFECTA ENTRE COS I ESPERIT. UNA HISTÒRIA AMB FINAL MOLT FELIÇ PER A FORTUNA DELS AMANTS DE L'ÒPERA DELS ÚLTIMS VINT ANYS, QUE EL SEU ENTUSIASME MANIFEST TRANSMET MERAVELLAT COM SI NO RECORDÉS TOTS ELS MOMENTS DE DUBTES I DE LLUITES QUE L'HAN PORTAT FINS TAN LLUNY. Q E> ¡¡¡- ...ea ~ !::;' ¡;;¡· 240 36 516 sona/itals. és clar, que vénen d'a"eu del món, tols tenim la nostra idiosincràsia nacional i tots hem de treballar en aquella producció i hem d'aconseguir que es realitzi. Quan aixequen el teló, no importa d'on véns ni qui ets, has de freballar conjuntament amb els teus companys, mai en contra. Això és el més important. No es tracta només de saber dir molt bé les notes, hi lza tota una dimensió més enllà. lla fascinació qu_e comporta aquest treball és infinita. Es fascinant poder respirar i aprendre amb els altres i durant el pas dels anys. -I al final del seu llarg recorregut fins a arribar a esdevenir cantant d'òpera, apareix Wagner, el creador de l'obra d'art total. Què representa, per a vostè? -L'Scottish Opera em va demanar que cantés en Els mestres cantaires i 110 ser una producció molt bona i em va agradar molt. Llavors no en sabia res. El paper de David va encaixar molt bé amb la meva personalitat. Però després em van demanar que fes una audició a Bayreuth el I 980 per a una producció de l'any següent i jo llavors no sabia ni on era Bayreuth, ni havia aprofundit el meu coneixement de Wagner. Vaig aterrar a l'aeroport de Nuremberg amb una tempesta espantosa i el xofer del Festival em va venir a buscar; era molt fosc i no es veia res de la carretera. fo pensava que moriria abans d'arribar, en aquella carretera. Vam arribar durant la nil i quan vaig llevar-me al matí feia un dia preciós i vaig buscar la Festspie/haus i em van assenyalar al capdamunt del turó on era, perquè jo m'estava a l'hotel de l'estació de tren. I de cop, menlre caminava van començar a aparèixer tancs americans i em vaig adonar que era en un país ocupat, ocupat pels francesos, els anglesos i els americans. I vaig a"ibar al teatre i després de les audicians, vaig pensar: "No sé què faig aquí... ! fli ha gent fantàstica!" Sentia una veu molt forta que cridava des del fons de/teatre. Era Wolfgang Wagner. Ens va parlar amb molt d'accent. Era molt simpàtic, no vaig entendre res del que ens deia. I em van convidar i vaig començar a aprendre qui era Wagner a Bayreuth. Sabia una rn:ica alemany per cantar-/o; el vaig aprendre al Goethe f ns- titut de Londres. f vaig anar a Bayreuth i vaig aprendre el meu ·óalemany de cantina", perquè el vaig aprendre a la cantina del Festi11al! -Què sent quan canta el text i la música de Wagner? -Com més el cantes. més t'adones del privilegi de fer-ho. Es una música que té una dimensió completament diferent a la resta de músiques. Estic segur que els italians deuen sentir el mateix quan canten el seu Verdi i el seu Puccini, però per a mi Wagner és quelcom tan substancial, és un aprenentatge inacabable, és una fascinació inacabable. Sempre hi descobreixo coses noves. De segur que un actor sent el mateix amb Shakespeare. És el mateix. Com més el treballes, més hi descobreixes nous colors, nous matisos, no11es inspiracions. -¿Va ser una decisió seva, la d'especialitzar-se en el reper1o1i wagnerià? -De fet, vaig començar cantant repertori italià, perquè era el que coneixia més per la meva mare, el meu mestre venia de l'escola italiana i vaig aprendre la tècnica italiana i era el repertori que corresponia més al meu timbre de veu. També vaig estudiar a Màntua amb Campogagliani, el mestre de Pavarotti, i vaig treballar Rigoletto, Lucia, i Barbiere di Siviglia. I quan vaig cantar Rossini, Campogagliani em va dir: "Ah! Ara veurem si canta de veritat." Per això vaig fer molt Rossini, Donizzetti, Puccini i una mica de Verdi, però gradualment vaig començar a sentir que un cantant italià devia tenir vi negre a les venes i sol a la veu i que el meu color no corresponia exactament a aquestes característiques. I en qualsevol cas, també em vaig començar a avorrir. Rodo/fo és fascinant. Rodo/fo és w1 xavinista italià; Almaviva és divertit; Ote/lo és un paper que no faria mai... , els altres els trobo molt avorrits, només tenen dues dimensions, 110 hi passa res, en ells. Canten una música meravellosa però no tenen res al cap. I vaig començar CI canviar cap a la música centreuropea i vaig deixar d'interpretar papers italians. Vaig introduir-me en famícek i en la música germànica. I a mesura que m'anava aprenent els seus personatges, em vaig adonar que no només m'interpel·laven musicalment, sinó també psicològicament. I em vaig sentir molt satisfet. El•identment, també perquè la 1111.'l'a ••eu hi encaixa molt millor. Pots arribar a sentir una varietat immensa de sensacions, de foc; des d'un molt petit, fins a w1 d'enorme. Cada vegada que faig Mime busco nous aspectes del personatge i rw pots repetir-lo mai d'una producció a l'altra. El que s 'ha d'evitar sempre és caure en la mandra i en l'arrogància, perquè quan penses que Ull paper ja funciona i el pots fer igual a tot arreu, t'equivoques. No s'ha de perdre mai la curiositat, ni l'exigència. Cada situació és diferent; cada producció és diferent -el director, els altres cantants, l'escena, els vestits, els llums, etc. Sempre és diferent. f això és el que et manté viu. No hi ha mai una interpretació definí· tiva, perfecta, la definitiva. Quan arribes a aquest punt, ja pots deixar-ho i anar-te'n a casa. S'ha acabat. -¿Creu que l'òpera continua viva? -Sí, ho crec. Però penso que el públic està una mica confús, encara que no crec que vulgui veure sempre el mateix Rhin. La percepció de la gent ha ca11viat amb la televisió i pel ja:z, i pel rock'n'roll. Ha canviat enormement els últims anys. f això es molt impClrfm;t. El que la gent espera a l'escenari no és el mateix que al segle passat. Evidentment, la música és sagrada, però /ri ha maneres d'interpretar-la i de reproduir i reflectir el text. Els clàssics sempre estaran vius i ens donaran temes per refiexionar-hi. Les possibilitats tècniques s'han d'aprofitar. Wagner era un grau pioner. De segur que hauria utilitzat tots els recursos actuals en el teatre. Quan funciona, no hi ha res més emocionant. -Per acabar, i tomant als seus orígens en la docència que ara recupera impartint classes magistrals, què és el que el prcocupa més dels seus alumnes dc cant? -El que em preocupa de la gent que treballa amb mi és que reflecteixi la se)la intuïció i ajudar,los que s'expressin ells mateixos. No tinc respostes, en tinc les meves, però no les seves. Només vull que m'expliquin qui són i què fan. què ••ol dir per a ells i que em convencin que el que diuen és realment el que creuen, com si jo fos el públic. que ques jesú: PJra Cc líric! del" Pucc kadt cala Stra1 de la unn atest en el Se rariE les VI gene¡ jm 99. Al li val polib res e conc cion: barn York F'tlad la dir com Chai Meht ming lade~ amb d'òp Solti músi Rich¡ vocal se al La l'Orc maci el set ique nari t lada Enric desp1 Cuiti Teatr La veu de Fleming i la batuta de López Cobos a Palau 100 Palau 100. Orquesta Sinfónica de Madrid. Reneé Fleming, soprano. Dir.: Jesús López Cobos. Mozart, Massenet, Komgold, St:rauss, Puccini, Catalani, Barber, Previn, Dvorík. Palau de la Música Catalana. 14 d'octubre de 2004 (21 h). n programa eclèctic integrat. per àries, obertures i passatges orquestrals configurarà el concert que la soprano Rencé Fleming, l'Orquesta Sinfónica de Madrid i el d irector ~ús López Cobos oferiran en la temporada Palau t00. Configurat per celebèrrims passatges lírics ("Corne scoglio'' de Cosi fan tul/e de Mozart, "O mio babbino caro" de Puccini. "La cançó de la Uuna" dc Rusalla de Dvorak, el monòleg de la mariscala d'El cavaller de la rosa de Richard Strauss ... ), en aquest programa la veu de la soprano haurà d'afrontar. doncs, on repertori summament compromès, atesa la complexitat tècnica i exigència en el refinament expressiu. Seran àries en les quals es podrà valorar Ja qualitat de Renée Fleming. una de les veus més destacades de les darreres generacions i que el públic de Palau I00 ja va poder escoltar la temporada 199899. Amb actuacions als teatres lírics i festivals de més renom mundial (Metropolitan, Bayreuth, Glyndebournc, Òperes de Viena, París, Chicago), amb concerts simfònics al costat dc fonnacions de tant de prestigi com les filharmòniques de Berlín, Viena, Nova York o les orquestres de Cleveland, Filadèlfia o París, i amb actuacions sota la direcció de personalitats tan rellevants com Solti, Abbado, Levine. Barenboim, Chailly, Conlon, Gergiev, Haitink, Mehta, Ozawa. Previn, Mackerras... , Fleming esdevé una de les veus més sol·licitades del panorama líric i que, avalada amb enregistraments que abasten des d'òperes de Mozart (sota direcció de Solti) fins a Alban Berg, passant per música de Mendelssohn, Schubert o Richard Strauss, reuneix unes qualitats l'ocals que novament podran escoltarse al Palau. La soprano estarà acompanyada per I'Orquesta Sinfónica de Madrid, fol·mació fundada I'any 1903 i que va fer el seu concert de presentació l'any 1904 ique enguany, doncs, celebra el cente. nari dels seus primers concerts. Vinculada en les seves primeres dècades a Enrique Fernandez Al'bós. l'any 1981, després d'un acord amb el Ministeri dc Cultura, esdevé orquestra estable del Teatro de la Zarzuela i ofereix una tem- Christophers dirigirà Dido and Aeneas de Purcell Palau I 00 The Sixteen. Cor de Cambra del Palau de la Música Catalana. Dir.: Harry Christophers. Dido and Aeneas de Purcell. Palau de la Música Catalana. 21 d'octubre de 2004 (2 1 h). U arry Christophers al capdavant del conjunt The Sixteen i del Cor de Cambra del Palau de la Música Catalana oferirà dins la temporada Palau 100 l'òpera Dido i Enees de Purcell, una de les obres més emblemàtiques del barroc musical anglès i, per a molts, una de les joies més refinades de la història de la lírica. Allunyada de la tragèdia lírica francesa i de l'òpera italiana, Dido i Enees, composta l'any 1689, està molt més propera a les òperes afins a la reforma de Gluck que a les composicions líriques contemporànies estancades en la combinació de recitatius i àries. Obra profunda. breu. però d'una intensitat musical bellíssima i coronada amb l'immortal uWhen I arn !aid in earth", esdevé juntament amb The Fairy Queen, Kíng's Arthur, The Indian Queen o Dioclesian, una de les obres més emblemàtiques de Ja producció del compositor anglès. Pm·cell va néixer un any després de Ja mort d'Oliver Cromwell-que havia tancat tots els tealTes londinencs- i just un any abans que el Parlament restablís la monarquia en la persona de Carles 11; Purcell, en el transcurs d'una vida curta ( 1659- 1695) va poder, doncs, dur a terme una intensa creació musical que en l'aspecte vocal -sense oblidar la Music for a while- assoleix les màximes quotes de qualitat compositiva. Ara Dido a11d !Eneas podrà tomar a ser escoltada al Palau en una versió que tindrà en la seva direcció una de les màximes figures en la interpretació de la música del període barroc. com és Harry Christophers. un habitual de les nostres sales de concerts i referència obligada de les interpretacions de la música dels períodes renaixentistes i barroc des que l'any 1977 va fundar The Sixteen. Fom1a1 a la Catedral de Canterbury. ha obtingut grans èxits arreu del món amb The Sixteen (gires pels Estats Units, el Brasil, el Japó, Austràlia} interpretant des dels oratoris més emblemàtics de Handel fins a la Passió segons sant Joan dc J. S. Bach i endinsant-se amb idèntica categoria interpretativa en la música del segle xx. En la seva versió, la sensibilitat lírica de Gluck podrà gaudir amb total certesa del màxim refinament expressiu. H porada de concerts simfònics a l' Auditoria Nacional de Música. Des de l'any 1997 i fins a l'any 20091'orquestra té un contracte amb el Teatro Real com a fonnació titular. Des de l'any 2002 el seu director titular és Tesús López Cobos, una de les batutes de més renom mundial i que amb una trajectòtia artística prou coneguda del públic (primer director espanyol a dirigir a La Scala de Milà, al Covent Garden, a l'Òpera de París o al Metropolitan de Nova York), ha estat director de l'Orquestra Simfònica de Cincinnati entre 1987 i l'any 2000 o de l'Orquestra de Cambra de Lausana (1990-2000), i el mes de setembre de 2003 va ser nomenat director musical del Teatro Real de Madrid. López Cobos serà, doncs. l'encarregat de dirigir aquest concert, segon de Ja temporada Palau 100, en què l'èxit interpretatiu a priori està del tot garantit. 240 37 517 La sonoritat brillant de la Simfònica de San Francisco a Palau 100 Libar Pesek dirigirà l'OBC i Perianes Palau 100. San Francisco Symphony Orchestra. Dir.: Michael Tilson Thomas. Xos takóvitx: Simfonia núm. 9. Debussy: En blanc et noir. La Mer. Palau de la Música Ca talana. 8 de novembre de 2004( 21 h). Temporada OBC. Javier P erianes piano. Dir.: Libor Pesek. Gerhard (obra per d e terminar). Scriabin: undada l'any 1911, l'Orquestra Simfònica de San Francisco ha estat un dels punts de referència del panorama musical nord-americà. Sota la batuta del seu director titular, Michael Tilson Thomas, l'Orquestra afrontarà un programa en què les obres de Xostakóvitx i Debussy ret1ectiran la sonoritat brillant, eloqüent, espectacular i dúcti l que ha caracteritzat la trajectòria d'una formació que en el decurs de la seva històtia ha estat dirigida per batutes celebèrrimes del panorama musical; figures com Pierre Monteux (1935-52), JosefKrips (196369), Seiji Ozawa (1970-76), Herbert Blomstedt ( 1989-95) o Michael Tilson Thomas des de l'any 1995 han ocupat, entre d'altres , la titularitat de la formació. A mês, directors com Bernstein, Solti, Stokowski o Bruno Walter i compositors com Ravel, Schonberg o Stravinsky han actuat al capdavant de la cèlebre orquestra americana. Guardonada amb infinitat de premis internacionls (Grammy, Gran Prix du Disque), els seus enregistraments de la música dels segles XIX i xx -i molt especialment la música de Mahler- esdevenen, per mitjà de les seves interpretacions, una referència del tot obligada. Des del 1995 el director titular és Michael Tilson Thomas. Nascut a Los Angeles, va treballar amb figures com F 240 Stravinsky, Boulez. Stockhauscn o Copland, a més de ser pianista i director en les classes magistrals impartides per Piatigorsky i Heifetz; com a alumne de Friedelin Wagner, va ser director ajudant del Festival de Bayreuth I"any 1966, i com a d irector assistent de la Simfònica do Boston (1969-70) va esdevenir principal director convidat de la formació l'any 1972. ParaHelament. rany 1971 va ser nomenat d irector musical de I'Orquestrn Filha1mònica de BulTalo, càrrec que conservarà fins a l'any 1980. A pm1ir de l'any 1974 comença la seva relació amb la Simfònica de San Francisco, un fet que es veu consolidat quan l'any 1995 n'esdevé el director titular. Director dels festivals d'Ojai i de Greal Woods, codirector del Festival de Myscuia del Pacífic juntament amb Leonard Bernstein, l'any 1988 va fundar la New World Sympnony, orquestra centrada a formar els graduats dels conservatoris dels Estats Units i amb la qual ha fet nombrosos concerts i gires nacionals i internacionals. Entre els anys 1988 1995 esdevé cap permanent i director musical de la Simfònica de Londres. Amant de la música avantguardista, ha estrenat obres de Knussen, Mathews, Reich i Takemitsu entre altres compositors. Ara al Palau oferirà un programa d'una qualitat i exigència interpretativa dc primer ordre al capdavant d'una orquestra que coneix a la perfecció. La Camerata Hamburg obre Euroconcert Euroconcert. Camerata Hamburg. Anika Vavic, piano. Dir.: Max Pommer. C . Pb. E. Bach. J. S. Bach. Mozart. Palau de la Música Catalana. 19 d' octubre de 2004 (21 h). A 38 518 mb una trajectòria artística vinculada des del 1991 amb la Carnerata Hamburg, el director alemany Max Pommer actuarà al capdavant de la formació cambrística en el concert inaugural de la vintena temporada d'Euroconert. Format a la Universitat de Leipzig i deixeble de Herbert von Karajan, la vinculació professional de Pommer amb el món musical es remunta a l'any 1974, en què es fa càrrec del Cor de la Universitat de Leipzig. Poc després, i amb membres de la Gewandhaus Orchcstra, funda l'any 1978 el Neues Bachisches Collegium Musicum, especialitzat en la interpreta· ció de la música barroca i molt especialment en les cantates i la música coral de Bach. Entre 1987 i 1991 esdevé princi- pal director de l'Orquestra Simfònica de la Ràdio de Leipzig, període en el qual també exercirà el càrrec de director de la Saar-Lor-Lux-Orchestra, integrada per estudiants de Metz, Nancy. Luxemburg i Saarbrucken. Invitat per nombroses orquestres internacionals, l'any 1991 va dirigir l'Orquestra del Mozarteum de Salzbug en el festival de la ciutat austriaca i posteriorment va dirigir la mateixa formació en gires de concerts oferts a Espanya i als Estats Units. Convidat per festivals com el d'Schleswig-Holstein o el dc Mecklenburg, des de l'any 2000 ha esdevingut principal director convidat de la Noordhollands Philharmonisch Orkest. Amb més d'una vintena d'enregistraments discogràfics, el repertori de Pommcr inclou tant la música barroca de Bach i Handel com la del segle xx -amb obres de Ra u tavaara, Schonbcrg o Wei l l~, i també obres de Debussy o composicions operístiques de Mozart. Ara a l capdavant de la f01maci6 a lemanya, Pommer, nascut a Leipzig l'any 1936, oferirà un programa en el qual Iu música de J. S. Bach, C. Ph. E. Bach i Mozart esdevindrà protagonista d'aquest concert inaugural. L Concert per_ a pia.no i orquestra, op. 20. Dvorak: S1m[onia núm. 8. I.:Auditori. 5, 6 i 7 de novembre de 2004 (21 h, 19 h i 11 h, respecti- o vament). .P.~E_!::!:-.:.!:_ eixeble de Karel Ancerl i Vaclav Neumann, fundador l'any 1958 de la formació Harmonia de Cambra de Praga, d irectm en residència de l'Orquestra Filhannònica Txeca, principal director convidat de l'Orquestra Simfònica de Praga, president de l Festival de la Primavera de Praga, principal director de l'Orquestra Fil· hmmònica de Liverpool.... Li bor Pesek serà el director convidat per al nou concert de la temporada de I'OBC en el qual, lògicament en un programa integrat per obres de Gerhard i Scriabin, dirigirà una obra de Dvorak, concretament la Simfonia núm. 8, una de les pàgines més emblemàtiques del llegat del compositor. En un concert en què Javier Perianes -un dels valors amb més trajectòria del panorama pianístic nacional- actuarà com a solista del compromès Co11cert per a piano i orquéstra d'Scriabin, Pesek tindrà l'oportu nitat de desenvolupar el seu ta lent davant de J'O BC i palesar la seva reconeguda vàlua, que l'ha portat a actua r al capdavant de les orquestres més re llevants del panorama interna· cional, com ara la de Cleveland, Simfò· nica de Chicago, Filharmònica de Los Angeles, Simfònica de San Francisco, Simfònica de Cincinnati, Philhannonia Orchestra, Nacional de França, Londoo Symphony, London Philhrumonic oStaatskapelle de Dresden... , extretes d'una llista llarguíssima. Amb una trajectòria discogràfica destacada (ha fet l'enregistrament de la integral de les Simfonies dc Dvorak amb la Filharmònica Txeca i la Royal Liverpool Philharmonic), com també nombroses obres de Mahler, Prokófiev o Strauss, Pesek ha aprofundit en el repertori de compositors com Suk, Mart in u o Janacek, tot esdevenint batu· ta de referència en esmentar aquests autors. Ara al Palau ditigirà un programa en el qual la música de Gerhard, el Concert per a piano d'Scriabi n, que permetrà al públic català escoltar novament a Peria· nes - recentment va oferir un recital en el Festival de Peralada-, i Ja Simfonia de Dvorak configuren una programació summament atractiva i alhora compro· mesa en el vessant interpretatiu. D I unu mé! Syrr lap Paa per lius ~ Ci111 189 Stol Ma: (19. forr atit dot; pon de I Uni tam ho¡ tem !al! tren e l'Ot Ib ni lo ra or dr 2i l dres solis -um any cam les e llu e titul: aqu¡ mcn asso ble. L dire< rese La Simfònica de Cincinnati amb Paavo Jiirvi Palau 100. Cincinnati Symphony Orchestra . Hélène Grimaud, piano. Dir.: Paavo Jiirvi. Nielsen: Maskarade (obertura). Beethoven: Concert per a piano i orquestra núm. 4. Sibelius. Simfonia núm.5. Palau de la Música Catalana. 1Ode novembre de 2004 (2 1 h). os dies després de l'actuació de la Simfònica de San Francisco, l'escenari del Pa lau serà ocupat per una altra de les orquestres americanes de més renom, corn és el cas de la Cincinnati Symphony Orchestra, que juntament amb la pianista Hélène Gl'imaud i la batuta de Paavo jarvi oferiran un programa integral per obres de Nielscn, Beethoven i Sibeüus. Amb més de cent anys d'història, la Cincinnati Symphony va ser fundada l'any 1895, durant aquest període figures com Stokowski (1909-12), Ysaye ( 1918-22), Max Rudolf ( 1958-70) o López Cobos (1987-2000) han estat al capdavant de la fonnació. Ara des de l'any 200 I té com a titular Paavo jlirvi, que ha esdevingut el dotzè director titular de la formació. Responsable de l'estrena de nombroses obres de Bartók, Debussy o Ravel als Estats Units, l'orquestra americana actua regulannent per Europa i Àsia, a més de ferbo pels EUA i paraJ.lelament ofereix una 1emporada regular de concerts que el passat any va estar integrada per prop de cent lrenta actuacions. Oberta a estils de música diferents, I'Orques!Ta ofereix música pop i conce11s D populars, tot obrint-se a un ampli ventall de públic. Concerts a la seva seu del Music HaU, concerts d'estiu al Riverbend Music Center -inaugurat l'any 1984- , orquestra oficial del May Festival i de l'Òpera de Cincinnati, l'orquestra desplega una tasca artística constant, que la converteixen en un dels puntals del panorama simfònic nord-americà. Aquest concert programat en la temporada de Palau 100 ens permetrà escoltar, a més, l'extraordinàlia pianista francesa Hélène Grimaud, un dels valors més sòlids del piano actual, que .des de la seva actuació al Festival de Piano la Roque d'Antheron i després d'haver estat invitada per Daniel Barenboim a actuar amb I'Orchestre de París ha assolit un reconeixement internacional que li ha pe1mès interpretar al costat de formacions del prestigi de les filharmòniques de Berlín, Los Angeles, Nova York, Israel, Sant Petersburg i orquestres simfòníques com les de Boston, San Francsico o Bamberg, a més de fer-ho també amb la Gewandhaus de Leipzig o la BerLiner Staatskapelle. Directors com Masur, Hogwood, Janowsk:i, Jiirvi, Davis. Abbado o SawaLlisch avalen la trajectòria d'aquesta intèrpret que als quinze anys ja havia fet el seu primer enregistrament discogràfic -dedicat a Rakhmàninov- i al qual van seguir altres discos dedicats a Chopin, Liszt, Schumann o Brahms, sense oblidar el Concert per a piano en Sol de Ravel -sota direcció de López Cobos-, el Concert núm. 1 de Brahms -sota la batuta de Sanderling- o el Concert per a piano núm. 4 de Beethoven amb Ja New York Philharmonic dirigida per Masur, obra que ara oferirà en aquest nou concert de Ja temporada de Palau 100. Gutman amb la Filharmònica Txeca Ibercamera. Orquestra Filharmònica Txeca. Natalia Gutman, violoncel. Dir.: Zdenek Macat. Dvo- rak: Concert per a violoncel i orquestra. Mussorgski/Ravel. Quadres d'una exposició. L'Auditori. 27 d'octubre de 2004 (2 1 h). U n programa integrat per dues obres apassionants, com són el Concert per a violoncel de Dvoník i els Quadres d'una exposició dc Mussorgski; una solista de la categolia de Natalia Gutman -una de les artistes que pràcticament cada any és convidada per la temporada lbercamera-; la Filharmònica Txeca - una de les orques1res de més prestigi interpretatiu en l'àmbit mundial- . i el seu director titu la t~ Zdenek Maca!, fan que ja a priori ~quest programa de la temporada lborcamera que se celebrarà a l'Auditori pugui assolir un èxlt pràcticament inqüestionable. La presència de Zdenek Macal, un dels directors txecs de més relleu dc Ics darreres dècades, permetrà escoltar una de les batutes més calismàtiques del panorama internacional. Ha actuat al capdavant de més de cent cinquanta orquestres diferents (entre les quals les filharmòniques de Berlin, Munic, Hamburg, London Sym- phony, Orchestre National de France. Suisse Romande... ); ha estat convidat per actuar en infinitat de festivals celebrats arreu del món (Tòquio, Pau Casals de Puerto Rico, Lucema, Praga, Montreaux. Atenes...) i ha fet nombrosos enregistraments discogràfics. Nascut a la ciutat de Brno (anys després nacionalitzat americà), durant la dècada dels seixanta va obtenir els primers premis de direcció en els concursos de Besançon i Dmitri Mitropoulos de Nova York. Poc després iníciava la seva carrera internacional, força vinculada als Estats Units. país on va debutar actuant al capdavant de la Simfònica de Chicago l'any 1972. A partir d'aquell moment ha estat invitat a dhigir pràcticament totes les grans lèmnacions ameticanes, fins que l'any 1993 va ser nomenat director titular de la New Jersey Symphony. Ara al capdavant de la Filharmònica Txeca desplegarà novament el seu talent amb dues obres cabdals de la literatura musical, tenint en la figura de Gutman una solista excepcional per interpretar el paradigmàtic Concert de Dvorak. UweMund, al capdavant de la Simfònica del Vallès Concerts Simfònics al Palau. Orquestra Simfònica del Vallès. Diana Baibusa, piano. Dir.: Uwe Mund. Wagner: Idil·li de Siegfrieà. Liszt: Concert per a piano i orquestra núm.!. Schumann: Simfonia núm. 3. 13 de novembre de 2004 (19 h). A mb un programa integrat per celebèrrimes obres del romanticisme musical, l'Orquestra Simfònica del Vallès dirigida per Uwe Mund i amb la participació de la pianista Diana Baibusa oferirà un nou concert de la programació dels Concerts Simfònics del Palau. L' ldil·li de Siegfried, el primer dels Concerts per a piano de Liszt o la Simfonia Renana de Schumann integren un programa certament atractiu que ens permetrà, a més, gaudir de la direcció d'Uwe Mund -inoblidable en la seva etapa liceista- i de la pianista Diana Baibusa, una solista que actualment estudia a l'Acadèmia MarshaU de Barcelona i que ja ha ofert nombrosos concerts internacionals, a més de ser guardonada en infinitat de concursos pianístics. Aquest concert ens permetTà escoltar novament Uwe Mund, el director vienès nascut l'any 1941 i que entre els anys 1987 i 1994 va ser director artístic de l'Orquestra del Liceu i des del 1998 titular de l'Orquestra de Kyoto al Japó. Figura habitual als coliseus lírics de més rellevància del món, invitat per dirigir les orquestres filharmòniques i simfòniques més destacades del panorama internacional, ara actuarà acompanyant la pianista letona Diana Baibusa. que oferirà el compromès Concert per a piano núm./ de Liszt. Formada amb Lazar Bennan (un dels més grans intèrprets de les obres de Liszt) a l'Acadèmia Europea de Música a Itàl ia i des del febrer d'enguany amb Alícia de Larrocha a l'Acadèmia Marshall, Baibusa ha obtingut gran nombre de distincions en concursos de piano internacionals celebrats a França i Bulgària. Amb recitals ofetts a Finlàndia, França, Alemanya, ltàlia, Letònia, Lituània, Polònia, Eslovàquia o Espanya, Baibusa és considerada una pianista dotada d'un gran temperament artístic, a més de posseir un talent interpretatiu excepcional, que ara podrà mostrar al públic dels Concerts Simfònics al Palau. 39 519 . ~,····--···· PRE C R Í T I CA La darrera simfonia de Xostakóvitx ostakóvitx (1906-1976), amb la creació entre altres obres i òperes de quinze simfonies, ha estat considerat amb raó el continuador del sim(onisme beethovenià. Com el músic alemany, Xostakóvitx s'ha servit de la simfonia per expressar la seva visió personal i filosòfica sobre el drama humà i, també com Beethoven, la seva producció simfònica s'escindeix en tres fronts ben definits: el de la música pura (per exemple les Simfonies núm. I, 4 i 9), el camp de música compromesa i descriptiva (Simfonies núm. 7, 11 i 12) i el de la inclusió de la veu humana per aprofundir en la reflexió sobre epopeies històriques i humanes (Simfonies núm. 2 i J, dedicades respectivament a la commemoració de la Revolució d'Octubre i a l'I de maig, com també a una meditació sobre la mort en la Simfonia mJm. 14, en què utilitza un text de García Lorca) . Aquestes línies són unes constants que marquen amb acusada personalitat el contingut estètic i emotiu del món simfònic d'aquest compositor soviètic que no sempre s'emmotllà a les directrius socioartístiques que imposaven Stalin i els seus dirigents. X 240 E n la. Simfonia núm. .15, en La maJOr, op. 141, composta el 1971, Xostakóvitx sembla que sintetitza. amb aquella ironia i un posat tensament dramàtic que defineixen el seu geni, la seva trajectòria creativa ja sigui en l'aspecte formal de la música, amb citacions a estructures barroques i wagnerianes, o bé amb la llibertat expositiva dels temes, i també per mitjà de processos fugats o bé de la variació, i sobretot amb uns trets especialment suggestius en el diàleg que estableix entre instruments tractats a solo i la resposta de la massa orquestral. 40 520 Temporada OBC. Christoph Rahn, contrabaix. Direcció: Lawrence Foster. Rossini, Koussetvitzky, Xostakóvitx. L'Auditori. 30 i 3 J d'octubre de 2004 (1 9 h i J J h, respectivament). La música de Falla mb veritable expectació reapareix la música de Gerhard ( 1896-1 970) en la programació de I'OBC, el compositor vaUenc que, exiliat a causa de la nostra guerra civil, va viure a Anglaterra des del 1938 fins a la seva mort, que tingué lloc a Cambridge l'any 1970. Havia estudiat amb Granados i Marshall, i també amb Pedrell ( 19 16-20), i sentint la necessitat dc renovar les seves idees, entre 1923 i 1928 esdevingué deixeble de Schonberg. A continuació residi a Barcelona dedicat a la seva vocació, alhora que en unes puntuals col·laboracions per a la "Revista de Catalunya'', traduïa de l'alemany al castellà obres dels musicòlegs Hugo Riemann, Hans Scholz, Fritz Vol bach, Ernst Toch, Egon Wellesz, johannes Wolf i del director d'orquestra Herman Scherchen. Tmgué com a únic deixeble Joaquim Hams, amb qui ben aviat establí una profunda amistat. Aquí compon obres tan importants com Sis cançons populars catalanes i L'alta naixença del rei En jaume. Ja a l'exili residí un breu temps a França fins a establir-se definitivament a Anglaterra el1939. Unes col·laboracions radiofòniques en castellà per a la BBC, i també uns atTanjaments orquestrals de música lleugera espa nyola i unes fantasies sobre sarsueles de Ba•·bieri, Chapí i Caba llero que signava A amb el pseudònim de Joan de Serra. llonga són els treballs que alterna amb la comp?sició de les seves obres, com Don Owxot, Cançoner de Pedre/1, Co11• cert per a violí corda i l'òpera The Duen na, veritablement magistral en el plantejament del ritme entre escena narració i música. una equació que n~ sempre ni els lli bretistes, ni els compositors resolen satisfactòriament i que Gcrhard soluciona amb un equilibri admirable, ja que música i text, que basant-se en la comèdia de Sheridan va escriure el mateix Gerhard, es complementen sense cap mena de dificultat. És en el període que va des 1950 a 1959 quan Gerhard assoleix no ja un estil inconfusible i personal de la seva música, sinó que aquesta transcendeix més enllà de qualsevol classificació estè· tica o d'escola per integrar-se en el repertori universal de la música con· temporània del segle xx. Les Simfonies 2 i 3 (Collages) i el Concerto per a clavecí, cordes i percussió, preparen l'e· closió del seu geni en la cantata La pesta (adaptació de Gerhard de la narració de Camus), la Simfonia núm. 4 (Nova York), el Concerto per a orquestra, Epíthalamion i, sobretot, la seva partitura de signe cambristic Libra. B EL Tll' TRJ Nil MA o'l SIT RA } l'Ol l'an Iure Temporada OBC. Javier Perianes, piano. Direcció: Libor Pesek. Ger· hard, Scriabin, Dvorak. L'Audito· ri. 5, 6 i 7 de novembre de 2004 (21 h 19 h i li h, respectivament), Estrena de Mestres Quadreny en cert, música pot ésser tot allò que percep l'oïda, sigui discrirninadament o indiscrimanadament, i que això, aquesta percepció, pugui ésser ordenada després des de les perspectives pròpies en què la voluntat conviu amb el possibilisme que origina l'acció engendradora. En línies generals, aquesta és la manera amb la qual Mestres Ouadreny afronta l'acte creatiu. En definitiva, per a en Josep M. Mest res, crear una obra musical no és solament donar vida a un món sonor, sinó indagar com aquest món, aquest nou ordre sonor, pot influenciar l'evolució de l'entorn, de quina manera poden crear-se noves músiques des d'uns orígens o bases que fins i tot no pertanyin a la mateixa naturalesa musical, tot buscant j el millor so com a ordre abstrscte 1 obert a tot allò que pot suscitar la nostra sensibilitat. És des d'aquesta perspectiva que les partitures de Mestres Quadreny recla· men la nostra atenció. És el plantejament de l'obra el que atrau i interessa; la possible bellesa de la coloració ins· trumental, o el desenvolupament del discurs són qüestions que, no per inhe· rents als pentagrames, queden relega· des a termes secundaris davant del que la composició aporta per suscitar noves vivències i endinsar-se en la pur·a essèn· cia de la matèria sonora. Temporada OBC. Josep Colom, piano. Direcció: E. Martínez· lzquierdo. Brahms, Mestres Quadreny, Sibelius. L'Auditori. 12, 13 i 14 de novembre de 2004 (21 h, 19 h i I J h, respectivament). e apa1 tu re lie€ perè tius. p, que 0001 amb mat1 pog1 tista resp lose !a 81 M reali que de l' esca és el tiri G que aI'C tell, òpc1 rem¡ lit C< -{I és u esce d'aq Gaudí arriba al Liceu Joan Guinjoan davant el repte del debut operístic EL DIA 3 DE NOVEMBRE TINDRÀ LLOC AL GRAN TEATRE DEL L ICEU UN ESDEVENIMENT DISSORTADAMENT MASSA INUSUAL: L'ESTRENA o'UNA ÒPERA D'UN COMPOSITOR CATALÀ CONTEMPORANI. A mb Gaudí, llibret de Josep Maria Carandell i música de Joan Guinjoan, pren cos un projecte llunyà, previst per a l'Olimpíada Cultural de 1992 i que reïx l'any del Fòrum Universal de les Cultures. Com s'esdevé en tota estrena, l'obra apareix com una caixa tancada, l'obertura de la qual damunt l'escenari del liceu pot oferir resultats sorprenents, però en tot cas, sobre el paper suggestius. Per intentar entreveure quelcom del que pot esdevenir aquesta aventura, conversem amb el mateix compositor i amb qui ha de conduir la parceHa dramatúrgica. Diss011adament, no ho hem pogut fer a l'avançada ni amb el llibretista, mort en l'interregne, ni amb el responsable de la traducció musical, Josep Pons, per causa de la seva intensa activitat. Manuel Huerga és principalment un realitzador cinematogràfic, un artista que s'ha mogut activament en el camp de l'audiovisual, encar-a que també amb escapades escadusseres a l'escena, com és el cas de la versió dc l'orototi El martiri de sant Sebastià dc Claude Debussy que va muntar amb la Fura dels Baus a l'Òpera de Roma i en el Festival Castell de Peralada. Gaudí és la primera òpera en la qual intervé. D'entrada. remarca el caràcter d'òpera en el senli! convencional del terme. -No hi ha element li estranys del que és una òpera. Té dos actes, a111b sis escenes en cadascun i 1111 ballet. Des d'aquest punt de vista no hi ha cap Maqueta de /'escenografia de Gaudí mena d'intenció de canviar l'estructura típica de l'òpera, dins, és clar, del que és la música de Guinjoan. Per part meva, La posada en escena no introdueix elements que siguin deliberadament trencadors, perquè aniria contra l'essència ae l'obra. No és la meva intenció trencar motlles. Atenent al meu perfil, és clar, introduiré més imatge i audiovisual del que s'acostuma a fer. jo entro al Liceu amb prudència i amb un cert respecte. Perquè per altra part Gaudí no és una obra propícia a provocar escàndols, llevat que traeixis el llibret. -¿L'obra ve a ser una síntesi biogràfica de l'arquitecte? -No, no és una obra que pretengui explicar la 11ida de Gaudí ni la seva obra. En aquest sentit, el ballet Trencadís que se situa a l'inici del segon acte sintetit=a una mica el que hi /ta danere de l'obra. Els dos ades ens mostren l'home immergit en un conflicte interior amb una actitud entre espantada i angoixada. a redós de tot el que va convulsionar el canvi de segle del XIX al xx. Aquesta convulsió porta a això. a una trencadissa de tot un món, damunt de la qual, damunt d'aquests trossos, Gaudí s'eleva com una au fènix, com a creador. De la desfeta sorgeix la grandesa. El segon Cicle mostra un Gaudí molt interiorilzat, vivint aquesta passió sobre els elements que l'inspiren i l'empenyen a fer el que fa. És Ull Gaudí gairebé místic, molt espiritual. perquè no podem negar que era un home profundament religiós, encara que fos heterodox en la manera d'entendre la religió. La religiositat la vivia amb Ltn cert tunnent. -Aleshores, ¿és una obra amb poca acció? -Poquíssima. Igual que la vida de Gaudí. Si una pega té Gaudí és que no té història. No s"hi pot fer una pel-lícu/a d'aventures, amb la seva vida, perquè no té aventures. -¿Això condiciona el plantejament dramatúrgic? -Bé. sí, però en general les òperes no es caracteritzen per l'acció, i a més, el personatge, ja t'ho he dit, no en té, d'acció. Fóra un acudit pretendre donarli'n. -Aleshores, ¿domina la dimensió sol·liloquial? -Sí, de caire intimista. En tot cas. la primera part és diferent. Allà veiem l'home per fora; a la segona per dins. -¿Poc joc actora!? -El joc actora/ és difícil de valorar. Els cantants d'òpera tampoc no es caracterit:en per ser grans actors. -fo crec que avui dia, de tot se'n diu òpera - intervé Guinjoan-. I "òpera", de, fet és un art total. Manuel Huerga porta l'aigua al seu moli cinematogràfic: -Ja va ser Wagner qui ho va definir així. De fel , ja va intuir el cinema. La conversa s'obre ara a aspectes diversos. Apunto fins a quin punt hi pot haver fregadissos entre el llenguatge directe -esmento el terme "figura- 240 tiu"- del llibret i el més avantguardista de la partitura, que en metàfora també plàstica i esquemàticament situo dintre de l'abstracció. Huerga referma el que ha esmentat de la diferència entre els dos actes: -El primer acte té un caràcter més costumista i el segon, en ser més intimista, exigeix una escenografia més abstracta. El primer acte passa al taller de l'arquitecte; un taller una mica en pla juli Veme. Veurem la Barcelona que es com1ulsiona amb la Setmana Tràgica, que esclata als peus del seu taller. La Barcelona que tradueix la societat i el context polític i sociològic del moment. Això ho veurem d'una manera gairebé clàssica, sigui quina sigui la música. En el segon acte, en tractar de temes menys tangibles, l'escenografia esdevé més abstracta. A tall de declaració informal d'intencions que després refermarà, Huerga deixa ben clar això: -L'escenografia i tot està al servei d'explicar rargument i el que diu la 240 música. No tinc l'ego tan pujat perquè pretengui que la posada en escena eclipsi aquests components bàsics. L'escenografia és el vehicle per transmetre dos elements que estan separats i el que fa és fondre'ls. Són dos treballs que s'han fet paral·lels i que es trobaran amb la posada en escena. Pel que fa a la música, la veritat és que treballo sense conèixer-la gaire. Només disposem d'una maqueta feta electrònicament per ajudar-me; excepte el ballet Trencadís que ja ha estat enregistrat. No és el mateix que treballar en una òpera de repertori que tens a mà. La música, és clar, no és especialment melòdica i això hi afegeix una dificultat més. És un petit inconvenient, però no és determinant per treballar. joan Guinjoan intervé: -ja m'hauria agradat poder-la tenir gravada. jo mateix tindré sorpreses quan l'escolti completa amb l'orquestra i els cantants. I afegeix, tot referint-se al procés de creació: 42 522 -En aquesta òpera, la idea del tema va ser de Carondell, i a partir d'aquest llibret jo he de posar la música adequada. I això que has dit que la meva música es correspondria pel que fa a la pintura amb l'abstracció... , home, mira, hi ha coses que han de ser com han de ser; jo no puc trair el llibret. Quan diu: "El meu mestre era una simple ginesta", jo no hi puc posar un procés acústic global i que s'enfonsi tot. En aquesta obra, jo he tractat molts temes del meu poble. Són temes modals com els Goigs del beat Bonaventura i una cosa que toca el corneta el Divendres Sant. I moltes altres coses. Hi haurà moments molt més figuratius que una pintura de Tàpies. jo agafo molts elements, però és clar, els tracto a la meva manera. Per resumir, la partitura és una síntesi de cultures musicals. Intento traduir diversos llenguatges: atonal, modal_. freqüència de sorolls... , procurant crear un llenguatge que a la fi és el meu. Per altra part, en Carandell va ser molt flexible. Quan li vaig demanar un duo, o un trio, o ww romança, o un cor, hi va col·laborar. O quan li vaig demanar un moment d'una gran força, que és quon el protagonista canta sense acompanyament orquestral. He intentat fer la meva música sense trair el llibret. No pretenc ser Puccini, perquè no ho sóc; jo sóc Guinjoan. El tractament de les veus és totalment anticentreuropeu. Hi ha molts elements mediterranis. Els cantants han de cantar. He treballat molt la fonètica. -Què representa per a vostès la primera òpera? -Per a mi -apunta entre irònic i realista Guinjoan- és la primera i serà l'úl- tima. Mira, fa dotze anys, quan s'havia d'estrenar, hauria representat molt. Ara és diferent. Des d'aleshores pel meu cap han passat moltes coses. No estic tremolant, però sí molt interessat pel que pugui passar. Quan la vaig acabar, aleshores sí que tenia molta il·lusió. Del que estic content és que fent una òpera he après molt. En aquest sentit, com a compositor ha estat molt important. Hauria estat una cosa que no hauria conegut. Per fer-la vaig analitzar des de Tosca a El gran Macabre. Huerga, per la seva part, afegeix: -De petit volia ser director de cinema i és el que menys he fel. Per a mi, dirigir una òpera és un pas més en aquest interès meu per acarar tots els llenguatges de la creació visual. És un repte í el repte en si m'interessa més que no repetir-me en un ofici. Com en el seu moment ho va ser dirigir la cerimònia d'inauguració dels Jocs Olímpics. Ningú no és especialista en cerimònies inaugurals de jocs Olímpics. Aquests reptes són els que et fan sentir viu. Per a mi és com anar completant una formació que no s'acaba mai. I fins al darrer dia aprendré gràcies a aquestes oportunitats. jo no em considero un autor, més a11iat un personatge mercenari que sap buscar els elements. jo no vaig d'autor en el pla que ho seria un Calixta Bieito, que agafa una obra i la converteix en w1 acte creatiu seu. Jo no tinc aquesta pretensió. Jo més aviat em poso al sen,el de... Més aviat treballo damunt lacreativitat d'altri. No m'agrada imposar la meva. -fo -afegeix Guinjoan- també m'he trobat amb això. M'he hagut d'adaptar al llibret. No és el mateix que fer una simfonia. He hagut de respectar el text i les situacions. -jo hi deixo el meu segell -insisteix Huerga-. Però al servei d'una idea que no és meva. Tots junts estem al sen•ei d'una idea que és Gaudí i no he d'imposar el meu criteri damunt del de Guinjoan o del de Carandell. Això generaria contradiccions. I amb això no vull criticar els qui fan versions trencadores, perquè considero que és una opció legítima. En aquest cas, en ser una estrena, nosaltres creem un motlle. No és el mateix treballar sobre una obra ja coneguda. I d'aquí a 11int anys es farà d'una altra manera, es farà 1111 altre tipus de muntatge. El nostre és, per tant, una creació. -Per part meva -afegeix Guinjoan-. en l'únic que he procurat intervenir és en la part interpretativa. I en aquest sentit, estic tranquil perquè tan/josep Pons com els cantants són mag"~íjics. I també el cor. Tots s'ho han pres molt seriosament. El baríton Robert Bork. que és qui fa de Gaudí, és magnífic. I la soprano, Elisabete Ma tos, que fa de Rosa, l'únic personatge femení. és formidable. I també I'Stefano Palatclri i el Vicen/e Ombuena i el Francisco Vas, tots són molt bons. Gaudi (estrena absoluta) de Joan Guinjoan. Llibret de Josep M. Carandell. Robert Bork. Elisabete Matos. Vicente Ombuena. Francisco Vas. Stefano Palatchi. Or· questra Simfònica i Cor del Gran Teatre del Liceu. Dir. escènica: Manuel Huerga. Dir. musical: Josep Pons. Producció: Gran Tea· tre del Liceu. Liceu. 3, 5, 7 (17 b), 9, 11 , 13, 15, 18 i 22 de novembre (20,30 h) de 2004. e e e E e e e e e e 8 e 8 d o Complexions Dance Company of New York Diumenge 17 d'octubre Ballet d'Europa Diumenge 28 de novembre Compañía Andaluza de Danza Diumenge 30 de gener Companyia de Ballet David Campos Diumenge 27 de febrer Ballet Nacional de Pequín Dissabte 23 d'abril Ballet Imperial Rus de Maia Plisetskaya Dissabte 7 de maig Orquestra Simfònica d'Odense PROGRAMA: Z. KODÀLY, R. STRAUSS i J. BRAHMS Dijous 21 d'octubre JONC Orquestra del X Aniversari PROGRAMA: C. NIELSEN i J. BRAHMS Dijous 18 de novembre Daniel Ligorio Recital de piano PROGRAMA: M. DE FALLA Dijous 16 de desembre Orquestra Simfònica de Lituània PROGRAMA: P. I. TXAIKOVSKI, J. SIBELIUS i S. PROKOFIEV Dijous 17 de febrer Orquestra de Cambra de la Unió Europea PROGRAMA: J. C. BACH, W. A. MOZART i J. HAYDN Dijous 1O de març Orquestra Simfònica del Vallès - Cor Montserrat PROGRAMA: S. PUEYO i F. MENDELSSOHN Dijous 7 d'abril Òpera a Catalunya W. A. MOZART: Les noces de Fígaro Òpera en quatre actes Dijous 12 de maig Òpera de Cambra de Varsòvia W. A. MOZART: La flauta màgica Òpera en dos actes Dijous 2 de juny Venda d'abonaments i loc;alitats • al Centre Cultural Rambla d'tgara, 340, Terrassa • per telèfon 902 180 677 • per internet www.fundacet.com • a totes les oficines de Caixa Terrassa er *centre cultural fundació caixaterrassa Tres estrenes en versió de concert al Liceu L'INICI DE LA TEMPORADA OPERÍSTICA DEL GRAN TEATRE DEL LICEU ÉS D'UNA INTENSITAT ABASSEGADORA. EN CINC SETMANES OFERIRÀ QUATRE PROGRAMES AMB CINC TÍTOLS, QUATRE DELS QUALS SÓN ESTRENA AL TEATRE I UN, Gaudí, ESTRENA ABSOLUTA. EL FET QUE TRES o' AQUESTS TÍTOLS -DOS PROGRAMES- SIGUIN EN VERSIÓ DE CONCERT NO ALLEUGEREIX GAIRE LA IMATGE DE GRAN CONCENTRACIÓ D'ACTIVITAT EN AQUESTS PRIMERS COMPASSOS DEL CICLE. estrenar al Teatro dal Verme, el 1884 -el compositor amb pmu feines tenia vint-i-sis anys-, i la segona cinc anys més tard a La Scala de Milà. Són dues òperes que estan amarades d'un romanticisme rotund, amb arguments molt més ancorats en el concepte de gran drama precedent que en el vetisme al qual s'adscriurà ben aviat Puccini. Recordem que vil/i fa referència a una mena de gnoms dels boscos d'actuació obHgadament noctuma, especialitzats a atrapar els enamorats que han traït el seu amor. Edgar és la història d'un triangle amorós -dona virtuosa, dona perversa, cavaller noble però dèbil-, resolt de manera poc exemplar. 2 4 5 6 g 9 A 44 524 mb Cléopatre de Massenet i el doble programa Le vil/i-Edgar de Puccini arrenca la parcel·la de versions de concert, centrada bàsicament en títols mai no escoltats a casa nostra: recordem que seguiran Il corsaro de Verdi, també inèdita al Liceu, i finalment Roberto Devereux, aquesta amb més de 140 anys d'història a l'hemicicle del Teatre. Amb C/éopatre assistim a un nou intent de la soprano barcelonina Montserrat Caballé d'exhumar un titol sense gaire pes en Ja història de la lírica que té la virtut de centrar-se en un personatge potent -no cal dir que el que ens ocupa ho ha estat en les diverses recreacions artístiques de què ha estat objectei, per tant, ofereix unes grans possibilitats de lluïment a les seves intèrprets. El fet que sigui poc coneguda deixa l'espectador sense referents vers un judici elaborat i rigorós pel que fa a l'entitat de la versió o a aspectes interessants. Obra tardana d'un compositor especialista en grans tipus femenins -Herodiade, Manon, Thru·s, Sapho-, es va estrenar el 1914, dos anys després de la mort del compositor. Es tracta d'una proposta oberta que ens retoma la figura de Montserrat Caballé al Liceu, al costat de Ja seva filla Montserrat Martí i dels barítons Carlos Àlvarez -consagrat- i Joan Martín-Royo, un jove valor. Miquel Ortega, músic fet a la casa, músic de confiança, per tant, n'assumirà la direcció. e vil/i i Edgar són els títols pdmerencs, amb els quals, i de la mà del seu mestre Amilcare Ponchieli, Puccini va enfilar la recta de tdbuna de la que immediatament després va ser la darrera gran trajectòria de Ja lírica italiana. La primera es va L a presència d'aquest doble programa ara té, sobretot, l'interès de descobrir les beceroles i l'origen d"un músic que aviat s'havia d'obrir a una nova concepció del gènere, en la qual esdevingué referent central. I alhora ofereix la possibilitat de gaudir de moments d' una gran bellesa, entre els quals el "Reguiem" que apareix al final d'Edgar, que va agombolar els funerals del compositor a instàncies de Toscanini. La soprano alacantina Ana Maria Sanchez encapçala un repartiment de noms poc estel ·lars, amb el suport de l'Orquestra de València i cors del mateix País Valencià, sota la batuta del granadí Miguel Angel Gómez Martinez, un músic que exceHeix especialment en el camp Ihic. L lO 11 6. ra 7. fel 8. 9. lO li Ve I. 2. 3. (()( 4. s. 6. lit< Cléopatre (versió de concert) de fules Massenet. Llibret de Louis Payen. Mont· 7. serrat Caballé, Montserrat Marti, Carlos Alvarez, Joan Martín-Royo. Orques· tra Simfònica i Cor del Gran Teatre del Liceu. Direcció musical: Miquel Ortega. Gran Teatre del Liceu. 13 i 16 d'octubre de 2004 (20,30 h). iot Le villi i Edgar (en versions de concert) de Giacomo Puccini. Llibret de Fer· en1 lO dinando Fontana. Ana María Sanchcz. Marussa Xyni. Leandra Obermann. Emilio lvanov. Javier Franco. Miquel Ramon. Orquestra de València. Esco· lanía de Nuestra Señora de los Desamparados. Cor de la Generalitat Valen· ciana. Direcció musical: Miguel Angel Gómez Martínez. Gran Teatre del Liceu. 4 de novembre de 2004 (20,30 h). 8. 9. li tic. Solt _per Eduard V. Patsi Música encreua a 2 3 4 lO 11 Horitzontals 1. L'esposa de l'autor del Cant de 4 la terra ocupant tot el primer ho- ritzontal. 2. Gran senyora pianista, de cognom Wicck, però més coneguda pel cognom de casada: Schumann. Va posar música a L'Atlàntida de Verdaguer. 3. Faríem números per saber si podríem treure'n un guany, d'aquest concert. 4. Els cantants en prenen caramels per aclarir-se la gola (poseu-hi una P doble). 11 5. Nacional Teatre. Embarcació de luxe. Les seves mallorquines. 6. El que es posen als cabells blancs els directors per semblar més joves (plural). Passin pàgina de la partitura. 7. Utilitzeu en francès el desordre de Zeus. Mozart, Mendelssohn o Morera. Pràctica musical pròpia de l'Orfeó Català. 8. Albinoni, Tomasa. Bèstia mitològica de molts caps (deL revés). Noranta-nou. 9. Les més famoses condemnes són les de Faust, compostes per Berlioz. 10. Mi major. Compositot~ intèrpret o luthier (del revés). Pont de violi cap per amunt. Il. Estil de música caribeny batejat a Nova York. Que pot anar a votar i pot conduir cotxe. Verticals I. Notes amb barret que necessiten més intensitat. 2. El qui toca el llaüt. La major. 3. Tot el camp n'és un (cap amunt). Notació Especial. Si tocant el piano te'n fa l'esquena, malament rai. 4. Estil que imita l'antiguitat (plural). 5. lnsttument grec. Tabula en blanc. 6. Montsalvatge, Milhaud o Maradona. Primeres notes d'un litòfon. Han passat 403 anys. 7. Associació de Famosos Artistes Professionals. Sol major. Posi més llenya al foc (cap per amunt). 8. Clavicèmbal anglès. 9. Llit adequat per a un duet. Embarcació o espai ample enh·e columnes. 10. De la ciutat d'Eleusis. Lully o Looatelli. Il. El ball més típic de la festa major. Notació consonàntica. Primera nota guidoniana. Solucions en el número següent Música encreuada de setembre 2004 (núm. 239) 45 525 Z4 BARCELONA (BARCEI.ONi!S) 20,30 b Liceu Boris Godunov de Mussorgski. Dir.: Sebastian Weigle. 21 b Auditori OBC. Gianluca Cascioli, piano. Dir.: Ernest Martínez lzquierdo. Bee. tboven, Stravinsky. 18h Basílica del Pi Manuel Gonziílez i Carles Trepat, duet de guitarra. 19h Auditori OBC. (Segona audició). 20,30 h Liceu Boris Godunov de Mussorgski. Dir.: Sebastian Weigle. li h Auditori OBC. (Tercera audició). 17 h Liceu Boris Godunov de Mussorgskl. Dir.: Sebastian Weigle. 18 h CCCB Orquestra de Cambra Catalana. Jesús Angel León, violí. Dir.: Joan Pàmies Agúndcz. Manchado, Rivière, Rodríguez, Llanas. · 5 OCTUBRE 20,30 h Liceu Boris Godunov de Mussorgski. Dir.: Sebastian Weigle. 60CTUBRE 19,30 h Palau Cuarteto Arccus. Miguel An,;et Castro, piano. 1\1rina, Xostakóvitx, Beethoven, Bartók. (El Primer alau). 20,30 h Liceu Boris Godunov de Mussorgsk:i. Dir.: Sebastian Weigle. H 7 OCTUBRE 20,30 h Liceu Boris Godunov de Mussorgski. Dir.: Sebastian Weigle. H 8 OCTUBRE 20,30 h Liceu Boris Godunov de Mussorgsk:i. Dir.: Sebastian Weigle. 21 h Palau Andriís Schiff, piano. Variacions Goldberg de Bach. (Ibercamera). 9 OCTUBRE 19 h Palau OSV. Laura Simó, veu. Albert Guinovart, piano. Dir.: Edmon Colomer. Porter, Gershwin, Rodgers, Guinovart. (Concerts Simfònics al Palau). 110CTUBRE 20,30 h Liceu Boris Godunov de Mussorgsk:i. Dir.: Sebastian Weigle. 13 OCTUBRE 19,30 h Palau OSV. Bernat Padrosa, guitarra. Raúl Garcia Marian, violí. Horacio Lavandera, piano. Dir.: Xavier Puig. Giuliani, Mendelssohn, Falla. (El Primer Palau). 61'i 7N 1 OCTUBRE 20CTUBRE 3 OCTUBRE ¡;;¡ êE. = ~ a, ...'""" 6f 240 140CTUBRE ..... CC> :::;:. 20,30 b Liceu CléoptJtre de Massenet (en versió de concert). Dir.: Miquel Ortega. 20,30 b Liceu Boris Godunov de Mussorgski. Dir.: Sebastian Weigle. 21 h Palau Orquesta Sinfónica de Madrid (titular del Teatro Real). Reneé Fleming, soprano. Dor.: Jesús López Cobos. Mozart, Massenet, Komgold, Strauss, Puccini, Catalani, Barber, Previn. Dvorak. (Palau 100). """ s- ...""'a ~- ... ¡;;¡ - 15 OCTUBRE 30 31 51'1 SN Liceu Boris Godunov de Mussorgski. Dir.: Sebastian Weigle. 21 h Palau Orquestra FiU1annònica Nacional Bielorussa. Txaikovski. (Promoconeert). libi 12,30 b Petit Palau Taller espectacle Bim bom, nadons al Palau. Kamalundu. Dir.: Marta Fiol. Altres sessions els dies 17, 23 i 24 d'octubre a les 11 hi 12,30 h. (Concerts Familiars a Palau). 19 h Auditori OBC. Elisabeth Leonskaia, piano. Dir.: Tuomas Ollila. Saariaho, Rakhmà· oinov, Nielsen. 20,30 b Liceu Cléopdtre de Massenet (en versió de concert). Dir.: Miquel Ortega. 11 h Auditori OBC. (Segona audició). 18 h Liceu Boris Godunov de Mussorgsk:i. Dir.: Sebastian Weigle. 18 h Palau Orquestra Filharmònica Nacional Bielorussa. Rakhmàninov, Dvorak. (Promoconcert). 18,30 b Ateneu Barcelonès Jordi Castellà i Bové~iano. Beethoven, Chopin, Granados, Massià, Falla. (Associació Massià· arbonell). 190CTUBRE 21 h Palau Camerata Hamburg. Anika Vavic, piano. Dir.: Max Ponuner. C.Pb.l~. Bach, J.S. Bach, Mozart. (Euroconcert). 200CTUBRE 19,30 b Palau Gabriel Arciín,el Pérez-A randa, violí. Jorge Robaina, J¡Jiano. Juao ~e la Rubia, orgue. rahms, Sarasate, Kreisler, Wieniawsk:i, Teixidó, L1szt. (El Primer Palau). tU 20h Catedral Janine Lchmann, orgue. Bach, Franck, Messiaen, Barblan, Haselbach, Maggíni. (L'Orgue de la Catedral de Barcelona. EuroconcerO. tsr 21 h Palau Tbe Sixteen. Cor de Cambra del Palau de la Música Catalana (patr<!Ci· nat per Fundació Caixa Catalunya). Dir.: Harry Christophers. Dido and Aeneas de Purcell. (Palau I 00). 16 OCTUBRE 170CTUBRE 210CTUBRE 48 28 20,30 b ¡¡¡¡- 528 21 22 OCTUBRE 21 h Auditori OBC. Dir.: Alvaro Albiach. Música de pel·lícules de ciència-ficció, R. Strauss, J. Strauss, Ligeti, Hermann, Goldsmith, Williams. 23 OCTUBRE 19 h Auditori OBC. (Segona audició). 9N 10 I 111 121 13 l 16 ~ lH 18!1 11 h Auditori OBC. (Tercera audició). 18,30 h Palau Orquestra Filhannònica Nacional Bielorussa. Rodrigo, Bizet. (Promoconcert). 19,30 h Palau Orquestra Nacional de Cambra d'Andorra. Juan Pedro Torres, violoncel. Gerardo Ubaghs, violí. Ana Beléo Alonso, piano. Dir.: Alexis Soriano. Raydn, Mozart. (El Primer Palau). 21 h Auditori Orquestra Filharmònica Txeca. Natalia Gutmao, violoncel. Dir.: Zdenek Macat. Dvorak, Mussorgski-Ravel. (Ibercamera). zsoCTUBRE 20 h Acadèmia Marsball Akiko Nomoto, piano. Alfred Armero, piano. Anna Sahuo, narradora. Contes musicals. 3D OCTUBRE 19 h Auditori OBC. Christoph Rahn, contrabaix. Dir.: Lawrence Foster. Rossini, Koussevitzy, Xostakóvitv. 19 h Auditori Winterthur Cor Vivaldi-Ipsi-Petits Cantors de Catalunya. Dir.: Òscar Boada. Música religiosa per a cor i orgue, Missa Brevis de Britten, Stabat Mater de Garcia Dem~stres (estrena mundial). li h Auditori OBC. (Segona audició). 18 h CCCB Orquestra de Cambra Catalana. Stanislav Stepiínek, veu. Joan Devesa, clarinet. Dir.: Joan Pàmies. Homs, Ziírate, Muñoz, Turul1, MontsaJvatge. 3NOVEMBRE 20,30 h Liceu Gaudi de Joan Guinjoan. Dir.: Josep Pons. 4NOVEMBRE 20,30 h Liceu Le villi, Edgar (en versió de concert) de Puccini. Dir.: Miguel Angel Gómez Martínez. 21 h Petit Palau Cor de Cambra del Palau de la Música Catalana (patrocinat per Fundació Caixa Catalunh). Solistes vocals i instrumentals. Dir.: Jordi Casas Bayer. Ein Deutsc es Requiem (en versió de piano a quatre mans) de Brahms. (Concerts de Cambra al Petit Palau). 20,30 h Liceu Gaudi de Joan Guinjoan. Dir.: Josep Pons. 21 h Auditori OBC. Javier Perianes, piano. Dir.: Libor Pesek. Gerhard. Scriabin. Dvoník. 6NOVEMBRE 19 h Auditori OBC. (Segona audició). 7NOVEMBRE 11 h Auditori OBC. (Tercera audició). 17 h Liceu Gaudi de Joan Guinjoan. Dir.: Josep Pons. 18,30 h Palau Orquestra de Cambra Bielorussa. Vivaldi, Albinoni, Pachelbel. (Promocoocert). SNOVEMBRE 21 h Palau San Francisco Symphony Orchestra. Dir.: Michael Ttlson Thomas. Xostakóvitx, Debussy. (Palau 100). 9NOVEMBRE 20,30 h Liceu Gaudi de Joan Guinjoan. Dir.: Josep Pons. tO NOVEMBRE 20,30 h Liceu Ballet Nacional de Espafia. Elloco. Palau Cincinnati Symphony Orchestra. Hélène Grimaud, piano. Dir.: Paavo Jarvi. Nielsen, Beethoven, Sibelius. (Palau 100). SGAE Quartet de corda de l'OBC. Montsalvatge, Homs. (Avuimúsica). 20,30 h Liceu Gaudi de Joan Guinjoan. Dir.: Josep Pons. U NOVEMBRE 20,30 h Liceu BaUet Nacional de España. Elloco. Auditori OBC. Josep M. Colom, piano. Dir.: Ernest Martínez lzquierdo. Brahms, Mestres Quadreny, Sibelius. Palau OSV. Diana Baibusa, piano. Dir.: Uwe Mund. Wagner, Liszt, Schumann. (Concerts Simfònics al Palau). 19 h Auditori OBC. (Segona audició). 20,30 h Liceu Gaudl de Joan Guinjoan. Dir.: Josep Pons. 22 h Palau Orquestra de Cambra Bielorussa. Bach. (Promoconeert). Auditori OBC. (Tercera audició). Liceu Ballet Nacional de España. Elloco. lS NOVEMBRE 20,30 h Liceu Gaudt de Joan Guinjoan. Dir.: Josep Pons. 16NOVEMBRE 20,30 Liceu Ballet Nacional de España. Elloco. 17NOVEMBRE 20,30 h Liceu Ballet NacionaJ de Espnña. Elloco. lS NOVEMBRE 20 h SGAE Projecte-e-Moon (amb la col·laboració de Phonos). Silvia Vidal, piano. Ramon Humet, ordinador i electrònica. Guix, Humet, Díaz, Rossiyol, López, Galvez. (Avuimúsica). 49 Gaudí de Joan Guinjoan. Dir.: Josep Pons. 529 240CTUBRE 270CTUBRE e- s. 310CTUBRE e- r. 1- ). S NOVEMBRE :. i, I. 21 h 1- llNOVEMBRE 20 h 21 h 13NOVEMBRE 19h 14NOVEMBRE llh 18 h 20,30 h Liceu 6i ;¡¡;;;- = ~ .» = ....., =· ii. 240 6 ::s. ..., ;¡¡;;;- = = ii. ~ ;¡¡;;;§:: AMPOSTA (MONI'SIÀ) 23 OCTUBRE 22 h Unió Filharmònica Cor de Noies dc l'Orfeó Català (patrocinat per Grupo Santander). Josep Surinyac, piano. Dir.: Lluís VilamaJÓ. Obres per a cor a cappella i cor i piano. LA BISBAL DEL PENEDÈS (BAIX PENEDÈS) 24 OCTUBRE 18,30 h Església Cor Vivaldi-lspsi-Petits Cantors de Catalunya. Ar!lau Farré, orgue. Dir.: Òscar Boada. (XV Tardoral d'Orgue del Penedes). 7 NOVEMBRE 18,30 h Església Agrupació Polifònica de Vilafranca. Eduard Vila, orgue. (XV Tardoral d'Orgue del Penedès). 21 NOVEMBRE 18,30 h Església Coral Oronell. Pere Pagès, orgue. (XV Tardoral d'Orgue del Penedès). LES BORGES DEL CAMP (BAIX CAMP) 7 NOVEMBRE 18 h Parròquia de l' Assuntpta Orfeó Cata là (patrocinat per Fundació Caixa Penedès). Mercè Sanchis piano. Dir.: Josep Vila i Casañas. Obres per a cor a cappella i cor i piano: 18 h Paper de Música Trio Lom. Joan Orpella, violí. José Mor, violoncel. Daniel Ligorio, piano. Mozart, Debussy, Xostakóvitx. 20 NOVEMBRE 2 1 h Paper de Música Ana Guijarro, piano. Vasil Lambrinov i Albert Rodríguez, violí. Ber· nat Bofarull, VIOla. Joan-Antoni Pich, violoncel. Nenad Jovich, con· trabaix. Chopin, Schubert. Teatre El Jardi Orfeó Català (patrocinat per Fundació Caixa Penedès). Mercè Sanchis, piano. Dir.: Josep Vila i Casañas. Obres per a cor a cappella i cor i piano. Església Agrupació Polifònica de Vilafranca. (Xlll Cicle Música i Músics de Cala· lunya. Euroconcert). Auditori E. Granados Cor de Cambra del Palau de la Música Catalana (patrocinat per Funda· ció Caixa Catalunya). Kennedy Morctti i Jordi Armengol, piano. María Espada, soprano. José Antonio López, baríton. Dir.: Jordi Casas Bayer. Ein Deutsches Requiem de Brahms (versió de piano a quatre mans). CAPELLADES (ANOIA) 170CTUBRE FIGl.JERI!S (ALT EMPORDÀ) 24 OCTUBRE 18 h LA LLACUNA (ANOIA) 16 OCTUBRE 2 1,30 h 240 LLEIDA (SEGRIÀ) 7 NOVEMBRE 19 h MARTORELL (BAIX LLOBREGAT) lO OCTUBRE 19 h Auditori J. Cererols Cor de Cambra del Palau de la Música Catalana (patrocinat per Funda· ció Caixa Catalunya). Jordi Armengol, piano. Dir.: Jordi Casas Bayer. Saló Rossini. MONTBLANC (CONCA DE BARBERÀ) 23 OCTUBRE 22 h Església Sta. Maria Joan de la Rubia, orgue. (X111 Cicle Música i Músics de Catalunya. E~ concert). Església Prioral Cor de Cambra del Palau de la Música Catalana (patrocinat per Funda ció Caixa Catalunya). Josep M. Mas i Bonet, orgue. Dir.: Jordi Casas Bayer. Missa en Re major de Dvorak. Teatre Comarcal Quartet Dialogue. (XIU Cicle M(Jsica i Músics de Catalunya. Euroconcerl). REUS (BAIX CAMP) 90CTUBRE 19,30 h SOLSONA (SOLSONÈS) 240CTUBRE 19 h TORELLÓ (OSONA) 16 OCTUBRE 20 h Teatre Cirvianum Orfeó Català (patrocinnt per Fundació Caixa Penedès). Mercè San.chís, piano. Dir.: Josep Vila i Casañns. Obres per a cor a cappella i cor i piano. VILA-SECA (TARRAGONÈS) 50 530 20 OCTUBRE 21 h Auditori Carre ras Jordi López, piano. (Xlii Cicle Música i Músics de Catalunya. Eurocoo· cert). OFICINES 2e3 .,.,~_,4<1 "-&tlt Glioo, Ull p "-& 6ti7N l l·t· -322 ). -~.6 TM ~4<ol.lolnpl Qro 6t CooT>oft. • 7MEJPmolo.._tpt ~~~.~..... -11.101 19111at....,._ojor4<o-.. 1M ~cordoWio. 7-llfooq,-., r.ttro) _.,., - . , . , _ . Cel.oluof• Pl~.20 -.. ~-Pobl....... t18-2j0 lt2 . .~- •• UCitlo Ros-< 6t Uúll, A8 ~ Vlllao-.30 -~- l!oiNII6, 454 tul11~· 8MC41.,.,11l ). tu41•-PJ. 6t ,. 2.ll Cor-. wr...,.... PJ,-.,f'li!n, 4 5 till- """"" "**t, :¡ t21S..- ). ~.282 tu e.- T--o ololoo C4w1a Tr_.... 6t 1ft Corto, 2'7~ t20 l'H..,.__. Wde S.U WMo, 12-14 121 ........ lllmèfo S... !«dd, 1 127\Joló _.__l_pl - · r...... 2tooq. Prlltlt '' ,_.,., A I '-W,..,n. G2..,c-IIMIPnhM -.316 1134- ;, -·~.31 e3. c.-,.lo ... - ), IWCoe~Mp.~ e3ts.'lt9'u,2 140-·... -·-a. . ,.,, .. 20 M4S...- I· f. __ !lat--·-· ...., .... 6t Slmt. 107 s, a r. 08028 7 N - OICJIU V - - f..k,103 ). I· .,..... Tnllat-e.IIGtU MI<ocll00utlt~2 ~ Una Caixa que sona diferent "'-- 33 -.~ M4Simltol u.;, ca.to~~o. 24 tsSMatotO -·-UOr-,1~ •Mr.,... - · d'[pra, lA!! t57 Vic Pl.~.lO tsi M- - ~Gumñ.69 M5- -VI......... ---.1-8 -aciiS-,2.4 -·l'lva-. inopof. M7 Ilo SIIW 53 LI~$ Ara, t'O.~tè té ben aprop tma altra. Caixa d'E.~llÚLTÍJ, Una Coixa que, mb f'nlld de L'àmbit de La Comunitat l~tlencimza, s'ha concertit en w1a de /e.~ primerf'.~ entitat.~ finnncere.f de Lot el paf.~. Una Caixa que .~ona diferent. A BaiiCaÍ.ta fJO.~em el to fonamental en le.f Pf'r.mne.~. En l'ateiiCió a /e.f .~er,e.~ nece.uitat.f. En el tracte. En la gestió lleL~ .ferM interessos. Po.5em el to fonamental en lÚmar-li, .~empre, el millor servei. .... 174 . .- - . -a.l-86 ,., oeou Ml . ._ _ ---M<qo , . . . , "-• - · · 1!1 A . Qo1la. 141 - ..... 33 WTa.-.24 10UT..- 10'12-· Pio.NfonlolUI,3 -·cii1HS6blo&.16l20 1111.5- "-'"""'·38 lOUAoñ -aV.,.eda.SO e om pr o l' i -lr o - .62 1011 s.t - - - - c....... 1020-codoii!GK llopull. 14 1021El-· Olio Cal6l, 17-19 rúiumtle.~ 1w..vtres 1H)Ilt!.v ojif'i nr.~ a Catalunya. 1022 - · - - Doopl c-..,...2 1047~• Pl. Cor!lüo.oo4. 7 y8 10411 Solou S..Uione. 56-Edt. Servei al 1 OOo/o wwu·. bancnja.P.~ 108011- Vol.,.. -·.looq..jm~.38 10110101 1>\A!-.11>18 10t7 1.1 Soo 4'U'pll ""'""" &\oclou. 11 ... 10!18or_S.,.. ~.27·29 1104 UofOt"- " " - 'Wdoe*- 14 111$"- _....... ~ta.34 uu-~.126 U33- ~a..-.1"-16