Revista Musical Catalana. Núm. 247 Maig 2005
Editorial: Paraula i música radiofònica / PANORAMA Temporada OBC 2005-06. Presentació i incògnita. Jaume Comellas / Toma el predomini de la veu al Festival de Peralada. Jaume Comellas / Una oferta excepcional en la Schubertíada de Vilabertran. Jaume Comellas / Joves intèrprets destacats a Santa Cristina d'Aro. RRMC / La pianista Eulàlia Solé torna al Palau. Núria Peláez / Mikrokosmos: De crítica musical. Pere Artís / Tangents: Gurnemanz. Jordi Maluquer / Lliçó magistral de Magnus Lindberg al Conservatori de Música del Liceu. Sergi Riera / Crítiques. Jaume Comellas, F. Taverna-Bech, Jordi Salazar, Albert Suñé, Robert Benito i Lluís Trullén / Picap. Vint anys apostant per la música en català. Marc Parera / Directors d'orquestra/direccions personals (5). Seiji Ozawa, Orient clàssic. Antoni Batista / TEMA Música clàssica als mitjans de comunicació. La música culta en el gueto de la comunicació / Música clàssica a la ràdio: l'estat de la qüestió. Marc Parera / Música culta, la gran absent de la televisió. Núria Peláez / MUSICALIA Jordi Casas Bayer. El director coral més sol·licitat. Núria Peláez / Han-na Chang i la London Symphony Orchestra; New London Consort amb Philip Pickett; Josep Pons amb l'ONE; Frans Brüggen; Quartour Mosaïques. Lluís Trullén / Carles Santos, en els dominis llunyans del Liceu Jenufa, o la gran òpera txeca, arriba al Liceu. Jaume Comellas / Música encreuada. Eduard V. Patsi / SCHERZANDO. Cesc / DISCOS / CONCERTS
Centre de documentació de l'Orfeó Català
Còpia permesa amb finalitat d'estudi o recerca, citant la font "Centre de Documentació de l’Orfeó Català". Per a qualsevol altre ús cal demanar autorització.
veu tornarà regnar al estival de eralada enufa' ' opera , al Liceu gran tempor 247 evis a usica ca a ana •o o •o ~~~<=>~~Jl:------~--¡;~;~~¡~-i~ó~i~~-;~di~{ò:;j~;-------------------- ...............................................__________ ._.,_.,.................................................................................................................. .. Consell Editorial: Fèlix Millet rn....,:.-~,.... tJ Montserrat Albet, Josep M. UJosep M. Busquets, Josep Salvador Cardús, jordi Casas, Gabriel Ferrer, Joaquim r;orn~<>sa.Joan Guinjoan, Carles Guinovart, Teresa Lloret, Joan Matabosch, Jordi Mon tuli, Ramon Muntaner, Ramon Pla i jordi Rueda. PANORAMA Temporada OBC 2005-06. Presentació i incògnita per j.C.C. Toma el predomini de la veu al Festival de Peralada per j.C.C. Una oferta excepcional en la Schubertíada de Vtlabertran per f.C.C. Joves intèrprets destacats a Santa Cristina d'Aro per RRMC La pianista Eulàlia Solé toma al Palau Consell de Direcció: Pere Artis (editor), Jaume Comellas (direcció periodística), Albert Mallofré toord!niaCIO amb Catalunya Música) i Uuís Millet (direcció musical) per Nríria Peltíez Prese¡¡lació de In temporada 2005-06 de l'OBC Disseny: Ferran Sendra Secretaria de Redacció: Teresa Martínez Publicitat: Megmar 2001, S.L. Diputació, 279, lr 7a Tel.: 93 487 76 26 08007 Barcelona Preimpressió: Ormograf, S.A. Impressió: Agpograf, S.A. Distribució: Distribarna, S.A. Dipòsit legal: B-34.432/83 ISSN: 1136-7458 Col·laboren en aq uest número: ART!S, ANTONI BATISTA, ROBERT CESC, JAUME COMELLA$, JORDI '>L\..Vlll:l\.NÚRIA PELAEZ, MARC EDUARD V. PATSI, SERGI RIERA, JORDI SALAZAR, ALBERT SUÑÉ, FRA."'CESC TAVERNA-BECH i LLUÍS TRULLéN Auditori del Festival de Peralada als jardins del castell T~MA Mikrokosmos: De crítica musical per Pere Arfís Tangents: Gumemanz per ]ordi Maluquer Lliçó magistral de Magnus Lindberg al Consrvatori de Música del Liceu per Sergi Riem Crítiques per F. Tnvemn-Bech, Lluís Trul/én, Robert Ben ito, Jaume Comellas, jordi Snlazar i Albert Suñé Picap. Vint anys apostant per la música en català per Marc Parera Directors d'orquestra/direccions personals (S). Seiji Ozawa, Orient clàssic per A11foni Batista Música clàssica als mitjans de comunicació. La música culta en el gueto de la comunicació Música clàssica a la ràdio: l'estat de la qües tió per Mnrc Pnrern o per Nrírin Peltíe: o per Nríria Peltiez Música culta, la gran absent de la televisió ·······-------------------··..---------------------········-------·-·····················-------------------·-·······-----------------------.... --.................... Jordi Casas Bayer. El director coral més sol·licitat MUSICALIA Sant Francesc de Paula, 2 08003 BARCELONA Tel.: 93 295 72 28 Fax: 93 295 72 1O www.palaumuslca.org A/e:. r~vi~ta@palaumusic~.org dc la Música Dlal.!n11, Mèfon d',ltenció 111 client 28 S2 (de dilluns • dis~><~btl•, dc 9.30 h a 21 h) articles publicats a "Catalunya Música /Rcvi~la Catalana" cxpr.'S5el1 només l'opinió dels ·"Catalunya Múslca/Revl~l.l Music,,! no mantindrà corrcspondènci.1 runb els autors d'originals no encarr~g(ltS i cnviah:i Cde espontàniament •t In Redacció. les reproducoons ,,utoriuad~'S, VEGAP, Barcelona 2005. •o •• o G A .. IJI¡Ju)a mísiralmista masiral ratalana o o •o A Jordi Casas Bayer W Han-na Chang i la London Symphony Orchestra; New London Consort amb Philip Pickett; Josep Pons amb l'ONE; Frans Brüggen; Quartour Mosaïques per Llufs Trullén Carles Santos, en els dominis llunyans del Liceu Jenufn, o la gran òpera txeca, arriba al Liceu per J. Comellns Música encreuada per Eduard V. Patsi .............................................................................................................................................................................................................................. SCH~RZAN~O ~ISC OS CONC~RTS O •o perCesc -S 243 EL PRIME R PALAU Cicle de Joves Intèrprets X Temporada 2005 La Fundació Orfeó Català-Palau de la Música Catalana organitza laX temporada El Primer Palau, amb la finalitat de dona r una oportunitat als joves intèrprets de música clàssjca de fer el debut al Palau de la Música Catalana. Per això obre una . convocato' r1a adre~ada a instrumentistes de corda, teclat, vent o percussió, cantants, duos amb piano i grups de ca1nbra constituïts de nivell superior o graduats, que no hagin complert els ~8 anys el 31 de desembre de ~005 i als cantants que no hagin complert els 31 anys el 31 de desembre de ~005. 1 Pre111i especial del IOè aniversari al millor intèrpret: 9.000 € Els interessats a tenir més informació poden sol·licitar l es bases completes d'aquesta Convocatòria al Palau de la Música Catalana a/ e: fundacio_concerts@palaum .usica.org ¡¡ 93 ~95 7~ ~O (Srta. Adriana) , o als Conservatoris i Escoles de Música. E l s candidats hauran d 'enviar la sol·licitud abans del31 de maig proper. patrocma i FUNDACIÓ ORFEÓ CATALÀ PALAU DE LA MúSICA orgam~: + MITSUBISHI I 'ELECTRIC 1 'una manera espontània, fa poc s'ha desfermat una petita polèmica a redós de l' ús suposadament excessiu de la paraula en la programació de Catalunya Música. La forma ha estat l'habitual en aquests casos : una carta escadussera i inesperada al director d'un mitjà de comunicació, que aconsegueix crear una n1ica de polèmica i, per efecte taca d'oli, s'escampa, malgrat que tot sigui dit de passada, en aquest cas no excessivament. No és la nostra intenció jutjar la validesa d'aquest posicionament o la feblesa dels seus arguments; ni tampoc volem crear doctrina sobre quina és la millor mena de model per a un canal radiofònic especialitzat. El que ens interessa ara és situar el que creiem que constitueix el rerefons més pregon d'aquest tema. La manera com cada afeccionat a la música, i de manera particular a la música culta, l'assumeix, l'entén, la disfruta, la viu i la concep. Aquest és un àmbit delicat i complex, ja que entra en aspectes de característiques tan diverses con1 són, en un prime/ ríssim lloc, la sensibilitat individual i després d'altres, com formació, context vivencial, etcètera. D'acord amb aquesta realitat tan oberta, tanmateix hom podria establir dos grans extrems: en un costat hi ha els qui conceben el fet musical des de la perspectiva del goig hedonista immediat; els qui cerquen de manera particular una satisfacció per als sentits; per a uns sentits, és ciat~ refinats, no vulgars, que exigeixen que allò que es percep sigui "gastronomia" -permeteu-nos la insistència- selecta. A l'altra banda, hi hauria aquell afeccionat que sense renunciar al concepte que acabem d'exposar, va més enllà i pretén que la música li forneixi, ultra goig sensorial selectiu, inquietud intel-lectual; que atilles seves ànsies d'anar més enllà de la percepció immediata i que així li permeti d'avançar en l'aprofundiment de la veritat i dels misteris tnés pregons del fet musical. Aquí hi ha obert un camp de reflexió d'un interès enorme. Paraula • • z muszca radiofònica 247 _I 5 -- 245 Temporada OBC 2005-06 Presentació i incògnita EL FUTUR DE LA TITULARITAT ARTÍSTICA DE L'OBC VA RESULTAR MASSA PROTAGONISTA EN L'ACTE DE PRESENTACIÓ DE LA SEVA PRÒXIMA TEMPORADA, I AQUEST FET VA DONAR-HI UN CLÍMAX ESVAÏT POC AJUSTAT AMB EL TO FESTIU QUE CORRESPON A QUELCOM DE NATURALESA TAN FALAGUERA COM ÉS SEMPRE L'ANUNCI D'UN GRAN CI CLE DE CONCERTS. 247 6 246 oms tan importants com els de Maria Joao Pires, Kiri Te Kanawa, Truls Mork, Hilary Hahn, Gidon Kremer, Rudolf Buchbinder, Eiji Oue, Josep Pons, Victor Pablo Pérez, Ros Marbà, Salvador Mas, Lluís Claret, Bella Davidovich, Christopher Hogwood o Sian Edwards, van quedar d'aquesta manera aombrats del paper que els corresponia i mereixen, com a valedors d'una temporada que manté o potser millora l'interès de les immediates anteriors. Una temporada que és fidel a una estructura semblant a l'anterior, o anteriors, amb trenta programes i vuitanta-sis concerts, amb la participació de tres orquestres convidades en règim d'intercanvi: Orquestra del Capítol de Tolosa de Llenguadoc, Orquesta Nacional d'Espanya (ONE) i Orquestra Simfònica de València. En tot cas ru ha un canvi significatiu, ja que sis dels programes seran oferts quatre vegades, i una addicional en el model d'abonament. En el pla artístic, estem d'acord amb els tres grans eixos amb què la va definir el titular de l' OSC, N Maria Jotlo Pin•s Ernest Martínez lzquierdo: supon a la producció dels segles xx i XXI, notable presència de solistes, i en algun cas directors de prestigi¡ programació que inclou un aspec. te obert quant a èpoques i estèti· ques, amb vista a esdevenir atrac. tiva per a amplis segments d'afa:cionats. A això caldria afegir la continuïtat en la feliç idea de confrontar compositors sobre el pa· per de característiques dissern. blants: és el cas de Brahms-Sibe· li us, Mozart-Schubert -que ens permetrà gaudir de l'exuberància orquestral del segon en les scve~ simfonies més conegudes- o Mes· siaen-Mahler. el que fa al paper de la composició contemporà· nia, pràcticament la mei· tat de les obres programa· des han estat escrites en el segle xx, fet que, en tot cas, no vol dir que totes corresponguin a estèti· ques avantguardistes. I aquí cal fer un esment especia. al programa número 14, en el qu.. l'O BC, dhigida pel seu titular, Er· ncst Martínez Izquierdo, remem· brarà l'històric concert que va te· nir lloc aJ Palau de la Música, gai· rebé a les envistes de l'inici deia guerra civil, en eJ qual s'oferí l'es· trena del Concert per a violí i orquestra "a la memòria d'un àngel" d'Alban Berg -amb l'apor· tació extraordinària de Gidon Kremer-, en un programa gaire~ igual, en el qual s'oferirà la Posa· caglía de Webem, Leo de Gerhard i finalment l'habitual encàrrecde I'OBC, en aquesta oportunitat demanat al sabadellenc Benet Casablancas. L'estol de noms ja esmentats ju.'tifica el segon apartat, el qual comptarà, a més, amb l'habitual P Hilnry Hnlm l 1pon i XXI, , i en tigi i spec. rtèri. ItraC· 'afec. ~r la \con· :1 pa· sem. Sibe· eem ància seves Mes· de la porà· mei· ;ama· segle ol dir :stèti· pecial 1qual Lr, Er· mem· va te· I, ga~ de la í l'es· ioií i d'un 'apor· ;idon 1irebé 'Pasa· :rhard ·ec de mitat Benel tsjusqual bit u~ i saludab le recurs a solistes de l'Orquestra, Magdalena Barrera i Magdalena Martínez -intèrprets del Concert per a flauta i arpa de Mozart-, Larry Passin, Angel Jesús García -en el gairebé exòtic Concert de Kurt Weil-, mentre que l'elogiable quota de suport als joves valors locals en aquesta ocasió raurà en el pianista José Menor~ un músic d'unes aptituds notables. Hom inclou, naturalment, un important actiu d'obres de gran repertori de la mà dels compositors clàssics i romàntics més habituals: Mozart, Txaikovski, Mahl er, Beethoven, Mendelssohn, J-l aydn, Dvorak, Ravel, Dukas, Debussy, FaiJa, Stravinsky, Borodín, Khatxaturian, Prokófiev, Rimski-Kórsakov, Bruckner, Sibel ius -menys present que en anterio1·s edicions-, Strauss, Liszt i Chopin, amb bona part de les composicions més celebrades: Així parlà Zaratrustra, El amor brujo, La Creació, Bolero, L'ocell de foc, Danses pololltsianes del Príncep Jgor, Concerts per a piano i oquestra de Chopin, Brahms i Beethoven, El cant de la terra, Simfonia "Tità", etcètera. Un compositor al qual hom para una atenció preferent és Dmitri Xostakóvitx, del qual el 2006 es commemora el centenari del seu naixement. La seva obra s'escoltarà en quatre concerts, un d'ells per partida doble. El Cor de Cambra del Palau de ~Música -La Creació de Haydnlla Coral Càrmina -Stabat Mater de Rossini- configuren les dues grans machines simfonicocorals. Mozart, amb el seu habitual festival d'inici de cicle, reitera el seu obligat protagonisme -molt compattit amb Schubert-; Beethoven, amb quatre presències molt concentrades a la part final del cicle, i Strauss encapçalen el rànquing dels grans entre els grans. n la nòmina de compositors catalans, destaca la recuperació de Ferran Sor -dues composicions-, que pot constituir una més que grata sorpresa. Montsalvatge, Homs, el ja esmentat Gerhard i el sorprenent -en el context- Mompou, entre els puntals de la creació catalana del segle xx, comparteixen presència amb Balada, ]ep Nuix i Brotons i l'indicat Casablancas. La referència ja feta dels grans noms de la interpretació -solistes i batutes- no exclou un major aprofundiment en alguns. Pel que fa a la direcció, Ernest Martínez lzquierdo dirigirà set dels n·enta E FERRAN SoR, UNA , RECUPERA CIO SORPRENENT. programes, enn·e els quals els dos de contingut més avantguardista: l'esmentat commemoratiu del setantè aniversari de l'estrena del Concert d'Alban Berg i el que està format per obres de Nuix, Messiaen i Berio. A la banda oposada, dirigirà La Creació de Haydn. Aquesta columna majestàtica de l'OBC que segueix essent FranzPaul Decker dirigirà n·es programes, i encara que pugui sm·prendre, en cap no hi ha obra de Mahler, però sí de Bruckner, Sn·auss i Wagner. Tres concerts, els cotTesponents al Festival Mozart, seran dirigits per Thomas Zehetmair, alhora també violinista, un nom que sembla més desconegut que important. e ap altre director convidat dirigeix més d'un concert, i als noms ja coneguts dels nostres Ros Marbà, Salvador Mas, Pons, que ve amb la seva ONE, Giménez Ca rreras, Brotons, que repeteix amb Xostakóvitx després de l'èxit aconseguit amb aquest compositor la temporada actua l, s'hi afegeixen com a especialment rellevants el de la directora anglesa Sian Edwards, Eiji Oue, ChTistopher Hogwood i Víctor Pablo Pérez. Superada de llarg la barrera de les 150.000 localitats venudes en la temporada actual-concretament 157.000-, hom aspira a anibar a les 165.000, fet que suposaria un increment de gairebé trenta mil localitats en cinc anys. Una línia ascendent remarcable, especialment si es té en compte la tendència en sentit contrari generalitzada arreu. Això és més o menys tot. O gairebé tot. Un "gairebé" molt transcendent que passa per la resolució de la crisi apuntada al principi. Sense anar més enllà, apuntem que és d'una enorme importància. I ho és, perquè en el fons no és solament qüestió de persones, sinó de model. Deixem-ho aquí de moment. 247 2+7 Torna el predomini de la veu al Festival de Peralada EL RETORN DEL PREDOMINI DE LA VEU, I ESPECIALMENT DE LA VEU LÍRICA, I EL FET D'EVITAR ELS ESPECTACLES DE RISC CONSTITUEIXEN DUES DE LES CARACTERÍSTIQUES MÉS REMARCABLES DE LA PROGRAMACIÓ DEL XIX FESTIVAL CASTELL DE PERALADA QUE s'A- CABA DE PRESENTAR. EN TOT CAS, ES MANTÉ LA LÍNIA DE PROGRAMACIÓ DE GRAN ESPECTACLE QUE HA DEFINIT AQUEST CICLE DES DELS SEUS ORÍGENS, COM HO DEMOSTRA LA PRESÈNCIA DE NOMS TAN IMPORTANTS COM LORIN MAAzEL, DANIEL BARENBOIM, JoAN PONS, MARIA GULEGHINA, JAUME ARAGALL, JosÉ VAN DAM, BARBARA fuNDRIKS I LA MARTHA GRAHAM DANCE COMPANY. 247 l cicle oferirà vint-i-quatre espectacles, en més de la meitat dels quals té protagonisme el cant; en dos jazzístic i en dos més de tall popular. En aquest context, s'hi succeeixen òperes de gran repertori, sarsueles, concerts simfonicocorals i propostes inclassificables però amb el cant com a centre. Cal destacar el paper que ocupa la sarsuela, amb dues produccions de característiques contraposades: una de les més conegudes. La verbena de la Paloma de Tomas Bretón, i una altra que ha estat descoberta fa molt poc, La eterna canción de Pablo Sorozabal; la primera amb un muntatge de Comediants i producció del Festival de Granada i la segona en una producció del Teatro Español de Madrid. Els dos títols programats de gran òpera seran servits en propostes sobre el paper no rutilants. La Traviata serà una iniciativa i producció de Joventuts Musicals d'Alemanya, amb el suport orquestral de la JONDE i coral del Cor de Joventuts Musicals de Renània del Nord-Westfàlia i un repartiment fonnat per joves valors. L'atractiu particuladtzat serà l'energia juvenil que ho presideix tot. L'altre títol important, Salome, s'oferirà en una producció del Teatre d'Òpera Nacional de Polònia, E companyia que vindrà al complet. Com a òpera infantil és qualificada la producció titulada foc de mans, basada en llibret de Valentí Gómez Oliver i Albert García Demestres i música d'aquest que comptarà amb dramatúrgia de Tortell Poltrona i un destacat repartiment vocal-Rosa Mateu, Marisa Mattins i Antoni Camas, entre d'altres- i suport de conjunt instrumental sota la direcció de l'expert Miquel Ortega. Les grans veus es concenh·en en dos recitals, de manera particular el que oferiran la soprano Maria Guleghina, Jaume Aragall i Joan Pons, amb l'OSC, que inicia un acord de coJ.Iaboració amb el Festival com a orquestra estable, i direcció de l'especialista Marco Anniliato. Serà una vetllada per a amants de l'hedonisme líric. Un altre esdeveniment en aquesta linia serà el recital de caràcter més íntim que oferirà el baríton belga José van Dam a l'església del Carme, en el qual actuarà acompanyat al piano per Maciej Pik.uls- JosÉ VAN DAM OFERI RÀ UN PROGRAMA DE LIEDERISME EMINENTMENT FRANCÈS. Da11iel Bamrboim LA MÚSICA TAMBÉ HOMENATJARÀ CERVANTES EN EL SEU ANY COMMEMORATIU. ki en un programa do liederisme i òpera eminentment francès -Debussy, Poulenc, Jbert, Massenet, Bizet, Gounod, Berlioz, Delibes i Duparc. os importants concerts simfonicocorals seran servits per dues agrupacions corals amateurs històriques. L'Orfeó Català serà l'intèrpret del quart moviment de la N01•ena de Beethoven amb el suport de la Filha1mònica Arturo Toscanini i el privilegi de la batuta de Lorin Maazel. I I'Orfeón Donostiarra serà acompanyat per I'OBC en la versió de la majestàtica cantata Aleksandr Nevskí de Serguei Prokófiev. Veu coral serà la de la Capella Yirelai que dirigeix jordi Reguant en un programa de títol peculia1~ "La música que Cervantes habría escuchado en la radio", format per temes de l'època ccrvantina en el context de la commemoració tan insistida a la qual s'afegeix Peralada, i no sols amb aquest esdeveniment, com comprovarem. Veu també destacada serà la de la soprano nord-americana Barbara Hendriks, que se'ns mostrarà en la parcel·la jazzística lírica amb obres d'Ellington, Gershwin i Porter acompanyada pel Magnus Lindgren Quartet. I veus jazzfstiques en el vessant gospel seran les de The Blind Boys d'Aiabama. I veus, definitivament en el camp de la música populat~ seran les de Joan Manuel Serrat i Miguel Bosé. D E I concertisme instrumental també ocupa un lloc destaca ble en l'edició d'enguany del Festival. Ja hem esmentat el concert que dirigirà Maa- zel amb la simfonia més estimada de totes les de Beethoven, i cal fer-ho d'una manera especialment atenta del concert que dirigirà Daniel Barenboím amb Ja West-Eastem Divan Orchestra. fonnada per músics àrabs i jueus, amb la interpretació de la Simfonia núm. 1, "Tità" de Mahler. També és remarcable l'actuació de Jesús López Cobos amb I'Orquesta Sinfónica de Madrid i el pianista Michel Camilo en el Concert per a piano i orquestra de Mam·ice Ravel. L'Orquestra de l'Òpera Nacional de Polònia completarà la seva presència amb un concert simfònic centrat en obra de Wagner amb l'estrena a Espanya de l'Obertura Polònia. L'espectacle que presenta Goran Bregovic i el seu conjunt, titulat Banda de bodes i funerals, forma part del capítol d'inclassificables, com així mateix en forma part la versió, en un muntatge sui generis basat en la novel·la El pianista de Manuel Vazquez Montalbiin, amb direcció de Xavier Albertí, ben abonat en el Festival, amb Juan Diego com a narrador i el pianista granollerí Jordi Masó. També resulta difícil classificar Les mil i una nits, proposta que ha enginyat Joan Font i Luisa Hurtado, que produeix Comediants amb partitura de Gani Mirzo, escenografia de Frederic Amat, coreografia de Montse Colomé i iJ.Iuminació d'Albert Faura. El tema de partida és el saqueig de la Biblioteca de Bagdad. alvador Tiivora, artista especialment afalagat per Peralada, clourà el festival amb una visió també sui generis de Yerma -es mostra fecunda i llibertària- que és esn·ena absoluta i produeix el Festival. Dos dies abans s'haurà produït la visió de Don Q ... pasajero en transito, un espectacle de Rafael Amargo dirigit per Carles Padrissa de La Fura dels Baus. És una visió, també particulat~ en aquest cas de Don Quijote amb música flamenca i suport d'un muntatge audiovisual. L'ortodòxia del ballet vindrà amb molt més plenes garanties de la mà de la Martha Graham Dance Company, una presència que ens arriba vint anys més tard de La seva anterior actuació, en aquell cas al Grec. Damunt l'escenari dels jardins del castell, algunes de les darreres escenografies d'aquesta companyia cabda l. Un pressupost de més de 3 milions d'em·os, dues terceres patts del qual en concepte de contractació, con(iguren la part més prosaica de la iniciativa i la presència esperada dc més de 30.000 espectadors en constitueixen la part més visible i immediata de la seva justificació. S 247 XIII Schubertíada a Vilabertran XXV Feslil•al llllerJJaàolltll de J\lú.rim de l'Empordà IY ''·"~"'¡ Una oferta excepcional en la Schubertíada de Vilabertran UNA OFERTA EXCEPCIONAL, BASADA EN LA VEU I EN NOMS DE OFEUA SALA. ~c,prano ROGER VIGNOLES, p1ano GRAN RELLEU, PRESIDEIX LA PROGRAMACIÓ DE LA BERTÍADA DE VILABERTRAN, QUE PROMOU JoVENTUTS MUSI- ;!() d '.J'<'JJI JEROME ROSE, puno ~6 J'.J~o..t MICHELLE BREEDT, mt:.t.zo WOLFRAM RIEGER, puno VINT-I-CINQUENA EDICIÓ DE CICLES DE CONCERTS EN AQUEST z~ tiJ.,.,, ~: o' AQUESTA ENTITAT, COM A FESTIVAL DE MúSICA DEL'EM- DETLEF ROTH, b.1ríton ULRICH EISENLOHR. p1:tno PORDÀ. CALS DE FIGUERES I QUE ENGUANY COMMEMORA TAMBÉ LA MARC EXCEPCIONAL, QUE VA COMENÇAR, SEMPRE DE LA MÀ 2 df .l(lfmbn 247 XITI ScHU- QUARTET CASALS SARA I I WILLIAMSON, clarinet J df stlmtbn ORQUESTRA DE CAMBRA DEL GRAN TEATRE DEL LICEU LIEDER CÀMERA, COR D E CAMBRA SYLVIA SCHWARTZ. <>pl'lnn ANIOI. BOTINES. tcnnr MARC PUJ Ol. ba" KAJ KLElJSTEEN. ,'onctmnc ANTONI ROS M.ARBÀ, direc1or • 9 df .rrltml>rt QUARTET ENSEMBLE ELAlOS ASSl MPTA MATEl, "!'r.uiO MITSt KO Sill RAl, m=USt'Prano l.Ll' iS VlLAl'tlAJÓ,ttoor TllO:\IAS RtJF,innmn LIEOER CÀMERA, COR DE CAMBRA JOSEP VILA, dm.'Ctoc FRANCISCO POYATO, piano li .!( , ·t•mbrt JULIANE BANSE, -;opr.~t~u WOLFRAM RIEGER. ptano ISAAC RODRÍGlEZ. ·hrJlCt .- - o * <f..~ • "''S1~1 1 1h~l'an.l I (U.:· ~' .. .....- ~ "laCaixa" 1nf01 @ t..¡lnflljlJ•'ff$.COn1 www.jmfigueres.com JOVENTUTS MUSICALS DE FIGUERES • ,, 972 so 01 17 .' il:J!•IENTRADA 902 101212 CAtXA CATALUNYA. ~ tefenUada com n total s'hi oferiran vuit concerts, que abastaran del 19 d'agost a 1'11 de setembre, en sessions de cap de setmana. Quatre estan dedicats al üederisme, un altre serà de caràcter coral, un presidit per un quartet vocal i cor, i finalment un a cànec d'un pianista i un darrer d' un quartet de corda. Tot això servit, cal insistir-hi, per un quadre d'intèrprets d'un altíssim nivell i cotització artística. Cal afegir-hi encara una programació molt selectiva, amb obres d'un gran atractiu, en tots els concerts amb composicions de Schubert, que acaba configurant una proposta de gran importància. Ofèlia SaJa i Juliane Banse, que obren i tanquen el cicle, esdevenen figures especialment destacades en la parcel·la liederística. La soprano valenciana, que acaba d'aconseguir un important èxit en un recital al Liceu acompanyada per un conjunt de violoncels de la Filharmònica de Berlín, actuarà amb un dels pianistes acompanyants més prestigiosos del panorama in- E temacional, Roger Vignoles. El programa aplega Schubert, amb sis temes inspirats en la nit, Toldrà amb quatre que ho fan en el pro· per àmbit costaner nord-empor· danès i una segona part totalment dedicada a Schumann en dos ci· eles. Juliane Banse, una mena d'ico· na sagrada d'aquest cicle que la va acollir essent una artista emergem i l'ha vist consagrada com a gran figura , oferirà un programa en el qual destaquen per la seva ori~· nalitat els Sis lieder per a sopra· no, clarinet i piano de Louis Spohr, que comptarà amb el su· port, ultra de Wolfran Rieger, una altra icona sagrada, del clarinetis· ta barceloní Isaac Rodríguez. El concert s'obrirà amb sis temes de ÜFÈLIA SALA I ULIANE BANSE, PUNTS CULMINANTS DE L'OFER- J TA LIEDERÍSTICA. tE r- Joseph Haydn i ocuparà la seva segona part amb Tres lieder de "Wilhelm TeW' sobre textos de Schiller i set més de Schubert. iT s. El amb oldrà pro· tpor· me ot JS CÏ· l'icola va rgem gran en el Jri~· Jpra· ,ouiï !I SU· ·,una )etis· :z. El es de a mezzosoprano Michelle Bredt i el baríton Detlef Roth completen la representació liederistica. Ella de nacionalitat sud-africana, s'ha fom1at a Alemanya, on va ser deixebla de Brigitte Fassbaender. Ha cantat a teatres d'òpera importants, com La Bastille, Staatsoper de Viena, Bayreuth, on va debutar l'any 2000 amb Els mestres cantaires de Nuremberg. També l'acompanyarà Wolframn R.ieger en un programa totalment dedicat a Schubert centrat en el cicle estacional. Detlef Roth debuta a Vilabertran amb un programa també totalment dedicat a Schubert, en el qual destaca el cicle El cant del cigne sobre poemes de Ludwig ReUslab i Heinrich Heine. És un jove cantant alemany que ha actuat sota la direcció d'lnbal, Neeme Jarvi, Cambreling, Herreweghe, Guschlauber, Sinopoli, Sawallisch, etcètera. I amb formacions com el Concertgebouw d'Amsterdam i la Filharmònica de Berlín. Antoni Ros Marbà és un nom especialment destacat del cicle, ja que dirigirà un programa molt atractiu centrat en la Missa en Sol major de Schubert i del qual forma part una obra recentment descoberta d'Arnold Schonberg que L de ben segur és la primera vegada que es podrà escoltar a Catalunya i molt probablement a tot l'Estat. L'acompanyarà el cor Lieder Càmera amb tres joves cantants, la soprano Sylvia Schwartz, el tenor Aniol Botines i el baix Marc Pujol amb el suport de l'Orquestra de Cambra del Gran Teatre del Liceu. a veu també serà protagonista de1 concert que protagonitz!lrà el Quartet Ensemble Elaios, format per la soprano Assumpta Mateu, la mezzo Mitsuko Shirai, el tenor Lluis Vilamajó i el baix Thomas Ruf, novament amb el Cor Lieder Càmera que clitigeix Josep Vila i el pianista Francisco Poyato. El progranJa, que començarà amb quartets vocals de Schubert i de Brahms, té el màxim interès en el cicle El pelegrinatge de la rosa de Robert Schumann. La parcel·la estrictament instrumental serà a càrrec del pianista Jerome Rose i del Quartet Casals amb la clarinetista Sarah Williamson. Rose és un pianista nord- L RosMARBÀ DIRIGIRÀ EL CON CERT DE MAJOR AMBICIÓ I FORMAT. americà d'un notable prestigi que ha actuat amb les principals formacions europees -Filharmònica de Berlín i de Munic- i nord-americanes, i amb directors com Solti, Sawallisch, Mackerras, Comissiona, etcètera. El programa comença amb la Sonata núm. 19 de Schubert i tres composicions de Chopin, i en la segona part amb les 25 Variacions i Fuga sobre un tema de Hèindel de Brahms. El Quartet Casals, una formació de trajectòria excepcional en el nostre món cambrístic, actuarà acompanyat per la clarinetista anglesa Sarah Williamson en el bellíssim Quintet per a clarinet i quartet de corda de Brahms que ocupa la segona part del concert. En la primera, el programa està format per sengles quartets de corda de Mozart el K. 80, i de Schubert, el «Rosamunda"'. Joves intèrprets destacats en el cicle del Fòrum de Santa Cristina d'Aro UN TOTAL DE QUINZE CONCERTS CONFIGUREN LA PROGRAMACIÓ DEL FESTIVAL IN- T ERNACIONAL DE MÚSICA DE CM.tt:BRA PROMOGUT PEL FòRUM DE SAL'ITA CRISTINA o'A- RO QUE VA CO.MENÇAR EL DIA ll 2 D'ABRIL I ACABARÀ EL 29 .;o 1XI .:e D'OCTUBRE. cc J 247 untament amb el vessant concertístic, el Festival acull també un cicle de conferències que pronunciarà el conegut musicòleg i realitzador de Catalunya Música Joan Vives. sobre la figura de Joan Sebastian Bace. Hom hi farà un recorregut per quatre etapes cabdals de l'existència del compositor alemany. Aquest cicle es completarà amb un concert amb data per determinar. També hi haurà una exposició de dibuixos de Cesc publicats a "Catalunya Música/Revista Musical Catalana·· a la Sala d'Exposicions dc la Caixa de Santa Cristina d'Aro. En el pla estrictament concertístic, el cicle es caracteritza per l'atenció a joves intèrprets alhora dipositaris ja d'historials acadèmics i distincions de gran solvència. És una aposta que si bé té el risc de no jugar sobre les garanties que sobre el paper ofereixen les grans figures, té l'al·licient de descobrir valors joves, intèrprets amb capacitat d'aportar noves maneres de veure la interpretació musical, d'oferir propostes de programes que fugen del tòpic i a la fi una frescor i vitalitat enormement gratificants. Pràcticament tots els concerts es mouen en aquest àmbit, excepte l'actuació del duo format per la violinista Yamei Yu i el pianista Wolfram Rieger -prou conegut a casa nostra per les seves modèliques actuacions com a acompanyant de cantants-, ambdós noms de notable relleu. També és el cas del pianista Ivan Martín, malgrat que es tracta d'un músic jove però ja amb un historial remarcable i extens, que el dia 27 de juliol actuarà i dirigirà l'Or- questra lntemacional de Cambra en un programa monogràfic sobre Bach. Per problemes d'espai d'escenari, excepcionalment tindrà lloc a l'església de Sant Feliu de Guíxols en col·laboració amb el Festival de la Porta Ferrada. El cicle el va obrir el duo format per la jove violinista jennifeer Pike - primer premi del BBC Joves Intèrprets-, que actuà acompanyada al piano pel seu pare, Jeremy Pike. Els seguirà el dia 7 de maig el Quartet Ebène -primer premi de l'ARO Munic 2004-, amb un programa Haydn, Mozart, Schubert. El pianista Lluís Granés és un jove músic català que va aconseguir el pdmer premi juvenil del Concurs de Piano Infanta Cristina; oferirà el tercer concert, que precedeix el que protagonitzaran els guanyadors del Concurs de Conservatoris de Catalunya. Es tracta d'un concert amb una especial dedicació a la promoció de futurs intèrprets. El Trio Narziss und Goldmund -vio- U N A APOSTA A FAVOR DEL TALENT CONSOLIDAT DE JOVES INTÈRPRETS. lí, violoncel i piano- precedirà l'esmentat d'Tvan Martín i posteriormem ll actuarà el Quartet Arccus, una jove for· 3 u mació que en poc temps va aconsegurr OR el primer premi del XV Concurs Paper lO de Música de Capellades i el primer accèssit del cicle.El Primer Palau 2004. Cll El Trio Mediterrain, formació insò- i B lita de clarinet, piano i violoncel, per· " VI metrà el retrobament amb la clarine· '~ tista Laura Ruiz, guanyadora del Pri· mer Palau 2003. Oferiran un programa totalment dedicat a Brahms. Aque~t ! ; concert precedirà l'actuació esmenta· da de Yamei Yu i Wolfram Rieger, al· hora prèvia de la con-es ponent de la Jove Orquestra Athenea, conjunt ins· Dl trumental gironí jove que interpretar.i [ n un programa format per obres dc frnn· eis Poulenc. El violinista aragonès Jordan Tejcdor. primer accèssit del Primer Palau 2003. actuarà formant duo amb Albert Ate· nelle en un programa molt exigenti atractiu. ja a les acaballes del cicle. el dia S d'octubre actuarà el pianista PedroCa· 8 : sals -primer premi dels Joves Concer· tistes XII Concurs de Piano Jnfunta Cristina. El cicle el clou la clarinetista menorquina Ona Cardona Curcó, gua· nyadora del Concurs de Conservatoris d'Espanya. Actuarà amb el piani;IB . Roger Sans-Guimerà. Tots els concerts tindran lloc a I~ glésia parroquial de Santa Cristina d'.~· ro a les nou del vespre. .. XIX Festival Castell de Peralada JULIOL - AGOST 2005 ~~ ~,.,. ~.,.,?" PER ALA DA ~~ I ~ gasN~tural [)55A81E 9 DE JUliOl. 22.30 H -~­ l§j RADIO DE JOAN FONT • LUISAHURTAOO • GAt.U MIRZO. ....,.,_......,., FREDERIC#I.AT, _ . r . JOAN FONT, -er-· ALBERT fAURA. """· MONTSE COI.OME. ..,_.a'a DANIEL BARENBOIM, - - DIMARTS 2 D'AGOST, 2t H • Esglésoa del Ct1nne @I -oo JOSÉ VAN DAM ...u~ CIC DUPARC. OEBUSSY. POUlENC. II!ERT, 08J8ES. B12ET , _ J()5l; VAN DAM. - - -· MAClfJ PIKULSIO. pro "; &.3EI.ICIWJU.UlU. BERTRAN JEW:> CASTEJ0N - ~IIEI.AOOSIAIJTATVALUICIANA(F'RANCESC PERALES. - ) ~ SISOETA FORTAf<FfW:I'- • I'ERAI.ADA FONT. $ ;,.WIOALSIACii . ALBERTFAUAA.-... i! ISOSt.li.SEIIA._.,_ 1nr~ d<l MUsica y Oonzadê GtaMela -del JOS( AHTONIO LOI'EZ ~ KARMEN AMB FINAL FELIÇ, LA TRAVIATA, DE VERDI DSSABTE 160EJUI.JOL. 22 H ·AuditO~ Jaltllns del Castell !mOCAT~ (JCISS' \ilLA I CI-S/If.IAS, d<oooiO) IIRllESIAA Rl.HAAMONICA AATUAO TOSCANINI l:Mf[QfLJI.IBRI ,,~ t.Cl~N t.\AA2fL. Otocei6 n'OiiCa! i 11 jns. !Uea 24 DE JWCX.. 22 H • Auciteri JaR1ns del Càslel I FI'ílll' ~~~~ retarà ~ TH-E BLJND BOYS OF ALABAMA DivENDRES 5 D'AGOST, 21 H ·Església del Carme EL PIANISTA, DE VÀZQUEZ MONTALBAN Ob<!Jode CHOPIN, LAMOTE DE GRIGNON, SATIE. FALLA. MOMPOU, 01101 Amb JUAN Dl EGO I JORDI MASÓ· XAVIER ALBEl'ITI. QIIIOCJ6d'o...,. IEl ; .,= .,:i FRANCESCA CANAL!. flou~¡¡ • MELANI MESTRE. ploro DIU.UNS 16 D'AGOST. 22 H · AuditOri Jardins delcastel êl ffi -=... SIMFONIETA P0RTAFERRADA • PEAALAOA MANUEL GAS,.,_,.,_ ·IGNAGIO GARCIA, -erCECIUAH. MOLANO. _ _ . , . • JAVIER ARTIÑANO,JUAN GOMEZ.CORNEJO. _ , • ANGEL FACIO. -dol"''' Produco6 'leauo Espallcl OIMARTS 16 D'AGOST 22 H • Audrteri Jaróns del cas1e1 § ORQUESTRA DE L'OPERA NACIONAL DE POlONlA DILLUNS 8 D'AGOST. 22 H • AOO!Cri J!VOns del Castel JOAN MAI'A.IEL SERRAT. ...,_ RICAROO MIRALlES. pro _ ll'.tto;es 29 oe .uJOL. 22 H • Audt.cn .~a~ms del Castel DIMARTS 9 D'AGOST. 22 H • Audoteri Jardins del castell ~ JESÚS LÓPEZ COBOS i MICHEL CAMILO Otrascle STRAUSS, RAVEL¡ ALSfNIZ·FERNANOEZ ARBOS OROUESTA smFONICA DE MADRID MICHEL CAMJLO, ploro· JESUS LÓPEZ COBOS, d<OCCIO- diaS ~ I -d- DISSABTE. 20D'AGOST. 22 H · AOd1tO!IJardonsdol easte• ~RJI.<WIAAIETAIALEXANOER NMIO. daPROKOFIEV ~e:~~AilE8ARCELONAINAC«lNALOEOATALUNYA(OBC) g OE RAFAEL AMARGO I LA FURA DELS BAUS CARLES P.AORISSA(LAFURAOEl.S BALIS)IAAFAB.~. AAFAELAMARGO. """""''a!"' ALBERT FAURA. ..,. ·FRANC ALEU i .IUAN ESTELRICH. ouclodouol FLAVIO ROORIGUES I CAMARON DE PmTA• ...-:a llonw>eo ~ YERMA MATER, DE TAVORA ORFEÓN DONOSTIARRA • OBC JehSI9 DIJOUS 160'AGOST, 22H ·AlòteriJarónsdeiCastel ~ DON Q ... PASAJERO EN TRANSITO, ~ ro () [ OiSSI8TE 30 DE JJUCiL. 22 H • Aud<teri Jardins ~ Castell i, gua· rvato· WAGNER SIMFÒNIC 00.... OBEmVRA PQI.OtMt-cleles- MESTRES CANTAIRES L'ANELL DEL NJBELIJNG. TRISTAN' ISOtOA 1PARSifAL JACEK KASPSZYK. - - ~ :::"IXJNos'rwiAA fJOS~ ANTONlO SAJNl ALFARO, d'ooclól EIL.ANA LAPPAINEN. PAWE wtJNOER. ANNA LUBANSKA, MIKOIJ\J lALASINSKI, AD/IM ZOUNIKOWSKI ORQUESTRA DE L'ÒPERA NACIONAL DE POlÒNIA JACEK KASPSZYK. <>reoòiO.,..,;,ee • MARTIN OTAVA, cl>ooaid «....,. JAN ZAVARSl<Y, éSCeOOg<8lla • DABA SVOBODA.MAAnN OTAVA, llums· ELWIRA PIORUM ~ LA ETERNA CANCIÓN, DE SOROzABAL ENRIOUEBAOUERtZO.AMANDASERNA.FRMICISCOVAS.MlUÀNSALCEOO ~ SERRAT ÍNTIM )ncer· Jfanl3 SALOMÉ, DE STRAUSS Pt<XIuociO 'lèatre Nocoonal de l'oiOnle DIUMENGE 7 D'AGOST, 22 H • Aud<leri Jardons del Castell Mad!icj 5 e :Í DIUMENGE 14 D'AGOST, 21 H ·Església del Carme -' 2003. 2. GULEGHINA, ARAGALL, PONS t Ate· ~ IIIII'.ICl.UGtNA,-• JAUMEAIWlAU., ,_.,·JOAN PONS,~~liCAilEIIAACELONAINACIONALDECATAl.UIIIYA(OeC) gent i !.. li.IAXlAAMIUATo.-IT'UOICOI N ~ FRANCESCA CANALI -.cd6 JOVENTUTS MUSICALS O'Al.EMANYA JOVEN DROUESTA NACIONAL DE ESPAÑA (JONDE) YAKOV KREIZBERG, aonocc;otnJSical. MANFREDWEIB, d - d - CORAL, DE B U THOVEN rimer 2004. !J!1!.'ENGE 17 DE JUUOt, 22 H • Audllori Jlltdll\$ del C4slell • insà· ò BARBARA HENDRICKS CANTA A ULINOTON, PORTER I, per· :11 'o\\GN.Jsl.NlGREN OUARTET. BAAilAAAHENORICKS. - arine· ...è el Pri· JESTRENA f grama rl'o'OORES 22 I DISSABTE 23 DE JUUOL. 22 H .quest .&l.dlai~doiCestetl 1enta· ;I MAATHA GRAHAM DANCE COMPANY ;er, al:de la .. IWIOA DE BOCES FUl'.'EAALS GOAANBREGOVIC. pi.-..·~<II.OSRAOOVIC. - " - ~ i LORIN MAAZEL, SIMFONIA N ÚM• • i DE BREQOVIC •O DIMECRES 3 í OIJOUS 4 D'AGOST. 22 H Auéototi Jaróons del castell Ftw'•' seguir Paper ~ENA__; DISSABTE 13 D'AGOST. 22 H • AudrtDri Jardns del Cestel ......,.,er_,. ""'""'"'*"'·JOAN anisil! DIVENDRES 12 O'AGOST, 22 H • AudUoti Jardils del castell ~ LES MIL I UNA NITS, DE COMEOtANTS DANIEL BARENBOIM: \'IEST·EASTERN DIVAN OII~ESTAA tM!IA:S 5 llE ,AA.JOl. 22 H Aud.1orl Jwdonll del C&.te' !jed«. 3 SIMFONIA NÚM. 1, DE MAHLER ~$NIT JOAD4 ()()BlA LA PRINCIPAL 0€ LA BISBAL. cce;.ft)J,tA 0€ FAA'IERS '2 LA VERBENA DE LA PALOMA, DE BRETÓN l'esrment te for· ~ TV DIU.UNS 1 D'AGOST, 22 H • Aud<teri Jallfns del Castell CM<81Ifl8Uill"''· A<.Otort Jardins dol Castell T Xli GRAN CONCERT DE MÚSICA CATALANA - BancSabadell CATALUNYA GRUP I'ERALAOA •-- wmterthur Fundació aberti{ CasiQos de Cataluqya LA VAN< iUARDIA DIMECRES 10 D'AGOST. 22 H • A\ldilO!I Jordlns delcastel [!I] MIGUEL BOSÉ lllSJ>'"' oo YERMA cie FEOERICO GARCIA LOROA SALVADOR TAVORA. idea, «>neep<e oscllnlo i dlfOCOIO e"'ST=R=:E::-:N"'A-:A-::B""SO~L:-:-U:=T.,A! r:J LA CUADRA DE SEVILLA ·IZQutEJal.d"""'IO...- [9 @ HENA ABSOLIITAI ~ 31 DEJUUot., 21 H ·Auditen Jardins del Castell .! JOC DE MANS, Dl GARCIA DEMI!ITRES e a l'es· ~ C>tu,;<u. fiAAISA M.~RTINS. ANTONI COMAS 1-.. .a d'A· ~ l[¡¡;¡u~~El.OATEGA. c!o•ooeo6.,....... lllS.I!,iA~• 11111 Gene1ah1a1de CltaJunya Wl Departament de Cultura DIJOUS 11 D'AGOST, 21 H · Església del C4nne ~ LA MÚSICA QUE CERVANTES HABRIA ESCUCHADO EN LA RADIO I CASTELL DE PERALADA INFORMACIÓ 972 ó3 82112 www.festivalperalada.oom Obreod'A!Wil6. AlBERA. MILÀN, ROMERO. ORTIZ. VAl.DERRABANO. PISAOOR. NARVAez. CABEZON , _ CAPELLA VIRELAI A PARTIR DE L' 1 DE JUNY _( ~,: fUl"'D4CI0 • C.Uflll Dl PIIALADA IBERIAIJ. La pianista Eulàlia Solé torna al Palau després de quinze anys DESPRÉS D'UNA LLARGA TRAJECTÒRIA COM A INTÈRPRET -VA FER EL SEU PRIMER RECITAL ALS CATORZE ANYS-, SEMBLAVA QUE EuLÀLIA SOLÉ HAVIA DECIDIT CANVIAR ELS ESCENARIS PER LES AULES. MOLT CENTRADA EN LA SEVA TASCA DOCENT COM A PROFESSORA DE PIANO A L'ESCOLA SuPERIOR DE MÚSICA DE CATALUNYA (ESMUC), SOLÉ TORNARÀ A ACTUAR AQUEST MES DE MAIG AL PALAU DE LA MúsiCA, EN EL CICLE ELS DIUMENGES AL PALAU, UN ESCENARI ON PORTA QUINZE ANYS SENSE DONAR UN CONCERT I QUE JA TROBAVA A FALTAR. ascuda a Barcelona en el si d'una família d'arrelada tradició musical, Eulàlia Solé va començar estudiant piano al Conservatori Superior de Música de Barcelona amb Pere Vallribcra. Ja des de molt jove va començar la seva activitat com a intèrpret: als catorze anys oferí el seu primer recital, i als quinze va interpretar les Variacions simfòniques de César Frank i el Concert núm. 3 per a piano i orquestra de Beethoven. Porta molts anys, doncs, als escenaris, però com ella mateixa reconeix, "si el que rea !ment t'a- N grada és interpretar, mai et canses, tot i que de vegades et pot avorrir anar d'un lloc a l'altre". 14 254 Després d'anys de formació amb mestres internacionals, va obtenir a París el Diploma Europeu del Conservatoire Européen amb el primer premi amb la unanimitat del jurat, i des de llavors ha actuat a les principals sales de concerts espanyoles i internacionals donant recitals de piano sol, i també amb grups de cambra i amb orquestTa. Amb un repertori que comprèn des del barroc fins a la música contemporània, Solé ha col·laborat amb alguns dels més prestigiosos directors i orquestres europees, i actualment compagina la seva canera d'intèrpret i concertista amb la tasca docent com a professora de piano a l'ESMUC. EI proper 8 de maig serà la protagonista d'un dels Diumenges al Palau, en què interpretarà obres de Soler, Schubert i Bach. -Què suposa per a vostè tornar a actuar al Palau? -Aquest concert, per a mi és una gran alegria. El Palau de la Música és un escenari que em porta molts records, perquè ja hi anava des de ben pet ita. -Durant la seva carrera ha anat combinant la feina d'intèrpret amb la de docent. ¿Sent la necessitat de desenvolupar ambdues facetes? -Durant catorze anys vaig donar classe al Conservatori de Badalona, i després ho vaig deixar per tenir més temps per a mi i sentir-me més lliure. Així vaig estar uns quants anys, malgrat que continua11a fent algunes classes "Tornar a tocar al Palau de la Música, per a mi és una gran alegria'', RECONEIX SoLÉ. particulars a casa, però després vaig sentir una altra vegada ga. nes de seguit en la pedagogia, i quan es va crear L' ESM UC em vaig presentar a les proves de pro. fessors, i vaig entrar-hi. Trobm•a a faltar la docència, perquè erer que és bo compaginar-la amb la feina d'instrumentista. Quan arri. bes a una certa experiència, és bo compartir-ho i transmetre tol el que has anat aprenent, i el que encara vas aprenent, perquè una persona mai no acaba d'apren· dre. -Actualment hi ha molts alum· nes que estudien piano. ¿Hi ha lloc perquè tots visquin de la se· va feina? -fo penso sincerament que si treballen amb ganes i assoleixen un nivell, tots poden viure de la música. Hi ha molts camps, 110 només el pianista solista, també hi ha el pianista que acompa11ya cantants, el que fa cambra. el pia· nista pedagog... Crec que hi ha feina per a tothom sempre que hi hagi un nivell. En aquest sentit. considero que és molt important que el pedagog ajudi els seus alumnes a tenir un criteri. La tas· ca d'un pedagog no és només ell· senyar els seus deixebles a focm el piano, sinó també a tenir 1111 criteri que els permeti ser auto· suficients i continuar treballant i aprenent per ells mateixos. -Vostè va estudiar durant tres anys a París sota la direcció de Christiane Sénart, amb Alícia de Larrocha i a Positano (Itàlia) amb Wi lhelm Kemff, a més de diplo· mar-se al Conservatori Luigi Che· rubini de Florència. Com l'han in· nuenciat els seus mestres? -Molt bé. Jo he tingut sempre grans músics que m'han ajudat, no sols grans tècnics, sinó gra!ts músics. Això és bàsic, que t'a)lt· -És molt difícil, però crec que en tot cal intentar predicar amb l'exemple. En la mesura que els meus deixebles veuen que jo intento no viure amb aquesta competitivitat, ells d'alguna manera ho poden rebre. Però també insisteixo molt que, es faci el que es faci, cal intentar tenir un gran nivell en tot, però per a un mateix i per oferir-ho, no per ser millor que un altre. La meva màxima és que hem de fer el que fem de la millor manera que ens sigui possible. 1prés 1 ga- -En aquest context tan competitiu, ¿eaJ que els intèrprets tinguin un Tepresentant, per poder destacar? :ia, i ; em pro- ~m•a crec 1b la arri- is bo ot el 'que ·una >ren- lumli ha ,a se- ue si ~ixen de la S1 IlO un bé anya lpia· 1i ha uehi mtir. rfa ut seus 7 tas· is en· tocar ir u11 wto· (anti l tres ió de >ia de amb liplo· Che· an in· mpre udat, grans t'aju· din a formar-fe el teu propi criteri musical, i 110 només a aprendre la tèc11ica, perquè fa tècnica és necessària però al capdavall tan sols és un mitjà que et possibilita expressar el que vols. -¿Creu que el grau de mercantilització que viu actualment la música clàssica i el gran nombre de músics que surten cada any dels conservatoris ha fomentat la competitivitat entre els intèrprets? -Sí, s'ha creat una competitivi- tat que crec que necessàriament s'hauria de canviar, perquè en/a música no pot haver-hi competitivitat. Simplement hi ha música, i cadascú té fa seva pròpia manera d'interpretar-la, però considero que la competitivitat no és bona en cap camp. Per desgràcia, estem en una societat totalment competitiva, en tots els àmbits, i això és el que crec que hem d'intentar canviar en la mesura de cada u11 de nosaltres. -De quina manera es pot canviar? -És u11 canvi a tots els nivells. Ha de començar perquè cada un de nosaltres intentem fer fa nostra feina el rnillor que puguem, sense pensar tant en l'entorn. La meva opinió és que allò que fem ho fem per oferir-ho, no per ser millor que l'altre. Si tots, cadascú en el seu àmbit, féssim el mateix, a9uesta competitivitat terrible que Iu ha al món podria canvia1: -Des del seu paper dc professora de futurs intèrprets, ¿com es pla~teja la tasca docent per prevemr aquesta competitivitat? -Crec que cal tenir algú que s'ocupi de les coses vers l'exterior, sobretot si l'intèrpret vol treballar la seva música a fons, perquè no es pot fer tot a la vegada. Penso que és important que cadasctí faci la seva feina. Si jo vull tocar el piano totes les hores que pugui, no puc estar pendent de fer coses burocràtiques, enviar cartes, fer contactes... Prefereixo desentendre'm d'aquesta feina, yerquè la meva feina és tocar. Es natural que cadascú faci la feina que se li dóna més bé: hi ha persones que són representants o secretàries, i d'altres que són instrumentistes, artistes... -Com veu l'actual panorama musical? -N'hi ha molls que són pessimistes, però jo sóc optimista. Som en un moment molt important en el món en general, i també en un moment molt crític. Però precisament la música és molt útil per sensibilitzar l'esperit de les persones, i per això cal fer-la i fer-la amb optimisme, perquè, com diuen, ·'[a música amansa les feres", i és que la música pot servir per a moltes coses. L A PIANISTA COMPAGI NA LA TASCA D'INTÈRPRET AMB LA DOCÈNCIA A L'ESMUC. XXXVIII! Festival de Música Antiga De crítica musical ector impenitent de diaris, confesso que la secció de la etitica musical és una de les meves preferides. 1 sovint hi enyoro la competència i el to que hi donaven noms com els de Xavier Montsalvatge, Josep Casanovas, Enric Gispert o Oriol Martorell. Recordo com J. Casanovas deia que les condicions imprescindibles per ser crític eren una sòlida formació musical i uns notables coneixements humanístics i comunicatius i una qualificada sensibilitat expressiva. 1dubto que la majmia dels crítics actuals tinguin aquestes condicions (vaja, n'estic cert!). Si em permeten, els dono un consell: no es fiïn d'un comenta:ti crític que comença explicant la vida i trajectòria de l'autor. Ja vew·an que, després de moltes giragonses, atriba al final sense haver emès una valoració raonada. Tinc molt present la sorpresa arn b què un famós director d'orquestra i cor m'explicava que un dels seus cantaires tenia una notòria dificultat per afinar; i com, poc temps després, aquell cantaire fou nomenat crític de música d'un rotatiu del nosn·e país. Potser ja és hora que en les matèries curriculars universitàries lú hagi l'assignatura de crítica musical, impartida en coHaboració entre els conservatoris i la mateixa universitat. l tam bé caldria diferenciar molt bé qui pot ser crític de música i qui de ballet, perquè hi ha qui creu que ho pot fer tot, quan són camps prou distints que exigeixen prepat"ació i tractaments diversos. Crec que fóra una de les moltes maneres de millorar un aspecte del fet musical. L ~ s- = = ~ 9 !!J;;' 15" 247 16 256 Fabio Biondi, protagonista destacat abio Biondi, el prestigiós violinista i director italià, serà una de les figures més destacades de l'edició d'enguany del Festival de Música Antiga que promou la Fundació "la Caixa". En un context dan·erament un pèl deflacionari de protagonisme musical d'aquesta institució -recordem que enguany ha mancat la tradicional versió de la Passió segons sant Mateu-, aquest festival manté ferma la seva aposta per una programació de gran interès i amb algun aspecte innovador. I a més ho fa tot reivindicant la seva essència més pregona, en centrar-se en repertori medieval i renaixentista, tot deixant de banda certes tendències a obrir l'espa i temàtic a repertoris clàssic i romàntic que s'havien observat en edicions pretèri tes. En el terreny apuntat de la innovació se situa la proposta titulada "Carta blanca a ... ", en la qual hom cedeix un espai a un artista convidat i alhora la responsabilitat de bastir, a la seva manera, un conjunt de propostes a1·tístiques. En aquesta primera edició serà Fabio Biondi i el seu conjunt Europa Galante l'encarregat de dur a terme la iniciativa, que inclourà tres programes diferents de música barroca més un altre de familiar. El primer es titula "França vista des d' Itàlia, Itàlia vista des de França", amb obres de Leclair, Mascitti, Vivaldi i Couperin. El segon compta amb la col·laboració del contratenor Jordi Domènech i estarà forma t per obres de Sammartini, Handel, Giacomelli, W. P. Bach, Hasse, Vivaldi i Telemann. I en el tercer s'oferirà Les quatre estacions de Vivaldi , obra que centrarà així mateix el concert fa miJj a J~ i també composicions de Corelli Geminiani i Locatelli. El Festiva l oferirà un total de quinze concerts i hi prendran part conjunts i solistes tan destacats com F Micrologus, que el va obrir el pa'· sat 27 d'abril a Sant Felip Neri, i!.a Folata, Zefiro Baroque Orchestra, L'Atpegiatta, Mala Punica, Accen· tus Austri a, Flanders Recorder Quartet, Jos van lmmerseel, Begoña Olavide, Ped ro Memelsdorff. etcètera. La majoria dels concerts lindraD lloc a CaixaForum, però tambéa Sant Felip Neri. Para l· lelamem tindrà lloc aquesta manifestació dl caractetístiques tan individuatitiJdes i amb un clar component ded: vulgació popular que és el fringr i que es concentra el dies 30 d'abr i 1 de maig a diversos espais d~ Barri Gòtic: concretament a la pb¡a de Sant Pelip Neri, al pati del Pab• Centelles i al pati de l' Acadèmiadt les Bones Lletres. El Festival ofereix igualment ma· nifestacions paraJ.leles, com un Clllí monogràfic dedicat a música me· dieva l i renaixentis ta dirigit per la doctora Maricarmen Gómez Mun· tané i que comptarà amb el supo~ dels professors Oinko Faris, Glllel Dulong i fanw M. Hardie. Tam~ s'oferiran classes magistrals en coJ.Iaboració amb l'ESMUC decll· vicèmbal ifortepiano a càrrec dej05 van lmmerseeL RRMC Comença la VI edició de la Fira de Música al Carrer de Vila-seca . tga t l dia 6 dc maig comença la VI edició de la Fira de Música al Carrer de Vila-seca, que durant tres dies ofereix una intensa programació repartida en cinc escenaris. Aquesta Fira manté l'objectiu de continuar consolidant-sc com a plataforma musical de referència per a la temporada d'estiu i com a lloc dc contacte entre els diversos programadors i músics. La Fira també vol ajudar a crear i a consolidar noves xarxes de comunicació i de relació entre programadors, artistes i empreses de management i fomentar la incorporació de nous programadors a les xarxes de fires de contractació ja existents. També vol crear vincles professionals entre zones dels Països Catalans poc comunicades artísticament. Per això, la Fira organitza la jornada Tècn ica, que vol esdevenir un punt de trobada i intercanvi d'idees entre els professionals vinculats a l'àmbit cultural i musical. Els estudiants dc música també hi tindran el seu habitual i important paper amb la Trobada d'Escoles de Música, on escoles de música de Catalunya són convidades a trobar-sc els dies de la Fira per treballar artísticament amb les noves formacions creades per a l'ocasió. Enguany, i per primera vegada, la Fira al Caner té el supor! de la Xarxa de Músiques a Catalunya de la Federació de Joventuts Musicals. E III Fòrum Internacional de Música Barcelona Ciutat el l O al 20 de juliol de 2005 tindrà lloc la tercera edició del Fòrum Internacional de Música Barcelona Ciutat. dedicada al piano com a instrument solista i que organitza l'associació )PC Iniciativa Musical, amb la coHaboració de l'Ajuntament de Barcelona i el Departament dc Cultura de la Generalitat dc Catalunya. El Fòrum inclourà concerts, classes magistrals, conferències, fòrums de debat i diverses modalitats de concurs. Els concerts, amb una programació centrada en el piano, tind ran lloc a diversos escenalis de Barcelona i seran acarats des d'àmbits diferents: el piano solista clàssic (amb un recital de Diane Andersen), el piano a quatre mans (amb un concert a càrrec del Duo Pridonoff), el piano en el repertori de cambra (amb un concert a càrrec del pianista Jun Kanno i el quartet de corda suís Terpsichordes), el piano en el repertori de jazz (a càrrec de Luiz de Moura Castro i el conjunt De Músics Big Band), i el piano contemporani com a recurs teatral (amb l'espectacle Leonardo Da Vinci, Ull genio entre fogones a càrrec de la pianista Ludovica Mosca i l'actor Màrius Hemàndez). Els alumnes dels cursos del Fòrum també oferiran concerts, d'entrada lliure, als centres cívics de Barcelona. Als Fòrums dc debat i conferències, hi seran convidats prestigiosos pianistes, compositors, editorials. discogràfiques, estudis de gravació, afinadors i restauradors d'instruments. El concurs de piano comptarà amb dues modalitats: piano solista i piano a quatre mans. Els premis consisteixen en una actuació el 18 de juliol en el marc de la programació dc concerts del Fòrum i Iols dc discos i partitures. Els cursos d'especialització dc piano (amb un màxim de 60 alumnes actius) seran impartits per Luiz de Moura Castro, Jun Kanno, Michiko Shoji, Diane Anderson, Eugèno Pridonoff i Elisabeth Pridonoff. Aquesta iniciativa compta amb la direcció artística de Carme Passolas. presidenta de l'Associació )PC Jniciativa Musical, directora artistica de l'Estiu Musical als Pirineus i directora del Conservatori Municipal de Música de Sabadell. Per a informació més detallada: <www.forummusicabcn.com> o fPC Iniciativa Musical, tel/fax: 93 41 2 OS 82. D el pas- !li, i 1..¡ .hestra, Aceen· .corder , Begosdorfl, tindran 3mbea lamem aciódl ualitza· .1 dediFring¡ d'abr~ 1aisdd la pla¡z :1 Pala!: !miad-: ent !IU· un CUll Ica me· t per la zMun· supon Gillt~ Tamli :als en . declacde jc6 Gurnemanz olts s'han referit a la danera producció de Parsifal com la de Placido Domingo. tot volent remarcar l'esdeveniment que significava el retorn del tenor espanyol al Liceu i el fet que s'hagi implicat en un rol difícil del qual fa una molt bona interpretació. Estem d'acord amb aquests continguts, però pensem que si bé l'actuació de Placido Domingo va ser així, qui va fer una creació extraordinària del seu paper va ser Matti Salminen com a Gurnemanz. Gurnemanz és un rol bastant ingrat. Molta presència escènica i el fet que li toqui narrar el drama que viuen els cavallers del Grial fan que sovint l'actuació sigui monòtona. Hem vist grans veus fent aquest personatge i, si bé des del punt de vista sonor hi ha hagut poca cosa a dir. moltes vegades el seu recitat no ha acabat de captar l'interès del públic. Gurnemanz és una mena de prior fidel, estricte, amb una certa incapacitat per adonar-se del rerefons de les coses, com per exemple que el jove Parsifal serà el salvador que esperaven, però en canvi demosh·a una gran autoritat moral que el fa insensible als encants de l'ambivalent Kundry i la té controlada al servei de Ja seva causa. Matti Salminen, amb tota una vida de cantant ja a l'escena -està ja al punt dels homenatges com el que li acaben de fer al seu país-, ha arribat a perfilar tant la psicologia dc Gumemanz que cada paraula, cada frase tenen el seu accent i el seu sentit. Mai havíem vist en escena tan ben encarnada aquesta figura complexa plena de rigor i al mateix temps d'indulgència i bonhomia. Matti Salminen ens ha donat nits per recordar tot encarnant personatges com Sarastro, rei Marke, Borís Gudonov, Khovanski. La seva veu. potent i natural alhora, només te parió amb la del seu mestre i predecessor Matti Talvela, amb qui havia coincidit a Barcelona en alguna representació. Aquestes personalitats artístiques aliades amb les forces dc la natura -entenguem-ne condicions físiques i vocals excepcionals- donen aquesta comptada Uista d'intèrprets irrepetibles . M 247 ( 17 257 Mor Sergiu Comissiona, el director que ho pogué ser de l'O BC l passat dia 5 dc març va morir a Oklahoma el director d'o1igen romanès Sergi u Comissiona. La causa va ser un infart de cor. Havia nascut a Bucarest l'any 1928, ciutat al conservatolí de la qual es va formar i on va fer les primeres passes professionals a patiir del 1946, en què va debutar amb l'Orquestra de la Ràdio Romanesa. Entre 1948 i 1955 va ser titular de l'Orquestra de l'Estat de Romania i el 1956 va guanyar el Concurs de Bcsançon. Dos anys més tard i durant dos anys més va ser titular de l'Òpera de Bucarest, fins que el1959 va desplaçar-se a Israel. país del qual va adoptar la nacionalitat, on dirigí la Simfònica de Haifa i posterionnent fundà l'Orquestra dc Cambra d'Israel. L'any 1969 es va instal·lar als Estats Units, tot adoptant-ne posteriorment Ja nacionalitat; abans havia estat titular de la Simfònica de Goteborg. Enh·e 1970 i 1984 va ser director de la Simfònica de Baltimore, on deixà una gran petja, càrI'CC que compartí amb el de director de l'Orquestra de Cambra Holandesa entre 1982 i 1987. Posteriorment va ser director de la Filharmònica d'Hèlsinki i entre 1990 i 1998 de Ja Simfònica de RTVE en el que probablement va ser la millor època d'aquesta f01mació. També dirigí l'American Symphony. A Barcelona havia actuat sovint, de manera particular com a invitat de l'Orquestra Simfònica Barcelona i Nacional de Catalunya. aleshores Orquestra Ciutat de Barcelona. Els qui tinguin bona memòria recordaran que durant un cert temps es va especular amb la possibilitat que assumís la direcció de la nostra orquestra. Era l'època posterior a la mort d'Eduard Toldrà. Les actuacions de Sergiu Comissiona portaven sempre el segell d'un gran rigor. Era un director segur, d'una gran solvència i això feia que quan eU diligia el nivell de prestació de la nostra Orquestra visqués una millora considerable. Mestre dels de la vella escola, dels grans coneixedors d'un repertori ampli , també va sentir inquietud per la música dels nostres dies i particulatment la del país, i per això va programar, quan era al capdavant de la Simfònica de RTVE, obres de Brotons, Llanas i Israel David Martínez. entre d'altres. RRMC E 247 Presentació de l'obra pianística de Joaquim Homs al com va anunciar la "Revista Musical Catalana", el dia lO de març es va celebrar a la Sala d'Orquestra de l'ESMUC la presentació del darrer i últim disc dedicat a l'obra pianística de Joaquim Hems, enregistrat pel pianista )ordi Masó per a la discogràfica Naxos-Marco Polo. El número fort de la sessió va ser l'explicació del mateix pianista i també professor de I'ESMUC de l'obra d'Homs, amb il·l:usn·acions musicals que van dibuixar un arc des de les seves primeres obres, com Nou apunts, fins a les darreres Remembrances. L'amenitat del djscurs i la qualitat de l'execució van fer d'una simple presentació discogràfica un acte exquisit. La sessió va estar molt ben organitzada i després de la benvinguda donada per Montserrat Urpí, cap dc la biblioteca de l'ESMUC, va parlar Domènec Gonzàlcz dc la Rubia. president de l'Associació Catalana dc Composi tors, tot presentant igualment el número 7 de la revista "Música d'A ra", dedicat a Joaquim Homs; així, en va explicar la gènesi, la demo. ra i les incidències, una de les quals és que per error va quedar fora del número una interessant aportació dc l'estudiós lgnacio ]. Valdés Huerta sobre música i ciència. Gonzàlcz va [er un panegírjc de l'obra de joaquim Homs, que va ser president d'honor de l'A CC, editora precisament de la publicació. Després va parlar Marta Cureses, musicòloga i cürectora de cultura de la Universitat d'Oviedo, que va posar l'accent en dos conceptes: l'e· xiii intelior que va soflir Joaquim Homs i el molt que es va fer a Catalunya en els anys de postguerra, que als catalans ens semblava poc però que davant el desert cultural en aquest àmbit a la resta de L'Estat, cal valorar-ho. Va cloure l'acte, en una al· locució modèlica, Pietat Homs. que va recór- rer l'evolució dc l'interès per la música del seu pare fins a sentir-se amb l'imperatiu d'ajudar a difondre-la, atès que. quan va morir Joaquim Homs, encara hi havia moltes obres inèdites i moltes d'aJtres incompre· ses. Va agrair al clarinetista Oriol Romaní i a jordi Masó la seva centri· bució a divulgar l'obra del compositor, ja que Ja seva aportació ha estat modèlica tant en termes de difusió com de claredat interpretativa. A la Biblioteca hi havia, al mateix temps, una exposició de documents relacionats amb Homs, que es va clausurar l' 11 de març. JMB T Música catalana inhabitual en el cicle Nous Repertoris n total de set concerts configuren la sisena edició del cicle Nous Re· pertoris-Música XXI que es desenrotlla entre els dies 5 d'abril i 17 de maig a l'auditori de l'SGAE. Les sessions són en dimarts. Es trac· ta d'una proposta promoguda pel nounat Gremi d'Editorials de Música de Catalunya en col·laboració amb Joventuts Musicals de Barcelona i la Fun· dació Autor de l'SGAE. La finalitat primordial és oferir un mostrari d'obra de cambra dc com· positors catalans editada a ca~a nostra. de programació rara o inhabitual; si és que, gairebé per definició, ja no és prou inhabitual en les programa· cians concertístiques del país el conjunt de la producció musical autòctona. Hi ha, per tant, un intent de recuperar i divulgar la nostra música i de va· !orar-la i promoure'n la perpetuació en el producte editat. Aquest cicle va néixer de la iniciativa de ducs editorials i ara és assumit pel gremi esmentat, nascut fa poc més d'un any, en la que és la sisena edició. Obres i, en algun cas, també compositors marginats tenen oporrunitat de mostrar-se dignament de la mà d'un estol de conjunts bàsicament integrats per músics joves -un objectiu complementari del cicle--, que en garanteixen unes versions dc notable qualitat. Hom podrà escoltar composicions de Taverna-Bech, Boliart, Delfí Colomé, Puértolas, Roddguez Picó, Tur·ull, Montsalvatge, Blai Solet~ Benguercl. Homs, Brotons, Blancaf'ort, Besses, Albert Guinovart, Maria Rosa Ribas. Antoni Sebastià, Antoni Velasco, Benejam, Adolf Ventas, Fleta Polo -que serà objecte d'un programa monogràfic amb motiu del seu setanta-ci nquè ani versari-, joan Comcllas, )ordi Sa batés, Josep Cercós, Narcís Bonet, Cer· velló, López de Sa, Joaquim Salvat i Nin-Culmell. Entre els intèrprets hi ha dos conjunts de solistes de l'O BC - quartet de corda i violí i sextet de corda-, el Blyth Ensemble amb percussió -conjunt que dirigeix Blai Soler-, alumnes dc l'ESMUC, alumnes del Conservatori Su· perior del Liceu, alumnes de l'Escola de Música de Barcelona i el duo de saxòfon-piano Joan Martí-lmma Jorba. RRMC U íÇ el l· )· a- ls :ts .e17 lC· de n- n· al; ta· 18. '8· va al, de liS en lo· el, IS, ue uè XXV CURS IN'I_'ERNACIONAL D'lNTERPRETACfÓ L'ORGUE A LA PENíNSULA lBERfCA. Tindrà lloc entre els dies 17 i 23 de juliol a Montblanc i serà impartit per Josep M. Mas i Bonet i José Luis Gonzalez Uriel. S'hi treballaran obres d'Aguilera de Heredia, Ximenez. De Sola, Nassane i Bruna (amb Gonzalez Uriel) i de Cabezón, Conea de Arauxo, Cabani)les ¡ Soler (amb Mas i Bonet). La data límit d'inscripció és el dia 15 de juny de 2005. Per a més informació: M. Mas. Raval de Santa Anna. 64, àtic. 43201 Reus. TeL/fax: 977.77.37.99. Ne: jmmasbonet@teleline.es. VUI CONCURS INTERNACIONAL DE CANT LUlS MARIANO. Se celebrarà entre els dies 14 i 16 de juliol de 2005 a Irun. Hi poden participar les cantants femenines entre 18 i 32 anys i els cantants masculins entre 20 ¡ .>5 anys. S'atorgaran tres premis: 9.000 euros, 4.500 euros i 3.000 euros, més un premi especial de 3.000 euros a una jove promesa. L a data límit d'inscripció és el dia 3 1 de maig de 2005. Les bases es poden consultar per Internet: <www.irun.org/micros/húsmariaoo2005>. Més informació: Fundació Municipal de Música d'lrún. Villa M" Luisa-Mendíbil. Ap. 41. 20502 Jrún. Te l.: 943 .61.77.31. Fa x: 9 43 .61.43.64. A/e: conservatorio@irun.org. CURS D'INTRODUCCIÓ A L'ÒPERA. Organitzat per l'Escola d'Estiu del Col·legí Oficial de DoctOJ's i Llicenciats en Filosofia i Lletres í en Ciències de Catalunya, tindrà lloc del 4 al 15 de juliol de 2005 i serà impartit per Robert Benito. El curs h·actarà dels elements bàsics per entendre i gaudir de J'òpeta, tot fent un recorregut per la seva història, els seus intèrprets i els títols m.és representatius del gènere líric. Per a més informació i insctipcions, tel. : 93.317.04.28: lnternet: <WWW.cdlcat.es>. 26è PREMJ INT ERNACIONAL D E COMPOSICIÓ FREDERIC MOMPOU. Convocat per Joventu ts Musicals de Barcelona, hi pode n prendre part tots els compositors l'edat dels quals no superi els 35 an ys el dia 3 1 de desembre de 2005. Enguany la convocatòria és per a obres per a sextet dc pian o, flauta, oboè, clarinet, violí i violoncel. S'atorgarà un premi de 5.000 euros més l'edició de la partitura i l'estrena de l' obra. La data lími t de presentació d'obres és el dia 3 1 d'octubre de 2005. Per a més informació: JJMM de Barcelona. Premi Frederic Mompou. Pau Claris, 139, 4! l a. 08009 Barcelona. Tel.: 93.2 15.36.57. A/e: jmb@jmbarcelona.com. lnternet: <:\vww.jmbarcelona.com>. Xl CONCURS INTERNACIONAL DE PlANO RICARD V lÑES. OrgaJlitzat per l'Ajuntament de Lleida, tindrà lloc del 7 all O de juliol a Lleida, lú poden prendre pati els pianistes de qualsevol pafs de la Unió Europea (o estrangers no comunitaris residents en un país de la Unió) fins a 27 anys (categoria A) i fins a 18 anys (categoria B) el dia 3 1 de desembre de 2005. S'atorgaran tt·es premis a cada categmia d'entt·e 2.700 eures i 675 euros (A) i 675 eures i 350 elll'os (B), a més d'altres recompenses addicionals. La data límit d'inscripció és el dia 31 de maig de 2005. Per a més infotmació i contingut de les proves: Con~ervatori Pt-ofessional Municipal de Música de Lleida. Concurs Ricru,·d Viñes. Sra. Puri Terrada. Pl. Mossèn Cinto Verdaguer, s/n. 25004 Lleida. Tel.: 973.22.25.08. Fax: 973.22. 19.92. Ne: cricardvines@paetia.es. lnternet: <WWW.paetia.es/auditori/cticardvines>. V CURS INT ERNACIONAL DE MÚSI CA DE TARRAGONA. Tindrà lloc del 8 al 17 de juliol de 2005 al Conservatori de Tarragona i serà impartit per: EndeilJon String Quarte t (música de cantbra), Barry Douglas (piano), Isabel Vilà (violí), Rivka Golani (viola), Cris toforo Pestalozzi (violoncel), Thomas Martin (contrabaix), Magdale na Martínez (flauta), Àlex Garrobé (guitarra ), Ana Luisa Chova (cant), Miquel Bernat (percussió), Toao Cunha (classe magistral de bateria), Agus tí Charles (composició i anàlisi) i Carlos del Egido (reeducació postural). La data límit d'inscripció és e l dia 20 de juny. Per a més informació: Conser vatori de Música de Tarragona. Cavalle rs, 10. 43003 Tarragona. Tel.: 977.23.58.30. Afe: cmtgna@musica.altanet.org. Inte rnet: <:\Vww.cmusicatgna.altanet.org>. ~r- de tUl iu· de ll COLÒNIES MUSiCALS. Organitzades per l'Escola Luthier i d irigides per Alícia Alcalay i Jordi Palau, tindran lloc del 2 al 9 de juliol de 2005 al Mas Puig Francó de Camprodon. S'hi poden inscriure's fins al 26 de juny de 2005 nois i noies a partir de 6 anys que estigum cursant el grau elemental d'instrument o vulguin iniciar-se en la música. Informació: Escola Luthier. Balmes. 53, pral. 08007 Barcelona. Tel.: 93.323.22.46. Quarta temporada de concerts del Cor Vivaldi A mb seu oficial a I'Auditoli Winterthur de L'illa Diagonal ( 19 h). a Barcelona, el passat 10 d'abril, amb el concert de primavera, va començar la qua:tia temporada de Les Quatre Estacions del Cor Vivaldi amb l'estrena mundial de l'òpera en dos actes de Salvador Brotons El mercader de somnis, amb llibret de Raül Conte! (basada en una nanació curta de Carmen Posadas), composta expressament per al cor. El Cor Vivaldi-Ipsi-Petits Cantors de Catalunya, fundat i dirigit per Òscar Boada, seguirà el seu cicle amb el concert de l'estiu, el 17 de juliol, dedicat al jazz, en què comptarà amb obres i arranjaments d'autors diversos per a cor i ttio de jazz. La proposta de la tardot~ el 30 d'octubre, inclourà obres de Fauré i coetanis, i interpretaran el Requiem en Re menor, op. 48 (en versió per a cor de noies de Desmond Ratcliffe) i Ja Messe des pêcheurs de Villerville del compositor fr·ancès, juntament amb motets de Massenet, Franck i Delibes, entre d'altt·es. Finalment, el concert d'hivern, el l8 de desembre, i per no trencar la tradició, vindrà configurat per obres nadalenques. amb una important presència d'obres de l'interessant compositor i ananjador anlericà Kirby Shaw. 247 Gira americana de l'Orquestra de Cadaqués ntre els dies 9 i 23 de març I'Orquesh·a de Cadaqués va fer w1a gira an1ericana que la va dur a actuar en el Festival de Música de San to Domingo (República Dominicana) i al Kravis Center de Florida. La presència al p1imer país va ser en qualitat de fonnació convidada del festival esmentat. Cada any aquest esdeveniment hi convida una formació internacional, que hi actua com a resident. Aquesta ha estat la primera vegada que s'hi ha convidat una orquestra espanyola. L'Orquestra de Cadaqués va oferir dos conce1ts en solitari i dos més juntament amb l' Orquesta Sinfónica Nacional de la República Dominicana. En els concerts en solitari va actuar amb el guitanista josé María Gallardo del Rey i la canlaora Esperanza Femandez. En la programació va incloure música espanyola, amb e ls arranjaments fets per Jesús Rueda d' lberia i d'Albert Guinovart de Goyescas i també Sortilegis de Xavier Montsalvatge. També va oferir El amor brujo de Falla i el Concierto de Aranjuez de Rodrigo, i obres de Ravel, Falla i Lalo. La direcció va ser de Philippe Entt·emont, director amb el qual l'Orquestra l'any 2002 va fer una gira per onze països asiàtics. A Florida també va oferir obres d' All'iaga i de Schedrin. E _/ 19 259 Lliçó magistral de Magnus Lindberg al Conservatori de Música del Liceu AMB MOTIU DE L'ESTRENA A BARCELONA DEL Concert pern piano i orquestra DE MAGNUS LINDBERG, AMB EL COMPOSITOR MATElX AL PIANO COL·LABORA.l'IT AMB L'OSC, EL MÚSIC FINLANDÈS VA OFERIR UNA CONFERÈNCIA AL CONSERVATORI DEL LICEU, ACOMPANYAT PEL DIRECTOR TITULAR DE L'OBC, EMTEST MARTÍNEZ lzQUIERDO, I PEL DIRECTOR ACADÈMIC DEL CONSERVATORI, BENET CASABLANCAS. posar a Lindberg de col·laborar en la interpretació del seu Concert per a pian aquest acte acadèmic va compartir amb els assistents la seva visió dc la música i el món que l'envolta des del doble vessant de creador i intèrpret. \lo oblidem que Magnus Lindberg és un pianista excel·lent de gran capacitat tècnica, i és aquest ve:;sant d'intèrpret el que l'ha posat en contacte amb tot tipus de música i li ha pennès interpretar obres de Zimmermann, Pierre Boulez o Stockhausen, una música realment complexa de tocar. També ha estat influenciat pel seu treball amb els ordinadors des que pels voltants deL 1975 va entrar a l'estudi de música electrònica d'Estocolm. Va rememorar les dificultats de treballar amb les eines informàtiques quan va escriure Kraft (1985), ja que al principi dels anys vuitanta no existia programari domèstic, i el compositor va haver d'aprendre a crear els seus propis programes per poder investigar sobre el tempo i la combinatòria rítmica. Una gran part de Ja producció de Magnus Líndberg és simfònica pel fet que la força sonora d'una orquestra és difícil de substituir. L'escriptura orquestral li permet treballar amb l'espai i amb una massa sonora amb què pot arribar més lluny que amb un conjunt de cambra. Luciano Berio deia que l'orquestra és un gran cor. Això significa que s'ha d'entendre la natura dels registres dels instruments i equilibrar les diverses seccions de l'orquestra és tot un repte. La forta personalitat de la seva música, l'exuberància orquestral i el virtuosisme que desprenen les seves obres són els trets que més atrauen Ernest Martínez Izquierdo, el qual manté uns estrets lligams professionals amb el compositor i amb Fin làndia (recordem que va ser director de l'Helsinki Philhannonic Orchestra i de la Finísh Radio Symphony Orchestra). Va ser el mateix director qui va pro- E no. Davant la dilïcultat i la complexitat d'aquesta obra. el compositor va tenir la temptació de simplificar la seva escriptura. però ho va considerar poc honest i finalment ha decidit interpretarJa íntegrament sense revisions ni abreujaments. Lindberg es considera afalagat per Ja comparació que fan alguns crítics dc la seva producció més tardana amb la de Sibelius. Com a bon finlandès, ha crescut escoltant la música de Sibelius, i d'ell l'atrau, sobretot. la seva última etapa i l'evolució del material sonor, com Tapio/a. En aquest punt. tant Martínez Izquierdo com Magnus Lindberg van defensar la figura del músic finlandès, víctima del seu temps, perquè mentre ell va seguir la tradició simfònica antelior, continuant el llegat deixat per Mahler. la resta de compositors estaven interessats en la recerca d'alh·es aspectes sonors. I amb molta ironia, Lindberg ens recordà que Pier- re Boulez va cliticar en eL seu temps molt ferotgement la música de Sibelius i que ara, en canvi, en ditigírà la Quarta Simfonia. A mitjan segle XX hi havia la sensació d'haver trencat amb la tradició anteiior, però ara cada cop són més els compositors joves que estan tomant a escriure pensant en els instruments, que miren enrere, cap a la pràctica anteiÍOT i, a més, tornant a fer aparèixer la figut·a del compositor com a íntèrpret. El fet dc compondre és, per a Lind- berg, com tocar un instrument: calb pràctica quotidiana i el treball diari Jk! veure sorgir idees noves. El seu treb... amb l'ordinador a Ja recerca de 001. materials el compara amb eltreb. d'un musicòleg a Ja recerca de no1,. troballes. És un diàleg per comprend11 nous materials. S'interessa més periti densitats i proporcions que no pas Pi! les qüestions melòdiques, i va recordar que la melodia en Wagner és un efecte col·lateral de l'hrumonia. Martínez lzquierdo va remarcarl'txit que la bona planificació i la bo!li gestió dels recursos han fet que FínJà:. dia, un país la població del qual no am. ba als sis milions i que fins a cert Plllli es podria comparru· amb Catalunya,tr país sense tradició musical respt'Cte del; paisos centreuropeus. tingui actualm.'ll! una escola de música reconeguda internacionalment, la Sibelius Acadcm1 i comptí amb més de vint orquest~ professionals. La idea que Magnus Lindberg1o: proposar amb el seu Concert per a pr~ 110 i orquestra és fugir del tractame~ l del piano com a instrument dc pe. cussió. tan pròpia del segle )()(, i aproximar-se més als seus aspectes sonor< jugant amb el diàleg de les textures or· qucstrals. El conce1t té tres moviment• però lluny d'ésser els tres del concert clàssic ("Allegro··, "Andante'' i "Pre>· to"), són tres parts d'una estructura dramàtica. El primer moviment és u~ diàleg entre l'orquestra i el solista 111· tuós. En el segon moviment es plallteja un efecte contrali: l'absorció à." pianista. que està en plena efervesc\'1' cia, per part de l'orquestra que. en tercer moviment, assumeix el paptr conductor. Per tant, el paper del piar.. és oposat al clàssic, com el fet queb cadència apareix al fina l del segon nil} viment. Magnus Lindberg va recomanaria coneixença de tot tipus de música, JX'f· què així hom té més material on e"'-' llir. Més que inventar coses noves. s'ha de saix' utilitzar el que es té lllPI mà. Però, sobretot. ~a~ sis tir en la necessitat~ ser honest amb el púbF · i la importància de posat· se en el seu lloc per escdtar des d'un punt de,;~ ta diferent. Perquè, al capdaval~.~ no hi ha públic. si no~~~ ningú que l'escolli.' compositor no pot '' pressar-se. .... .. ~•·•••m CRÍT ICA Profunditat wagneriana amb Franz-Paul Decker calli ari pe¡ trellat ~nou¡ :reball nove~ rend!f perles l8S per cordar a efec. :ar 1'~- 1 bona rinlàn- Joam. :t pun; l)'ll. un :tedd! a1metx Jdaio3detJ1! 1estre< :rgvc, ·api~ :amem le per· i 8p!\} ;ooms. 1res or· menL<. once!! "Preï· uctura t és ur. sta l'ir· >plan· ciód¿ ¡escèn· :. en c. pa~ l pirur queL onllll' anar" ::a. ptr· hes<V tar ci'- :sa~ !mé:t vain1tat de públk. pow· rescddel'is- wall.~ tohil\1 ¡lti, e •ot~- Temporada OBC. Orfeó Català (J. Vila, direcció). Nadine Secunde, soprano. Paul Frey, tenor. Dir.: Franz-Paul Decker. Wagner. L'Auditori. 5 de març de 2005. F. TAVERNA-BECH. ).'.!:r..................................... mb Ja presència de Nadinc Secunde, soprano, i Paul Frcy, tenor, uns cantants d'inqüestionable categoria i ben identificats amb les essències de la lírica wagneriana, el sempre admirat Franz-Paul Decker va oferir-nos unes bellíssimes versions del tercer acte de Lohengrin, fragments del primer acte de Parsifal i la tercera escena del primer acte de La valquíria. D'alguna manera, el conjunt de les obres presentava una visió. no antològica, però sí il·lustrativa i sublimada del pensament sonor wagnerià centrat en els seus dos J?Ols més extrems de l'amor. És a dir. de l'amor entès com a nexe entre l'esperit humà i la idea de la divinitat i un més enllà inconegut. I, per altra banda, amb l'amor reduït a la manifestació més instintiva, com és la perpetuació de l'espècie. Així Parsifal i Lohengrin, mantenint-se sempre dins d'una terminologia laica, poden emparentar-sc amb l'esperit i les idees del cristianisme (la redempció per la via del dolor, i també la renúncia als béns terrenals). mentre Siegmund (fill de Wotan!) i Sieglinde, per la seva part, són impel·lits a engendrar Siegfried, el qual ha de retornar la força i el poder als déus del Walhalla (en altres termes: I'OHmp hel·lènic en versió germànica). Tanmateix. ni Siegfried, descendent directe del totpoderós ~Votan, ru Lohengrin, que ho es del redimit Arnfortas assoliran els seus objectius, amb la qual cosa les idees dc Wagner vénen a concordar amb el pessimisme de la filosofia de Schopenhaue¡~ tan plenament romàntica i conseqüència de tot el que va ésser trasbalsat de manera profunda per l'espelit dc la Revolució Francesa. En tot cas, calia aquesta diS!? P;t posar en relleu la • CIO d un programa musi- A ria cal. quant a continguts i idees, com el que ens proposava Decker en contraposar Siegfried i Parsifal, que malgrat la seva absència venien a representar dues perspectives de l'Home: la creativitat i la superació, per la via del dolor, de la temporalitat. Realment, escoltar concerts amb aquesta mena de suggeriments no resulta freqüent, més aviat els programes que s'ofereixen a l'oient, malgrat una certa voluntat monogràfica, són com una mena de tirallonga malgirbada d'estils i estètiques que vénen condicionades per compromisos amb solistes, directors 1 compositors. D'aquesta manera, cal destacar com a veritable privilegi el que ens oferí Decker amb el seu concert dedicat a Wagner~ ja que hi prevalgué la idea sobre el possible i estricte lluïment d'uns cantants. La música amb la qual Wagner il-lustra tots aquests episodis sempre resulta impress ionant per la seva bellíssima coloració simfònica i un lirisme d'apassionant sentiment humà. Aquestes qualitats suren amb una intensitat especial quan el director sap trobar la manera dc crear entre els músics de l'orquestra una mena d'estat contemplatiu en què els temes i els detalls de la partitura adquireixen la seva capacitat evocadora. Certament, Decker té aquesta facultat màgica que atorga a cada leitmotiv la seva profunda significació arquetípica i amb magistral concepció simfònica i per mitjà d'un gest que sempre olien ta i dóna vida. Veritablement, la música de Wagner per acció de Franz-Paul Decker es converteix en veritable missatge, i quan a més compta amb uns cantants de la categoria de Nadine Secunde i Paul Frcy, diríem que l'espectacle adquireix nivells apoteòsics. Especialment Nadine Secunde va expressar amb in- tensa emoció i una veu de belüssimes coloracions. mai artificioses i sempre magníficament calibrades, el paper d'Eisa. La seva interpretació s'ajustà al caràcter de la jove princesa. Per la seva part, Pau i Frey no desentonà com un tenor de veritable tradició wagneriana amb la seva veu de noble ressonància i admirable eloqüència IÍiica i personíficà amb notable identitat Lohengrin. També l'Orfeó Català i el seu director, Josep Vila, van arrodonir l'èxit de la versió dels fragments de Lohengrin i Parsifal amb unes intervencions magníficament resoltes i admirable conjunció vocal tant en !"afinació com en el fraseig. Tot i que a vegades el gest de Decker semblà desentendre's de la seva intervenció, els cantants van saber mantenir el seu nivell. La lectura de Decker va superar amb brillantor aquestes possibles dificultats, en agilitar el ritme i també en posar especial èmfasi en la rica paleta oTquestral amb la q ual Wagner descriu l'esclat de la primavera que amb els seus efluvis per igual afecta els dos joves protagonistes. La col·laboració tant de Nadine Secunde com 1a de Paul Frey resultà decisiva perquè la trobada amorosa dels dos germans tingués veritable força emotiva i l'escena es desenvolupés amb suggestiva calidesa. Ben poca novetat Nous Sons'05. Grup Instrumental Barcelona 216. Dir.: Nacho de Paz. Obres de Magnus Lindberg. L'Auditori. 16 de març de 2005. .J?.::.~:.!:~.~:. L ' evidència dc la crisi que pateix la creació musical en aquests anys de canvi de segle podria exemplificar-se sense problemes amb l'hora d'audició decHcada a les obres del compositor finès Magnus Lindberg. Així. recordant i evocant la majoria de sonoritats i formulacions més fàcilment assimilables i llargament explotades en el decurs del segle XX, ara Lindberg, en l'entrada de la nova centúlia, les presenta novament com una de les propostes més suggestives i dignes d'estudi. En tot cas, en les partitures dc Lindberg. escrites amb veritable coneixement tant de la instrumentació com de Ics tècniques de la instrumentació, hi reconeixem la qualitat d' un producte rea litzat amb la més acurada perfecció i un profund coneixement de les maneres an1b les quals pot agilitar-se i desenvolupar-se una obra musical. Amb tot, si hi aprofundim, és a dit~ s'exigeix a la lectura uns nivells d'anàlisi que superin la simple complaença en l'atractiu d'unes sonoritats o bé de la seducció d'unes fórmu les rítmiques~ serà difícil que en els pentagrames de Lindberg trobem aquella sensació d'entrar en un món inèdit com el que se suscita quan s'escolta qualsevol obra de Webem o, entre d'altres, de Bartók. En definitiva, amb un ideari estètic quasi absent o bé en el millor dels casos manifestat sense gaire convicció, Lindberg ens repeteix sense cap mena d'emoció una cosmologia sonora que d'aquí a pocs anys esdevindrà centenària. El grup instrumental Barcelona 216, actualment una extensió més dels músics que participen en I'OBC, va donar una puntual versió de Ja música de Lindberg que el jove Nacho Paz dirigí amb excés de moviments parallels i atenció, gairebé exclusiva, al desenvolupament rítmic de les obres. 247 -4MWè M•WM Mt1Wt .CRíTICA Maderna, homenatjat per Boulez Monteverdi va sonar molt bé Nous Sons'05. OBC. Magnus Lindbderg, piano. Dir.: E. Martínez-Iz quierdo. Boulez, Lara Tejero, Liodberg. L'Auditori. 18 de març de 2005. Cambra Coral. Cor de Cambra del Palau de la Música Catalana. Jordj Regunnt, clavicèmbaJ. Ferran Quiroga, llaüt, vihuela, guitarra barroca, tiorba. Dir.: Jordi Ca. sas Bayer. Música en temps del Quixot. Petit Palau. 31 de març de 2005. robablement, Boulez serà una figura del nostre temps que es recordarà més pels seus escrits i sobretot, d'una manera especial. per les magistrals versions que ha fet com a director de la música de Debussy, Ravel, com també de Webem, Messiaen i Varèse. En canvi. sigui per la seva matemàtica formulació. la síntesi que realitza entre espai i temps -dos elements de naturalesa irreconciliable- i el fet d'atorgar la supremacia del curs musical a factors no tan fàcils de discemir com poden ésser la valoració del timbre. o bé la ressonància del fenomen harmònic -aquesta solament assolible pels qui estiguin dotats d'un sentit auditiu plivilegiat-, la seva música s'obrirà carni de manera molt lenta. Aquesta és la idea que va romandre en el nostre ànim després d'escoltar la versió d'E. Martínez-lzquierdo que va afetir de Ri tuel in memoriam Bruno Madema de Pierre Boulez a l'Auditori amb l'O BC com a cloenda del Festival de Músiques Contemporànies. L'obra, dedicada al record de Madema en la commemoració del trentè aniversari de la seva mort, va ésser escrita el 2003. El plantejament, com sempre ocorre en les partitures de Boulez, resulta interessant: l'orquestra està dividida en vuit grups ben definits pel que fa al timbre i al ritme i cadascun està P 247 dirigit autonòmament pel percussiortista de cada grup. A la vegada, l'obra està dividida en quinze parts amb dos temps (lent i moderat) que el director general, dins d'un ritme canviant. ha de sincronhzar... El resultat no és altre que un curs que per manca de perspectiva en l'audició crea una atmosfera més monòtona que obsessiva i gairebé sense sorpreses. En altres moments hem manifestat la inquietud que suposa la manca dc novetats que es produeixen en l'audició de les obres noves. Segurament. aquest no és el cas de 1-Jopscotch del valJisoletà Francisco Lara. Inspirada en la novel·la Rayuela de Cortazar. la partitura de Lara també té. com l'oJiginal del novel·lista, distintes opcions de lectura, que en el cas plantejat pel músic i mitjançant el treball del director es poden resseguir i interpretar en cinc maneres diverses i en cinc ordres inversos. En una altra nota hem parlat de la música de Magnus Lindberg; precisament de la seva música i en aquesta vetllada ell personalment com a pianista va interpretar el Concert per a piano i orquestra que dirigí E. Martinez-lzquierdo. Breument diríem que no oferí cap sorpresa, si no és la insistència obsessiva d'un fulli que gairebé sempre tapava el piano i un desenvolupament presidit per la presència monòtona d'una elaboració motívica d'escàs interès. Enyorant els originals de Mozart Nous Sons'05. Trio Kandinsky. Part, Schnittke. L'Auditori. 9 de març de 2005. odríem dir que, interpretativament. el Trio Kandinsky està més enllà del bé i del mal, perquè haver assolit la fusió idònia de tres instruments ben diferenciats com són el violí, enaltidor carismàtic del més brillant lirisme; el violoncel, amb la seva vocació indefugible de proporcionar la base i el suport al discurs sonor, i el piano, que contrastant P 22 262 amb aquests dos instruments de corda mai no deixa de costat la pulsació, essencialment rítmica, del fluir musicaL en el cas dels tres membres del Trio Kandinsky assoleix una categoria i un nivell altament exemplars. També s'ha dit que el piano, que tan bé concorda amb la sonoritat dels vents, difícilment harmonitza de manera tan idònia amb els instruments de corda. I tanmateix si existeix un trio emblemàtic Fou un concert es. tructurat amb la combinacio de música instrumental i l'Oral, fet qlle atorgava grandi· na mi sme i vistositat i en què obres tan delicades com Th, Si/ver Swan de Gibbons ten~ com a contrapunt moments summamen t dinàmics. com La jcícara o La perra mora. clars referents cervantins. Moments de gran beUesa assolits en la interpretació dc la mu· sica de Monteverdi com Sfogava con /e ste/le en la qual d Cor va mostrar una gran sen· sibilitat. A més, les complexi· tats polifòniques de Clredar Cinquè. úsica anglesa, espanyola i i~aliana, en la seva maJOr part composta els primers anys del segle xvu, i amb el titol de "Música del temps del Quijote'' va configurar el programa que el Cor de Cambra del Palau de la Música Catalana, el clavicembal·lista )ordi Reguant i Ferran Quiroga al llaüt i a la vilwela entre altres instruments, van oferir en la temporada Cambra Coral que se celebra al Petit Palau. Amb un notable èxit de públic, el concert va estructurarse en tres parts diferenciades, dedicada la primera a composicions angleses bé instrumentals, bé corals de johnson, Oowland i Gibbons entre altres autors; la segona dedicada a la música de Lluís del Milà, a música del Cal!çoner de Medinacelli i de Diego Pisador; i la tercera part -la que interpretativament va tenir els moments més destacats- dedicada a la de Claudio Monteverdi, i més concretament a algunes de les seves obres recollides en el llibres Quart i M phí vi poss' io o lo mi so11 gioVÍIIItelta van corroborar el gran treball d'un Cor de Carn· bra capaç d'assolir grans re· sultats en diversitat d'obr~ d'estètiques contraposades. El treball dels dos solistes instrumentals va resultar esplèndid, tant en les obres de Robinson, Ccsario Gussagoo Giovanni Gabrieli, i la sel'a aportació va atorgar una pin· zellada de color summament delicada a aquest concert ca· racteritzat pel seu alt grau de refinament musical, tant ptl que fa a l'elecció de les obre< com en la seva interpretació. ................................................................................................................. és paradoxalment i precisament el trio rormat per violí, violoncel i piano! Veritablement, per equilib1i entre els tres instruments, per la unitat que manifesten en els seus respectius criteris interpretatius i per l'elegància eloqüent, diríem que amb el Trio Kandinsky es demostra que corda i piano s'agennanen de meravella. No posarem, doncs, objeccions a les lectures que van ofelir els membres del Kandinsky; totes van manifestar emotill· tat, treball d'alta 01febreria F atorgar contingut a la mattsa· ció, i brillant capacitat per Citar bellesa en la sonoritat. Tilll' mateix, ni les temptatives~ zartianes d' Arvo Part, ru l'historicisme d'Schnittke \'811 resultar un repertori de su~· cient dignitat per merèixer I.• tenció que els dedicaren 7!1'10' linista Farran )ames, la VJol~ cel·lista Amparo Lacruz t < pianista Emili Brugalla. .4wtww•·••••• CRÍTICA Plenitud romàntica en el Txaikovski de V. P. Pérez a, 8· il ació ro- nd~ que Tht m em; com !Ora. Mo;otits mú· Sfo.Jald sen· Jlexi· ~dar J gio- ar el 2am· IS te· !bres les. listes ui tar -esdi agoo sm lpinmenl rtca- audt 11 pd obres :ació. ,Otili· ia ¡xr ¡JitiSI!- lrC!t- ' Tan- ;.>mo- ·t, ni :e van : sufi· ,er l'ael vioiolonIZ id Concerts Simfònics al Palau. OSV. Carmen Yepes, piano. Oir.: Víctor Pablo Pérez. Txaikovski: Concert per a piano i orquestra, op. 23. Simfonia núm. 2, "Petita Rússia•. Palau de la Música Catalana. 19 de març de 2005. i una batuta espanyola ha obtingut un èxit incontestable en el decurs dels darrers anys. ha estat sens dubte la de Víctor Pabla Pérez; el seu treball al capdavant dc les orquestres de Tenerife i de Galícia ha assolit un reconeixement unànime amb un seguit d'èxits i guardons que avalen aquesta sèrie de h·iomfs. En el seu cicle de Concerts Simfònics al Palau, I 'Orquestra Simfònica del Vallès va comptar amb la ligura del director burgalès, en un programa en què a més participava la pian ista asturiana Cannen Yepes, guanyadora de l'edició de l'any 200 I del primer premi del Concurs Internacional de Piano Ricard Viñes i que actuava com a solista del sempre espectacular però alhora temut Concert per a piano de Txaikovski. S Yepes va demostrar que és una pianista d'una solidesa tècnica certament evident, que pot resoldre amb seguretat els temibles esculls que constantment apareixen en una de les obres més complexes del repertori romàntic, i que a més té l'afegit d'una demanda expressiva de primer ordre. Una versió summament cla ra, diàfana quant a transparència sonora de l'articulat, refinada en els passatges del segon moviment i dotada d'una sonoritat brillant en els passatges més radiants plens de conjunts harmònics i d'acords de gran vistositat concertats en els dos "Allegro" van fer que el públic gaudís d'un concert que per la multitud de referències que en posseeix tol melòman, converteixen la interpretació en un repte afegit per al solista. Yepes va superar la prova, com també l'Orquestra, sàviament dirigida per Víctor Pablo Pérez, un director que no deixa lloc a l'especulació, en qui cada en trada queda perfectament definida amb un gest precís, i que bé fos en el decurs de l'obra concertant com en la meravellosa Simfonía "Petita Rússia" demanà a l'orquestra unes sonmitats que van configurar una atmosfera plena de sensibilitat romàntica. Actuació llargament esperada Els Diumenges al Palau. European Union Chamber Orch estra. Lourdes i Lluís Pérez-Molina, duo de pianos. Matthias Wollong, concertino director. J. Ch. Bach, Mozart, Haydn. Palau de la Música Catalana. 13 de març de 2005. incerament. ens hauria plagut que la presència del duo de pianos format per Lourdes i Lluís Pérez Molina hagués merescut la presència d'una orquestra que, com a minim, estigués situada al nivell musical suficient per donar autèntica rèplica a la imaginativa i emocionada intervenció d'aquest duo de pianistes barcelonins absolutament equiparables, si no és que els superen en qualitat i rigor, a altres duos de prestigi internacional. Sembla que a l'hora de valorar els nostres at1istes se'ns apoderi un cert complex de fer el ridicul i abaixem el llistó de la nostra valoració a nivells que no s'ajusten a la realitat, i en canvi, aquest mateix complex ens fa ignorar en moltes ocasions que el que se'ns ofereix no està ni tan sols en la zona dels mínims exigibles. Massa ocasions hem vist entusiasme davant d'actuacions que eren pura paUassada i tamnateix s'han valorat com la més exquisida de les actuacions ... Lourdes i Lluis Pérez Molina tenen una Uarga trajectòria artística, s'han f01mat amb prestigiosos professors d'Hongria i Nova York, i tanmateix tot el seu bagatge solament ha servit perquè al cap de molts anys accedissin a tocar al Palau tres vegades i que fos en aquesta tercera que es pre- S sentessin per primera vegada com a solistes d'un concert amb orquestra. Veritablement, és diñcil d'entendre que en una ocasió tan decisiva el conjunt encanegat de donar la rèplica orquestral fos un simple conjunt de perfectes virtuosos, sota el nom ampul·lós d'European Union Chamber Orehestra, juntament amb Matthias Wollog. un insípid concertino, els quals solament van limitar-se a executar un programa sense cap mena de problemes i demostrar aquell nivell que només tenen els grups que s'improvisen com a pur exercici musical-en altres paraules, l'anomenat bo/o. Ben cert, estem en deute amb els germans Pérez Molina. Van oferir una versió memorable del Concert per a dos pianos en Fa major K 242 de Mozart. En la seva precisa i subtil pulsació, l'esperit del genial salzburguès brillà amb tola la seva suggestiva màgia, en la qual, simplicitat melòdica s'agermana amb la complexitat d'una expressió que aprofundeix en el sentiment i la renexió, en què l'acte de la creació és Ja via que ens permet sublimar les nostres idees. D'alguna manera, tot el que els germans Pérez Molina van comunicar va quedar una mica inèdit per la manca d'un conjunt cambnstic que solament devia estar pendent de prosseguir la seva gira. 247 ..................................................................................................................................................................................................................................................... El plaer de la cambra ben feta per ROBERT BENITO ········-··------------·······-··········· E ntre la variada i eclèctica programació de concerts organitzats al Palau Ro~- en la qual es combina quahiat musical amb diverses causes solidàries, va destacar el programa indicat en la fitxa que es detalla, ofert pels tres cxcel·lents instrumentistes de què co11sta el trio LOM. Dos compositors tan intenS?S com Beethoven i Xostakóvnx van ser els triats per re[orçar aquests sentiments de passi~ i rebel·lió que els va caractentzar, tant en vida com damunt el paper pautat. La pri- Trio LOM. D. Ligorio, piano. J. Orpella, violí. J. Mor, violoncel. Beethoven, Xostakóvitx. Palau Robert 9 de març de 2005. mera obra va ser el Trio en Do menor, op. 1, núm. 3, en què un Beethoven jove trencà amb el classicisme per obrir-se a una nova dimensió de la música de cambra. plena del dramatisme d'obres posteriors i que vam poder percebre en cada cop d'arc dels instruments de corda i sobretot en el protagonis- me del piano de Ligorio, en el qual es barreja virtuosisme amb qualitat musical. La segona part del programa va ser per a la música del segle xx russa amb dos trios de Xostakóvitx. desaparegut fa trenta anys i el centenari del naixement del qual celebrarem l'any que ve. i esperem que amb concerts de la seva extensa integral. Als disset anys va escriure el Trio núm. 1, op. 8 i malgrat que peca dc molta influència del tardoromanlicisme, va resultar interessant per l'elegància d'execució, tot i que el veritable tour de force va ser el Trio núm. 2, op. 67, en què es va posar de manifest tota la cruesa de la música d'aquest compositor i alhora moments de gran lirisme i fina ironia que tants problemes li va provocar amb el règim comunista. Un viatge de sofriment és la idea d'aquest trio, que en les expertes mans i instruments del Trio LOM va arribar a fites d'una qualitat digna de professionals que mereixen ser programats en cicles de primer ordre. Així ho va reconèixer el públic que literalment omplia de gom a gom el recinte i que va aconseguir arrencar alguna peça més d'aquests joves instrumentistes. Si alguna cosa es pot dir de les interpretacions escoltades, aquestes són veritat, lliurament i qualitat musical. Músics grans que toquen música de petit format amb gran qualitat. _t 23 263 Feliç maridatge d'orgue i cobla Atemptat a l'ordre públic líric Cobla, Cor i Dansa al Palau. Cobla Sant Jordi-Ciutat de Barcelona. Juan de la Rubia. orgue. Josep Serra, Ramon Serrat, Antoni Català, Joan Lluís Moraleda, Henry Purcell, Manuel Oltra. Palau de la Música Catalana. 12 de març de 2005. Lírica de Barcelona. Juan Diego Flórez, tenor. Vincenzo Scalera, piano. Mozart, Cimarosa, Gluck, Rossini, Be. llini, Ayarza de Morales, Chabuca Graode i Dooizetti. Palau de la Música Catalana. 7 de març de 2005. s pot dir que amb el cicle Cobla, Cor i Dansa, el Palau de la Música Catalana assoleix en tota la seva dimensió el significat d'ésser la llar de la música que es crea a Ics nostres terres. I ben cert que la comesa ha estat una acció altament positiva, ja que el repertori tant d'obres com de compositors no ha manifestat solament interès. sinó que també ha evidenciat la necessitat de posar en solfa un seguit de músiques dignes d'ésser escoltades i valorades, que, igualment com tantes i tantes creacions sonores d'altres contrades de més tradició musical que la nostra, mereixen ser interpretades, ja que constitueixen un patrimoni cultural de la nostra terra. Així es va constatar en el concert de la Cobla Sant Jordi-Ciutat de Barcelona que en aquesta ocasió se centrà en w1 context no habitual de la música d'atTelreligiosa, com també en l'inici d'una nova via concertant en la història de la cobla. com és el de la conjunció dc l'orgue -amb tota la seva llarga història en la música- i la cobla, un conjunt relativament modem, sorgit de la vena popular a mitjan segle XIX amb el propòsit d'ampliar el repertori ballable i la seva composició instrumental. La conjunció, en cert sentit, venia a unir dos vessants de la música: la de base popular amb la diguem-ne culta i bé pot dir-se que el maridatge resultà ben positiu. L'austeritat expressiva de l'orgue es complementa magníficament amb l'extraversió lírica de la cobla i viceversa, l'impuls de l'expressió popular, per la presència de l'orgue sembla prendre aires més ruistocràtics. D'alguna manera, Joan Ll uís Moraleda amb la seva De materia orgànica ens ha obert un nou hori tzó en el qual els nostres compositors poden trobar innombrables possibilitats per expressar el seu pensament. La partitura De materia orgànica va tenir E 247 24 264 una exceJ.Ient acollida i s'hi manifesta el tremp creatiu dc Moraleda per escriure una música personal i exigent quant al desenvolupament orquestral que atrau pel seu desplegament d'interessants contrastos de timbre, mai capciosos i sempre sotmesos a la necessitat expressiva del discurs musical. Igualment, el concert va posar en relleu la noblesa del pensament creatiu de Josep SetTa amb la innegable bellesa austera de la seva Marxa solemnial. I també constituí un veritable plaer escoltar la sardana Pregària de Ramon Serrat. escrita amb aquella economia que solament és a l'abast dels grans compositors, per expressar amb simplicitat i tensa emoció el sentiment espiritual. I cal considerar com a important l'aportació de la Glossa del ball de la moixiganga que va escriure Antoni Català, pàgina de poètica coloració que evoca amb tota la seva profunda significació el contingut ancestral de la festa. Una altra feliç troballa la constituí la versió realitzada per Jordi León de la música de Purcell. Veritablement, l'audició en la cobla d'un violoncel, flauta, tres clarinets i percussió converteix la Funeral Music for Queen Mary en una partitura d'alt interès cambrístic i que aporta interessants novetats quant a vessant combinatori de la instrumentació. El recital, magníficament interpretat per la Cobla Sant Jordi-Ciutat de Barcelona, va finalitzar amb una altra obra cabdal per a la història de la nostra música. Es tractava de Mortis saltatio (Dansa de la Mort) de Manel Oltra, una suite en vuit moviments en la qual la cobla també est& acompanyada amb dos clarinets, flauta, violoncel i percussió. Una música, com tantes altres de Manel Oltra, que voldties tornar a escoltar, ja que com tota bona música, s'intueix que en cada nova audició hi trobaràs noves idees per emocionar-te i commoure'l n recital d'un tenor tan encimbellat com és el peruà Juan Diago Flórez, que acabi amb una de les àries més ensucrades de la història de l'òpera -Una furtilla /agrima- i amb la que conté més Do de pit seguits -A mes amis-, constitueix un autèntic atemptat a l'ordre públic líric. I com no podia ser altrament, la cosa es va perpetrar en forma d'una resposta exultant del públic, que va convenir l'atapeït Palau en una autèntica caldera bullent de plaer. lliurada sense reserves a l'exhibició d'aquest cantant. Flórez és un artista que. més o menys, ho té tot. Una veu de tenor lleuger excepcionalment bella, una musicalitat exquisida, una tècnica que li permet afrontar amb comoditat els problemes més compromesos i una estampa en què conflueixen joventut i simpatia natUt·al. Només hi faltava un pro- U grama generós en motivacions per arribar als resultats que hom va assolir. Centrat en àries d'òpera, amb l'intercalat de tres temes populars del seu pa. ís, el recital ens va mostrar les facultats del cantant només en el teneny líric, al marge per tant del lied. 1 quan va deixar aquest món -les esmentades cançons populars- , la cosa \'3 funcionar menys btillanlmem. 1 no és que no hi esmercés bones dosis de bon gust, però a la fi, com acostuma a passar massa sovint en cantants operístics quan deixen el seu àm. bit propi, no l'abandonen d~l tot, i així de tant en tam apareixen pinyols sense sentit, com el que va cloure la tan bonica cançó La flor de la candela, que va acabar amb un pinyol que hauria corsecat la seva autora, Chabuca Grande. Corn també va ser excessiu el final de 'Tai perdu mon Eyryduce" d'Orpllée et Euf)'· dice. En tot cas, peccata mi· nuta en un conjunt simple· ment exultant. Noves pr01neses en la Schubertíada VIII Sehubertiada a IJilla Diagonal. Sylvia Schwartz, soprano. Gary Matthewmann, piano. Mozart, Schubert, Wolf, Guridi. Auditori Winterthur. 8 de març de 2005. ..~~~--~:.~.~~!2. E l segon concert de l'edició de la Schubertíada de Barcelona d'enguany ens ha regalat la presència de dos joves intèrprets. la soprano Sylvia Schwanz i el pianista Gary Matthewmann. Anglesos de naixement, ens van oferir un recital ple de subtileses en el qual es barrejaven des de cançons populars com les tres de Mozart que van obrir el concert fins a Ics sis Cançons castellanes de Guridi que el van tancar. 1 el més interessant i aconseguit va ser la part central dedicada al lied alemany, amb nou brillants exemples del bon fer del vienès compositor del gènere per excel·lència, Schubert, i del seu continuador en la segona meitat del segle XIX, Wolf, del qual van oferir una selecció del Cançoner italià. Ambdós intèrprets van abocar el millor de si en aquest reci tal, per bé que el resultat. S<lll més que correcte. es va inclinar més cap a la lectura pia· nística que vers la tècnica 'ocal de la cantant. El jové G. Mat- thewmann va saber ex· treure del seu instrument una gamma d'intencions, din_àmi: ques i expressió més nca 1 aconseguida que la soprano e;;· tabletia a Madrid, la veu dolça de la qual va mostrar algune> mancances en l'atac d'aguts. amb Ja seva dificultat d'afina· ció i de supoti, que van fer qu~ algunes frases musicals no f~· sin tan perfectes com caldri~. No obstant això. bo va suphr amb una gran musicalit~t.e~ cadascun dels lieder german•~· de caràcter tan canviant, amb un gran domini de l'a l~man: que li va valer els aplaudunen~ del públic i oferir diferents bl· sos després delllru·g programa executat. e ~ Refrescant però no rupturista Elisir d'amore . . iOliS que iries L'elisir d'amore de Gaetano Donizetti. Llibret de Felice Romaní. Mariella Devia. Raúl Giménez. Víctor Torres. Simone Alaimo. Cristina Obregón. Orquestra i Cor del Gran Teatre del Liceu. Dramatúrgia: Mario Gas. Direcció musical: Daniele Callegari. Gran Teatre del Liceu. 18 de març de 2005. t de pa. r les :sen per I =ixar 1des rino, i unes capacitats teatrals no excessives, ~1ariclla Devia i Raul Giménez vocalment van fer aportacions de notable envergadura. especialment ella, una artista important. No va ser així el cas de Víctor Torres, un Belcore de veu engolada i fosca, mentre que Simone Alaimo ' Opera a la italiana d'un lleidatà 8\'ll lent. ,boròa Elena i Constantina (òpera en dos actes, versió de concert) de R. Carnicer. Llib1·et: L. Tottola. R. Rosique (Elena). R. McPhersoo (Constantino). M. Cantarero (Anna). L. Regazzo (Cario). S. Pirgu (Edmondo). I. Santamaría. D. Menéndez. Orquestra i Cor del Teatro Real. Dir.: J. López Cobos. Tcatro Real (Madrid).l4 de març de 2005. ssar Jpe. àm- tdtl apa- ~tit, tan Cllll· l un ~·Ja ode. :ssiu non 111)'· mi-ple- za ~ .' 3ho- t resem lCfi· pia· vo! G. . e.~· una i mi· ca i )e5· olça 1De5 lliS, 'ina· que fos· iria. iplir ten )ics, 1mb JllOY ents ¡ bi· !IDl3 va repartir grans dosis de l'histrionisme vital tan agraït que exigeix el seu Dulcamara. Tampoc no va inventar res Daniele Callegari. i prou se li ha d'agrair. La seva va ser una versió ben travada. amb un tempo més aviat viu però no incòmode per als cantants, en un tot ben equilibrat. n dels riscos més perillosos que corre una enèsima versió d'un títol com L'e/isir d'amore és l'oler reinventar-se l'obra. ja sigui des de pressupòsits dramatúrgies o musicals. l, en sentit oposat, un ah re risc és perpetuar una imatge estàtica, arcaica i rutinària. Aquests dos pols esdevenen referents d'una mateixa realitat de superació no fàcil. Hom parteix del fet que es tracta d'una obra molt ben construi'da, perfecta morfològicament parlant, molt ben estructurada, en què cada cosa es troba al seu lloc i en el moment més adequat i que funciona com una màquina de rellotgetia precisa. La base rau en un llibret modèlic en habilitat teatral, que subministra i dosifica la !~sió interna amb gran ofiCI de llibretista. Felice Romani juga de manc1·a mestrívola un joc d'ambigüitat entre la comèdia amorosa i el l'od~v_il, recorrent en part a "_~atena emparentada, ni que s1gui de segon o tercer grau, amb la Commedia dell'arte. ~testa ho posa Donizetti, 1 espero que això no soni a heretgia en el sentit de menystenir el valor dc I'aportació del composito1·. No es tracta d'això, sinó de fer notar la comoditat amb la qual va poder treballar. En aquest sentit, el gran mèrit U del músic bergamasc fou el de la coherència, el de fornir una música que encaixa amb tota idoneïtat amb el difícil equilibri de gèneres, fent ús de la seva generosa inventiva melòdica intel·ligentment emprada aquí en funció de les exigències del llibret. Matio Gas, com a autèntic home teatre que és, ha sabut aprofitar un material tan delitós. Ara, en la revisió de la proposta ja vista els anys de l'exili al Victòria, tornem a tTobar la seva aguda mirada, Ics seves guipades d'ull, la capacitat per incorporar-hi lleus gags que enriqueixen l'acció; en definitiva, una intel·ligent capacitat per recrear espectacle operístic, però alhora sense pertorbar l'essència de l'obra. En aquest sentit. es pot dir que resol amb nota aquell doble risc a què m'he referit al principi; i això no és un mèrit gran o petit, sinó el mèrit en termes absoluts. Potser blasmaríem la tendència de l'escenògraf habitual de Gas, MarceJo Grande, a una monumentalitat que aquí. malgrat afavorir el moviment escènic, ofereix una imatge de pesantor que no encaixa amb el context lleuger de l'obra. Pel que fa als intèrprets, en general van excel·lir més en la parcel·la vocal que en ractoral. Amb massa anys al damunt per fer cre'¡bles físicament els seus Adina i Nemo- a recuperació d'obres líriques de compositors espanyols és un dels projectes més vàlids del coliseu de la plaça d'Orient madrilenya. Seleccionar una obra de qualitat és tasca a la qual s'han dedicat amb cura especialistes, musicòlegs i editors. i presentar-la amb cantants de gran categoria també és un ft:t que cal agrair al Teatro. D'aquesta forma els resultats han estat més que satisfactoris, tant amb L Ce/os aun del aire matan presentada fa tres anys, 11degollda la temporada passada, com ara amb aquesta partitura del lleidatà Ramon Carnicer ( 1789-1855) del qual celebrem el seu 150è aniversari i que a Catalunya està passant desapercebut. L'òpera, estrenada al Teatre de la Santa Creu de Barcelona el 1821 . està influenciada per l'estil rossinià. però amb algunes novetats que la fan molt interessant -un duo de trompa i corn anglès. per exemple- i demostren la gran vàlua del compositor, que en el seu temps va tenir diverses responsabilitats en instit-ucions de gran prestigi musical del començament del segle XIX. La interpretació d'Elena va recaure en la soprano andalusa Ruth Rosique, per malaltia d'Isabel Rey, i malgrat algunes notes agudes molt justes i petites desafinacions. va imprimir caràcter al seu paper. El tenor Robert McPherson va reeixir en el dificil rol de Constantino, amb agilitats precises i timbre atractiu. No obstant això, el millor va venir de la veu de M81iola Cantatero i Lorenzo Regazzo; ella una soprano de sobrats mitjos i exquisit gust i ell un baix de tècnica depurada i so homogeni. El jove tenor albanès Saimir Pirgu també va !enil' una interpretació destacada, tot frasejant amb elegància i intenció. La direcció de Jesús López Cobos. de rutinària a brillant, en alguns moments va oferir massa decibels i desfasaments amb el cor, i amb una Orquesta Sinfónica de Madrid millor que fa pocs anys. Si bé és una òpera el llibret de la qual, del napolità Tottola ( 1765-1831), no deixa de ser típic i tòpic de la seva època. va interessar diversos músics, com Myer (mestre de Donizetti), amb estrena a Nàpols; Cario Coccia, que la va fer a Lisboa, i Carnice1~ que en va fer la seva versió i l'estrenà tant a Barcelona com a Madrid amb gran èxit de públic i crítica. Donem novament felicitacions a l'equip del Real per aquesta tasca de recuperar, publicar i oferir obres més enllà del centralisme que tants li atribueixen, alhora que altres coliseus no compleixen aquest deure envers el nostre patrimoni. 247 El violoncel de Maisky commogué el Petit Palau Música de Cambra al Petit Palau. Miscba Maisky, violoncel. Karin Lechner, piano. Bach: Sonata núm. 3 BWV 1029. Schubert: Sonata "Arpeggione•. Stravinsky: Suite italiana. Falla: Siete canciones populares españolas. Bartók: Danses populars romaneses. Petit Palau. 3 de març de 2005. ersonalitat musical de primer ordre, referència per antonomàsia del violoncel, una humanitat avalada per una trajectòria vital que sempre ha sabut sobreposar-se a les més terribles adversitats. un artista que en definitiva ha manifestat en la seva persona no només una prodigiosa qualitat interpretativa sinó un model d'humanitat que sempre sembla quedar reflectit en les seves recreacions. Mischa Maisky actuava al Petit Pa- P lau acompanyat al piano per Karin Lechner en un programa en el qual transcripcions de cèlebres obres de Bach, Schubert, Stravinsky, Falla i Bartók van integrar un recital en què novament el violonceJ.lista nascut a Rússia va demostrar el seu talent interpretatiu. Cettament, les recreacions de les obres de Bach i de Schubert van caracteritzarse per una sonoritat àmplia, en determinats moments més properes a una sonoritat brillant i eloqüent que no a una visió més reflexiva, però sem- Bernius plantejà una Passió plena de rigor tècnic 247 Euroconcert. Barockorchester Stuttgart. Kammerchor Stuttgart. Bach: Passió segons sant Mateu. Palau de la Música Catalana. 14 de març de 2005. a Passió segons sant L Mateu de Bach com- 26 266 pmia uns al·licients que traspassen el mer fet musical. Un dels emblemes musicals de tots els temps, una obra cabdal de la cultura occidental i, en definitiva, una composició en la qual cadascun dels corals. dels cors, de les àries i els recitatius continua captivant-nos per la seva perfecció musical i per l"escriptura del seu text. Un dels primers encerts de la interpretació realitzada pel conjunt Barockorchester Stuttgart i Kammerchor Stuttgart dirigit per Frieder Bemius va ser la distribució en dues orquestres i dos cors clarament definits per plantejar-nos una versió que va comptar amb nombrosos punts d'interès. D'una banda, la lectura de Bernius va centrar-se en l'objectivitat, en una certa manca emocional -a causa. en certa manera, de l'elecció d'uns tempi tendents a la rapidesa-, però en tot moment respectuosa fins al més mínim amb tots els detalls de la partitura. Uns solistes vocals que van resoldre el seus rols amb conecció, especialment les veus femenines de Joanne Lunn i Elisabeth Jansson i un Jan Kobow que va afrontar els esculls que planteja el complex rol d'Evangelista amb notòria qualitat tècnica, van tenir com a complement un treball dels dos cors certament esplèndid; majestuós, refmat, detallista, meticulós en els cors i summament refinat en els corals, va proporcionar els moments més emotius de la versió. L'orquestra, amb uns solistes que van demostrar un altíssim nivell tècnic -cal esmentar el gran treball del baix continu-, va corroborar un profund coneixement de la patiitura, sempre enfocada per Bernius com un discurs narratiu dels esdeveniments de la Passió, amb objectivitat i en determinats moments, però, amb una certa manca d'emotivitat. pre dotades d'un segell propi inqüestionable: refmament en el fraseig, dicció clara en les met-aveltoses frases de la Sonata de Schubert, riquesa de matisos i, per sobre de tot, un gust per la varietat de dinàmiques que conJetia a la versió de la cèlebre Arpeggione una visió plena de color. dc subtileses. de contrastos sempre plantejats amb eloqüència. Aquesta exuberància interpretativa va quedat· manifestada en el decurs de la versió de la Suite italiana d'Stravinsky, en una versió plena de color, de riquesa de matisos, de vitalitat en què la tarantel·la, l'ària o el fina/e ens transportaven al món neoclàssic de Pulcinella. Més discutible resulta l'adaptació per a violoncel i piano de les Siete cauciones po- putares esparïolas de Manuel de Falla, en què la força de la veu queda en nombrosos passatges excessivament mitigada. MaisJ...')' va mostrar-se extraordinari en la versió de les Danses populars roma. neses, virtuós, captivador. vj. tal, amb una lectura en què el piano de Lechner i la profunda sonoritat del violoncel de Maisky ens van acostar cap a un món on el color, el gust per la melodia popular i la fortalesa dels ritmes ran permetre gaudir de tota l'essència del millor Maisk). Itl quinta essència del piano lisztià Cicle Hammerklavier 2005. Alessandro Ambrosoli, pia· no. Estudis d'execució transcendental de Franz Liszt. Ate· neu Barcelonès. 6 de març de 2005. ls dotze Estudis d'execució transce11denta/ de Franz Liszt ha esdevingut una de les fites més apassionants de la història del piano. La seva extrema dificultat ha convertit l'obra en propietat exclusiva dels intèrprets més atrevits, o sigui que resulta francament dificil poder escoltar-la íntegrament en una sola vetUada. Cal dir, d'altra banda, que la partitura constitueix la quinta essència de l'estillisztià. ja que els elements melòdics s'hi complementen amb un tractament espectacular dels aspectes més accessoris, amb la qual cosa són aquests darrers els que prenen veritable importància en el traçat general de l'obra. El cicle Hammerklavier 2005 ens ha ofert l'oportunitat de gaudir d'aquests magnífics Estudis de la mà d'un jove intèrpret italià, Alessandro Ambresoli. que ha dedicat els darrers anys de la seva carrera a estudiar-los amb rigor. Deixeble dels seus compatl"iotes Giorgio Costa i Franco Lerda, i també del prestigiós pianista rus Lazar Berman -recentment traspassat-, Ambrosoli posseeix una tècnica impecable, molt adequada per al repertori més vir- E tuós. No debades el pianista ha trobat en Liszt el seu principal repte interpretaliu. En el seu concert, Ambrosoli va executar els Estudis amb una total comoditat, prescindint de la parti.tura, i donant a cadascuna de les peces els mati· sos més adients: desimboltura i vigorositat en les parts més rapides, reconcentració i profun. di tat en les més meditatives. El recital, d'altra banda, va repre· sen tar per al pianista un gran èxit davant el públic barceloní. Un públic, hem de remarcar-00. nombrós i entusiasta, que e; deixà seduir des de bon prin· ci pi per un intèrpret que sap connectar ràpidament amb l'audiència. ! en termes més globals, ¡» dem dir que el cicle Hammer· klavier ha posat punt i final ala seva primera temporada arn~ un balanç més que satisfacton. atès que els seus programadors han aconseguit bastir un certamen en el qual s'ha com?i~at un repertori atractiu amb mter· prets de marcada solvència. Esperem que amb vista a l'any proper puguem gaudir d'una nova edició del cicle, malgrat les dificultats que al nostre pa· ís existeixen pel que fa a Ja c011· tinuïtat d'iniciatives com aques· ta. Els Mountain Passages de Dave Douglas & Nomad arriben al cim X'XIV f estival Internacional de Jazz de Terrassa. A la N~va Jazz Cava i a l' Auditori Municipal. Del 24 de febrer al 20 dc març de 2005. nue! a de osos :mj. 3t·Se óde ma. !r,vj. ~ •ncel rstar 1r, el uJar ran l'es- ;. ra ha :li pal "()S()- .arnb ldinl HS· nati· ~ura :sJà. ofun. ,s .[] !pre· gran Ioni r-00. leo nin· ~p t'au· ,per J)er· !ala amb ,tori. dors erta· tina! otèr· .Es·an)' 'una grat :pa· COll· ¡ues· ot esperant les seves noces d'argent, que se celebraran el març de 2006, el Festival rnternacional de Jazz de Terrassa tirà endavant la seva vint-i-quatrena edició. Una edició que va respondre a les expectatives que s'havien creat. És a dir, hi hagué una programació coherent i engrescadora, que es ratificà exitosa pel que fa als seus resultats. Dc fet, en els sis concerts als quals vam assistir hi hagué qualitat i ganes d'agradar. Per tant, el públic va poder eixir de la ova jazz Cava o del nou Auditori Municipal gairebé sempre amb el somriure als llavis. Parlem de l'Auditori perquè allà es va oferir la primera actuació. La nova sala, no gaire gran, de mides perfectes per a segons quins concerts, ofereix un pendent en baixada fins a l'escenari. lla seva acústica és magnífica. Tant, que no hauria calgut coJ.locar cap micro enlloc. En aquest nou espa i, es presentà l'anglesa Gillespiana Be Bop Orchestra. Tal com el seu nom indica, en teoria aquests nois havien d'interpretar temes que féu sentir Dizzy Gillespie dins l'ona del nou estil que creà juntament amb Charlie Parker. Però la formació només entrà a fons en el be-bop en els dos últims. Perquè els altres foren una bona capbussada en el swing. Aquesta és una orquestra que dirigeix l'arranjador i saxo alt Peter Long. La formen quatre trompetes, dos trombons, cinc saxos, piano, contrabaix, bateria i percussió. S?btà, per tant, que només hr hagués dos trombons en comptes de tres o quatre, que són els normals en una banda d'aquestes característiques. De tota manera, encara que dos trombons més haurien ajudat a curar la coixesa melòdica de l'orquesh-a, aquesta es comportà admirablement. T Perquè Long, un pallasso a l'hora de moure's per l'escenari i dirigir-se al públic, és, en canvi, un excel·lent aglutinador de músics. Ho diem perquè la formació sonà compacta, magnifica quant a so, amb especial menció per a les trompetes, no gens cridaneres i, en canvi, molt ben conjuntades i modulades. Malgrat que no hi havia un batetía gaire inspirat, no es pot dir que per aquí vingueren els desencetts. Que foren d'alçada pel que fa a l'estrella convidada, el trompeta Lew Soloff, excomponent del grup de jazzrock Blood, Sweat and Tears i de l'orquestra de Gil Evans, entre altres formacions de renom. És a dir, no era pas un nouvingut i, a més, el seu currículum no deixava indiferent ningú. Però Soloff que, això sí, demostrà una gran tècnica a l'hora de fer sonar la trompeta i el fiscorn, i d'extreure'n sons inaudits, no es va saber posar en la pell del concert. Tot el que va dir fou insípid, poc swingant, divagador. Va fer l'efecte que era allà com a reclam i prou. És clar que, sí aquest reclam hagués funcionat, no hi tindríem res a dir. Però s'entestà a anar només a la seva, i com que, pel que semblava, no havia assajat gens amb la banda. el resultat fou que més d'un es preguntà "què hi fa aquí aquest bon home?ry Una llàstima. Que pagà t'orquestra de Long, la qual no en tenia cap culpa, ja que va fer molt bé el que havia de fer. Perquè, a part del que hem comentat, pràcticament tots els músics actuaren com a solistes i demostraren -uns més que altres, això sí- que sc sabien prou bé la lliçó. L'altre desencert fou que el be-bop brillà molt poc. La qual cosa va fer un flac favor a l'orquestra. ¿Actua també de reclam el nom de l'estil inventat per Gillespie i Parker? De totes maneres. en aquest cas concret podem afirmar que fou un bon be-bop. rà- pid, efectiu, ben tocat i ben harmonitzat. l millor concert als quals vam assistir el protagonitzà Dave Douglas & Nomad. És a dir, un combo fonnat per aquest trompeta de New Jersey; Myron Walden, saxos, clarinet i clarinet baix; Rubin Kodheli, violoncel; Marcus Rojas, tuba; i Tsyhawn Hodge, bateria i percussió. O sigui, una formació realment atípica. Com atípica va ser la música que oferí, bàsicament la que conté el seu últim CD. Mounlain ?assages. Però fou una música que barrejà diversos estils amb una coherència, una qualitat, una cohesió i una bellesa extraordinàries. Mai no fou una música avorrida ni repetitiva. Perquè en tots els temes hi hagué frescor i delicadesa. Sense deixar de banda la puixança i la grapa. A més, els cinc homes es revelaren uns solistes exceJ.lents, principalment els tres bufadors. Amb menció especial per a un Douglas net com una patena, concret, de so exquisit, de fraseig rotund i d'idees sempre noves i vivificants. En alguns moments, recordà un músic que de segur l'ha influenciat: Lester Bowie. Dave Douglas sempre s'ha mostral com un tipus trencador. f ho ratificà, i amb nota ben alta, a la Nova Jazz Cava. De l'escenari eixiren sons de free jazz, de fo lk, de música de cambra, dc blues, de swing, sons orientals ... Una cascada musical de diferents colors però sempre amb un substrat jazzístic inapel·lable. I aquest fou el gran mèrit del combo. Perquè en cap moment va fer la sensació que aquells cinc homes, malgrat tocar en un festival de jazz, es volien convertir E simplement en uns ·'festivalers". Un altre concert exceJ.lent va anar a càrrec d'un pianista que no pa ra de venir a Catalunya: Bruce Barth. L'havíem sentit a l'estiu en el Bel-Luna Jazz Festival, a la tardor en el Festival de Barcelona, i ara en el de Terrassa. Però en aquest darrer. no actuà només amb els seus dos acompanyants habituals -esplèndids, com sempre: Doug Weiss. contrabaix, i Montez Coleman, bateria-. sinó que ho va fer amb quatre bufadors de categoria: Scott Wendholt, trompeta; Luis Bonilla, trombó; Tim Annacost, saxo tenor; i Brad Leali, saxo alt. A vegades, q uan a un trio s'hi afegeixen uns quants metalls i fustes, es pot notar que no hi ha gaire entesa perquè manquen assajos. Però Bruce Barth comandà i agombolà un septet impecable, de transicions modèliques, de seguretat aclaparadora, i en què destacà per la seva puixança extraordinària el trombó de Luis Bonilla. Naturalment, el líder també hi va dir la seva. Emparat en les seves proverbials solidesa i saviesa. catapultà amb mà mestra tot el grup. Barth. un devot del blues, imbuí d'aquest esperit gairebé tots els temes que s'interpretaren. Foren uns blues fondos, densos però no gens enfarfegats. executats primorosament, i amb tot elfeeling necessal'i per tal d'aníbar ben endins. Com a teloner actuà un quartet de la casa: el format per Llibert Fortuny, saxo alt; jon Robles, saxo tenor; David Mengual, contrabaix i Juanma Nieto, bateria. El combo es presentava sota la premissa "De Tristano a Monk'., dos dels grans pia- 247 ¡ 27 267 247 nistes del món del bop. Però de piano no n'hi hagué. l ningú no el va trobar a faltar. Perquè tant Fortuny com Rebles iniciaren una dansa que s'anava entortolligant al voltant de la música d'aqueBs dos autors. Com si volguessin donar a entendre que es podia anar tanquil·lament de Tristano a Monk malgrat que foren dos pianjstes d'estil diferent. La proposta no feia mal a ningú i, de fet. aquest entortolligament ajudà que tot transcorregués amb un segell realment innovador i vivificant. En primer lloc, perquè Forluny va estar superb. Ja fa temps que el saxo alt català viu un gran estat de forma. Que ratificà amb escreix a la Nova jazz Cava. El seu fou un discurs serè, de fraseig llarg i modulat, de gran inventiva. d'extraordinari poder de comunicació. Al seu costat, Rebles no desentonà gens. Es convertí en un molt bon company de diàlegs i estigué atent i expressiu. Mengual tampoc no afluixà i, en canvi, Nieto fluixejà massa. Amb un bateria més agressiu, la cosa hauria anibat encara més amunt. Com que Bruce Barth havia contemplat l'exhibició de Fortuny, el convidà a pujar a l'escenari en la cloenda del seu concert. T el saxo alt autòcton es tornà a lluir. Davant l'admiració dels seus escadussers companys de viatge. I ja que parlem de bateries, aprofitem l'ocasió per esmentar Rodney Green. el drummer del combo Steve elson + Mulgrew Miller Trio. De fet, Green substituí el bateria titular, Karrlem Riggins. I ho va fer anant a la seva i eixordant a tort i a dret. Precisament, a causa d'aquest escàndol, l'excellent Nelson va haver de picar més fort del normal el seu vibràfon per fer-se sentir en segons quins moments. I això ho diem pensant que Green és un bateria de molt bona tècnica! Aquest fet condicionà el concert. Molt bo, d'altra banda. Perquè hi va haver molt bona entesa entre Miller i Nelson, un vibrafonista a l'estil de Bobby Hutcherson, de prou força, amb els braços ben estesos sobre el teclat. no gens encongits, amb la qual cosa pot frasejar a gran velocitat. Però és un fraseig en el qual no es perd ni una nota. Totes van dins. Preclar en idees i sensacions. elson agradà molt. Aspecte extensiu també a Miller. Aquest és un pianista que ja haviem sentit diverses vegades a Catalunya. l sempre havia obtingut una nota alrissima. Doncs bé. continua igual. Amb aquella tècnica proverbial, depuradissima, que li permet modular a la perfecció. El seu magnific lirisme de base se sap transmutar en moviments curulls defeeling, amb giragonses i oscil·lacions d'una seguretat a prova de bomba. Pletòric tant en el bop com en el swing o el blues. fou agombolat, igual que Nelson. pel bon contrabaix Terrick Hodge. l darrer concert que comentem. MTribut a Elvin JonesM, anà a càrrec d'un sex1et comandat pel trompeta Eddie Henderson, que incloi'a Steve Davis, trombó; Joe Ford, saxo tenor; Larry Willis, piano; Miguel Angel Chastang. contrabaix. i Al Foster, bateria. De fet, aquest darrer, que tan1bé visita assiduament Catalunya, no va voler posar-se en la pell del gran drummer desaparegut l'any passat. Sempre ba sentit predilecció per la seva figura, però no el va voler imitar en l'estil. No va ser, en aquest cas, un Jack Dejohnette que, en la seva recent revisitació de la música dels combos de }ones, sí que es va apropar, i molt, al bateria de Michlgan. I així, anaren sorgint. al costat de temes del mateix pianista del grup, Larry \Villis, d'altres que feren famosos el mateix grup d'Eivin }ones, i els combes de Mites Davis o John Coltrane. Però malgrat la gran correcció de les interpretacions, hi mancà grapa. Henderson fou el miJJor, però sense assolir cap moment especialment emocionant. El seu curt fraseig, molt semblant al de Davis, no va acabar d'anibar a bon port malgrat l'esforç de Willis, el del madrileny Chastang, i el sempre efectiu i vivificant suport de Foster. L'esmentat Davis estigué un xic desigual i Ford va ser el més fluix. El Melos Klavier Quartett en record de Wilhelm Melcher Música de Cambra al Petit Palau. Melos Klavier Quar. tett. Mozart: Quartet amb piano en Sol menor, K. 478. Schumann: Quartet amb piano en Mi bemoll major, op. 47. Brahms: Quartet amb piano núm. 1 en Sol menor, op. 25. Petit Palau. 16 de març de 2005. E ..1?.:~.~~:!:.. l primer violí del cèlebre Mc los Quartet!. Wilhelm Melcher, moria pocs dies abans que el prestigiós Quartet iniciés una nova gira concertística en el seu llarguíssim historial. Lluny de suspendre les actuacions, Ida Bieler, Hermann Voss i Peter Buck van decidir reclamar la pianista Nina Tichman per oferir el que havia de ser després de quaranta anys la darrera gira d'un conjunt que en Ja seva trajectòtia s'ha erigit com punt de referència obligat del panorama cambrístic amb desenes i desenes de concerts celebrats arreu del món -del Japó fins a Amèrica del Sud, d'Europa al Canadà- í que posseeix els més destacats premis discogràfics i una gratitud constant de la crítica i del públic. En la seva actuació a la sala del Petit Palau, el Melos Klavicr Quartet! va interpretar tres obres excepcionals del repertori del gènere, com són els Quartets en Sol menor de Mozart, el celebèrrim dc Schumann i l'excepcional Quartet op. 25 de Brahms. La transparència clàssica de Mozart va permetre gaudir d'una versió lluminosa, clara, diMana en E la dicció. amb una lectura plena de claredat ex'J)ressiva. tot accentuant el que com· porta el diàleg instrumental com a secret per assolir la na· tura1itat instrumental. D'u· na versió plena de naturali· tat, els Melos van endinsar· se en el Tomanticisme de Schumann; temperament, vehemència, virtuosisme i fortalesa expressiva van en· voltar la versió, en què la bri· llant tonalitat de Mi bemoll major va permetre fruir de la tècnica musical dels intèr· prets. Estrenada el novembre d~ 1861, la Sonata de Braluru esdevé una obra plena de sensibilitat. en què en el decurs de la gran forma, la \Ϸ tali tat, el misteri i la música amb caràcter hongaritzant ens transporta vers una de les obres més brillants de tota la producció cambrisú~a brahrnsiana. InterpretaCIO plena de contrastos, que aprofuncüa amb claredat en cadascun dels caràcters, a moments apassionada, en d'altres d'una poètica sum· mament íntima, van mostrar tota l'essència que aporto aquesta obra mestra. pun! I final de la h·ajectòria arilS· tica dels Melos a la nostra ciutat amb el record ines· borra ble de la figura de Wd· helm Melcher. ar. '8. '1]1. Picap Vint anys apostant per la música en català Jp. PtCAP VA ESTAR D'ANIVERSARI. L'ANY PASSAT SE CELEBRAREN ELS VINT ANYS DE CREACIÓ o'AQUEST SEGELL DISCOGRÀFIC QUE, PRINCIPALMENT, HA APOSTAT PER LA LLENGUA CATALANA. SAU, MARIA DEL MAR BoNET O LLUÍS LLACH SÓN ALGUNS DELS ARTISTES AMB OBRES PUBLICADES A PICAP. JoAN-CARLES DOVAL, PRESIDENT o' AQUESTA DISCOGRÀFICA, ENS REPASSA AQUESTS VINT Am'S. tura si1a, Offi· :nial ina- ) 'u· ra li· tsar· ! de ent, nei ten· bri· ;noU :lela ttèr· -e de hlll! 1 de Ide· 3 ,;. fSÍc.'l ~ni a de ~10- :tica ació que .ten ·s, a r en um· ;trar ort a mti rtís· stra nes· W'd· .Quin és el balanç que fa vostè dels vint anys de creació de Picap? -Des del punt de vista de donar a conèixer nous artistes que han aconseguit w1 gran èxit, com són Sangtraït, Sau, Pep Sala. i també amb èxit notable, com enfoan Amèric. Roger Mas, és w1 balanç positiu. Però si sumem que han/reballat amb nosaltres i hi han confiat els artistes més importants del país, com són l?aimon. Maria del Mar Bonet, Marina Rossell, Xavier Cugat, Gato Pérez. Lluís Llach, Eugenio, Dyango ..., crec que podem estar altament satisfets. ·I si en els aniversatis es demanen desigs: quin és el que demanaria Picap? -Demanaria que l'elella/ consum de música del qual gaudim actualment fos majoritàriament de pagament. ja que d'una altra manera el futur dels productors de la música enregistrada és ineristent. 1 també demanaria una més gran consciència i ltO/untat de suport a la música catalana dels professionals dels mitjans de comunicació i dels nostres responsables polítics. ·Els mitjans de comunicació alerten del periU que corre el català en l'ús social. Com afecta això la música? ·Hi afecta d'una manera directa. El f~t q~e les 11oves generacio11s es relaClOIItn amb percentatges tan elevats en llengua castellana fa que creixi un menyspreu per a la l'lOS/ra llengua i tol el que comporta i, això. afecta, i molt, la nostra música. . ·¿Es compleix la Llei del 25% de múSica en català? ·No s'ha complert mai, però el més greu d'ai::cò és que no conec ni un sol director de ràdio que tingui l'Oiuntat de complir-ho en un futur... Francament, crec que o bé s'apliquen sancions. o que retirin la Llei; almenys deixaran de fer el ridícul. -¿S'hauria d'aplicar també una llei per fer sentir música clàssica? -La música clàssica té t¡ns circuits molt determinats. Ara bé, jo crec que és més positiu programar de tant en temi alguna obra clàssica dins de la programació normal que no pas el fet de tenir emissores monogràfiques que únicament escolten els convençuts... I hi ha molt pocs professionals que en w1 programa maga:ín incloguin uns minuts de clàssica. -Quines barreres ha de superar encara Ja música en català per ser més ben rebuda? -El prejudici d'alguns programadors (de ràdio, televisió i de concerts i festes majors) provincians. acomplexats i plens d'autoodi. Que les nostres institucions s'adonin de la importància que té per a un país la se11a música, que és un dels pilars de la nostra cultura. I com que de qualitat no en falta, si som capaços de donar-Ito a conèixer amb naturalitat, els nostres artistes poden arribar a un públic molt més ampli i poden ser uns bons exportadors de llengua i cultura, com ja ho són la Maria del Mar Bonet, la Dharrna, en Raimon i alguns altres. -Cantautors, rap, rock, heavy. ¿Hi ha algun gènere en què la música catalana no hagi acabat de quallar? -No ha acabat de quallar en la nuísica dance. S'han fet molts intents, però potser dispersos i cap no ha aconseguit un èxit considerable. però en la resta de gèneres hi tenim gran figures. -¿Topa amb alguns problemes Picap per editar música en cataJà? -El problema és de mercat. els cos- "No s'ha complert mai la Llei del 25% de música en català" tos de producció són els mateixos en fer-ho en una llengua minoritària o bé una llengua de grans majories, i el potencial de clientela és infinitament més baix, i tal com he dit abans. això s'acompanya per un 11ertader problenw de mitjans de comunicació. Especialment si parlem d'artistes noFells, cada dia és més complicat poder-los donar a conèixer al gra11 públic. -Coneixem grans cantanLS com Lluís Llach o Maria del Mar Bonet. Com és el nou planter? -Esplèndid. En cançó d'autor tenim autèntiques joies, com són els Túme: & Sesé. Albert Fibla, Quim Vila, Víctor Gioconda, etc. En pop i rock tenim noves aportacions, com són The Companys, luèdits, Entregirats. En jazz, en Miquel Amat. Eduard de Negri ... En tots el gèneres tenim grans talents que tenen molt a dir; estem vivint un bon moment de creació i de nous í bons intèrprets. -Com tracten els mitjans de comunicació la música en català? ¿I la clàssica? -Com ja he dit abans, la música en català la tracten malament i. la clàssica. directament no la tracten ... (menys els especialit:ats). -Quina creu vostè que és la clau de l'èxit de Picap? -En primer lloc no estic segur d'aquesta afirmació. I, en segon lloc. puc dir que som un equip de gent jove i experimentada que hi posem molta il·lusió, vocació i que creiem fermament en la feina que estem fent. -Com veu el futur de la música en català? ¿Hi ha espai per a l'originalitat? -Natura/meu/ que hi ha espai per a l'originalitat, i el futur, com sempre, és incert ... , però jo confio en la nova generació de catalans, que espero que sabran l'aforar-ho molt millor que l'actual, i que al fina/la música que es fa als Països Catalans s'imposarà per qualitat. Directors d'orquestra/ direccions personals (5) Seiji Ozawa, Orient clàssic QUAN UNA CONEGUDA MARCA JAPONESA DEL MERCAT MOTORÍSTIC VA DECIDIR CONSTRUIR PIANOS, VAN ESTUDIAR A FONS ELS MILLORS CUES CENTREUROPEUS I VAN FER ELS SEUS AL MÉS APROXIMADAMENT SEMBLANTS QUE VAN PODER. EL RESULTAT VA SER UN ALTRE PIANO I UNA ALTRA QUALITAT, PERÒ MOLT ALTA 1 MOLT MÉS ASSEQUIBLE A CAPACITATS ADQUISITIVES POSTERIORS A L'IMPERI AUST.ROHONGARÈS. ERA UNA MENA DE prét a porter DE "Vull arribar a entendre què es el que el compositor volia." Quan la tècnica lax total que li permeti encarar la més exigent de les reflexions. Oiríem que se situa en la Linia Toscanini. doncs. i que detesta els traduttore traditori. Per treure's importància, assegura que això no és tan difícil si és té la sort que ell ha tingut de treballar amb les millors orquestres del món. Sí que admet diferències de sonoritat. Parla de tres eixos: Orient, Europa, Amèrica del Nord. tot i que admet que són espais molt amplis que també inclouen diferències substancials, sobretot pel que fa a Europa: sona diferent Londres que Berlín, i Barcelona i Roma s'assemblen més que el que separa les altres dues. Ozawa, però, encara fila més i més prim: cada orquestra és diferent, encara que sigui del mateix país... Feina seva és, en tots els casos, aconseguir que les versions no es perdin tant en els accents locals com per amagar la identitat de la música que tenen als faristols -recorden el Falla de Foster? Sorry. Els seus autors predilectes són Bach i Mozart; una altra cosa és que el seu repertori sigui amplíssim. que tingui una feblesa especial pels romàntics i que, com a bon estructuralista, comparteixi la passió intel·lectual per poder desxifrar correctament Mahler. Del seu ofici, una admiració molt especial per Bemstein, el gran seductor del qual els parlaré un altre dia. Ozawa va treballar molt amb Bernstein, i bo és recordar, ara que és ell qui arriba a la setantena, que els setanta de Bernstcin van ser celebrats amb un macroconccrt que va dirigir Ozawa. "Lenny era un geni -diu el mestre, perdent la mirada enlaire-. Tenia tants i tants talents, que de l'estudi ha deixat el seu pòsit, el cervell continua funcionant, donant voltes a l'obra que té entre mans en cada moment, llevat dels temps de descans; desconnexió total per aconseguir un re- al final/i eren un problema: compositor, pianista, director, pedagog... Fins i tot era un bon orador! Però el més important és que era una gran persona. Lenny era w1 col·lega, i això en aquest L'ALTA COSTURA. 247 Q uan la seriosi.tat oriental s·enfronta a la música europea, la fónnula emprada té la mateixa base. Un estudi minuciós i intentar la màxima fidelitat, en aquest cas als compositors, això és el que fa amb èxit Seiji Ozawa, nascut a la Manxúria japonesa ara fa exactament setanta anys. Avui ha dirigit i gravat amb les millors orquestres del món i la seva titularitat amb les de Boston i l'Òpera de Viena el confirma com un dels top ten dels pòdiums. Ozawa, vestit de carrer, és invisible. Una persona minúscula i senzilla que vesteix senzillament, d'esport. És simpàtic i afable, i comunica tant, que se'l pot entendre fins i tot en el seu anglès peculiar. Quan canvia el llenguatge verbal pel musical, aleshores creixen totes les complicitats de la sintonia. Viu la música, la somatitza, però sense estridències gimnàstiques. No és físic, el seu exercici, és mental, molt d'acord amb la seva tradició cultural. Intenta ficar-se dintre del compositor, com la mítica serp del budisme penetra l'interior de les persones. "La concentració és importantíssima en aquest ofici", sentencia. El seu mètode de treball comença amb una seriosa anàlisi de la partitura. 30 270 món de tantes vanitats no és fàcil.· res Ozawa no té de vanitós. Al con. trari, diu que és molt important seguir el que fan els altres directors. escoltar les seves versions... "Els músics l>il'il1' de l'oïda, mal aniria que no ens escoJ. téssim els uns als allres!" Això sí, fa broma: .. Un director dolent fa que una orquestra bona es converteixi en do- lenta." E ls últims temps, Ozawa dirigeix cada cop més sense batuta, a mà, com els directors de cor, com si vol!rués humanit1:ar la mecànica dels instruments. En cap cas, però, no perd l'otientalíssim sentit de la precisió, sobretot en temps i dinà· miques. Els seus assaigs insisteixen en la quadratura dels compassos, aquestes petites cèl·lules que massa sovint s'oblida que ran la suma que fonnael teixit. Quan ens referim al so. abans de la frase hi ha la vocalització de les pa· raules; i això, transportat a música, a voltes o es minimitza o se'n prescin· deix, almenys des de l'aproximació analítica... Sabem molt de com es fra..-eja. però no gaire de com es vocalitza. Això vaig capir en sortir d'un assai1 de Seiji Ozawa a l'Albert Hali de Loodres, quan encara no havia canl'iat la indumentària de carrer per la peça llarga. Feia Brahms, n'havíem parlat perquè estava en plena fase intros· pectiva, estava xopant-se de Brahms. L'estudiós Harold Schonberg va escriure d'Ozawa: "Cal esmentar ull altre aspecte sorprenent del perfode que s 'inicia al final de la Segona Guerra Mu11dial i que compromet .els directors actuals. Dos d'ells són one1~: tals -Zubin Mehta, de I'Tndia, i Sei¡t Ozawa, del japó- i són els dos prin;ers en la història que impressionen Iob· servador pel seu caràcter de grans talents." , i/." I COn· ;eguir :oliar vi11im ?SCOI· sí, fa euna ndo- lige~ Jta, a ecor, zar la pc.as. titde. dinà· en en que.s- ovint mael ns de :s pa· ica, a ISCÍn· )ana· ¡seja, I. iSSaig Loo· nviat peça 1arlat .trOS· hms. • va 'u un ríode Gue· u/s trie/I· Seiji :me1s /'ob· rrons M ú S I CA CLÀSSIC A A L S MI TJ AN S D E COMU N I C ACIÓ La música culta en el gueto de la comunicació 1paper preponderant dels mitjans audiovisuals en el teixit comunicacional genèric fa que tota aportació o tot oblit seus assoleixin una _...._.~ transcendència sobredimensionada . I això, òbviament, també val pel que fa a la música, del tipus que sigui. En aquest sentit, referint-nos a la música culta, camp específic propi d'aquesta Revista, hom constata una realitat que ofereix aspectes bàsicament insatisfactoris. Inm1ergits com estem en un ideari genèric procliu all1ora a la banalització i a l'especialització, hom observa una tendència a considerar-la com un pl'oducte selectiu, que justament per aquesta Taó es considera que no interessa -que ja és considerar- als segments més amplis de la societat, dels quals, en conseqüència amb aquest tipus d'ideari, cal marginar-la. Aquest plantejament de mica en mica ha assolit carta de naturalesa fins a arribar a l'extrem que la música culta és pràcticament l'única que el pateix. La compe11Sació ha estat situar-la en compartiments estancs, o sigui tancats, impermeables, dels quals esdevé impossible de sortir i només dintre dels quals es pot entrar en contacte. Compartiments estancs que tant poden dir-se canals especialitzats com horaris impossibles. Aquesta és una dinàmica que s'ha anat agreujant els darrers temps de manera acusada. Per això cada dia és més dificil trobar la música en els canals radiofònics o televisius, tant se val, en igualtat de condicions amb altres branques de la música. Som, doncs, en un procés d'aïllament o, si es vol, de gueto que constreny la projecció de la música de con tingut més transcendent, en el que en última instància esdevé una disc1iminació injusta. Per exemplificar-ho, mentre qualsevol manifestació de música popular, en els seus nombrosos vessants, rep atenció en els programes generalistes de més audiència, això pot passar molt més difícilment amb manifestacions de música culta. Aquest és l'objectiu que ens ha empès a programar el Tema d'aquest mes; i les dificultats que hi hem trobat per anar més enllà del que hem pogut fer-ho, confirmen plenament el context que acabem de dibuixar. 247 _l 31 271 Música clàssica a la ràdio: l'estat de la qüestió NOMÉS CAL PARAR L'ORELLAAPROP UE LA RÀDIO PER COMPROVAR UN PARELL DE FETS. D'UNA BANDA, LA MÚSICA CLÀSSICA NO APAREIX EN MOLTES EMISSORES. DE L'ALTRA, S'ACOSTUMA A CONCENTRAR EN CANALS TEMÀTICS, COM CATALUNYA MúsiCA o RAmo CLASICA, o BÉ L'HORARI D'EMISSIÓ QUEDA RELEGAT A FRANGES HORÀRIES APARTADES. er aquests motius, quan un s·adona de l'existència del programa Tutto Demestres pensa que, si bé el tema no està per tirar coets, almenys és esperançador veure que encara hi ha gent que vol aportar el seu granet de sorra i que, a més, se'n surt molt bé. La clau del programa és com es fa: de manera natural i trencant el prototip que la música clàssica és quelcom d'inaccessible. Qui tira el programa endavant és AJberto García Demestres i ell mateix defmeix la seva tasca de la manera següent: "Personalment intento desmitifi- P 247 car i presentar la música clàssica de la manera més natural possible. Recordem que la música clàssica l'han feta persones com vostè i jo, persones amb necessitats semblants a les de qualsevol altra persona; això sí, posant una gran dosí d'emoció personal en el que fan." Altres indicacions que el programa va bé són els premis que organitza. s ·anomenen Premis Tutto i, entre d'alh·es, tenen una dotació econòmica de 2.500 euros per al primer premi, i també concerts a llocs diferents. La resposta ha estat molt bona. Garcia Demestres ens comunica que '·en una setmana més de mil dues-centes persones entre missatges per correu electrònic i trucades han donat suport a joves intèrprets de música clàssica". Però també s'ha de dir que ComRàdio els ajuda, "no només organitzant els premis, sinó emetent les actuacions dels joves instrumentistes en tots els horaris dues vegades al dia i, penjant-ho a lnter· net. La promoció que es fa d'aquests joves és enor· rne'". I, aleshores, per què costa tant de donar cabuda a la música clàssica? El cap de programes de Com· Ràdio, Josep Maria Francino, ens apunta alguns motius quan sosté que "no és la musi· CAL ACABAR AMB L'ETIQUETA D'AVORRIDA QUE s'ATORGA A LA MÚSICA CULTA. ca de consum i la majoria de les emissores ho són. Per això és més fàcil escoltar aquestes músiques en els circuits públics". Garcia Demes· tres a Anna, però, que "existeix una gran por del programador. L'etique· la que porta penjada la música ciàs· sica d'avorrida de conservadora, d'alguna cosa que no entendràs si no n'ets un entès, de música repres· migdia? Com reaccionaria ara la gent? "Segurament de la mateixa manera que si en una emissora de música clàssica posessin a la mateixa hora un concert d'en David Bisbal. Els oients, a part de pensar que els programadors s'haurien tornat bojos, tancarien la ràdio", diu Francino. Demestres ironitza: sora que t'obliga a estar en silenci i estàtic. no facilita que el programador, al qual se Li exigeix una quota de mercat, es decideixi per aquest tipus de producte abans que per un altre amb el qual preveu que obtindrà un èxit assegurat". Les conseqüències d'aquest fet no semblen gaire bones: "Les mateixes que la majoria de músiques que no es mouen en els circuits comercials", anuncia Francino. Demes tres opina sobre això que "les conseqüències que comporta aquesta negació no són cap altres que l'empobriment en L'aspecte sensitiu". Potser per això no ens ha de sorprendre veure com la música clàssica queda concentrada en canals temàtics. '·Som un món en el qual es creen espais rller· ?llOT· Juda :om· guns r1úsi· e les méi ~s e11 mes· una ·que· ciàs· lora. às sí ares· apartir de temes específics: museus d'art, editorials dedicades a la novel·la negra, dedicades al còmic i un llarg etcètera", apunta Dem estres. Francino, però, veu l'especialització temàtica com una característica més de la ràdio d'avui dia quan sosté que "cada dia anem més a la ràdio especialitzada i temàtica, pel que fa a la rmísica. No parlo d'emissores de programació generalista. Els invents d'emissores musicals eclèctiques que s'han provat no han fullcionat. L'oient no l'O/ sorpreses. Posa una emissora per sentir el que sap que li donaran. Si més no, el tipus de música". Qui diria ara fa cinquanta anys que es podria sentir una obra de Wagner a la ràdio al punt del "Si és un fet aïllat, està clar que hi haurà un gran estupor dels oients i segurament la por s'apoderarà de la gran majoria dels ancians i temeran que s'hagi produït un cop d'Estat." Tot això fa pensar que s'està constrenyent la música clàssica. ¿Selia adequat parlar de gueto? "No sé si és la paraula gueto La correcta. En qualsevol cas, tampoc és la música del segle XXI i això es nota en La proporció del seu consum (no m'agrada aquesta paraula per parlar de música) en relació amb les músiques que circulen habitualment en emissores, discoteques o sales de concerts", afirma Francino. er a Demestres, en canvi, el fet que la música clàssica pugui ser un gueto és sinònim. com a mínim, d'existència. "Un P gueto, encara que sigui un espai limitat, és un espai i, per tant, una forma d'existència, de supervivència, de progressió. Ara bé, del gueto a /'extennini hi ha un pas i no crec que això arribi a succeir.·· rr----·---iiiiiiiii\ CADA VEGADA MÉS ES VA CAP A LA RÀDIO ESPECIALITZADA I TEMÀTICA. El futur de Ja música clàssica no està gens clar, per als dos entrevistats. "No és massa clar, amb canals temàtics -diu Francino-. No ho sé, tampoc vull plantejarm'ho. Vull ser positiu i imagino ràdios públiques en les quals es pugui gaudir de música de qualitat, IlO només de música clàssica, parlo de Música, i n'hi ha molta." Música culta, la gran absent de la televisió UNA DE LES REIVINDICACIONS MÉS ARRELADES ENTRE ELS AFICIONATS A LA MÚSICA CLÀSSI CA ÉS COMPTAR AMB ALGUN ESPAI DEDICAT A AQUEST ART EN ELS MITJANS DE COMUNICACIÓ AUDIOVISUAL, ESPECIALMENT LA TELEVISIÓ, QUE s'HA CONSOLIDAT COM EL MITJÀ MÉS POPULAR I ACCESSIBLE PER A TOTS ELS PÚBLICS. MALGRAT AIXÒ, SEMBLA QUE DE MOMENT ELS PROGRAMES DEL COR I LA "TELEPORQUERIA", ENCAPÇALADA PER Gran Hennano I TOTES LES SEVES IMITACIONS, OCUPEN MASSA ESPAI EN LA GRAELLA COM PER DEIXAR LLOC A L' ANOMENADA "MÚSICA CULTA". I, QUAN ACONSEGUEIX FER-SE UN LLOC EN LA PROGRAMACIÓ, RESTA TAN AMAGADA EN HORARIS INTEMPESTIUS QUE NI TAN SOLS ELS AFICIONATS LA PODEN SEGUIR. 247 Catalunya (TVC), emet els dissabtes al matí un programa de música clàssica que barreja produc. ció pròpia arn b retransmissions de concerts enre. gistrats a Catalunya i d'altres comprats als mercats internacionals. Anteriorment, la cadena havia emès un programa informatiu sobre actualitat musical catalana, però la tendència actual és no dedicar programes específics a la música clàssica, sinó incloure-la en altres programes que tracten de diver· sos estils, corn el programa Nydia, també del Canal 33. El cap de programació d'aquesta cadena, Fran. cesc Fàbregas, considera que TVC "és una de les televisions més riques d'Europa en qüestions musi· cals", però reconeix que "la música clàssica no és tan popular, i surt amb una mica de desava/I· tatge en comparació amb altres estils, com la canço o el pop-rock, i per això de vegades sernbla que te n'oblides". A més, Fàbregas considera que ''en gene· ral, tota la música en televisió és excloent, perquè, per la seva naturalesa, és més aJ,iat radiofònica, i per posar-La a la televisió s'ha de vestir molt; per això s'han de trobar noves fórmules". urant la taula rodona "Música i mitjans de comunicació", esdevinguda el passat mes de novembre en el marc de les celebracions del centees televisions públiques, com la mateixa nari de la '·Revista Musical Catalana", diverTelevisió de Catalunya o bé Televisión Espa· sos crítics musicals es van mostrar d'acord que ñola, per la seva condició de "servei públic' la manca de públic i lectors, juntament amb haurien de ser les primeres a incloure la l'absència de voluntat política i una educació música clàssica en la seva programació, ja que, en musical precària configuren un panorama molt principi, no estan tan sotmeses a les exigències d'au· incert per a la presència de la música clàssica en díència dels canals privats i poden dedicaT més espai els mitjans. La televisió és probablement el mitjà a ternes i audiències menys majoritaris. Així, en els on és més palesa aquesta situació, perquè en els Principis generals de la programació que regeixen canals generalistes resulta pràcticament imposel funcionament de la Corporació Catalana de Ràdio sible trobar cap programa especialitzat d'aquest i Televisió (CCRTV) -que inclou TVC i Catalunya tipus de música. L'oferta actual de platafmmes Ràdio, entre d'altres- es recorda que aquestes emis· digitals multicanal permet gaudir, amb pagasores públiques han de vetllar per la "promoció de ment previ, de canals televisius la llengua i la cultura catalanes", en monogràfics de tot tipus de què, evidentment, també s'inclou la temes, fins i tot de música clàsmúsica. En aquest sentit, el cap de ELS ESCASSOS sica, com és el cas del Canal programació de Canal 33 considera PROGRAMES DE MÚSI CA Clasico, gue emet des de les 8 del que 'TVC és una de les poques tel~· CLÀSSICA ACOSTUMEN A matí fins a les 2 de la matinada. vi sions que assumeix les seves oblr· ESTAR AMAGATS EN ELS Però, en les em issions en obert, gacions de responsabilitat pública, HORARIS MÉS INTEMPESl'oferta és pràcticament inexisperò Catalunya és molt rica, hi lla TlUS DE LES GRAELLES tent. molts tipus de música, i a més de la TELEVISIVES. A Catalunya, només el Canal música hi ha altres segments, com 33, canal públic de Televisió de la dansa i el teatre. Som una tele· D L el responsable de programació de Catalunya Música, Àlex Rabies, va considerar que, contràriament a l'opinió generalitzada de molts professionals, la televisió pot ser un mitjà adequat per reh·ansmetre música clàssica, però presentantla de manera diferent de com s'ha fet fins ara. Una de les claus podria ser buscar nous segments de públic, ja que tradicionalment l'anomenada "música culta " ha interessat més els oients i espectadors madurs que no pas els joves. Conscient d'això, el cap de programació del Canal33 ja està pensant en noves fórmules que pennetin incloure Ja música clàssica en Ja graella, tot assegurant-U un mínim d'audiència. En aquest sentit, Fàbregas reconeix que "la programació és un procés, no pots estar sempre fent el mateix, i lla li· visió molt oberta, però tothom voldria que féssim programes específics de cada disciplina i cada estil. Per això també hi ha programes de tipus contenidor per no oblidar-se de ningú, i programes de tipus magazín, o els informatius, que també fan una tasca eu aquest sentit, encara que sigui més informati- mçó Jia". 'ran. des ZUSÏ· ~ 110 1e te ;ene· què, ca, i ·per eixa .spa· :Jlic" :e la :, en l'au· :spai HIS ixen àdio ffi)il mis· óde ', en IU la pde jera tele· Jbli· !ica, i ho tela ;om ;ele· es comptades vegades en què els melòmans tenen ocasió de veure música clàssica per la petita pantalla, molt sovint han de matinar o programar el video per enregistrar un concert, perquè habitualment aquest tipus de programes resten marginats en la franja de matinada o a primera hora del matí dels caps de setmana. Fàbregas defensa aquesta política de programació explicant que "els espectadors es queixen L crec que ara és el moment de donar un pas endavant. Ara estem en un procés de donar un tomb a la música clàssica, per tractar-la des de la perspectiva de la divulgació -explica el cap de programació de Canal 33-, ja que em fa ria il·lusió buscar una manera d'apropar-la al públic, potser a un segment rnés jove". De la mateixa manera que els teatres cada vegada fan més concerts familiars i per a nens, o fins i tot òperes específicament adreçades al públic infantil, Francesc Fàbregas considera que "els nens són molt importants" i per això "en la progra- 247 mació infantil, com el Club Super3, la música clàssica ja és un tema present, i ja estem treballat perquè en els propers mesos surtin temes de música clàssica adreçats al públic infantil". Aques t plantejament d 'intentar apropar la música clàssica al gran públic -no només als que fan els concerts molt d'hora, però és que és una n ens- des d'una perspectiva divulgativa, i amb molt bona hora per al públic que hi pugui estar inteun llenguatge planer accessible per a tothom, té ressat". Tot i això, la veritable raó sembla més aviat com a principal inconvenient, segons Fàbregas, econòmica: "Com més tard es facin els programes, l'oposició dels putistes, poc partidatis d'un h-acmés competència hi ha. Ens diuen que no posem tament que tregui la música clàssica dels seus concerts a les deu de la nit, però és que a aquesta esquemes i escenaris habituals. Un cas similar hora hi ha una competència molt feroç." Els serials setia el del programa Silenci?, que emet el Canal o els partits de futbol, els reis del prime-time tele33 sobre tendències avantguardistes en diver'~siu -la franja horària entre les nou i les dotze de ses disciplines artístiques, i que, tot i el gran èxit la nit, aproximadament- poden ser seguits a Catade crítica obtingut - recentment va ser guardolunya per gairebé un milió de personat amb el Prem i Blanquerna de nes, mentre que un concert "el Comunicació-, ha rebut, segons poden veure unes trenta mil persoel cap de programació de la cadeEL FUTUR DE LA MÚSInes, que és una audiència imporna, crítiques aïrades de determiCA CLÀSSICA PER TELEVItant, tot i que la gent normalment nats sectors. Tot i això, aquest SIÓ PODRIA PASSAR l'ER l'engega i el té com a acompanya. nou tipus de tractament podria DONAR-IU UN ENFOCAment, no crec que ningú s'estigui aportar a la música clàssica un MENT MÉS PLANER I uua hora allà mirant el concert interès més gran del púbHc i, per DIVULGATIU, ADREÇAT A davant el televisor". tant, la garantia de no continuar UN PÚBLIC MÉS JOVE. En l'esmentada taula rodona sent la gran absent de les grae"Música i mitjans de comunicació", IJes televisives. _as f [ EMIDIO il ERMENEGil l F. A [ 1 e ~ [ G [ G ~ D D ¡\ L R u e JORDI CASAS BAYER JoRDI CASAS BAYER HA ESDEVINGUT, ELS DARRERS ANYS, UN DELS DIRECTORS DE MÚSICA CORAL MÉS DESTACATS DEL PANORAMA NA- CIONAL. AQUEST CATALÀ QUE VA INICIAR-SE EN LA MÚSICA AMB L'ESCOLANIA DE MONTSERRAT I QUE DIRI- GEIX EL CoR DE CAMBRA DEL PALAU DE LA MÚSICA DES DE 1990, GAUDEIX D'UN GRAN RECONEIXEMENT A MADRID. ACTUAL DIRECTOR DEL CoR DE LA COMUNITAT DE MADRID, EL SEU RECENT NOMENAMENT COM A TITULAR DEL COR DEL ThATRO REAL EL CONSOLIDA COM UN DELS DIRECTORS MÉS PRESTIGIOSOS -I ACTIUSD'ESPANYA. ordi Casas Bayer (Barcelona, 1948) va començar la seva formació a l'Escolania de Montserrat -"vaig estar-hi poc temps, perquè era un temperament", reconeix- i després al Conservatori de Barcelona. A França \'a entrar en contacte amb el moviment anomenat A Coeur Joie i va realitzar div~rsos cursos internacionals de perfecCionament. Tot i això, considera que on més ha après és "e11 fa pràctica", de la ~~al.acumula una llarguíssima cxpen:ncm: va fundat: i dirígir la Coral Càrmma durant més de quinze anys, va treballar amb el Cor de RTVE durant dos cursos i va ser el direct'or musical de l'Orfeó Català de 1988 a 1998. Amb tots aquests conjunts ha tingut l'ocasió de treballar una gran varietat de repertoris i de col·laborar amb les orquestres i els directors més prestigiosos. Des del setembre de 1990 dirigeix J El director coral més sol· licitat el Cor de Cambra del Palau de la Música Catalana, i des del setembre de l'any 2000 s'encarrega també del Cor de la Comunitat de Madrid. Per si això fos poc, ara s'estrena com a titular del Cor del Teatro Real de Madrid. Amb motiu d'aquest nou repte ens parla dels seus inicis, del seu present i del futur. El seu despatx al Palau de la Música. ple de pattitures, programes i horaris. dóna una idea del ritme de vida i de treball d'aquest home que sembla tenir la capacitat divina d'estar en més d'un lloc al mateix temps. -Quins records té dels seus inicis i dels seus mestres? -Molt bons. Després de l'Escolania de Montserrat, una persona que em va ajudar molt i que em va fer gaudir molt cantant era Antoni Coll, director de l'Escolania del Col·legi Balmes llavors. Era una persona que tenia molta traça motivant els nens. No se li ha fet/a justícia que pedagògicament mereixia. Després als cursos del moviment francès A Coeur foie vaig conèixer professors de direcció molt bons. i més endavant dos professors dels quals tinc més bon record: Las:lo Heltay, amb el qual tinc encara grans relacions d'amistat, i fürgen fürgens , d'Hamburg. -Comptant-hi el Cor del Tea tro Real de Madrid, portarà tres cors a la vegada ... -Durant fa resta d'aquest curs, sí. Hi havia. fa temps, una proposta del mestre jesús López Cobos de si estaria disposat a tenir en compte l'oferiment de dirigir aquest cor, i naturalment vaig respondre que sí. Després de molt de temps sense notícies, se'm va proposar en ferm si podia fer-me càrrec del cor, quan jo tenia ja compromisos adquirits fins al [i11af del curs, tant amb el Cor de fa Conumitat de Madrid com amb el Cor de Cambra del Palau de la Música, que, naturalment, s'havien de ~ = e;~ e» = ..... =· ~· = 247 ;s ~¡¡;:;- = ¡¡;;; ;;:::;· E::.. ¡;;¡ ¡¡;:;¡;:o ....= 38 278 respectar. Els vaig presentar un calenda ri amb tots els compromisos que tenia i al Teatro Real van admetre que fins al final del curs tindria aquesta disponibilitatlimitada. Abans de prendre una decisió deftnifil'a amb vista al curs ••inent vull veure com funciona tot aquest curs i quins resultats es poden obtenir en els di11ersos col·lectius. -Com s'organitza? -La clau d'aquest treball en tres fronts és disposar d'una persona que col· labori. com a auxiliar de direcció, en cada un dels cors. Al Cor de Carnbra del Palau fine l'Esteve Nabona com a auxiliar, al Cor de la Comunitat hi ha el Félix Redondo com a sotsdirector, i al Cor del Tea tro Real he portat una altra persona de la meva confiança,fufio Gergely, antic sotsdirector del Cor de la Comunitat. Quan jo no hi sóc, ells fan les funcions de director (llegir i preparar les obres, etc.) i ens anem coordinant: parlo amb ells cada dia per telèfon per saber el que fan i quins problemes hi ha. La tasca més difícil és la coordinació. La feina d'un cor d'òpera no és dirigir concerts, sinó preparar-los, perquè després la feina queda en mans dels directors d'escena i del director musical: 110 és el mateix que preparar els repertoris del Cor de Cambra o el Cor de la Comunitat. És un problema de saber organitzar-se bé i que la Providència ajudi també una mica perquè no coincideixin dos concerts importants en un mateix dia. Això no ha passat, de moment, però el dia que passi hauré de dir que no a alguna proposta. -Amb aquest ritme dc treball, com és una setmana de la seva agenda quotidiana? -Teòricament passo cada setmana en un soll/oc. Fins ara passa11a una setmana a Madrid i una altra a Barcelona. Però és clar. les coses no són tan perfectes i moltes vegades he de viatjar a meitat de setmana per mirar un parell de coses i tomar. Malgrat tot, no hi lw problemes, almenys mentre no hi hagi vagues d'avió. A Madrid, per sort, es dóna l'avinentesa que el Cor de la Comunitat assaja al matí, i el del Teatro /?ea/ ho fa a la tarda, o sigui que m'ho puc combinar. -A banda dc l'estrès psicològic que suposa aquest ritme, com ho porta físicamenl, després de l'atac de cor que va patir enmig d'un assaig? -és cansat, però de vegades et poses més nerviós en un embús dins d'un taxi ttl carrer de Balmes enmig de Barcelona, que 110 pas a l'avió, on ja saps que perdràs tres hores i aprofites per llegir o descansar. Jo m'ho intento prendre amb la major calma possible, so- ballar amb un o un altre cor? El Teatro Real va acceptar els compromzsos que Casas Bayer ja havia adquirit amb el Cor de la Comunitat i el Cor de Cambra del Palau bretot després d'aquell "avfs ··. Em cuido tant com puc, però la feina que faig m'agrada massa com per renunciar-hi. Almenys aquest curs prefereixo a11ar una mica carregat de feina i tenir tots els elements de judici per decidir correctament a què hauré de renunciaria propera temporada. -Quins programes i objectius té cada cor? -El Cor del Tea tro Real és el més senzill des d'aquest punt de vista, ja que la programació d'òpera la marquen el director artístic i el director musical (Emili Sagí i Jesús López Cobos, respectivamenl). Paral·lelament, per a l'any que ve està previst fer u11 programa coral a cappella només amb les dones, per treballar quan hi hagi òperes on només cantaran els homes. Per altra banda, el Cor de la Comunitat de Madrid i el Cor de Cambra del Palau s'assemblen molt. Una bona part de la feina respon a estímuls externs, és a dir, encàrrecs que rebem d'orquestres o de festivals, i també hi ha una part de producció pròpia: allà a Madrid hi lla la temporada de l'Orquestra i Cor de la Comunitat de Madrid, i aquí, a Barcelona, comencem ara a tenir un cicle propi de Cambra Coral, a banda de les col·laboracions amb el Liceu i orquestres com la de Granada, Gttlícia i Tenerife. -Quines particularitats troba a tre- -El Cor de la Comunitat i el Cordf Cambra del Palau tenen Lm tipusdefrr na molt semblant, encara que preSfll. ten també diferències. El del Palau ¡rp. balla més a cappella, per les caracte. rístiques de la nostra música coral.¡~ planificació la faig jo. conjuntamem amb l'Esteve Na bona. El de la Comu. nitat treballa més amb la seva arque¡. fra, el director de la qual,fosé Ramón Encinar, és qui porta la planificació. A més, hi ha clares diferències de fw1. cfonament. El Cor del Palau és enca. ra semiprofessional, tot i que estem en el camí perquè es professionalitzi. Aixo comporta unes condicions de treballe1• pecíols, ja que només es fan tresas. saigs per setmana, excepte quan¡,¡ he concert, que es treballa molt més. EJ Cor de la Comunitat de Madrid, en COll· vi. és professional, els cantants cobren una nòmina i assagen tots els matin; de dilluns a dillendres, sistemàticamoo I el Cor del Tea tro Real és Ull cor professional que treballa a les Iardes pe¡. amb els detenninants dels calllamsd~ pera, amb unes veus molt fetes i amb el temps i la dificultat afegida de memorit:ar partitures en diversos idionrt5, mentre que el Cor del Palau i el deia Comunitat, no han de memorit::arper· què poden cantar amb partitura. ex· cepte quan fan òpera. -¿Hi ha diferències també entre tre· ballar per al públir de Madrid o per al de Barcelona? -El públic d'òpera és molt sembla111 a tot arreu, tots volen els IIWteixos di· vos, etc. El públic simfònic és una mi· ca diferent. A priori sembla com si el públic de Madrid fos més calorós i l'i públic de Barcelona més exigent. Els madrilenys també són crítics, però mol• agraïts. Recordo, per exemple, qual dia que amb l'Orfeó Català vam can· tar el Requi em de Mozart a l'Auditoo de Madrid, el dia del segon centeuan de la mort del compositor. vam batrer. nostre rècord d'aplaudiments, ambW' quart d'hora d'ovació. En canvi, a Bar· celona, per molta eufòria que hi haj. la gent no aplaudeix més de cinc m1· nuls. Potser perquè som d'aquf, opd temperament, o perquè l'extraversio dels sentiments és diferent. Però tam· poc es pot generalitzar, perquè a Cota· lunya també hi ha llocs, sobretot als petits pobles, on el públic s'entusiasma de seguida. -La música catalana gaudeix d'~n gran prestigi a Madrid, com queda pal.:l en el fet que vostè hagi estat tria~ ~r dirigir un cor madrileny tan prestJg¡~ com el del Tea tro Real. ¿No ha arn· bat a la música la famosa rivalitat llar· /1 s 11 ,, /1 re p li p jc e [ /¡ e ·o' q g e f¡ a 11 C• q lt t li ACONSEGUIR UNA ENTREVISTA AMB JORDI CASAS BAYER EQUIVAL A FER TRE- I el¡¡ Jmu. ~ues­ món ió. A fun- tnCiJ. fil en "Aixó •11 es- sas1i Ira •s. El 0'11!- hren ~lill5 tem. pro- ~J ;dO- amb ·memes. 1ela 'pe!· MOLAR UNA DE LES AGENDES MÉS OCUPADES DE L'ESCENA CORAL ESPANYOLA. ToT I AIXÒ, ENS REP AMB UN SOMRIURE AMPLI I TRANQUIL I UN ROSTRE RELAXAT, QUE CONTRASTA AMB EL DESORDRE CAÒTIC QUE DESBORDA EL SEU DESPATX AL PALAU DE LA MúSICA: DESENES DE NOTES, PARTITURES I PROGRAMES DE CONCERTS FORMEN PETITES MUNTANYES QUE RECORDEN QUE AQUEST HOME CONVIU DIÀRIAMENT AMB UNA FRENÈTICA ACTIVITAT MUSICAL. AMB TANTA RESPONSABILITAT, QUALSEVOL HI PERDRIA ELS NERVIS, PERÒ SEMBLA QUE CASAS BAYER ES TROBA COM PEIX A t'AIGUA IMMERGIT EN AQUEST ESTRÈS. MOLT RESPONSABLE I COMPROMÈS AMB LA SEVA FEINA, LA SEVA APARENT SERIOSITAT AMAGA, SEGONS QUE ASSEGUREN ELS QUI EL COl\'EIXEN BÉ, UN SENTIT DE L'HUMOR MOLT BRITÀNIC, DEL QUAL FA GALA SOVINT EXPLICANT NOMBROSOS ACUDITS. POTSER AQUEST ÉS EL SECRET D'UN HOME QUE PRÀCTICAMENT VIU AL PONT AERI: PRENDRE'S LA VIDA AMB OPTIMISME I FER DE LA FEINA UNA DIVERSIÓ. ex- cetona-Madrid que es viu. per exemple, amb l'esport? ¡fan/ •s di· rmi· si ei si el .EJs molt Jeel can· 'itori ·nan ~reti bu• &u· 10i. ·mi· ~~ •rsro fam· iototo/5 'S/110 f un ¡alès per ~ó; uri- Bar· -Penso que aquesta ri11alitat existeix més a Catalunya que no pas a Madrid. Sembla que aquí mirem a Madrid d'una manera molt diferent de com ells ens miren a nosaltres. Molts mestres catala~zs han triomfat a Madrid, com el director de l'Orques/a Nacional, Josep Pons, Antoni Ros Marbà o Ernest Martínez fzquierdo, que era auxiliar de López Cobos a l'Orquesta Nacional quan jo dirigia el Cor de RTVE (1986-87): e11 aquell temps el director de la /ONDE, també a Madrid, era l'Sdmon Colomer, el director del Tea tro Nacional era Lluís Pasqual, i el director del Cor Nacional era Albert Blancafort, recentment desaparegut. A Madrid busqu~n gent competent en la matèria, sigum d'on siguin. La rivalitat que es viu eu el camp futbolístic o en altres terrenys no es té present en les relacions amb el món musical, que són molt bolles. ·Per què Catalunya no té encara un cor professional? ·Ah, bona pregunta! Bé, el Liceu sí que té wz cor professional, perquè wt t~atre d'òpera necessita unes forma~~115 estables que puguin assajar matu tarda z· donar representacions ca- da dia, cosa que un. cor amateur no podria fer. fo crec que el professionalisme es caracteritza per dos trets fonamentals: la competència tècnica i la disponibilitat. A l'Orfeó Català jo recordo que hi havia gent molt bona tècnicament. amb la carrera de cant acabada, però amb manca de disponibilitat, perquè en no guanyar-se la vida cantant, tenien altres feines, esh4dis o família i quan es plantejava la possibilitat de fer un viatge o algun assaig extra sempre hi sortien dificultats. Aquest és el problema dels cors amateurs: tècnicament encara poden millorar, però falta el temps per fer-ho. -Com veu el futur de la música coral? -Sóc optimista. Actualment hi ha moltíssimes orquestres, algunes molt bones, fins i tot a llocs on no hi havia tradició. Si mirem endarrere veiem que musicalment a Espanya s'ha progressat molt, i en música coral també. Aconseguirem tenir un cor professional, a més del que té el Liceu, perquè penso que la ciutat s'ho mereix. A Madrid n'hi ha cinc, de cors professiouals: el Cor de RTVE, el de La Zarzuela, el del Teatro Real, el de l'Orques/a Nacional i el de la Comunitat. Havent-hi aquí una orquestra corn la Simfònica de Barcelona i Nacional de Catalunya, crec que podríem tenir perfectament un altre cor professional que viatgés per Lot Catalunya, cantés a cappella, amb piano, amb pocs instruments i fes una temporada amb l'orquestra de Barcelona, la del Vallès o qualsevol altra. Hi ha gent que estudia cant durant els mateixos anys que altra gent estudia oboè o clarinet. Per què la persoua que toca un instrument es pot guanyar la vida dignament tocant en una orquestra i la que estudia cant no ho pot fer. llevat que destaqui molt com a solista? Ho trobo injust, també haurien de tenir sortida. Sobretot a Catalunya, on ens hem omplert la boca parlant de La gran tradició coral. Hi ha molts bons sistemes pedagògics per ensenyar música, i cors infantils i amateurs que treballen rnolt bé. Hauríem de pujar, doncs, l'últim graó i rematar tot això amb sortides professionals, perquè molta gent ha d'acabar marxant a altres llocs, com Madrid, per guanyarse la 11ida. No em sembla malament, perquè jo mateix ho he fet, però penso que aquí també hi hauria lloc i 111itjans si la gent que té poder tingués per la música coral el respecte que hauria de tenir. 247 Han-na Chang i la London Symphony clouen Palau 100 Palau I 00. London Symphony Orchestra. H an-na Chang, violoncel. Dir.: Antonio Papano. Bem stein: On the waterfront. Xostakóvitx: Concert per a violoncel. Rakhmàninov: Simfonia núm. 2. Palau de la Música Catalana. 24 de maig de 2005 (21 h). ovament la violoncel·lista Han-na Chang acompanyada per la London Symphony Orchestra tomarà a actuar en la temporada Palau I00, concretament en el concert que servirà de cloenda de la XlV edició del cicle. Sota Ja batuta del jove director Antonio Pappana, Chang actuarà com a solista del celebèrrim Concert per a vioIol/cel de Xostakóvitx en un concert en el qual l'orquestra londinenca també interpretarà obres de Bemstein i Rakhmàninov. Deixeble de Maisky i Rostropóvitx, als onze anys ja va obtenir el seu primer èxit en aconseguir el primer premi del Concurs Internacional de Violoncel Rostropóvitx. Posteriorment van començar els concerts a Ics sales més rellevants del món i les actuacions amb les batutes i orquestres de més renom, com ara Sinopoli, Muti, Maazel, Slatkin, Blomstedt, Mchta, Chung, Ozawa, N 247 Jansons o el mateix Pappano, entre d'altres. Concerts a les sales més destacades d'Europa i els Estats Units són complementats per una creixent dedicació a la música de cambra. Si fa dos anys ja va oferir una extensa gira per Europa i el japó. en un futur té previst d'actuar en aquest gènete oferint concerts per Asia, els Estats Units i Europa. Una discografia dedicada a obres dc Txaikovski, Bruch, Fauré o Prokóliev, entre d'altres, confegeixen una llista de compositors que avalen el talent d'una de les artistes més destacades actualment de la interpretació violoncel·üstica i que amb una tècnica extraordinària i un altíssim nivell musical ha assolit tots aquests èxits, tant concertístics com discogràfics. El concert serà dirigit per Antanio Pappano, un director nascut a Londres. però de pares italians, i que ba assolit el seu màxim reconeixement com a director d'òpera. Oirector musical del Royal Opera House Covent Garden i amb anterioritat director musical del Théatre dc la Monnaie de BrusseJ.Ies i de l'Òpera de Noruega, la temporada 2005-06 assolirà el càrrec de director titular de l'Orquestra de l' Acadèmia de Santa Cecilia. Ara al capdavant de la London Symphony oferirà aquest concert de clausura d'aquesta brillant i espec· tacular temporada de Palau 100. Música anglesa dels segles XVII i XVIII en la versió de Pickett Euroconcert. New Londou Consort. Dir.: Philip Pickett. Handel, Blow, Locke, Purcell. Palau de la Música Catalana. 23 de maig de 2005 (2 1 h). ascut a Londres l'any 1950. Philip Pickett ha esdevingut una de les més destacades personalitats britàniques que han centrat el seu treball en el repertori de la música antiga. Primer com a trompetista -oferint bona part del repertoti barroc i més concretament les obres dc Bach- i posteriorment com a nautista -que li va atorgar nombrosos èxits interpretatius-, La seva formació està vinculada a la Gui ldhall School of Music. Des de l'any 1972 va ocupar càrrecs entre el professorat de la celebèrrima escola ocupant llocs preeminents en el Departament de Música Antiga. Pickett, en l'àmbit interpretatiu, ha actuat i ha realitzat enregistra- N 40 280 ments com a solista amb conjunts tan destacats com l' Acadcmy of Saint Martin in the Ficlds, Orquestra de Cambra de Polònia, English Chamber Orchestra, London Mozart Players i la London Bach Orchestra. Així mateix. des del punt de vista discogràfic ha enregistrat el Trio Sonates de Handel i sonates d'alt nivell virtuosístic de compositors italians dels segles XVII i XVIII, com també obres de Vivaldi i Telemann. Philip Pickett, gran amant de la música antiga, ofereix sovint elements teatrals o combinacions certament imaginatives per a les seves recreacions de programes dedicats a la música antiga; traduccions a l' anglès modern, dansa i mim, clements de màgica, confluència dc música antiga i música contemporània o ètnica, tot per oferir un major atractiu als seus concerts. L:any 1993 va esdevenir director artístic del Purcell Room Early Music Series i també director del Director of Early Musicat Shakespeare's Globe Theatre. Del 1994 al 1997 va ser director i fundador de I'Aldeburgh Early Mu· sic Festival, i l'any 1996 va ser no· menat director artístic del Septem· ber Early Music Festival del South Bank CenlTe. Publicació d'articles sobre música medieval i renaxentis· ta, estudis sobre Carmina Burana. Orfeo de Monteverdi o els Concerts de Brandenburg complementen la trajectòria d'aquest profund conei· xedor de la música antiga que ara al capdavant del New London Consort oferirà un programa dedicat als grans moments del teatre musical anglès ( 16 70-1770) en els quals les veus de julia Gooding i del baix Mi· chael George recrearan obres de Pur· cell, Blow, Handel i Locke, entre al· tres autors. Josep Pons porta l'ONE a l'Auditori Temporada OBC. Orquesta Nacional de España. Dir.: Josep Pons. Berg: Tres peces orquestrals, op. 6. Wolf: Tres cants sobre Miquel Àngel. ZemJinsky: Una tragèdia florentina. L'Auditori. 13, 14 i 15 de maig de 2005 (21 h, 19 hi 11 h, respectivament). ' L Orquesta Nacional de España torna una temporada més a actuar en la temporada OBC, aquesta vegada sota la batuta del seu titular, fosep Pons, en un programa integral per obres de Berg, Wolf i Zemlinsky i que comptarà amb la presència de la mezzosoprano Jan lrwing, del tenor Francisco Vas i del bariton Willard White. Després de les seves actuacions el mes de març de 2003 sota la batuta de Frühbeck de Burgos i del mes d'abril de 2004 sota la direcció de Pinchas Steinberg. ara I'ONE tindrà l'oportunitat de demostrar la seva vàlua i el nivell artístic amb un programa representatiu del postromanticisme en el qual la veu tindrà un paper destacat. La presència de Pons, un director prou conegut entre el nostre públic i des de dues temporades enrere titular de I'ONE. augura uns resultats d'alt nivell interpretatiu. Premi Nacional de Música l'any 1999, en el decurs de Ja seva densa trajectòria ha estat fundador de l'Orquestra del Lliure l'any 1985; personalitat estretament vinculada a I'Orquesta de Granada en els càrrecs de director artístic i titular des de 1994, principal director associat del Gran Teah·e del Liceu i, per sobre de tot, un gran interlocutor de Ja música del segle xx, autors com Falla, Gerhard, Pedrell, Mompou o Albéniz han tingut en les seves mans interpretacions de referència. Ara al capdavant de I'ONE -formació integrada a J'Instituto Nacional de las Artes Escénicas y de la Música- tomarà a l'Auditori per plantejar-nos un programa summament interessant en què la Tragèdia florentina de Zemlinsky -òpera en un acte oferta en versió de concert- ens permetrà escoltar el nivell artístic de l'orquestra davant una partitura exigent pels seus matisos i la seva àmplia paleta de colors i sonoritats. El Quartour Mosaiques al Petit Palau Música de Cambra al Petit Palau. Quartuor Mosaïques. Haydn: Quartet núm. 2, op. 77. Schubert: Quartettsatz. Quartet en Sol major, op. 887. Petit Palau. 21 de maig de 2005 (2 1 h). L a música cambrística dc Mozart, Haydn, Schubert i Beethoven té en el Quartet Mosaïques un dels seus interlocutors més d_estacats. Integrats per quatre múSI~.s de la vàlua reconeguda d'Erich Hobru1h, Andreas Bischof, Aita Mitterer i Christopher Coin, la seva tra- jectòria es remunta als anys en què van assolir Ja seva formació en el Concentus Musicus Wien. Des dels seus inicis com a quartet l'any 1985 ha col·laborat amb artistes del renom de José Miguel Moreno, Wolfgang Meyer, Andnís Schiff, Patrick Cohen o Miklos Perenyi, tot cercant noves propostes a les seves interpretacions marcades per l'ús d'instruments d'època. En actuacions en cicles prestigiosos i sales de concerts tan destacats com el Musikverein i la Konzerthaus de Viena al Wigmore HaU de Londres, o festivals de renom com els celebrats a ciutats com Bonn, Leipzig, Berlín, Salzburg, Lucema: Edimburg, Ais de Provença, van tenir al costat de quartets com els Keller, Hagen, Yogler i New Leipzig Ja interpretació a diverses ciutats europees de la integral quartetística de Beethoven. Especialitzats en Ja música dels quatre autors suara esmentats, en l'apartat discogràfic destaquen les seves versions d'obres de Haydn que els han aportat un gran reconeixement de la crítica i del públic. Brüggen posa fi a la temporada Ibercarnera Ibercamera. Netherlands Radio Chamber Orchestra. Ronald Bra utigam, piano. Dir.: Frans Brüggen. Mozart: Simfonia núm. 1 K 16. Simfonia núm. 41, "Júpiter". Concert per a piano K. 491. Palau de la Música Catalana. I de juny de 2005 (21 h). atedràtic del Conservatori de I'Haia als vint-i-un anys, Frans Bri.iggen representa una de les personalitats més emblemàtiques de la música antiga dc les darreres generacions. Nascut a Amsterdam, poc després d'accedir al seu càrrec a I'Haia va ocupar la Càtedra Erasmus a la Universitat de Harvard i va obtenir el titol de Regents Professor de la Univeristat de Berkeley. Fundador l'any 1981 de l'Orquestra del Segle XVIII, amb aquesta formació ha obtingut, tant èxits concertístics com també discogràfics dirigint obres del repertori de Rameau, Bach, Beethoven, Haydn, Mozart o Schubert. Però Brüggen, que va actuar el mes de novembre dc 2003 al Palau interpretant la versió completa d'Egmont de Beethoven i que ara torna per cloure la temporada lbercamcra al capdavant de la Netherlands Radio Chambe1· Orchestra, també ha desenvolupat una gran tasca com a director amb orquestres com les del Royal Concertgebouw, Orchestra of the Age o( Enlightenment, filharmòniques de Rotterdam o Viena, entre altres formacions simfòniques. El seu debut en el Festival de Salzburg va tenir lloc el 1991 i l'any següent ja va fer una llarga sèrie de concerts al Mozarteum de Salzburg. Director convidat de I'Orchestra of the Age of Enlightcnment des del 1992 i des de la temporada 1998-99 principal director convidat de I'Orchestre de París, ha desenvolupat una trajectòria operística amb títols de Mozart o Gluck. Ara al capdavant de l'Orquestra de la Ràd io Holandesa oferirà un programa integrat per la primera i Ja darre1·a simfonia de Mozart, tot emmarcant el celebèn'im Concert per a piano K. 491, que tindrà en Ja fi. gura dc Ronald Brautigam el solista convidat. C 247 41 .281 Carles Santos, en els dominis llunyans del Liceu clarinets, un clarinet per any, fins ara .., O encara: "La seua relació va acabar quan ells, els sis trombonistes psiquiatres, varen voler pintar les ungles dels peus de la meua filla, que sóc jo.·· L'HABITUAL COL·LABORACIÓ OPERÍSTICA ENTRE EL GRAN TEATRE DEL LICEU I EL TEATRE LLIURE, ENGUANY FA UN GIR FORMAL ESPECTACULAR EN DEFUGIR EL REPERTORI CAMBRÍSTIC DE TALL TRADICIONAL PER OFERIR QUELCOM TAN DIAMETRALMENT DIFERENT COM ÉS UNA PRODUCCIÓ DE CARLES Cal continuar? Per descomptat que el conjunt orquestral no està format per vint clarinets ni per sis trombons, ni el que vulgueu. Sigui el que sigui, serà molt "factoria Carles Santos". I amb això ja està dit tot. SANTOS. er un comentari "d'avantmatx'' d'una proposta d'aquest creador resulta un exercici en el buit. perquè tot és imprevisible -o potser ja n~. malgrat que fins i tot hom compti amb una certa documentació. I diem documentació i no informació perquè el seu contingut no és precisament informatiu, en la pura ortodòxia del terme. Així, hi podem llegir argu- F 247 I~ ments com aquest: "fo mateix sóc la fi lla de mi mateix i el seu 110111 110 és el meu nom.fo sóc quan ella és. " O bé: "La meva filla, que sóc jo, és una filla de quatre sopranos i l'ini La meua filla sóc jo de Carles Santos (música i llibret). Antoni Comas. Xavier Gahin. lvan García. Tina Gorina. Leticia Rodríguez. Oriol Roses. Claudia Schneider. Alin a Zaplatina. Nonet de vent i percussió. Direcció artística: Carles Santos-Mariaeleoa Roqué. Assistent musical: Pere Puèrtolas. Coreografia: Toni Jodar. Coproducció: Teatre Lliure i Teatro Español, amb la col·laboració del Gran Teatre del Liceu i Festival Castell de Peralada. Teatre Lliure. D el 19 al 29 de maig de 2005. - - - --------- ---------------------------------------------------------------------------------· ·· catalunya música 1revista musical catalana I I I I I I I I CATALUNYA MUSICA I REVISTA MUSICAL CATALANA CI Sant Fanceac de Paula, 2 - 08003 Barcelona Butlleta de domiciliació bancària Senyors. els agrairé que amb càrrec al meu compte/llibrem atenguin els rebuts que e ls presentarà el Consorci del Palau de la Música Camtana, pel paga· ment de la meva subscripció a "Catalunya Música/Revista Musical Catalana•. oiooo oDoo Do oDDooooooo Signatura: w a ~ & C ü : Titular compte: _ _ _ _ _ _ _ __ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ __ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ __ _ _ _ __ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ __ Agència: Adreça agència_ · - - - - - - - - -- - - - -- - - - - - - - - - - - - - Codi J!O$tal i població: (cal omplir les dades corn:clJiment) Butlleta de subscripció Nom i cognoms del subscriptor: _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ __ · - - · - -· Adreça: _ - · · ..... - - - - -- - - - - - - - - - - · - - - · · - - · - -· Telèfon: __ --·-· Codi J!O$tol i població: . - - - - -- · .... Professió: . - - - - · - -----------··---- -- __ .._ Desitjo subscriure'm a partir del número: ... Amb la quota anual de 25,24 euros. Faré efectiu l'import mitjançam domiciliació bancAria (o bé taló bancari adjunt, a favor de ~Catalunya Música/Re· : visiA Musical Catalana") . Per subscripcions a l'estranger, consulteu el preu. 42 282 Les ~ev<s dades $Cran incorporsdes als lilxers del Grup Palau dc la Música (Orfeó Català, Fundacl6 Orfeó Catall·Pabu de la Música i Co!ISOrci del Pabu de la Música C.talt- : na), "'!~b ocu •! carru de Sant franc:eJC de Paula, 2, de Ban:dona, CP 08003, per r...... lageatló ¡oneral, I •• •questa odroço pol exercir tots ... drots d'KC:és, rectif..,.Qó, .... I I cel·IICJO i opo$1d6, ---------------------------------------------------------------------------------------------- -· Jenufa la gran Òpera txeca, torna al Liceu 1 0 L'ACABAMENT DE ]e¡uifa L'ANY 1903 COINCID Í AMB LA MORT D'UNA FI LLA DE JANACEK, ÜLGA, QUE TENIA VINT-I-UN ANYS, I EL 1890, ANY DE L'ESTRENA DE L'OBRA TEATRAL La fillastra DE GABRIELA PREISSOVA EN QUÈ s'INSPIRA, HO HAVIA FET EL SEU FILL VLADIMI.R. ' D I I -· I antuvi mostrem a~uestes ~oincid~n­ CICS tan lmpreSSIO· nants perquè se s ituen al bell mig del context argumental de I 'òpera, enormement torbador i d'una consistent càrrega tràgica. En definitiva. perquè serveixen per en tendre la profunda identificació del compositor amb un material literari damunt el qual, i a més treballant sobre llibret propi, va confegir la seva òpera més grandiosa i segurament la més a utènticament nacional txeca, o, per ser més precisos, morava. L'estrena va tenir lloc a Brno el 1904 deu anys després de l'inici de l'esforçada tasca compositiva i catorze després de l'estrena de l'obra teatral. Va tenir una acollida satisfactòria però en tot cas el seu envolament es va produir després de l'èxit esclatant que va concitar l'estrena a Praga el 1916 i l'any 1920 a Berlín. Malgrat que no era el seu primer títol operístic, sí que va ser el primer que ha fet autènticament història, avançant-se a Kàtia Kabànova ( 192 1), La gui11eu astuta (1923), El cas Makropoulos ( 1925) i De la casa dels morts ( 1927-28), obres totes, menys la darrera, de què h7m pogut gaudir els da rrers anys al L1ceu en versions exceJ.Ienls. L'última representació de jenufa, ben altrament, queda més a llunyada. ja que es va produir la temporada 1989-90. El tema a la seva època va resultar escandalós, en posar damunt l'escenari la història de l'assassinat d 'un nadó fill de mare soltera en el si d'una societat rural primitiva i caiTegada d'ancestrals principis atàvics, de tal manera que Gabriela Preissova va ser condemnada a mort; com també s'esdevé en un dels dos pr incipals protagonistes de l'òpera -una altra significativa coincidència. Tot es mou en el límit de l'esquinçament tTàgic en una cursa inexorable vers la destTucció; i en un context naturalista genuí, en el qual sentiments, paisatge i marc de relació s'amalgamen i es fonen amb una gran intensitat en un lot o res, fornint un paisatge humà tenebrós d'un Lirisme espès i ombrívol. }amícek, que en el decurs del llarg procés de creació de L'òpera feia treballs de camp a la recerca de les fonts de la música popular del seu país, semblantment com ho van fer a Honglia Kodaly i Bartók, i a casa nost ra l'extrao rdinà ria Obra del Cançon er Popula r, va voler basti r una a utèntica òpera naciona l. En aquest context va conèixer Ja balada que parlava de l'agonia d'un soldat engelosit a punt de matar la seva estimada per evitar que un cop ell mort es casés amb un altre: per tant, una aproximació força propera al món que descriu el llibret de jenufa. El compositor beu, doncs, en les fonts més autèntiques. més naturals -i per extensió més naturalistes- de la música morava i això li permet compondre uoa obra sincera, convençuda; escrita des de les entranyes. Obra d'una eno11J1e exigència interpretativa, en la versió que ara aníba al Liceu comptarà amb l'atot de Mrmtatge de la producció dr Jenufa al Liceu la presència de Peter Schneider, un dels directors més consistents dels que han presidit el fossat del Liceu els darrers anys. ' L argument recolza en dos grans personatges femenins. }enufa i la seva madrast ra Kostelnicka, q ue és q ui descabdella la tragèdia. Són dos tipus que necessiten dues grans intèrprets, com ho són, respectivament, Nina Stemme i Eva Marton, substituïda en algunes representacions per l'eternament gran soprano Anja Silja -ambdues grans columnes de la lírica de les darreres dècades. El tercer personatge femení rellevant. Buryja. dc protagonisme molt menor, ens permetrà gaudir de la gran classe d'una altra gran senyora de la lírica, Viorica Cortez. La resta del repartiment el completen Laca - pretendent frustrat-, i Steva -l'estimat de la protagonista-. ambdós tenors, que seran interpretats per Jorma Silvasti i Plir Lindskogh. 247 fenufa de Leos Janacek (música i libret). Nina Stemme. Eva Marton. forma Silvasti. Par Linds kogh. Viorica Cortez. Rolf Hausntein. Enric Serra. Begoña Alberdi. Christiane Boesiger. Carole Marais. Ana Nebot. Annett Andriesen. Orquestra i Cor del Gran Teatre del Liceu. Dir. musical: Peter Schneider. Dir. escènica: Olivier Tambosi. Producció: Hamburgische Staatsoper. Gran Teatre del Liceu. Del J 7 de maig al 5 de juny de 2005. 43 Música encreua a Horitzontals I . Òpera d'en Toldrà ben apropiada a les dates que corren: quatre parau. les que fins i tot baixen per l'l i verti. cal. 2. Nota d'igual nom però de diferent freqüència. 3. Temps que ocupa una negra en un compàs de tres per quatre. Líniadd baix pròpia del rock. A en Liado\' fi manquen els peus. 4. Donaria el premi del concurs dt composició. Mi major. 5. A en Julio de Torres. "el que pimv la mujer morena'', li hem duplicat b e. A un to i mig de Si. 6. Re major. Ara en diuen així, de la música pròpia d'un pais. Is, Od, Er... 7. Mozart, Meyerbeer o Maradona. E! que cantava en Camarón, o la meva àvia del revés. Si bemoll. La major. 8. Acord amb nota augmentada ala 247 partitura del piano de jazz. La major. Ensabonada del crític cap al solista. 9. Maneres d'utilitzar quelcom. Afinar els extrems. Gol de xilena. 1O. Dansa francesa. "Vull estimar el teu cos fins al ... " com cantava en Lluís Llach. 11. Encara que sovint l'atacmia, faria cas a les indicacions de la batuta. Si en Cugat no hagués portat el seu nom a la ma· trícula, hauria portat aquesta. Verticals 1. Nom de l'autor de l'òpera de 1'1 horitzontal. La musa despentinada esdevé operació matemàtica. 2. Adagio. Executant que no és botxí. 3. Les costes del Garraf. En Tomeu (Penya) sense cap ni peus. Produeix vibracions. 4. Rellotger de Sant Feliu, insigne compositor (potser l'havíem d'haver posat als encreuats del mes de juny... ). Un t~11l sense tos. Música e ncre ua da d'abril 2005 (núm. 246) s. La protagonista de l'òpera que Gluck va enviar a Aulidc. Les vocals de la negra. 6. Sortejaria. No és ni art, ni rat. 7. Antoni Nicolau. Devot de la verge (de la de maig o d'una altra) que pica de palmes i li canta unes seguidilles. Un romà tot sol. 8. Governador de ciutat islàmica. La. Ligeti, Lalo o Leoncavallo. Necessites l'esquerra per tocar el Concert de piano de Ravel. 9. Acció repulsiva que es desprèn de la ràdio mal sintonitzada. Múscul en tensió del q ui transporta la tuba. 1O. Mii, Faa, Sool ... Rei escapçat. El que cantem a les marededéus i als sants (singular). 11. Per a les tres primeres definicions, vegeu l'I horitzontal. Acabeu l'encreuat amb la vocal d'en Piccini, no pas Puccini. 44 --284 So lucio ns en el núm ero següent. Intèrprets: Josep Julià, oboè; Josefina Rius, piano. Obres de Pere Soler, Robert Schumann, Clara Schumann, Gaetano Donizetti, Ferran Sor i Johann Nepomuk Hummel. Segell: Discant. o cm dol a vegades insistir en determinats arguments; en aquest cas en el de l'oportunitat, o dc la necessitat de determinats enregistraments. Immergits en una indústria discogràfica en la qual, com en l'editorial. preval més el nombre de productes que es posen al mercat que el seu interès. quan hom incideix en aquest darrer aspecte, la cosa resulta particulatment satisfactòl'ia. J és el cas. no ca l dir-ho, d'aquest CD en el qual, partint d'un selectiu treball musicològic previ, hom circula dc descoberta grata en descoberta grata començant pel fet mateix del protagonisme d'un instrument de sonoritat tan noble com és l'oboè i tan habitualment reclòs en funcions secundàries. I en aquest camí de descobertes, el CD comença amb l'obra d'un ''altre" músic català desconegut, l'oboista Pere Soler i Soler, nascut el 181 O a Vidrà, contemporani de Robert Schumann i Frederich Chopin, que desenvolupà una important tasca com a virtuós a França. Els seus tres temes, el tercer dels quals d'una notable ambició, que obren el CD són un compendi dc finor i sensibilitat. En el camí de descoberta -em d isculpo per la insistència en aq uest concepte- que és tot el CD, hom supera fites tan gratificants i fins i tol sorprenents com N 247 46 286 cinc temes de Robert Schumann -dos escrits originalment per a piano-. tots ells breus, a tall de lieds instrumemals d'un gran encant; com s'esdevé també amb el brevíssim tema de Clara Schumann. Gaetano Donizetti és un altre grat retrobament. que ens dóna pas a un aplec esplèndid de quatre composicions de Ferran Sor, aquest compositor nostre, autèntic pou sense fons de patrimoni musical de gran creativitat. El CD es clou amb un petit monument de virtuosisme i de solidesa estructural que és lntroduktion, Theme und Variationen de Johann Nepomuk Humel, que posa un digne colofó a aquest producte que compta amb una magnífica interpretació de Josep Julià. molt identificat amb el context formal de l'obra, molt ben acompanyat al piano per josefina Rius. J.C.C. jcctòria creativa començant per I"obra -gairebé exercici de fi dc carrera- Cinc inter- ludis per a quartet de corda. fins a Celebració. estrenada el 200 I per l'Orquestra de Cambra Teatre Lliure amb direcció de Josep Pons. Hi ha una voluntat antològica. ja que s'hi mostren diversos tipus de composicions -veu, piano sol, orquestra i diverses formacions de cambra-, en un conjunt que, a manca d'obra simfònica. aconsegueix clarament l'objectiu apunta t: ofe rir una visió força completa i sobretot significativa del corpus del compositor sabadellenc. Per raons òbvies de producció. hom ha recorregut a material enregistrat en diverses èpoques, la qual cosa ens permet gaudir d'interpretacions d'un interès considerable, ja sigui de vir tuosos com els pianistes josep Colom, Jordi ~lasó i Albert Nieto, els germans Joan i Manuel Cabcro, conjunts com I'Eulcr Quartet i el Trio Bartók avui inactius, i la desapareguda i esmentada Orquestra de Cambra del Lliure, en aquest enregistrament encara d irigida per Josep Pons. J.C.C. BENET CASABLANCAS Petita música nocturna I ..... • Obra de cambra, pianística i vocal. Diversos intèrprets. SegeU: Columna Música. enet Casablancas és un dels compositors catalans més actius entre els qui podríem anomenar com a penúltima generació. A punt d·'ani bar al mig segle d 'existència~ la seva obra ha aconseguit un notable protagonisme en les programacions no sols del país, sinó dc tot l'Estat, i fin s i tot gaudeix d'una certa privilegiada -en el nostre con text- projecció internacional. Aquest CD constitueix un recorregut per la seva tra- B I == • . ·•l i 11 I I ·· lli I J \ tl • 1 I IOü ... • I li l - ··· · ·' -.-... -1 I I JOAN GUINJOAN Verbum Gerard Claret, violí. Lluís Claret, violoncel. Josep M. Colom, piano. SGAE-Fundación Autor. L ' estètica de Joan ha ac~nse­ gUJt crear un unrvers molt acusadament personal, que, per tant , sense renunciar a c~1 p dels seus pressupòsits ni a una línia de coherència sostinguda sense el més lleu bri de dubte, ha imG~injoan posat la seva llei i és recone. guda arreu en els seus meti~ El compositor de Riud<llll! esctiu des del deler creatiu més íntim. sense necessit<• més esquer que aquest ma. teix deler. Per això la s~. obra, a vegades més reeixida i a vegades menys, té el se. geli de la sinceritat: de que!. com q ue només pot ser d'a. q uella manera, indepen. dentment que pugui agradar i complaure o no al destina. tari. Aquest CD que coment~'m constitueix una mostra pal· pable del que acabem de dir. Es tracta d' un recull d'obres per a solista o per duo i trro instrumental, que ens mos. tra una imatge descarnada. d ·un ascetisme corprenedor que es desplaça d'una obra. l'altra com en un fil argu. mental, superant tluidamrnt el tràngol de les diverses è¡» ques de Ja seva gestació. Quasi trenta anys separen Cadenza de Verbum (gen~ ma in musica), l'impactant obra que va estrenar Josep M. Colom a la seu de l'SGAE de Barcelona el 2003. Un petí ode di la tat i alhora un pe· ríode de fidelitats fermesi irren11nr.iables, enmig del qual apareixen Recordm1tAI· béniz -un subtil exercici pln· nístic- , Tensió, fondo -una de les obres de més pes del CD-, Elegia, Aniversari i fi. nalment com a cloenda, aquesta obra tan ambicioi>l que és el Passim Trio, una do: les més importants de carn· bra escrites per Guinjoan. Tot plegat dóna fe d'un di·· curs exigent per a tots: autoc intèrpret i oient, i per a aquest, particulam1ent. coor porten un exercici rigoríl! d'inquietud intel·lectual ilk sotragada anímica. És música que necessita. tal com s'acaba d'apuntar. unes interpretacions molt identificades, sintonitzant molt amb el món estètic de Guinjoan, com són le~ de Oeta rd i Lluís Claret I de Josep Maria Colom, mcm· bres exactament de la generació posterior a la dd compositor -els separen l'ini anys- i que esdevenen tra· duc tors gairebé ideals d'a· quest opus. J.C.C. i sitar ¡ ma. Se\ a :íxida .I se. ~utl· ~ d'a. .pen. r~ flllém • pal. edir. :>bres htrio ~os. ~ada. ;edor. rrna ugu. ~ent ;è¡» ). )aret¡ ~ena- 'etant fosep ,GAE Jl pe· fJlê: res i ~. del ~tAl· ssita. rtar. fiO" tzant !tètic o les ¡reti nem· ~ l ge· del BARCELONA (BARCELONÈS) 20,30 h SGAE Solistes de l'O BC. Fleta Polo. (Nous Repertoris. Música XXO. 21 h CaixaForum L'Arpeggiatta. Dir.: Christina Pluhar. (Festival de Música Antiga). 21 h L'Espai Banda Municipal de Barcelona. Dir.: Josep Mut De Jong, Blanco llet ' · Eroles, Coduras, Bacchus, Díaz. (Avuimúsica). 4MAIG 21 b Palau I Musici. Leo, Pergolesi, Boccherini, Sammartini. VIvaldi. <Euroconctn~ S MAIG 21 b CaixaForum Lux Orphei. Carlos Mena, contratenor i direcció. Jaun Carlos Rh-e11, Uaüt, viola de mà i guitarra barroca. Carlos García-Bemalt, clavicèmbal i orgue. (Festival de Música Antiga). 6MAIG 21h Auditori OBC. Dir.: Ernest Martinez lzquierdo. Webern, Mahler. 7MAIG 19b Palau OSV. Laura Ruiz, clarinet. Maigrhéad McCrann, concertino direcrora · Mozart. (Concerts Simfònics al Palau). 19 h Auditori OBC. (Segona audició). 21 h Caixaforum Euro~a Galante. Fabio Biondi, violí solista i director. Laclair, Mascir~ Viva di, Couperin. (Festival de Música Antiga). llh Auditori OBC. (Tercera audició). 18h Palau Eulàlia Solé, piano. Bach, Soler, Schubert. (Els Diumenges al Palau). 19 h St. Felip Neri Bernat Bailbé, orgue. Sweelinck, Titelouze, Vivaldi, Brahms, Jongen. 19,30 h CaixaForum Europa Galante. Jordi Domènech, contratenor. Fabio Biondi, violí ~ lisla i director. Sammartini, Hiindel, Hasse, W. F. Bach, Telemann. (Fes. tival de Música Antiga). 19 h Palau La Vella Dixieland. Coral Sant Jordi. Kathy Autrey, veu. Espritualsoe. gres, jazz clàssic i swing. (Concert de Tarda al Palau). 21 b Caixaforum Europa Galante. Fabio Biondi, violi solista i director. CoreUi, Germi· niani, Vivaldi, Locatelli. (Festival de Música Antiga). 20,30 h SGAE Alumnes de Grau Superior del Conservatori del Liceu. ComeUas, Mom· salvatge, Sabatés, Cercós, López de Saa, Bonet, Salvat. (Nous Reperlt> ris. Música XXI) . 21 h Petit Pa1au Orquestra Nacional de Cambra d'Andorra. Manel Camp, piano. Nan Mercader, percussió llatina. Gerard Claret, concertino director. Bandes sonores de Manel Camp. 21 h St. Felip Neri Mala Punica. Pedro Memelsdorff, Onuta i direcció. (Fest. de Música Anrip). 20 h Catedral Dolores Oleiza, orgue. Sudupe, Guridi, Otaño, Zubizarreta. (L'Orgue de la Catedral de Barcelona. Euroconcert). 20 h Palau Robert Miquel Àngel Marín, clarinet. Carles Robert, piano i compositor. Músi· ca i cinema: Les llums de la ciutat de Charles Chaplio. 12MAIG 21 h St. Felip Neri La Folata. (Festival de Música Antiga). 13MAIG 21 h Auditori Orquesta Nacional de España (temporada OBC). Jaoe lrwing, meu~> soprano. Franeisco Vas, tenor. WWard White, bari ton. Dir.: Josep POIIl. Berg, Wolf, Zemlinsky. 21 h CaixaForum Via Artis. (Festival de Música Antiga). 19 h Auditori Orquesta Nacional de España. (Segona audició). 21 b CaixaForum Zefiro Baroque Orchestra. AUrcdo Bemardini, oboè i direcció. Albt noni, Corelli, Brescianello, Marcello, Vivaldi, Duran te, Sammartini. (fi$' tival de Música Antiga). 11 b Auditori Orquesta Nacional de España. (Tercera audició). 18,30 h Palau Moja Gbeorghe Motatu, violoncel. Bach. (Música als Palaus). 19h St. Felip Neri Bernat Bailbé, orgue. Fasolo, Buxtebude, Sweelinck, Toumemire, Vieme. Bossi, Bach. 1 19,30 h CaixaForum Accentus Austria. (Festival de Música Antiga). 2 20,30 h Liceu fentifa de Janacek. Dir.: Peter Schneider. 20,30 h SGAE Alumnes de Grau Suf¿erior de l'Escola de Música de Barcelona:J</j · Montsalvatge, Ccrvel ó, Nin-Culmell. (Nous Repertoris. Música 19MAIG 21 h Palau Quartet Casals. Mozart, Beethoven, Stravinsky, Schubert. (Temporad.l de Cambra d'Jbercamcra). 20MAIG 20,30 h Liceu lenufa de Janacek. Dir.: Peter Schneider. 3MAIG trau, S MAIG ,..., 9MAIG = ¡:;:;= ~ 9 ...., =;¡· tO MAIG 247 ..... = ::5 . .,., S' 9 = .... ~· ;i s- g; U MAIG 14MAIG lS MAIG 17MAIG mé, 48 288 2 2 3 3 4 s 6 ). 21 h Auditori OBC. Anssi Karttuoen, violoncel. Dir.: Ernest Martínez lzquierdo. Sibelius, Dutilleux, Txaikovski. 12 h Palau Petits, Cor Infantil, Cor de Noies {amb el mecenatge de Fundación Santander Central Hispano) i Cor Jove de l'Orfeó Català {amb el C,atrocini de l' Aliança). M. J. Besson, E. Carrasco, LI. Vilamajó i E. Na ona, directors. Concert de fi de curs de l'Escola Coral de l'Orfeó Català. 18 h Liceu Jenu:fa de Janacek. Dir.: Peter Schneider. 19 h Auditori OBC. {Segona audició). 2 1h Petit Palau Ouatuor Mosaïques. Haydn, Schubert. {Música de Cambra al Petit Palau). llh Auditori OBC. (Tercera audició). 17 h Liceu L'elisir d'a more de Donizetti. Dir.: Daniele Callegari. 18,30 h At. Barcelonès Josepb Gold, violí. Jaume Torrent, guitarra. Paganini, Rodrigo, Torrent, Nin. {Música als Palaus). 19 h St. Felip Neri Bernat Bailbé, orgue. Lugge, Sweelinck, Soler, Praetorius. Rembt, Bach. 20,30 h Liceu Recital Ainhoa Arteta, soprano. Roger Vignoles, piano. Vivaldi, Gounod, Duparc, Ravel, Liszt. 21h Palau New Loodon Consort. Julia Goodin~, soeano. Michael George, baix. Dir.: Phj)jp Pickett. PurceU, Hiindel, B ow, ocke, Linley Jr. {Euroconcert). 20,30 h Liceu Jenufa de Janacek. Dir.: Peter Schneider. 21 h Palau 25MAIG 20,30 h Liceu L'elisir d'amore de Donizetti. Dir.: Daniele Callegari. 26MAIG 20,30 h Liceu Jenu:fa de Janacek. Dir.: Peter Schneider. ¡¡ 27MAIG 20,30 h Liceu Jenufa de Jamícek. Dir.: Peter Schneider. ~ 28MAIG 19 h Palau OSV. Albert Guinovart, piano. Dir.: Edmon Colomer. Guinovart. (Concerts Sinlfònics al Palau). 20,30 h Liceu L'elisir d'amore de Donizetti. Dir.: Daniele Callegari. 18 h Palau Orquestra Nacional de Cambra d'Andorra. Cor de Cambra del Palau de fa Música Catalana {patrocinak';er Fundació Caixa Catalunya). Minerva Moliner, soprano. Christine norren, mezzosoprano. Byun Woo Sulk, tenor. Kyun-Jun Park, baix baríton. Dir.: Paul Miigi. Requiem de Mozart. (Els Diumenges al Palau). 21MAIG l,"&r. lcertl ~en, embal 22MAIG ctora. LScitti, 23MAIG Iau). gen. U MAIG llíso- . (fes- dsnc· ~efllli. Mont· perto- '·Nan ,andes 29MAIG London Symphony Orchestra. Han-na Chang, violí. Dir.: Antonio Pap· pano. Bernstein, Xostakóvitx, Rakhmàninov. (Palau 100). origa), Jrgut 18,30 h Palau Moja Anton Serra, flauta. Joseph Gold, violí. Jaume Torrent, guitarra. Debbie Dare, viola. Paganini, CaruiJi, Diabelli, Berlioz, Kreutzer, Torrent, Haydn. (Música als Palaus). 18,30 h At. Barcelonès Sílvia Bermúdez, violoncel. Ludovica Mosca, f¡iano. Coupe rin, Cassadó, Massià, Chopin. (Associació Massià-Carbonc 1). 19 h Auditori Orquestra Simfònica Estatal de Moscou. Rodion Zamurev, violi. Dir.: Doútri Orlov. Rimsló-Kórsakov. Txaikovski, Stravinsky. {Concerts a Barcelona). 19 h St. Felip Neri Bernat Bai! bé, orgue. Sweelinck, Rodríguez, Mnalt, Grigny, Boely. 19 h Palau Cor de Cambra del Palau d e la Mús ica Catalana {patrocinat br F'!n· dació Caixa Catalunya). Araceli Esquerra, soprano. Yordao Leon, mezzosoprano. Jordj Armeo~ol, piano. Dir.: Jordi Casas Bayer. Schubert. (Concert de Tarda al Pa au) . 20,30 h Liceu fenufa de Janacek. Dir.: Peter Schneider. 20,30 h Liceu L'elisir d~amore de Donizctti. Dir.: Daniele Callegari. 21h Palau Martha Argerich Eosemble. (Temporada de Cambra d'lbercamera). 21 h Palau Netherlands Radio Chamber Orchestra. Ronald Brautigam, piano. Dir.: Frans Brüggen. Mozart. (lbercamera). 2)1JNY 20,30 h Liceu Jenufa de Jauacek. Dir.: Peter Schneider. 3JUNY 20,30 h Liceu L'elisir d'amore de Donizetti. Dir.: Daniele Callegari. 20,30 h Liceu L'elisir d'amore de Donjzetti. Dir.: Danicle Callegari. 17 h Liceu Jenufa de Jamícek. Dir.: Peter Schneider. 19 h Palau Port-Bo. Montsalvatge, Albéniz, Tarrega, havaneres. {Concert de Tarda al Palau). Mmi· ltZZQo Poo.~ 30MAIG Albi- • (fes- 31MAIG !ieme, Colo- - an. orad! l)lJNY 4)1JNY SJUNY 6JUNy ...= ... 5! E:;' iif 247 .... = :s. ¡;¡;;""' !3 E:; ¡¡¡· ¡¡;¡ ¡;¡;;- ........= 49 289 BADALONA (BARCELONÈS) 9MAIG 21 h 14MAIG 21MAIG 21 h Conservatori Grup instrumental d'alumnes. Roger, Müller. Grup instrumental de pro. fessors. Concert per a clavecí i 5 instruments de Josep Soler. Teatre Zorrilla Le nozze di Fígaro de Mo~art. Dir.: Daniel Martínez. Furtció de l'E~ Ja d' Òpera de Sabadell. (Opera a Catalunya). Teatre Zorrilla Orquestra de Cambra del Conservatori de Badalona. Carles Marigó piano. Dir.: Xavier Pagès. Rossini, Mozart, Bizet. ' Paper de Música Quartet Bacchus. Mozart, Haydn, Beethoven. Teatre El Jardí Le nozze di Fígaro de Mozart. Dir.: Daniel Martínez. (Òpera a Catalunya). CAPELLADES (ANOIA) 14MAIG 21 h FIGUERES (ALT EMPORDÀ) S MAIG 18 b GRANOLLERS (VALLÈS ORIENTAL) tMAIG 19 h Teatre Auditori Le twzze di Fígaro de Mozart. Dir.: Daniel Martínez. (Òpera a Catalunya). S MAIG 19 h Teatre Auditori Principal de la Bisbal. Montgrins. Cobla Simfònica de Catalunya. Festival de Música per a Cobla. 13MAIG 19 h Escola de Música Albert Rodríguez, violí. Nozomi lsobe, piano. (21 h, Sala Tarafa) MATARÓ (MARESME) 29MAIG 18h 247 ~- Foment Mataroní Orquestra del Maresme. Cor Madrigalista (dir.: Jordi Guri). Dir.: Jor· di Colomer. Requiem de Fauré. Teatre Fortuny Le nozze di Fígaro de Mozart. Dir.: Daniel Martínez. (Òpera a Catalunya). REUS (BAIX CAMP) ¡¡;¡""' = = '~· """ 3MAIG 21 h ~ : = RIPOLLET (VALLÈS OCCIDENTAL) = 13MAIG 22h Teatre Auditori Ballet Nacional Bolsoikiev-Moscou. Dansa clàssica. SANT CUGAT DEL VALLÈS (VALLÈS OCCIDENTAL) 6MAIG 21 h Centre Cultural Le nozze di Fígaro de Mozart. Dir.: Daniel Martínez. (Òpera a Cataluuya). TERRASSA (VALLÈS OCCIDENTAL) 12MAIG 21 h Centre Cultural Lenozze di Fígaro de Mozart. Dir.: Daniel Martínez. Funció de l'Escola d' Òpera de Sabadell. (Òpera a Catalunya). 26MAIG 21 h Centre Cultural Ensemble Barcelona ad Libituru. (Fundació Caixa Terrassa). Auditori Cor de Cambra del Palau de la Música Catalana (patrocinat per yun· dació Caixa Catalunya). María Espada, soprano. José Antonio Lope!. baríton. Dir.: Jordi Casas Bayer. Un rèquiem alemany de Braluns. VILA-SECA (I'AIUlAGONÈS) 27MAIG 21 h VILASSAR DE MAR (MARESME) 29MAIG 50 290 12 h Teatre La Massa Orquestra de Cambra del Conservatori de Badalona. Carles Marigó, pit no. Dir.: Xavier Pagès. Rossini, Mozart, Bizet. ------- Iepro. 'Esco. iarigó, 111)1). lnya). lunya. r.: for- llj'8). . . Jl}l). ·Fon· ,ópeL ó, pit i'IANNING .: ar.. ena media ~ <.;Ontacts --·-· B ISBA'M - I I AUA r • ., u''..:» SPORTS t:§Jil MPG 'i" Direct MPG IIIEDIAI'I.AllliiK. G110UP