Revista Musical Catalana. Núm. 249 - 250 Juliol - Agost 2005
Editorial: Final de temporada amb crisi / PANORAMA 125 anys del naixement de Jaume Pahissa. Xosé Aviñoa / BCN Grec Festival. Consolidació d'un bon model de programació teatral. Jaume Comellas / Temporada Euroconcert 2005-06. Jaume Comellas / Temporada Ibercamera 2005-06. RRMC / Festival de la Porta Ferrada. Entre Carlinhos Brown i Vallé Inclan. RRMC / Festival de Cadaqués. Aposta pels nous valors. Núria Peláez / Festival de Torroella de Montgrí. Cap a la consolidació del model de biodiversitat musical Jaume Comellas / Festivals de Santa Florentina i Jardins de Cap Roig. RRMC / Mikrokosmos: Una evolució exemplar. Pere Artís / Tangents: L'Ernest. Jordi Maluquer / Crítiques. Jaume Comellas, F. Taverna-Bech, Jordi Salazar, Robert Benito, Lluís Trullén i Sergi Riera / Directors d'orquestra/direccions personals (7). El destre Izquierdo. Antoni Batista / TEMA La cançó de muntanya. La crisi de la cançó d'excursionista / La Festa de la Cançó de Muntanya. Jaume Ramon i Morros / Amb la cançó de muntanya a flor de llavi. Joan Soler i Amigó / MUSICALIA Theo Adam. L'hereu de Bayreuth. Mònica Pagès / Pianistes de carn i paper. Núria Peláez / Remake'' Turandot amb gran repartiment. Jaume Comellas / Música encreuada. Eduard V. Patsi / SCHERZANDO. Cesc / LLIBRES / CONCERTS
Centre de documentació de l'Orfeó Català
Còpia permesa amb finalitat d'estudi o recerca, citant la font "Centre de Documentació de l’Orfeó Català". Per a qualsevol altre ús cal demanar autorització.
EDITORIAL PANORAMA Consell de Direcció: Pere Artís (editor), Jaume Comellas (direcció Deril:>dili>!J.C<IJ, Albert Mallofré Catalunya Música) i Uuís l\1illet (direcció musical). El Duo BailJie-Usney a la temporada Euroconcert 2005-06 Secretaria de Redacció: Teresa Martínez Publicitat: Megmar 2001, S.L. Diputació, 279, l r 7a Tel.: 93 487 76 26 08007 Barcelona Zoltrin Kocsis a la tempwada lb~>rcamera 08003 BARCELO N A 2005-06 TEMA • •• o o MUSICALIA • A, W $ Tel.: 93 295 72 28 Fax: 93 295 72 10 W A W www.pal¡lumusica.org A/~: revista@pnlaumusica.org Música Catalnna, telèfon d'~tenció al dient: 28 82{dedUiunsa dissnbtc, dc9,30 ha 2 1 h) publicats a "Catalunya Músko/I~C\'tsta e~pressen només l'opinió dels "Catalunya Musíco/Rcvi>lll Musical no mantindrà rorrwpondèncla amb els •utol'i d'originals no encarrcgJIS 'enviats espontàniament a la Redacció. les reproduccions autoritzades, VEGAP, ll.m:elond 2005. o o Final de temporada amb crisi 125 anys del naixement de Jaume Pahissa per Xosé Avi1ioa BCN Grec Festival. Consolidació d'un bon model de erogramació teatral per j.C.C. Temporada Euroconcert 2005-06. per f.C.C. Temporada Ibercamera 2005-06. per RRMC Festival de la Porta Ferrada. Entre Carlinhos Brown i Vallé Inclan per RRMC Festival de Cadaqués. Aposta pels nous valors per Núria Pelnez Festival de Torroella de Mont~. Cap a la consolidació del model de "biOdiversitat musical" per j.C.C. Festivals de Santa Florentina i Jardins de Cap Roig per RRMC Mikrokosmos: Una evolució exemplar per Pere Arfís Tangents: L'Ernest per ¡ordi Maluquer Crítiques per F. Tavema-Bech, Lluís Trullén, Robert Beníto, Jaume Comellas, Jordi Salazt2r i Sergi Riera Directors d 'orquestra/direccions personals (7). El destre Izquierdo per Antoni Batista ARTiS, XOSÉ AVn\IOA, ANTONI ROBERT BENJTO, CESC, JAUME :'"""'"'"""'"·JOSEP CRJVILLÉ, JORDI ..~ .........:v'"""''~ IÒNICA PAGÈS i EDUARD V. PATSI, NúRIA JAUME RAMON i MORROS, SERGI JORDI SALAZAR, JOAN SOLER i ALBERT SUÑ'S_ FRANCESC IA•'•Kt\.l.d ••ILT'U i LLUÍS TRULLÉN. Sant Francesc de Paula, 2 •• • G Col·laboren en aquest número: alalll)a mísirvreristamasi11l catalua o G Disseny: Ferran Sendra Preimpressió: Ormograf, S.A. Impressió: Agp ograf, S.A. Distribució: Distribarn a, S.A. Dipòsit legal: B-34.432/83 ISSN: 1136-7458 • ~ Tlreo Adam --------------------·-·····.. W La can5ó de muntanya. La cris1 de la cançó d'excursionista La Festa de la Cançó de Muntanya per jaume Ramou i Morros Amb la cançó de muntanya "a flor de llavi" per }oau Soler i Amig6 Theo MA ò ~amp.L'hèe~ de Bayreuth per mea ag s 1 nntacana 5 Pianistes de carn i paper per Núria Pelnez "Remake'' Turmzdot amb gran repartiment per}. Comellas Música encreu ada per Eduard V. Patsi ... ····-.------- --------- ------·--···--······-·····················--------------· ~-----·-·-· ·--------~~---------------- SCHERZANDO DISCOs-LLIBRES • o perCesc 3 363 ORQUESTRA SIMFÒNICA DEL VALL~S DIRECTORS i SOLISTES OBRES SALVADOR MAS, director Simfonia núm. 9 · BEETHOVEN Concert per a violf i orquestra · BRAHMS ARA MALIKIAN, violi "artista resident" Simfonia núm. 2 · BRAHMS JAMES ROSS, director Concert per a piano i orquestra núm. 5, "Emperador" · BEETHOVEN UWE MUND, director Simfonia núm. 9, "La Gran" · SCHUBERT SALVADOR BROTONS, director MONTSALVATGE Poema concertant per a violf i orquestra · Concert per a piano i orquestra núm. 2 · BRAHMS ANNA GOURARI, piano Simfonia núm. 4 · SCHUMANN MATIHIAS AESCHBACHER director Scheherazade · RIMSKI-KÓRSAKOV ROBERT LUTHER director MOZART Concert per a piano i orquestra núm. 8 · Somni d'una nit d'estiu · MENDELSSOHN MANUEL VALDIVIESO, director Requiem · MOZART Simfonia núm. 5 · MAHLER EDMON COLOMER. director Informació i venda: Tel.: 902 442 882 ·Aie: taquilles@palaumusica.org ·Venda d 'entrades per internet: www.palaumusica.org Preus d'abonaments: 12 concerts dossabtes de 125 a 347 €/ 4 concerts doumengcs de 22 a 90 € Preus de localitats: a partir de 6 € organltJen I pattoc1ntn: Venda d'abonaments: del 30 de juny a 1'11 de jufiol de 2005 Venda d'entrades: a partir del 16 de juliol de 2005 www.palaumualca.org 11111111111111 PALAU MÚ SICA C ATAlANA !AkC(LOI'A Amb el patrocini de: t !menys dues crisis estan sacsejant el final de temporada de la música barcelonina. Ens estem referint a la de l'ESMUC, que per ara, i tot esperant esdeveniments ulteriors, ha suposat canvis en la cúpula executiva, i la de l'OBC, amb l'anunci de la ruptura de la prevista continuïtat del seu titular fins a l'any 2009. Al marge d'altres consideracions, es tracta de dues notícies molt ingrates perquè afecten sengles institucions d'una enorme transcendència en la vida musical del país i alhora perquè arriben enmig d' un context de manca d'aclariments informatius satisfactoris, tot afavorint l'obertura del camp especulatiu amb el risc afegit que això ajudi a crear un clima confusionari. I afecten també dos projectes en els quals les institucions catalanes han apostat fort. La Generalitat en implicar-se de manera decidida en l'ensenyament musical superior en la figu ra de l'ESMUC, que enguany precisament ha viscut el falaguer esdeveniment ~ 50 .;:::! d'inaugurar una molt ben ....a ..., equipada seu, al complex de §' l'Auditori. 249-250 I l'OBC, perquè és una de Jes grans columnes de la vida concertística catalana, autèntica referència de l'oferta simfònica d'abast popular. En cap dels dos casos resulta fàcil esbrinar el fons més pregon de la qüestió, malgrat que hi ha evidències que s'han anat manifestant, en sengles processos que han acabat esdevenint imparables, com, sense anar més lluny, palesàvem a la fi de l'eselit d'informació de la temporada vinent de l' O BC, publicat el passat mes de maig. Però més important que els laments és que ara s'imposa entrar en una via de solucions, les que siguin mentre siguin operatives, duradores i amb capacitat de reconduir l'actual realitat vers horitzons d'eficàcia i conseqüència. En tot cas, aquestes solucions necessiten una primera condició elemental: prendre plena consciència de la gravetat i assumir la tasca de reconducció de manera convençuda, tenint molt present l'enol'me transcendència del que hi ha en joc. Sense aquest fonament, hom pot entrar en zona de risc de reincidència, o d'enèsima reincidència a curt o mitjà termini, quan s'escaigui. = Final de temporada amb crisi C::h Cent vint-i-cinc anys del naixement de Jaume Pahissa DES DE LA COMMEMORACIÓ DEL CENTENARI DEL NAIXEMENT DE }AUME PAHISSA EL 1980 FINS A L'ACTUALITAT HA PASSAT UN QUART DE SEGLE, EN EL DECURS DEL QUAL L'ACTIVITAT PERIODÍSTICA I CIENTÍFICA SOBRE TEMES MUSICALS s'HA MULTIPLICAT MOLT. AVUI DIA HI HA NOMBROSES REVISTES MUSICALS, LA CRÍTICA ALS DIARIS ÉS SÒLIDA I CONSTANT, L'EDICIÓ DE MONOGRAFIES I DE PARTITURES ÉS CONSISTENT, PERÒ LA FIGURA o' AQUEST COMPOSITOR CONTINUA, A LA PRÀCTICA, EN EL MATEIX GRAU D'OBLIT EN QUÈ ESTAVA EN AQUELLS MOMENTS. ¿És, EL CAS DE PAHISSA, UNA EXCEPCIÓ O EN GENERAL NO SERVEIX DE RES INTERESSAR-SE PER LA MÚSICA DELS NOSTRES AVANTPASSATS? quest encapçalament que podria semblar tenyit de pessimisme no és res més que la constatació que la nostra societat musical-que comprèn tant els programadors com el públic i tots els qui s'hi troben enmig: polítics culturals, creadors. crHics, etc.- té una visió molt immediata del consum musical. Només preocupa la satisfacció dels interessos del públic pel gran repertoli sinúònic i cambrístic, pels intèrprets de renom mediàtic (quina teotia del coneixement defensa que el mediatisme és sinònim de qualitat?) i la satisfacció dels mateixos compositors. entestats a fer escoltar les seves produccions amb el convenciment que el mèrit artístic està en proporció a les vegades que un és interpretat. Alguna vegada caldria fer un estudi de la fortuna crítica de la música catalana passada i present a partir dels procediments de pressió que parents, amics, coneguts i el mateix compositor han exercit sobre els qui tenen les claus de l'audició, l'edició i el comentari periodístic. Alguns autors en sortilien molt mal parats. No és just que un autor que desapareix de l'entorn pròxim com Jaume Pahissa, traslladat a meitat de la guerra civil a l'Argentina per assegurar la seva vida i la dels seus, deixi de comptar en les programacions, mentre que els que van fer l'opció de romandre a casa hagin tingut una millor fortuna. O és que el valor musical no està desvinculat d'aquestes circumstàncies? A 6 366 Jaume Pahissa i Jo ( 1880-1969) fou un autor atípic en una Barcelona molt migrada d'oliginalitat. En els anys que envoltaren el seu naixement es vivia la inquietud pel reforçament de la personalitat nacional, assenyalada de manera singular en les Bases de Manresa o el Tancament de Caixes. Arquitectes com Gaudí o Domènech i Montaner construïen edificis singu lars i definien una personalitat artística distintiva que les generacions futures han sabut admirar i consolidar. En el camp de la pintura, les arts decoratives o la literatura s'anava trobant una manera de fer pròpia. No així en la música; faltava tradició, escola, vinculació regular amb altres cultures musicals que no impliquessin submissió, i el wagnelisme vingué a crear la il·lusió de la modernitat. Els músics optaven pel wagnerisme i ho feien com a c-apdavanters, per mostrar la seva classe i la seva superioritat artística respecte de Madrid. Jaume Pahissa va estudiar música, poca, tot s'ha de dir, amb Francesc La porta PAHISSA NO VA SEGUIR LES PASSES ESTÈTIQUES DELS SEUS PRINCIPALS MESTRES. i Mercader, capellà i oncle matem del compositor i, més tard, amb Enric Mo. rera. A dü'erència del primer, no li va in· teressar la música religiosa, i a diferèn. cia del segon, ni va ser wagnerista ni el van motivar els mateixos interessos que el seu mesu·e. Pel contrati, ja de ben jo. ve va programar un concert íntegre d'or· questra amb obres seves al Teatre No. vetats (1906), fet sense precedents en la històtia musical local, que indicava que aquell jove de vint-i-sis anys trepitjan fort. Aquell mateix 1906 Pahissa va estrenar La presó de Lleida, una sar.;ue. leta emmarcada en una programació Jí. rica que dirigia Morera i que també11 donar pistes sobre la seva creativitaL perquè era una digressió paràfrasi sobre la temàtica literàlia i una reiteració del! elements melòdics i harmònics de la cançó popular. n aquells anys del principi de segle XX era agradable sentir· se considerat erifant lérriblede la música perquè la societat musical catalana del moment gaudia d'un accentuat cofoisme que no la dei· xava madurar. Pahissa oferia constants proves de genialitat i d'iniciatives sor· preoents, com la d'estrenar a Figueres una versió lírica del Canigó de mossèn Cinto, presentar òperes al Liceu, una S(} bre el tema de Gal·la Placídia d'Àngel Guimerà, una altra sobre La morisca d'Eduard Marquina, una altra sobre.\/.1riane/a de Galdós i una quarta sobre lA princesa Margarida amb text d'Adrià Gual. i tomant sobre la temàtica de lA presó de Lleida i, sobretot, intentar un sistema harmònic propi. No hi ha cap precedent en la històm musical catalana oi en l'espanyola d'un autor que pretengués un llenguatge com· positiu nou i Pahissa ho intentà, si~ amb poca fe i menys esperança. El Sl)· tema denominat "intertonalitat" i basal en le~ lleis delivades de la ressonància natural dels cossos, pretenia una com· prensió del producte sonor gràcies ala percepció de les vibracions que ress~ nen de manera original en la nostra Otda des del moment de l'inici de I'audl· ció. L'aplicà a dues obres rellevants: la E Montserrat Campà ( 1930) que l'allunyà de la seva filla Anna Maria, tinguda amb Dolors Baqué ( 1895 -1 987), rn del .e MovainIerèn- aniel :>Squt Jen jo- ed'or· :e Nos en la va que litjaVêl va esarsue- 1cióH- 1bé va :ivitat, .sobre ió dels de la :ipi de sentir· !ble de 'cie tat ¡audia Ja dci· !Stants ~sor· ~ert! lOSSèn ma so'Àngel orisCll reMa· brel..a 'Adrià de/..o tar un istòria a d'un e COOI' , si bt -EI~s­ i basal nàncla 1 c.onr esa b resSO' ¡tra(J- l'audi.nts: la Simfonia I/, estrenada el 1921 per l'Orquestra Pau Casals, i la Suite intertonal, estrenada per ]a mateixa orquestra el 1926. Cal recordar que en aquells anys Stravinsky visitava amb alguna freqüència el Palau de la Música per oferir concerts amb l'Orquestra Casals i Schonberg també va venir a Barcelona per estrenar algunes de les seves obres, com Verkliirte Nachl (30. 11. 1 924) i, per tant, la societat barcelonina no desdenyava del tot l'al'entura que les obres d'aquells compositors podien comportar. Però Pahis~ no era sistemàtic ni especialment treballador. Era coneguda la seva estreta viculació amb l'Ateneu Barcelonès, on tenia localitzada Ja seva estada diàlia i on alimentava tertúlies i rebia visites. Més enllà d'aquestes dues experiències no intentà mantenir i elaborar la seva teoria, fet que traslladà al seu deixeble argentí Pompeu Camps ( 1924-1997). Però el seu prestigj com a compositor quedà consolidat. No debades el 1927 l' Associació de Música "da Càmera" li va dedicar el primer dels festivals monogràficsque va centrar en músics de relleu. Fou també original en la seva interl'encióen el camp del peJiodisme musical des del moment en què, ja una mica gran, es veié en la necessitat de guanyarse ia vida. Entrà a formar part de l'equip de redactors de "Las Noticias" el setembre de 1926 i hi romangué fins al 1937; hi publicà centenars d'articles de critica, comentaris sobre gèneres i sobre autors i hi mantingué alguna de les polèmiques més sonades. Escriví a "Mirador'', "La Publicitat''. "Ràdio Barcelona", "Revista de Música", etc. Les seves opinions respecte de l'orgue de l'Exposició lntemacional de 1929, un Walcker de 153 jocs, despertaren una duríssima polèmica d'una part de l'entorn de l'Orfeó Català que durà diverses setmanes. Pahissa es podia permetre el luxe dc posar en dubte la musicalitat d'uno màquina tan complexa en què tot ~na~a controlat per sistemes pneumàt~telèctrics i els de l'Orfeó Català havien de defensar la mística de l'instrument tan íntimament vinculat a la litúr~a. Després del seu casament tardà amb va haver de posar seny. Va acceptar Ja càtedra d'Història de la Cultura del Conservatori del Liceu i va entrar a l'Escola Municipal de Música, on arribà a ser sotsdirector i a exercir de director accidental quan Millet va deixar d'assistir a la institució un cop iniciada la guerra civil. L'esclat de la guerra, la pressió dels tres fills haguts amb Ja Montserrat Oaume, Ricard i M. Eulàlia) i els contactes ultramarins van possibilitar el seu trasllat a la capital argentina per dirigir-hi uns concerts. Ja no va tornar més, excepte per un viatge turístic realitzat els anys seixanta que el va convèncer que la música catalana tenia els seus propis interessos al marge de la cultura catalana que s'estava alimentant des de l'exili. Sant Feliu de. Guíxols. Girona (üpanya) 28 d'a¡;ost:- 4 d~ setembre, 2005 Dd RftNII..,..., al ClaAie'fklSú"al~ 1500-JIOO Ouses Ma¡lstJoals (~ d'ob'USI- :ltk i!l'll'l"hn•) ./ .!tloabc!n-al flpera in'-rpl'l'lori6 roc.wl / Mastln4o ri<>lílHuror i CM~Júoee_.,. junt d• Cllr<ÚJ Brs&80 Coc!.et ) ~iolontfll 001'1'« e Jo...tiSomlU oiola c(o p ntbo i nWIÍI!O de Clllllbm Plene llamon ':~~~::M v~/ Josep Borrb baizó •"''ttJunl do ~nis Roaà Èllcahl8 conj nt ck 1Jmtl~i i ai.rnlleba 1~ RaidOfu trompo naluml A l' Argentina Pa hissa fou rebut com un prohom cultural amb gran estima de Casals o altres exiliats republicans. Presidí en dues ocasions els Jocs Florals celebrats a l'Argentina ( 1941 i 1960) i es mantingué estretament relacionat amb els cercles culturals catalans, espanyols i argentins. Per fer-se un lloc en aquella cultura musical va recórrer a diverses facetes de l'activitat musical. Fou principalment director d'orquestra i orquestrador d'obres d'altri. Continuà la seva tasca literària en nombroses revistes musicals i culturals, exercí de director de diversos centres de pedagogja musical i escJivi algunes obres importants, com la Cantata a la tumba de Federico García Lorca (1937) interpretada per la Margatida Xírgu, però la seva aportació compositiva fou menor. Tornem als inicis de l'article. Un autor singular, amb una projecció característica en el camp de la creació, distingida per l'interès per la renovació i l'internacionaJisme. rellegat al panteó dels autors remotament coneguts, és ben poc honor per a Jaume Pahissa. A Buenos Aires el seu cos jeu al cementiri de la Chacarita al panteó de la SADAIC, la societat d'autors argentina, tot esperant que es trobi un lloc adequat per a la seva memòria en el cor del que fou la seva ciutat i la seva cultura. ¿Caldrà esperar encara gaire més? Pedt-o ü t pKCuuió Rolt llile>'IUMI, 249-250 oihutla,piltJml i tior6o X..:Hr Dúaa-LIItoON ¡;uitnnn, lior6o i aromprmyam~l Gultlo .!tlorhü boiz rlmlinu i improiiÍiàt ió (/1oit:hnba~ CoDJunts 't'Ocal8 llnstrumentals ltinisi,.W tW Rt'IUJW'"""' fU:.'/)'ÏqÍc (Sf'gle>XI1i In ~q¡mckl Suti(Uói lmè<in, 1550) i¡,. DIÚ>iqUts !!"' ,,onl (l#ltlm i lltunb~ 1600) 11Jria. o /';paro d.. ~'011/n Seminaris l eonferèllcles Acad~mJa d'Orc¡ue8tra r '"' ltú1<ir¡o IIOdUmo i S.mllll~• d• À. Ml):art (Con~rt4 sclrmbrc) ~la.afretlo Kraeme.-. ro~rrino n: Jo~ Somlll, Jj,m,¡ JORDI SA\'AI..l. ,Dinwti aní;liro JOSEP BORRÀS Coónlinodó orotli'mim RO~ESCALAS DirecoO.tk llira Orpnb.acló 1t.ro,..~fó Fundació <:.mtm lnltmacion~l elf. ~fiÍ$Ícll A~ Carni dt I• 1-'onl, 2 E-{)8193 Bell•&t:rra (Spain) Tel +3493 59~ 47 60 r..x. 34 93 580 56 06 c-m•oik info@fundociocimo.org 7 367 J ~-------------B_C_N__G_r_e_c _F_e_st_iv_a_l____________ Consolidació d'un bon model de programació teatral UNA OFERTA TEATRAL D'UN ELEVAT NNELL D'INTERÈS AMB UN CLAR PROTAGONISME D'UN TEMA MOLT VIU, L'APORTACIÓ DE LA GENERALITAT, UNA PROGRAMACIÓ MUSICAL COSMOPOLITA I IMPERSONAL, I EL PROGRESSIU ANORREAMENT DEL CONCEPTE GREC, ASPECTES MÉS DESTACATS DEL FESTIVAL GREC D'ENGUANY. en probablement el BCNGrec29Festíval, nom que ara té el Festival Grec dels darrers vint-i-vuit anys, ofereix la millor o una de les millors ofertes teatrals de la seva història. Així es consolida o esclata de manera definitiva el model proposat pel seu director. Borja Sitjà, basat en la creativitat local però comptant també amb aportacions destacades del panorama intemacional que ell coneix tan bé. A més, hom hi observa com tres de les propostes tenen un substrat argumental comú, plenament i11setit en una problemàtica molt actual-les relacions entre races o entre grups de diferents contextos culturals i socials--, i un d'eUs ens situa en una altra temàtica també molt viva. el de la guerra de destrucció civil. Tot això en un context temàtic genèric d'una acusada càrrega tràgica, o com a mínim intensament dramàtica; la comèdia, transcendent o intranscendent, és pràcticament aliena a aquesta programació. Al primer grup pertany Anima/es nocturnos de )uan Mayorga, Amor FeEsperança d'Ódon von Horvbath i La controversia de Valladolid de }eanCiaude Carrière, mentre que al segon La pell en flames d'un per a nosaltres desconegut Guillem Clua. En la resta hi ha de tot: des del Shakespeare inaugural Al vostre gust, que dirigirà Xicu Masó amb un equipartístic dc casa, al monumenta l Els germans Karamàzov que porta Krystían Lupa. amb les seves gairebé nou hores de representació en dues sessions, o bé Els deu manaments, una altra fita destacada, que signa Christoph Marthaler amb la prestigiosa Volksbühne am Rosa'Luxemburg Platz. B 8 368 Dominen gairebé absolutament els textos forans, entre els quals la versió teatral dc l'esplèndid fi lm Fes ten, Estricta vigilància dc )ean Genet, gairebé un clàssic, el corprenedor Fi de partida de Samuel Becket i la tragèdia Yerma de García Lorca. L'autolia autòctona es concentra en la interessant proposta d'El pianista sobre la novel·la homònima de Manuel Vazquez Montalban -proposta que és tractada a part-, l'esmentada obra de Clua i el recital de Lluís Soler amb el poema El comte Amau de Josep Matia de Sagarra. La participació catalana en la materialització d'aquest conjunt textual aporta noms tan impotiants com, ultra els esmentats. Carleta Subirós, Àngels Poch, Pep Tosar, Feliu Formosa, Jordi Benacolocha, Rosa Novell, Jordi Bosch, Fermí Fernandez, Carles Canut, Mingo Ràfols, Roser Camí, Botís Ruiz, Mercè Arànega, Catmc Portaceli, Manel Barceló, Rosana Pastor, Magda Puyo, Carles Alfaro, Ferran Rañé i Xavier Albertí, entre d'altres. Pel que fa al ballet, hi domina clarament l'aportació pròpia, amb noms co- neguis com Mal Pelo, Tomàs Araga). Cia. Roberto G. Alonso. Tomeo Verges i Lanónima Imperial amb la presència d'una gran formació nord-americana. la Trisha Brown Dance Company. El protagonisme en el pressupost, i no solament en el pressupost, segons que ha deixat clar el màxim responsa· ble de l'Institut Català d'Indústries Culturals, Xavier Marcé, constitueix una fita destacada en la història del Festí· val i cal esperar que, tal com apunten els auguris, serveixi per donar una no· va embranzida al futur o almenys per consolidar un estatuts de tranquil·li· tat i de comoditat de gestió. ntre la proposta escènica i la musical del BCNGrec d'enguany hi ha almenys una segona diferència, ultra la de gènere. Que la primera obeeix a uns criteris determinats i a un concret ideari conceptual per· sonalitzat, i la segona tot el contrari. Aquest, de fet, és el resultat de l'en· cai:x d'un tTencaclosques de propostes d'empreses promotores i de mana· gement que aconsegueixen ser acceptades per la direcció del Festival. Per una direcció que fa tota l'aparença que, al marge d'un coneixement de la matèria que ella mateixa ha reconegut que no es pot comparar amb el que té de les arts escèniques. la seva aportació és mes decisiva en el terreny d'allò amb el que no s'identifica que d'allò altre amb què pot sentir una certa aproximació. A partir d'aquí, l'oferta és clarament de pinyó ftx -abans ja s'ha parlat de cosmopolitisme; un cosmopolitisme tanmateix selectiu que anorrea tant els referents culturalment cultes, valgui la redundància, com els autòctons. I amb això no pretenem negar de cap de les maneres Ja idoneïtat de la par· ticipació en un festiva l com aquest, i on sigui, de noms com la majoria, o tots, els programats en el Festival: els Paolo Conte, Marianne Faithfull, Jo· an Manuel Senat -que per cert va exhaurir les localitats al cap de poques hores-, no cal dir Agustí Fcrnandez, Poveda, Paco Ibañez, etcètera. Però una cosa no té res a veure amb l'altra. E J Temporada Euroconcert 2005-06 A l'ombra protectora de Mozart LA COMMEMORACIÓ L'ANY 2oo6 DEL 250È ANIVERSARl DEL NAIXEMENT DE MOZART MAR- CA DE MANERA ACUSADA L'OFERTA QUE PROPOSA EUROCON- CERT PER A LA TEMPORADA 2005·06. raga). Vergés sència i cana. y. ?QSt,i egons >Onsa· :s Cu~ .x una Festí· unien 1a noys per uil·li· rr: ~: 10- rer la ue oò fo_ (le ~ls ¡. r aro ò a seva obra presidirà quatre dels deu concerts fixos que una vegada més ofereix aquest cicle. Un cicle que es manté fidel fins a l'extenuació a uns criteris molt concrets. molt a part del conjunt de l'oferta barcelonina. De fet, Euroconcert és un segell, o una marca o un referent, o si es vol una garantia segura i afetmada d'una manera d'entendre la programació musical. que té en la música anterior al període clàssic -tanmateix sense deixar de banda també el classicisme, el romanticisme i fins i tot Ja música contemporània- i en el petil format els conceptes dominants. En aquest sent it, Ja propera edició és de les més equilibrades, en part per causa del paper de Mozart com a expres~ió central del classicisme, però també hi ha una atenció concreta al romanticisme. El compositor de Salzburg començarà la seva presència en el quart concert, el primer de l'any commemoratiu, amb el conjunt Solistes del Mozarteum de Salzburg, un equip format per dues sopranos -entre les quals la catalana Elena Copons- i tres comi di bassetto. que interpretaran divertimemos i sis àries de Don Giovanni. Dimtimenti per a vent i corda seran ofens per I'Enscmble Zefiro dirigit per l'oboista Alfredo Bernardini. I novament música instrumental i àries alternaran en el concert que oferirà l'Orfeo Ba_rockorchester amb la mezzosoprano Ehsabeth Kulman. Menys protagonisme mozartià tindrà el concert de l'Ensemble Sonnerie, en un pi"Ograma en el qual s'escoltarà obra de Mozart però també de músics de la seva època com voo Dittersdorf, Vanhal i Chevalier L Saint-Georges. El romanticisme tindrà el seu moment més acusat en el concert inaugural a càrrec del violonceHista Alexander Baillie i el pianista James Lisney en un programa Chopin, Schumann, Beethoven. El romanticisme també domina en el recital del pianista Stefan Vladat~ que oferirà obra de Haydn, Beethoven i Schumann. I en bona mesura en el darrer concert del cicle -probablement el de més envergadura i interès-, que ens retorna a Barcelona. després de deu anys d'absència, el conjunt rus Virtuosos de Moscou. Aquesta formació que dirigeix, va crear i del qual és violí solista Vladinúr Spivakov, oferirà un programa que comença en Vivaldi, acaba en Txaikovski. tot passant per Rossini i Boccberini. La resta es mou en el context dominant al·ludit. amb tres propostes molt ben definides començant per la que oferirà la Dresdner Barockorchester en un CARLES TREPAT DONARÀ RELLEU AL CON CERT DE I MusiC!. programa entorn de Bach, amb obres d'aquest mateix compositor i de LuiJy i J. C. F. Fischer. La Compagnia La Rossigno! oferirà el que es titula "Festa di ballere", un espectacle de música i dansa del Renaixement amb obres molt recu lades de Domenico da Piacenza, Giorgio Mainerio, Guglielrno Ebreo, P. Attaignant i anònims dels segles xv i XVI. L a inevitable presència d'I Musici -inevitable també per sol·licitada i gratificant-, amb el no menys inevitable Vivaldi com a bandera, comptarà amb l'al·licient afegit, i prou destacat, de la interpretació del Concert per a guitarra del mateix Vivaldi. a càrrec de Carles Trepat. Prèviament, com sempre -tot és semblant a sempre en aquest cicle-, s'han programat dos concerts inaugurals dedicats exclusivament als abonats -Monestir dc Pedralbes-. amb la participació de I'Ensemble Barocco Sans-Souci i un doble concert dedicat als compositors italians de la Sereníssima Republica -Galuppi, Platti, Vivaldi, Albinoni, Marccllo i Lotti. Aquest conjunt, el Duo Baillic-Lisney, l'Orquestra Barroca de Dresden, Solistes del Mozarteum i Compagnia La Rossignol debuten a Barcelona aquesta temporada. El pressupost és de 445.000 euros, un 70% del qual autofinançat i un 26% atès per les institucions -Generalitat i Ajuntament. 9 369 Temporada Ibercamera 2005-06 Entre els noms més encimbellats i la descoberta de nous valors AMB UN TOTAL DE SETZE CONCERTS REPARTITS ENTRE EL CICLE PRINCIPAL I LA IV TEMPORADA DE CAMBRA, EL CICLE lBERCAMERA 2005-06 ES MOU ENTRE TRES LÍNIES MOLT ACUSADES: LA PERMANÈNCIA DE GRANS NOMS, LA INCORPORACIÓ DE NOUS VALORS EMERGENTS AMB HISTORIALS JA IMPORTANTS I LA RECERCA DE NOUS ESPECTADORS ESPECIALMENT fi PER MITJÀ DE L'ANOMENAT ABONAMENT JOVE, DEDICAT A ESTUDIANTS MENORS DE VINT-I-SIS ANYS. el que fa al primer aspecte, emergeixen de manera particular figures com el pianista AJfrcd Brendel, que inaugurarà la temporada el dia 20 d'octubre amb un programa Mozart, Schumann, Haydn; el també pianista Radu Lupu, que hi actuarà el dia 29 de març amb un programa dedicat totalment a Schumann -no oblidem que el 2006 es compleix el 150 aniversari de la mort d'aquest compositor-, i així mateix el pianista Arcadi Volodos, que actuarà com a soli sta amb la Filharmònica Nacional d'Hongtia dirigida per Zoltan Kocsis en la interpretació del Concert per a piano i orquestra núm. 2 de Prokófiev. El capítol de grans solistes el completa la violoncel·lista russa Natalia Gutman, que oferirà el Concert per a violoncel de Saint-Saens amb la jove Philharmonia de Praga ditigida pel seu titulat· i creadm~ Jiri Belohlavek, en un programa que completen les conegudes Variacions Rococó de Txaikovski i la Setena de Dvorak. Lorin Maazel, que una vegada més actuarà amb l'Orquestra Filharmònica Arturo Toscanini, de la qual més o menys és "pare", obre el capítol de figures de la direcció, P 10 370 en un suggestiu programa RimskiKórsakov (Schérazade) i Respighi (Pini di Roma i Fontan.e di Roma). En aquest capítol cal també situar un altre director important, Eliahu Jnbal, que dirigirà la Simfònica de Berlín en la Novena de Mahler, i és clar, l'esmentat Kocsis posat a directol~ tasca en la qual està exceJ.Jint en gran manera, amb un programa que completa el rotund Concert per a orquestra de Bartók i una Simfonia de Haydn. Pel que fa a la descobetta de nous valors, en el cicle principal emergeix la jove violinista Viviane Hagner, que ha estat ditigida, entre altres grans directors, per Mariss Jansons i Claudio Abbado amb la Filhatmònica de Berlín. La seva presentació barcelonina, la farà acompanyada al piano per Paul Rivinius i el programa és format per obres VERSIÓ APARTADA DE L'HABITUAL DEL Requiem DE MOZART. r de Brahms, Bartók, Strauss i Sa· rasa te. et dels concerts del cicle principal seran simfònics, un dels quals simfonicocoral. Es tracta de la versio una mica peculiar del Requiem de Mozart -compositor d'un acusat protagonisme el 2006 en la com· memoració del 250 aniversari de la seva mmt-, a cànec d'un cor de ca· racterístiques aixi mateix peculiat). Es tracta del Windsbacher Kna· benchor, un cor d ' una escola, una mena de capella de música. els membres de la qual tenen edat' compreses entre els I Oi els 19 an)i i abasten les quatre cordes. El con· pel mateix titular cert serà diri!rit . o d'aquest cm~ Kari-Friedrich Benn· ger, amb un g¡up de solistes relle· vants encapçalats per Ruth Ziesa~ i el suport instrumental dels Oeuts· che Kammervirtuosen, una forma· ció de boio integrada per instr~· mentistes de l'Orquestra de la Ra· dio de Berlin. Un altre esdeveniment assenya· lat en el camp simfònic serà la W S APLEC DE NOMS EMERGENTS A LA PROGRAMACIÓ DE CAMBRA. talana i l'altra meitat a l'Auditori. Simotle KtTnrts sentació a casa nostra de la Chambre Pbilharmonique, conjunt que ha creat Emmanuel Krivine i que oferirà un programa de pes: L'idif.li deSiegfried, de Wagner, Nit transfigurada de Schi:inberg i Les metamorfosis d'Strauss. Finalment, la Kammerorchester Berlín amb Katrin Scholz oferirà un programa amb obres instmmentals molt conegudes de Bach i Handel. La meitat d'aquest cicle es desenrotllarà al Palau de la Música Ca- el que fa als sis concerts de la temporada de cambra, tots al Palau, el nom consagrat més important és l'Alban Berg Quartet, que inaugura el cicle amb un programa Mozart-Bartók. També el Musica Antiqua Ki:iln amb direcció de Reinhard Goebel fan Ja seva versió de I.:art de la fuga. I pel que fa a noms emergents, hi ha el pianista Aleksei Volodin -programa Schubert, Chopin, Rakhmàninov, Stravinsky- i la soprano Simone Kermes, que comp- P tarà amb la coJ.laboració del jove contratenor català Xavier Sabata, en un programa d'àries, lieder i duets que van de Handel a Gounod. Repeteix el Quartet Casals, després del recent èxit al mateix cicle, que compartirà la interpretació de l'Octet en Mi sostingut major de Mendelssohn amb el Kuss Quartet en un programa que obrirà el Quartet en Fa menor, "Seriosa" de Beethoven i el Quartet núm. 8 de Xostakóvitx. ¡;;.¡ ~ = .... e ~ ¡=;;' j;;f 249-250 i Sa· cicle nies. :oco- ~rsió nde eca· iars. Kna· una , els !dats an)~ con· ular rin· elle· iesak <eU IS· rma· stru· J Rà· enya· pre· 11 371 _ e_s_t_iv_a_l_d_e_l_a_P_o_r_t_a_F_e_rr_a_d_a__________] F L __ _ _ _ _ _ _ _ _ Entre Carlinhos Brown i Valle Incitin EL FEsTIVAL DE LA PoRTA FERRADA ÉS UNA ALTRA MANIFESTACIÓ QUE HAVENT NASCUT DES DE LA DEDICACIÓ EXCLUSIVA A LA MÚSICA CULTA, HA ANAT INTRODUINT ALTRES GÈNERES FINS A CONVERTIR-SE EN UNA MOSTRA INTERDISCIPLINÀRIA I HETEROGÈNIA. romogut per l'Ajuntament de Sant Feliu de Guíxols, enguany arriba a la seva quaranta-tresena edició, fet que el converteix en el més veterà dels cicles estivals i ofereix una proposta ambiciosa dintre de les característiques apuntades. La música, de diversos conceptes, i arts escèniques així mateix amb una dimensió oberta conviuen en un conjunt de propostes, algunes d'un relleu especial. En el camp de la música culta -que amb tot té un protagonisme palès i ofereix aportacions d'un interès notable-, Ja presència del potent equip artístic que encapçala Jordi Savall ha d'aportar el màxim nivell d'excel·lència, tot aprofitant la vint-i-unena edició del Curs de música antiga a Catalunya que professa. Seran tres concerts a cavall de final d'agost i primers dies de setembre dedicats successivament a Boccherini, a un pont que uneix Venècia i Hamburg i, finalment, a Mozart, tot introduint una època avançada dintre de l'àmbit habitual d'actuació de l'esmentat Savall. El Festival tindrà un pròleg amb una proposta amb encant i personalitat, la versió del Te Deum del notable músic guixoJenc josep Maria Vilà i Gandol, en un programa en el qual també s'oferirà obra d'Enric Granados i l'esplèndida Pastoral de Juli Garreta, mestre que va ser de Vilà i Gandol. La interpretació serà a càrrec de Ja Filharmònica de Catalunya i la Polifònica de Puig-reig sota la direcció de Carles Coll. Un dels moments àlgids en aquest context culte, serà el programa que amb el títol de "Projecte Bach"' dirigirà el pia- P 12 372 nista Ivan Martín, amb conjunt instrumental, amb versions del repertori de ]. S. Bach més conegut. Es tracta d'un concert realitzat conjuntament amb el Fòrum Cultural de Santa Cristina. En un país com el nostre tan orfe d'encàrrecs, quan aquest fet es produeix mereix una atenció particular. En aquest cas és el que ha fet el mateix Festival a Xavier Benguerel del Concert doble per a violí, violoncel i orquestra que estrenarà la Sinfonietta Porta Ferrada dirigida per Daniel Tosi, en el sí d'un programa que inclou obres de Gerhard, Milhaud i Falla. Jaume Aragall oferirà un recital amb els temes de ta11 popular que acaba d'enregistrar. tot completant la presència més seriosa de la programació. L'altra té en Joan Manuel Serrat, acompanyat al piano per Ricard Miralles, segurament la fita més destacada, juntament amb la recuperació d'un vell i fa temps allunyat de casa nostra Al farrea u, l'home espectacle Carlinhos Brown en una nova proposta lúdica i participativa i Vicentc Amigo i el seu flamenc particular. El Soweto Gospel INSÒLITA PRESÈNCIA D'UNA OBRA DE VALLE I N CLAN. Choir aportarà una visió un pèl aJiu. nyada del gospel nord-americà, tot obrint-se a altres matisos formals. Es· ment a part per a Youssou N'Dour, un músic africà d'un ampli espectre artís· tic, que porta damunt seu la privilegia· da càrrega del Grammy que acaba d'a. conseguir en l'apartat World Music. a figura del ballarí Àngel Corella i els seus Stars of Ameri· can Ballet Theatre constitueix la fita més destacada de la par· cel·la escènica amb Ja recuperació de la mítica coreografia de Balanchine per a El Quixot i amb l'interès especial de coreografiar música dels contemporanis Arvo Part i Gyorgy Ligeti. Valle lnclan amb el seu extraordina· ri Retablo de la Avarícia, la Lujurio y la Muerte, serà ofert per la Compañía Atalaya procedent d'Andalusia, mentre que Comediants oferiran la seva mira· da sobre el conte de Les mil i una nits i Lindsay Kemp tomarà a trepitjar l'es· cenari com a actor, després de força temps de fer-ho només com a drama· turg, tot incorporant la figura història de la reina Elisabet I d'Anglaterra. El Festival es desenrotllarà al Tea· trc Auditori Municipal, Església delMonestir, Auditori Plaça Abadia i a la zona esportiva de Vilartagues pel que fa a la festa de Cru:linhos Brown. Queda encara per concretar el que podríem anomenar "oiT festival", de car.lcter mes popular. Hom compta amb un pressupost d~ 600.000 eu ros, la meitat del qual cobert per ajuts institucionals i una quar· ta part per venda de localitats. L p q p J[ Festival de Cadaqués Aposta pels nous valors EL FESTIVAL DE M ÚSI CA DE CADAQUÉS, QUE ARRIBA A LA SEVA TRENTA-QUATRENA EDICIÓ, CONTINUA APOSTANT PER L'HETEROGEl\!EÏTAT DE PROGRAMACIÓ, QUE A MÉS AQUEST ANY INCLOURÀ, I COM A NOVETAT DESTACADA, UN PETIT CICLE DE CONCERTS DE JOVES INTÈRPRETS. ALTRES NOVETATS DE L'EDICIÓ D'ENGUANY SERAN LA CELEBRACTÓ D'UNA TROBADA DE VIOLONCELS I L'ENTRADA -PER pRJMERA VEGADA- DEL FLAMENC EN EL PROGRAMA DEL FESTIVAL, AMB LA VEU DE MIGUEL POVEDA, EL PIANO DE JoAN ALBERT AMARGÓS, LA GUITARRA DE "CHICUELO" I EL BALL D'ISRAEL GAINAN, QUE SERAN ELS ENCARREGATS DE CLOURE EL FESTIVAL, EL PROPER 20 o' AGOST. allu- ' IOt . Es- ,r. un lTIÍS· egia· ¡d'a· i c. ICo· neri· 1ueix pardeia ~per al de )01'8· :lina· ria y ¡añía entre ri~· 1nets ·l'es· :orÇJ ama· òrica I. Tea· IMaazo. fe fa ueda ríem rmés l Festival inaugurarà la seva programació principal el 30 de juliol amb l'Orquestra de Cadaqués dirigida pel seu director principal, l'italià Gianandrea Noseda, que comptarà amb la flauta de Jaime Marrin i l'arpa de Ca trien Williams per interpretar obres de Xostakóvitx, Mozart i Mendelssohn. El 3 d'agost tornarà al Festival el baríton nord-americà Stephen Sal ters, acompanyat pel piano de Da\~d Zobel, per interpretar un progtama de temes que van des dc Ics veus de Broadway fins a composicions de Poulenc, Villa-Lobos, Montsa lvatge, Obradors¡ Ravel. L'èxit aconseguit en la darrera edició del fo"estival per aquest jove baríton ha animat els organitzadors a repetir la seva presència. El7 d'agost tocarà el torn al grup de percussió Drumming, dirigit per Miquel Bemat, que segons el director del Festival, Francesc Llongueras, protagonitzaran les dues úniques estrenes -encara sense títol- que es podran sentira Cadaqués. El9 d'agost serà el torn del pianista Miquel Farré, que oferirà un recital en el qual, com ha explicat el 1eterà intèrpret, inclourà "peces de Brahms molt poc tocades, com Fanta~es, op. 116, perquè he pensat que tindria un interès especial actualitzar-/a". ·nnc una gran il·lusió de tocar en el Festival de Cadaqués, 0 11 ja vaig estar dues vegades i del qual tinc records magnífics", confessa F'arTé. Per la seva banda, el conjunt Octeto .Ibético de Violoochelos, dirigit per Elías Arizcuren, ce~ebrarà el 16 d'agost el seu quinzè amversati amb un concert de cançons populars espanyoles de Falla i Ics cinc Cançons negres dc Montsalvatge i l'endemà participarà en una trobad'a amb E estudiants de violoncel. El piano, violí i violoncel del LOM Piano Trio oferirà el 16 d'agost un concert amb una composició de Gerhard dedicada a F. Pedrell i un homenatge de Montsalvatge a Mompou, i la programació central del Festival es clourà amb l'espectacle Contrastes, que combina llamenc i poesia. ParaHelament a aquests concerts de pagament, la majoria dels quals se celebraran a l'església de Cadaqués, el Festival ofereix 45 activitats, com concerts familiars, classes magistrals impartides per Stephen Salters i Miquel Parré, assajos comentats i concerts de nous valors. "El Festival de Cadaqués sempre s'ha caracteritzat per obrir les portes a joves intèrprets", subratlla el seu dh·ector, Francesc Llongueres. En aquest sentit, enguany el Festival donarà l'oportunitat de donar-se a conèixer al pianista luxemburguès Francesco Tristano i al guitarrista Bernat Padrosa. Tristano, establert a Barcelona des de l'any passat, oferirà un programa peculiar, titulat "Not for piano", que explica el mateix pianista: "M'interessa especialment la música que 110 és per a piano, tot apropant el repertori barroc i prebarroc a la música contemporània electrònica, interpretada al piano. En el concert no hi haurà un ordre determinat del programa; m'agra- EL FESTIVAL PROMOU UN CONJUNT o'ACTIVITATS VARIADES AL MARGE DEL CICLE DE CONCERTS. da treballar així. No sé com ern rebrà el públic, però tinc moltes ganes deveure-ho." El guitarrista barceloní Bernat Padl'osa, per la seva banda, ba anunciat que el seu serà "un programa amè, amb peces breus, divertides, lleugeres i festives, que creen un ambient moll bonic". E nguany el Festival també comptarà amb el cicle Arreu i per a Tothom, que va assolir un gran èxit en l'edició del 2004 i en el qual caben interpretacions de tota mena de música, obert a propostes interdisciplinàries. Aquest cicle es durà a terme a Portlligat i és obert a tots els públics. L'alcalde de Cadaqués, Joan Borrell, ha explicat que la voluntat dels organitzadors és "fer un festival per a tots, per a la gent del poble i per als visitants, i volem que el Festival sigui una veritable festa allargada durant tota la temporada turística". Francesc Llongueres també destaca que "és molt important la participació de tot el poble en el Festival perquè aquest no esdevingui només una sèrie de concerts, per molf interessants que siguin, sinó que es creï tota una zona d'influència musical". El Festival de Cadaqués es consolida així com una de les ofertes més atractives i eclèctiques del calendari musical estiuenc. 13 373 Festival de Torroella de Montgrí J Cap a la consolidació del model de ''biodiversitat musical'' LA FITA RODONA DE LA VINTI-CINQUENA EDICIÓ DEL FESTI- Rinaldo Alessandrini VAL DE MúsiQUES DE TORROELLA DE MONTGRÍ SUPOSA L'AFERMAMENT D'UN MODEL DE PROGRAMACIÓ QUE PODRÍEM QUALIFICAR COM "INTERGÈNERES", ClRCUMST ÀNCIA QUE DE FET JA VE PREFIGURADA EN EL MATEIX TÍTOL EN EMFASIT- L ZAR EL TERME "MÚSIQUES", EN PLURAL. Dl ...E: ·.!!!:!! El ~' ¡¡;¡· 249-250 ;;J ::::;. e a ~ ~f ~ E 14 L a cosa està molt clara; en els on- ze concerts -designació també discutible en el context- hi ha una mjca de tot: música sacra del segle >..'VIU de Cuba i Catalunya, música tradkionaJ popular, música barroca. sinúonisme convencional. òpera renaixentista. fado i finalment música ètnica africana. D'aquesta manera resta deliberadament estrafeta l'ortodòxia originària d'aquest cicle, centr-ada en la música culta. Que quedi clar que això és uno constatació, aliena a tota mena de judici. d'un criteri del qual Torroella és pioner a casa nostra, no sols en aquest festival sinó també en la Xarxa de Músiques que hi és centralitzada; model el futur del qual resta oben. .<\1 marge d'això. el primer quart de $egle de vida del Festival aporta noveuüs interessants. com és, finalment, el protagonisme de la música simfònica, mercès a la disposició d'una pantalla ~\i$òca que permetril situar aquest gèo~re al bcl1 mig de In plaça dc In \'ila en condicions satisfactòries. Tot això com a pas pre~; a una realitat apressada els darrers ao~-s. que es que la ,;In del Baix Emponl3 dk-po:si d'un auditori: equipallll!llt p~ pa al força proper 2007. I $/età precisament una rormació mmooiol. fO«¡ueslrn Filhrumònica de ~- In <COOvidad3 d'nqul!St nn}. tot seguint Wl3 fOIDla io~òmida ~l Festh'lll. IÀi'O. rem la prol3.._~Ï$ltl dels dos con· certs que el dooen. ~L dies li i 18 d'n· gost. Es uacta d'un:t fomlnció jove -amb prou fànes ba complert da! ~-s-. que ummat& h3 &.-cn.~t un important nh-ell rota el gui:uge de firi 8elohiG\eck. un director qut- sen."t' ~~rar formació especiaJjtzada en la música bar. roca italiana que va crear i dirigeix ru. naldo Alessandrini i que compta ambla coHaboració de la contralt Sara Min. gardo. Després hi haurà l'habitual i pri. vilegiada presència en el Festival de Joa. quín Achúcarro - habitual com a intèr· pret i com a professor- , que actuarà amb la Sinfonja Finlandia, dirigida pel seu ti· tu lar, el nautista Patrick Gallois, en un programa Sibelius, Schumann -Omcert per a piano i orquestra- i Mozart. en els primeríssims llocs dels rànquings més estel·lars, gaudeix d'un prestigi molt sòHd. A Torroella la formació serà dirigida per jakub Hrusa, el primer concert amb la jove violinista lsabelle Faust, que interpretarà el poc prodigat Concert per a violí i orquestra de Dvorak en un programa completat amb l'obertura Les Hèbrides de Mendelssohn i amb Ja Tercera de Beethoven. El segon concert de la Filharmònica de Praga comptarà amb l'actuació solista del pianista turc Fazil Say, que interpretarà el Concert per a piano núm. 26 de Mozart en un programa totalment dedicat a aquest compositor. El Festival començarà el dia 15 de juliol amb un insòlit concert de música sacra de Cuba i Catalunya del segle >..'VUJ, un àmbit proper a la sensibilitat d'Ernest Lluch. al qual hom novament ret homenatge. És una producció basada en un text dramàtic de Miquel Desclot. el treball de recerca musicològica de Mi· riam Escude ro. la direcció de Teresa Paz i interpretació del Grup Ars Longa de l'Havana i el Cor Vivaldi de Barcelona. La música culta serà representada posteriorment pel Concerto Italiano. la L'ORQUESTRA FILHARMÒNICA DE PRAGA SERA LA FORMACIÓ CO~\'IDADA. a versió de concert d'aquestiJlO. nument de la història de la mú· sica que és l'òpera Orfeo de Clauruo Monteverdi pot consti· tuir un dels esdeveniments més impor· tants del cicle amb la versió del conjunt instTumentaJ La Penice i el Cor de Cambra de Namur i la gratificant presència de la soprano Núria Rial, que viu un IJlO. ment molt important en la seva carrera Al prolífic compositor i director Sal· vador Brotons hom ha fet l'encàrrec de l'obra commemorativa del vint-i-cinquè aniversari del Festival, que serà inter· pretada per la Simfònica de Praga FOK. comptant amb e] luxe de la jove trom· petista bagenca Mireia Farrés en el Con· cert de Haydn. L'Orquestra de Cambra Franz Liszt amb l'incombustible Janos Rolla al capdavant i la violonceJ.lista Ophélie Gai· llard completa la parcel·la culta del F~· tival. L'altra és ocupada per El Pont d'Arcalís. una formació consolidada en el camp de Ja recuperació, estèticament sui generis. del repertori tradicionalcatalà, un recital de fado amb Cristina Branco i conjunt instrumemal, i un con· junt heterogeni de veu i instrumental sense nom. que mostra, segons s'infor· ma. la tradició musical i la música ac· tual africana. Al marge queden setze recitals molt heterogenis en Ja programació de l'Off Festi\'al, totS d'entrada lliure. en els quals destaquen els que protagonitzaran alumnes dels cun;os que es duen a terme a Torroella. impartits per professors ~e tanta em~dura com l'esmentat Achu· c<UTO. Ah'llro Pierri i Vicenç Prats. Tam· be hi actuaran alumnes dels cursos dd Festcat -musica d'instruments tradicionals i populars catalans-. que així ma· teh se celebren a la vila del Baix Em· pordà. Ai.~ò i mé$. 101 plegat formant unn barreja de categories. enmig de!~ qual~ situa el lúdic concurs d'imitaciO de cnnt d'oc.ell".. 1. DIVENDRES, 15 DE JULI OL 22.30 H • ESGL~SIA 5. DIJOUS, 4 D'AGOST 22.30 H • ESGLÉSIA 10. DIMECRES, 17 D'AGOST 22 30 H • PLAÇA OE LA VILA Música sacra de Cuba i Catalunya al segle XVIII ARS LONGA DE l 'HAVANA COR VIVALDI·PETITS CANTORS DE CATALUNYA (OSCAR BOADA, director) TERESA PAl, directora El naixement de l'òpera LA FENICE COR DE CAMBRA DE NAMUR JEAN TUBÉRY, director HANS JORG MAMMEl, tenor (Orfeo) NÚRIA RIAL, soprano (Eurldlce) Monteverdi: L'Orfeo Del romanticisme alemany al nacionalisme bohemi PHILHARMONIA DE PRAGA JAKUB HRUSA, director ISABELLE FAUST, vlolf Producc/6 del Festival 3, Heroica. op. 55 6. DIMECRES, 10 D'AGOST 22.30 H• PLAÇA DE LA VILA 11. DIJOUS, 18 D'AGOST 22.30 H • PLAÇA DE LA VILA Un tomb amb una orquestra simfònica ORQUESTRA SIMFONICA DE PRAGA · FOK PETR VRONSKY, director MIREIA FARRÉS, trompeta Mozart: la conne1uó Vtena-Praga PHILHARMONIA DE PRAGA JAKUB HRUSA, director FAZIL SAY, plano Salvador Brotons: Obeltura Costa Brava (obra ellCàrrec del25è aniversari del Festival) I Haydn: Coocert per a trompelilr orquestra. HOb VI/E 1/Simfonia nlim. 104, Londres Mourt: Obertura de La clemenza dl7ïto Concert núm. 26 per a piano i orquestra, Os la coronació K. 537 I Simfonia núm. 38. 7. DIVENDRES, 12 D'AGOST 22.30 H • ESGLÉSIA OFFESTIVAl 16 actuacions. Entrada gratuila DEL 22 DEJULJOL AL 19 D'AGOST Obres de Caletll Pagueras, Esteban Salas, Joan Baptista Cabanllles I Francesc Valls Concert en memórla d'Emesi Lluch Produccl6 del Festi val 2. DISSABTE, 23 DE JULIOL 22.30 H • JARDINS DE CAN QUINTANA Música i cançons dels Pirineus: el treball d'Artur Blasco en concert El PONT D'ARCALIS MARC EGEA, viola de roda PARIS FANTASMA NEGRIT CANTAIRES RURALS CATI PLANA ANTONID RIBAS (Colòmbia) GENADI KALNIKOV (Rússia) ENRIQUE TEllERIA (Uruguai), acordions Producci6 del Festival 3. DISSABTE, 30 DE JULIOL 22.30 H • ESGL~SIA la passió del barroc Italià CONCERTO ITAliANO RINALDO ALESSANDRINI, director SARA MINGARDO, contralt Obres de Monteverdl. Bononcinl, Cavalli, Legrenzl, Corelll i Vlvaldl 4. DIUMENGE, 31 DE JULIOL 22.30 H • PLAÇA DE LA VILA Poètiques musicals SINFONIA FINLANDIA PATRICK GALLOIS, direclor JOAQU[N ACHÚCARRO, piano Sibelius: ~I/ús jJ MéliSandt/Schumann: Concen per a plano I orquestra op. 54/Moz:art: Simlonia num. 41. K. 551, Jup1ter Un violoncel del segle XVIII i una orquestra del XIX ORQUESTRA OE CAMBRA FRANZ LISZT JANOS ROLLA, concertino OPHÉUE GAILLARO, violoncel e. P. E. Bach: Concert per a Violoncel, corries í baix continu en la menor / Haydn: Concen núm. 1 per a violoncel í orquestra, Hoó V/181 I Dvorik: Serenata núm. 1 per a cordes, op. 221 liszt: Rapsòdia hongaresa núm. 2 (arranjament d'Huoo Wolff) 8. DISSABTE, 13 D'AGOST 22.30 H• PLAÇA DE LA VILA La tristesa i alegria del nou fado CRISTINA BRANCO, veu GRUP INSTRUMENTAL 9. DIUMENGE, 14 D'AGOST 22.30 H • PLAÇA DE LA VILA La traóiCió musiCal l la música actual africana OUMOU SANGARE, veu (Mali) GRUP VOCAL I INSTRUMENTAL VENDA ANTICIPADA D'ENTRADES (A partir del13 de juny): A través del servei Telentrada: tel. 902 10 12 12, www.telentrada.com I oficines de Caixa Catalunya Les entrades també es poden adquirir personalment a les oflcines del Festival (CI d'Ullà, 26, centre vila) o trucant al telè· Ion 972 76 1O98, de 1oa 13 h I de 17 a 20 h. Mendelssohn·Bartholdy: ObertUra de Les Hèbrldes, op. 26 I Ovor~k: Concert per a violí i orquestra, op. 59 I Beethoven: Simfonia núm. Praga. K 504 22.7 Slonovskl Bai (Música dels Balcans) • 22.7 i 23.7 Concert d'alumnes i professors de la FESTCAT (Música tradicional catalana) • 27.7 la Folata • snvia Sanfeliu, direcció escènica (Música anti¡¡a. Producci ó del Festiva~ • 29.7 Bemardlno de Sena Costa Gonzélez • Javier Negrfn, pianos (Música clàssica) • 5.8 Quintet de vent Zirkus • Marco Postlnghel, direcció artística (Música clàssica. Producció del Festivat¡ • 6.8 Lochlalnn (Música cella) • 8.8 Relk (Poprod< mediterrani) • 9.8 AHcia Torres, flauta · Cristina Esclapez, piano (Músrca clàssica) • 10.8 Quartet de cordes Indrets - Massimo Spadano, direcció artlstlca (Música clàssica. Producció del Festivat¡ • 11.8 Ouo Ganzer Salleras, saxofon i plano - Àlex Salleras Quintana & Teresa Roca, intervenció artística (Música contemporània) • 13.8 Ojiby Clssokho (Senegal), veu i kora · Mapote Gueye, lama, darbu!G i djembé (Música africana) • 14 8 Youkalls (Músiques del món) • 15.8 ProJecció de reportatges sobre els ocells I Concurs d'imitació de cants d'o· cells • 16.8 Thomas Viloteau, guitarra (Música clàssica) • 19.8 Refree (Poprock de cambra) l:l:n • 902 1 O 12 1 2 EN T R A D A tel~ntrada com CAIXA CATALUNYA <> Festival Castell de Santa Florentina EL FLAUTISTA GRANOLlERÍ CLAUDI ARIMANY SERÀ UN DELS PROTAGONISTES DESTACATS DE LA SETENA EDICIÓ DEL FESTIVAL DE CASTELL SANTA FLORENTINA DE CANET DE MAR, QUE SE CELEBRARÀ A t.A PLAÇA o' ARMES D'AQUEST MONUMENT ENTRE ELS DIES 9 DE JULIOL I 27 D'AGOST. .P.~.~..~ç.. n total s'hi oferiran nou concerts de petit i mitjà format, bàsicament a càrrec d'artistes joves amb una concreta projecció. ja sigui del país o estrangers. La programació hi és molt eclèctica, per bé que hom hi recordarà la figura de Luigi Boc- E Claudi Arimany, protagonista de dos concerts cherini en l'avinentesa del segon centenari de la seva mort. Claudi Arimany obre el cicle amb un programa titulat'" Esplendor del barroc ·•, formant quartet amb el violinista joan Espina, el viola de gamba Peter Krivda i el clavicembal·lista Daniel Espasa. El programa és format per obres de Quantz, ). S. Bach, Ramcau i Telcmann. Postedo1mept actuarà amb l'Orquestra de Cambra Txecoslovaca de Praga i amb el també flautista jordi Gendre, amb el qual interpretarà la Simfonia concertant per a dues flautes de Cima rosa i la Simfonia concertant per a dues flautes de Ch. L. Dietter. El jove pianista Yuan Sheng pot constituir una altra fita destacada en un programa integrat per obres de Chopin, Albéniz, Lecuona i Ravel. El jove Trio LOM. una de les escasses formacions de cambra estables del pais, interpretarà un atractiu programa amb obres de Beethoven, Xostakóvitx, Granados i Piazzolla, i la Coral Càrmina un programa molt exigent amb obres d'Eigar, Vaughan Williams, Bems- Festival Jardins de Cap Roig Concentració de propostes estel· lars diversificades NoMs coM DIANA Ross, WOODY ALLEN, JosEP CARRERAS, ANA BELÉN AMB VíCTOR MANUEL, PAco DE LudA, MACEO PARKER, NOA I SARA BARAS, ENTRE o' ALTRES, MOSTREN LA IDIOSINCRÀSIA DE t'EDI CIÓ o' ENGUANY DEL FESTIVAL JARDINS DE CAP ROIG QUE SE CELEBRARÀ EN AQUEST PRIVILEGIAT INDRET ENTRE ELS DIES 16 DE JULIOL I EL 25•D' AGOST. .P.~!.~ç__ n total són disset propostes, que inclouen gèneres tan diversos com òpera i jazz, ballet contemporani i fado, funk i flamenc, ballet clàssic i recital líric, en un tot en el qualla condició estel· lar dels E protagonistes sura per damunt d'altres atots, com una línia artística definida o un mínim d'atenció a la dimensió cultural autòctona. El cicle l'obrirà una estrena, el ballet Don Quixot en coreografia de David Campos sobre la coneguda partitura de Ludwig Minkus. El ballet, també de la mà d'un creador català, Ramon Oller, oferirà una altra proposta interessant amb la coreografia de Romeu i julieta sobre partitura de Serguci Prokófiev. El ballet, en l'estil clàssic, encara viurà un altre esdeveniment remarcable amb l'actuació d'un estol dc ballarins curopeus de gran nivell encapçalats pel bilbaí Jgor Yebra en un programa de gran repertori. Una alh·a presència molt destacada és la del grup irlandès Spirit of Dance, que ha passejat arreu del món l'excel·lència d'un concepte dc l'espectacle dansant que uneix rigor, fet insòlit i espectacularitat. Sara Baras, la gran senyora del ball tein, Kverno, Busto, Bardos i Josep\). la. La primera presència de Boccherini l'aportarà el conjunt I Musici di Viva(. di, formació d'ampli espectre d'interessos musicals, que li dedicarà la primera part, mentre que la segona serà dedicada totalment a Vivaldi amb les inevitables Quatre estacions. La veu serà servida per un recitala cura de dos joves i destacats cantants. La soprano Svetlana Bassova, guanya. dora del Premi Manuel Ausensi 2004 i el tenor català Stanislas Arràez, en u~ programa de gran repertori operístic -Puccini, Verdi, Bellini, Mascagni i també obres de Rakhmàninov, Txaikovski. D'Annibale i Ricard o Estrada, que a més actua com a pianista acompanyant. lloccherini tomarà al Festival en el concen que oferirà el duo format per )iri Barta, violoncel. i jan Cech, piano, en un programa que completen obres de Brahms, Beethoven i Piazzolla. Final· ment l'Octet Mithras clourà el Festiral amb un concert amb obres d'Strauss. Mozart i Beethoven. flamenc, també constitueix una altra aportació important, malgrat ser coneguda i segura. En el terreny més proper a l'àmbit de la nostra publicació, s'ha de fer esment del recital que oferirà el tenor josep Car· reras amb el suport orquestral de la Simrònica del Vallès dirigida per David Giménez, en un recital amb una prime· ra part arn b obres de compositors catalans -Morera i Toldrà cantals, i Albéniz i Granados amb obres orques· trals-. i una segona dedicada al repertori italià, o més ben dit napolità. La veu regnarà també en la produc· ció de l'òpera més potent de Puccini: Tosca, en la versió dels Amics de I'Òpe· ra de Sabadell i Carmen Ribera, Alben Montserrat i Alberto Arrabal encapça· lant el repartiment i amb el suport de 13 Simfònica del Vallès, amb direcció mu· sical d'Elia Orciuolo. En el pla escènic també s'ha d'es· mentar la divertida versió del conte Pe· re i ell/op, sobre partitura de Prokófiev, en la reeixida recreació d'Enrique Lanz comptant amb el suport de l'Orques· t1·a de Cambra Nacional d'Andorra. De la resta, els noms són prou conc· guts perquè faci fa lta aportar cap ~o­ mentati addicional. En tot cas, la prescn· cia de la gran cantant nord-americana Diana Ross -en l'única actuació a l'Estat espanyol de la gira europea_ q~e ha de realitzar aquest estiu- adqUireiX un relleu molt acusat. ts ~ri ni ivaJ. ~res. nera .edi· levi. tal a tnts. nya. 004, nun ístic tam. ~ski, més Boc. 1cen Bar. n un ; de inal· ti\'a] IUSS, altra one· ~~de P.ent ¡car· le la ravid 'im e· s ca· íAI· ues· i.rtOri ~UC· cini: ¡, :>pe- lbert l¡JÇa- dela rou· 3'es· r~Pe­ ?fiel', Lanz ues· 3. ;one· JCO· ~· cana l'Es· te ha . un MIKROKOSMOS Una evolució exemplar istòricament, el món coral català ha estat classificat en dos grans grups: els cors de veus masculines -els populars Cors de Clavé- i les entitats corals de veus mixtes, els orfeons, seguidors de la línia impulsada per Lluís Millet. La dinàmica dels fets atorgà als primers unes connotacions conservadores i als segons una imatge progressista. que s'accentuà en la dècada dels seixanta quan uns nous noms, com ara Enric Ribó, Àngel Colomer, Manuel Cabero i Oriol Martorell, impulsaren els seus cors amb un dinamisme notable i una qualitat artística fora de tot dubte. Aleshores quallà la imatge d'uns Cors de Clavé ancorats en el passat, que contrastaven amb uns altres cors joves plenament inserits en els nous temps. Però de molts anys ençà Ja cosa començà a canviar. En fa una trentena un nom tan prestigiós com Enric Ribó impartí un curset de direcció coral, amb la qual cosa s'incrementà el nivell dels directot·s i, igualment, el de les seves entitats, moltes de les quals es convertiren en mixtes. Mês tard, arran del cent cinquantè aniversari de L'Aurora, la primera entitat de Clavé, el fet posà en primer terme públicament la seva obra, fins i tot amb implicacions universitàries. Encara. l'òrgan de comunjcació pròpia, uL'Aurora de Clavé", és modernitzat amb ctiteris periodístics actuals i vehiculat amb les últimes tecnologies. I, per si fos poc, ara es proposen d'organitzar una trobada internacional de cors d'homes, que ja ha tingut u~~ resposta molt positiva de diversos patsos. Des d'un esperit molt llunyà fins avui, hi ha hagut un canvi notable molt positiu. )o estic segur que Clavé, tan innovador al seu temps. n 'estaria molt i molt content. H Ernest Martínez Izquierdo no perllongarà el contracte amb l'OBC E n el curs d'una llarga i intensa conferència de premsa, amb presència dels màxims dirigents executius de I'OBC, Manuel de Nadal (per la Junta Rectora) i Joan Ollé (gerent de l'OBC), Ernest Martínez lzquierdo va anunciar que conclourà el contracte vigent, però que no accepta la proposta de continuïtat de tres temporades més que se li havia ofert. La llargada i intensitat de la conferència de premsa, en tot cas, no va servir perquè s'oferissin explicacions clarificadores de les causes que han menat a aquest desenllaç. Parlar de ra ons personals com a causa única de Ja ruptura, d'èxit del model posat en marxa amb el músic barceloní, de voluntat de continuïtat d'aquest en el fu. tur. de gran confiança dels òrgans rectors en el director, dels grans atots aconseguits - increment del nombre de localitats, obertura de repertori, millora qualitativa de l'orquestra, etcètera-, sense entrar en la lletra menuda, no ha servit per esvajr els grans dubtes que pesen a redós de la notícia. Ernest Martínez lzquierdo acabarà el seu contracte al final de la pròxima temporada i després ocuparà el lloc de principal director convidat, tot obrint-se la possibilitat d'un jnterregne sense titularitat. t----------------------- ---11 Una final poc sorprenent VJll Certamen de Cant per a Veus Joves Premi Manuel Ausensi. Gran Teatre del Liceu. 29 de maig de 2005. els vuitanta candidats apuntats i després d'unes proves ce1ebrades en diverses ciutats d'Espanya i de les semifinals al Palau de la Música Catalana, es va arribar a la fmal del· concurs de cant que patrocina El Corte Inglés amb onze cantants en una proporció vocal una mica uniforme: dos tenors i nou sopranos. Aquesta unifomtitat es va veure confirmada per un programa musical basat en la seva majoria en un repertori que podríem qualificar de fort, amb compositors veristes, Verdi i Pucci ni, alguna excepció donizettiana i dues romances de sarsuela. És curiós, si més no, veure que no eren veus adequades per a aquest repertori, o almenys en aquest moment per a uns cantants tan joves, la qual cosa va fer poc interessant la majoria de les intervencions. Arribats al moment del veredicte, es va establir la classificació següent: 3r premi per a la soprano mallorquina Maia Plan as, 2n premi per a la soprano valenciana M. Teresa Alberola i lr premi per D a Carmen Solís, soprano original de Badajoz i que va cantar un vehement ''Vissi d'arte". Per la gran atenció de no tapar els cantants, l'Orquestra del Conservatori del Liceu dirigida per Gueràssim Voronkov va pecar d'un so pla, tot i que va saber mostrar moments d'un gran lirisme en algunes àries, i sent el moment més interessant de la vetllada la reaparició liceista del tenor Carles Cosías, primer premi en la primera edició del Certamen i que va cantar en Ja segona part de la gala. Amb vista a pròximes edicions, esperem que hi hagi més vatietat en tessitures vocals i un repertori més adequat a veus joves i no tant de cara a la galeria. Robert BeJlito En commemoració dels 25 anys l'Escola de Música de Molins de Rei, el proppassat 29 de maig se celebrà, a la sala del Poment d'aquesta localitat, un concert on s'estrenà la cantata infantil per a conjunt instrumental i cor La síncope perduda de Ricard Gimeno, amb lletra de Jesús Nieto. L'obra fou dirigida per l'autor, que és professor de l'Escola i que ha escrit també El petit príncep (1997), La cantata del camell ( 1998) i El ratolí electrònic (2003). 17 J77 El placer del viaje ,. HOTELE T ILKEN La sonrisa del recepcionista, el desayuno en la cama, todos los periódicos del dia, descansar sin sobresaltos, un solomilloen su punto o una buena copa en el bar. www. hote les - si I ken. com La societat civil barcelonina homenatja Fèlix Millet • ~e N runo día, Jo en èlix MiJJet, president de l'Orfeó Català i de la Fundació Orfeó CatalàPalau de la Música, va ser objecte d'un important acte d'homenatge el passat 27 de maig en el curs d'un àpat convocat pel G-16 (integrat per aquest nombre d'entitats de gran relleu del país) i "la Caixa" i l'Agrupació Mútua del Comerç i de la Indústria. L'acte va terúr lloc a la Llotja de TANGENTS F Mar. En concret, el G-16 està integrat per Ics entitats següents: Ateneu Barcelonès; Cambra Oficial de Comerç, Indústria i Navegació dc Barcelona; Centre Excursionista de Barcelona; Cercle Artístic; Circulo de Economia; Cercle del Liceu; Círculo Ecuestre; Club Natació Barcelona; Foment del Treball Nacional; Futbol Club Barcelona; Institut Català de Sant Isidre; Orfeó Català; Real Club de Polo de Barcelona; Real Club de Tenis Barcelona; Real Automòbil Club de Catalunya, i Reial Club Esportiu Espanyol. L'acte va comptar amb la presència de nombroses personalitats de la vida econòmica, cultural i associativa barcelonina, en una llista interminable, amb la figura cstel·lar del Duc de Palma, Iñaki Urdangarín. Els mèrits pels quals els promotors de l'homenatge van justificar-lo en la persona de Fèlix Millet són l'esplèndida remodelació del Palau, el seu nomenament com a Patrimoni de la Humanitat l'any 1997, la gran quantitat d'instal·lacions complementàries, la realització del Petit Palau, l'altíssim nivell de l'Orfeó Català i dels altres cors, la qualitat dels cicles de concerts organitzats per la Fundació Orfeó Català-Palau de la Música i la restauració de l'orgue. Va obrir l'acte el senyor Manuel Carreras, president del Círculo Ecueslre i tot seguit el periodista Màrius Ca rol glossà la figura de Fèlix Mill et, en els seus aspectes més coneguts i també en d'altres més amagats, com la seva afecció al jazz com a intèrpret. Per la seva part, Fèlix Millet, en el seu parlament, reconvertí els elogis rebuts en gratitud als qui l'havien homena~m. i en definitiva a la societat civil catalana, per la col·laboracíó que n'ha rebut en la matetialització de les seves glossades iniciatives. Fèlix Míllet és president de l'Orfeó Català des del 1978 i de la Fundació Orfeó Català-Palau de la Música des del 1990. També és president del Comitè Executiu del Consorci del Palau de la Música. vicepresident de l'Agrupació Mútua del Comerç i de la Indústria, vicepresident de la Societat del Gran Teatre del Liceu des del 1980 i membre del Patronat de la Fundació i de la Comissió Executiva del mateix Gran Teatre del Liceu des del 1994. Igualment, és membre del Consell General de la Caixa d'Estalvis i Pensions i secretari de la seva Comissió de Control. Així mateix, és president de TVCAT (City-TV) des del 2000 i vicepresident de la Fundació F.C. Barcelona des del 1994. També l'any 1994 la Generalitat de Catalunya li concedí la Creu de Sant Jordi; i el 1998 va rebre la "Clau de Barcelona". Finalment, enguany ha estat nomenat "Senyor de Barcelona''. Al final de l'homenatge, l'Orfeó Català, dirigit pel seu titular, Josep Vua i Casañas, oferí un petit concert. ... ..................................................................... . Col·lecció de CD d'òpera contemporània ' A iniciativa de la Fundació Música Contemporània i comptant amb el suport de la Fundació Autor de l'SGAE, s'ha promogut una nova col-lecció de CD dedicats a òperes de cambra contemporànies. Aquesta coHecció ha començat amb les òperes L'any de Gràcia del compositor Albert Sardà, llibret de Pierre Danais basat en la novel·la El aiio de Gracia de Cristina fermíndez Cu bas; Muri/lo de josep Soler sobre poema de Rainer Maria Rilke, i El viaje circular de Tomàs Marco amb llibret del mateix compositor. .Es tracta d'enregistraments fets en directe sobre les representacions i assaJgs d'aquestes òperes. Es confia que ben aviat s'ampliarà Ja coJ.lecció, que omple un buit important en un tipus de gènere -l'òpera de petit formatmolt marginat tant pel que fa a discografia com a representacions. L'Ernest J o he sentit admiració per l'Ernest Martínez lzquierdo -l'actual director de l'OBC- des que li vaig seguir les actuacions del grup Barcelona 2 16, dedicat a la música contemporània. Més tard el vaig seguir en concerts esparsos amb diverses orquestres i un parell de vegades amb l'OSC, i em va continuar fent el pes, ja que em va semblar que donava vida a continguts essencials d'obres que, en haver-se tocat molt, semblava que n'havien perdut. Més tard l'he seguit en el seu periple, i amb el contacte me n'he fet amic, com a din..>ctor titular de l'O BC: amb l'ajut dels seus músics ha tocat els contemporanis com ningú: quines versions antològiques de La realitat lliure de Mestres-Quadreny i el Tout un monde lontain de DutiUeux, el qual als seus vuitanta-nou anys s'emocionava dels colors orquestrals ressaltats de la seva música! I també Boulez i Lindberg. Ha familiaritzat amb Sibelius els qui no el coneixien gaire; al capdavall un clàssic de la primera meitat del segle xx. Ha sabut arrodonir els concerts posant-noshi intcl·ligents peces contrapunt. Serio. Messiaen, hi han estat magníficament servits. I ens ha donat un superb Aleksandr Nevski de Prokófiev amb el millor Orfeó Català que hem sentit els darrers temps. precedit per la coneguda obe11ura de I'Egmont beethovenià, per a mi mai tan ben di ta. Tot culminant aquesta temporada amb una corprenedora Sisena de Mahler -hi ha qui li ha djscutit el caràcter, però aquesta simfonia no té gaire a veure amb la resta d'obres de Mahler- i una elegant Cinquena de Txaikovski. Abans amb la seva Orquesta Pablo Sarasate de Pamplona (han donat al director la medalla d'or d'aquella ciutat per la seva tasca artistica) va fer, al Palau. un esplèndid oratori de Haydn. En la nova etapa de l'OSC tot plegat avalava la tria d'un director jove -que si no hauria "volat" i amb el temps ens el trobaríem al capdavant d'una de les grans orquestres mundials, ja irrecuperable-, per mirar d'aixecar el vol i transformar una de les millors formacions de l'Estat en una de les "grans~ europees, amb personalitat, amb vitalitat, amb repertori dels segles XX i XXI. [ aLxò només es pot fer amb il·lusió. La que s'ha esquerdat arran dels problemes sorgits d'una proposta de renovació. Tot pot continuar, però caldrà molt de tacte i mà esquerra per evitar que l'Emes! llenci la tovallola barcelonina. El futur personal el té tot. La veu, protagonista en els festivals de Sant Fruitós i Castellgalí ues poblacions del Bages oferiran aquest mes de juliol sengles fest i· vals de música presidits per la veu. Es tracta, en primer lloc, de Sant Fruitós de Bages, que el celebrarà al Mas de Sant Iscle i en el qual prenen part jaume Aragall i Mireia Pintó en sengles recitals acompanyats al piano: én una proposta que també compta amb protagonisme instrumental amb la presència destacada de la trompetista bagenca Mireia Farrés, que actuarà acompanyada al piano per Mercè Hervada. El cicle acabarà amb un concert a càrrec del conjunt I Musici di Vivaldi amb el pianista Vladislav Broncvetzky, en un programa Vivaldi-Mozart. A Castellgalí la veu serà protagonista de diferents maneres. Amb la representació de l'òpera de cambra Rita de Donizetti; amb la projecció de la versió d'Aida que va oferir el Gran Teatre del Liceu amb escenografia exhumada del manresà Mestres Cabanes; amb un recital del baríton Carles Daza i la soprano Maribel Ortega, acompanyats al piano per Ricardo Estrada; amb un programa format per fragments de teatre musical i cinema a càrrec de la soprano Cristina Koch, acompanyada al piano per Trini Mujal, i, finalment, amb una "Vetllada opetistica" amb audicions i xerrades a càrrec de Roger Alier i Marcel Gorgori. D XII Festival Internacional de Carilló E 249-250 Quatre importants concerts en dos caps de setmana ls caps de setmana dels dies 16 i 17 de juliol i 23 i 24 del mateix mes, tindrà lloc al carilló del Palau de la Generalitat, la dotzena edició del Festival Internacional de Carilló de Barcelona. Hi intervindran, juntament amb la titular d'aquest carilló, Anna Maria Reverté, el carillonista holandès Gideon Bodden, el belga Tom Van Peer i el francès Charles Dairay, tots figures destacades de la interpretació d'aquest singular i relaxant instrument i alhora titulars de sengles importants instruments. Els espectadors se situaran al Pati dels Tarongers del Palau de la Generali tat, on un circuit tancat de televisió permetrà veure els intèrprets. Els programes ofereixen un ventall molt ampli d'estils i èpoques. que inclouen des d'obres del gran repertori simfònic i cambristic, a música popular, passant per composicions escrites expressament per a carilló. Ros Marbà presideix el jurat José Enrique Bagaria, seleccionat per al Concurs Paloma O'Shea E 20 380 I pianista barceloní josé Enrique Baga1ia és un dels vint-i-dos participants seleccionats per prendre part en la fase fmal de la XV edició del Concurs Internacional de Piano de Santander Paloma O'Shea. En l'edició d'enguany, s'hi han presentat 212 joves pianistes, procedents de 35 països d'atTeu del món, dels quals van ser preseleccionats 67 i finalment els 22 que competiran entre els dies 25 de juliol i 7 d'agost vinents. D'aquests, 5 provenen de Rússia, 4 són de la República Popular Xinesa, 4 d'Itàlia, 2 dels Estats Units i la resta de Taiwan, Alemanya, Corea, el Japó, Israel i Ucraïna. La selecció s'ha fet mitjançant enregistraments que es van fer en proves de preselecció que van tenir lloc a París, Madrid i Nova York, durant el mes de març d'enguany. Nou dels seleccionats bo ban estat per trametre enregistraments de proves finals dels concursos de piano de la Fédération Mondiale des Concours Internationaux de Musique, en què havien aconseguit p1imers, segons o tercers premis. El concurs se celebrarà al Palacio de Festivales de Cantabria. Per a la prova !ïnal hom comptarà amb la col·laboració de l'Orquestra de Cambra Sinfonia Varsovia sota la direcció de Péter Csaba. La final tindrà lloc el dia 6, amb un concert amb I'Orquesta Sinfónica de Madrid dirigida per jesús López Cobos i el dia 7 d'agost es farà l'acte de lliurament de premis. Antoni Ros Marbà presideix el jurat del qual són membres altres figures destacades de la música, com Albert Attenelle, Bruno Canina, Philippe Entremont, Peter Frankl, Ral f Gothoni, Piotr Paleczny, Mena hem Pressler, Dubravka Tomsic, Elisa Virsaladze, Ramzi Yassa, Riccardo Risaliti i Jacques Rouvier. Quatre estrenes de Gonzalez de la Rubia - A quest agost s'estrena en el Festival de Logronyo l'obra de Domènec Gonzalez de la Rubia Concert occità per a conjunt de cambra, que interpretarà L'Ensemble Diapasón, del qual és titular el mateix compositor. D'altra banda, el Trio Kandinsky estrenà el passat juny Trio Wichtlen per a piano, violí i violoncel. lgui ment, en el festival Primavera de les Arts, a Arenys de Mat~ el passat 5 de juny s'interpretà l'obra Dalicatesse, per a piano a quatre mans, a càtTec de Mireia Fornells i Joan Miquel Hernandez, obra inspirada en el món oníric i fantasiós de Salvador Dalí. El pòquer d'estrenes del compositor es completà el passat maig en el cicle de Cambra d'Spoletto (Itàlia) amb Kamalalam I/ , per a piano a quatre mans, interpretada per Pilar Valero i Yves Robbe. Kamalalam 11 porta el títol d'un dels llibres més coneguts del prestigiós escriptor belga Marcel Moreau, membre de l'Academie Française i amic del compositor. I uns dies abans, la pianista Pilar Valero també va estrenar l'obra La ciutat abandonada a Rode Pompe (Gant, Bèlgica), obra basada en una pintura del simbolista Ferdinand Knopff, i va interpretar Chado del maestro Shukko, obra dedicada a un mestre de te de la tradició zen. La revista "Ritmo", Medalla d'Or al Mèrit en Belles Arts E I passat 13 de maig, el Consell de Ministres va atorgar la Me· dalla d'Or al Mèrit en les Be· lles Arts a "Ritmo", la revista madri· lenya especialitzada en música ciàs· sica. Aquest guardó premia la tasca endegada per la publicació germana tot al llarg de més de tres quarts de segle -va néixer fa setanta-sis anys-. tant pel que fa al pla informatiu, com al pedagògic i crític. Amb una concepció empresarial de tipus familiar, va ser fundada per Fernando Rodríguez del Río, que fou succeït pel director actual, Antonio Rodríguez Moreno, que amb una edat força avançada continua man· tenint el timó amb una energia ad· mirable, mentre que el seu fill Fe~nando, tercera generació, n'és J'ed1· tor en un equip del qual Pedra Gonzalez Mira és el redactor en cap. e 1 ELS ORGUES BERGA Parròquia de Santa Eulàlia MONTBRIÓ DEL CAMP Parròquia de Sant Pere Apòstol GJRONA Església Catedral SITGES Església Parroquial DE dijous, 14 de juliol, 22h MOOEST MORENO, 01gue dijous, 18 d 'agost, 22h JONATAN CARBó, 01gue dissabte, 16 de jufiol, 22 h IZUMI KANDO, orgue dimarts, 19 de juliol, 22,30h IZUMI KANDO, 01gue ANSELMO SEANA. orgue dijous, 21 de juliol, 22h GUSTAV LEONHART, orgue dissabte, 23 de juliol, 22h JORDI PAJARES, orgue L'ALEIXAR Parròquia de Sant Martl dimarts, 26 de juliol, 22h MONTSERRAT TORRENT, orgue divendres, 26 d'agost, 22h JAN WILLEM JANSEN, orgue MATARÓ Basmca de Santa Maria dijous, 28 de juliol, 22h MIQUEL BENNÀSSAR, orgue VALLMOLL Parròquia de Santa Maria XXV CICLE JOSEP M. ESCALONA, 01gue dimarts, 9 d'agost, 22,30h BARCELONA Santa Maria del Mar ATALUNYA êmarts, 12 de juliol, 22h TARRAGONA Capella del Claustre CASTELLÓ D'EMPúRIES Església Catedral divendres, 19 d'agost, 22h JOSEP M. ESCALONA, orgue dissabte, 30 de jullol, 20,30h MIQUB.. BENNÀSSAR, orgue dlssabte, 30 de juliol, 22h MODEST MORENO, orgue dlssabte, 6 d'agost, 22h EUDALD DANTf, orgue dimarts, 2 d'agost, 22h JONATAN CARBó, orgue êmarts, 16d'agost, 22h JOS¡; WIS ECHECHIPIA, orgue dijous, 4 d'agost, 22h dijous, 11 d'agost, 22h MERCÈ SANCHis, orgue CARLES SAGARRA, violílftauta de bec DANIEL PARACHE, orgue JOAQUIM O~. flauta MERITXEll OLAYA, veu divendres, 5 d'agost, 22h MONTSERRAT TORRENT, orgue EL PLA DE SANTA MARIA Església Romànica dissabte, 6 d'agost, 21 h MERCÈ SANCHfS, orgue CARLES SAGARRA, violflflauta de bec LA POBLA DE CÈRVOLES Església Parroquial diumenge, 7 d'agost, 19h ANSELMO SEANA, orgue dimarts, 9 d'agost, 22h VlELHA Parròquia de Sant Miqueu CADAQUÉS Parròquia de Nostra Senyora de l'Esperança TORROJA DEL PRIORAT Parròquia de Sant Miquel TORREDEMBARRA Parròquia de Sant Pere Apòstol dijous, 25 d'agost, 22h DANIEL PARACHE, orgue JOAQUIM OLLÉ, flauta MERITXELL OLAYA, veu JORDI FIGUERAS, orgue LA POBLA DE SEGUR Parròquia de la Mare de Deu de Ribera dissabte, 13 d'agost, 22 h EUDALD DANTf, 01gue ÀGER Parròquia de Sant VICenç dissabte, 13 d'agost, 22 h JOSÉ LUIS ECHECHJPIA, 01gue dissabte, 20 d'agost, 20,30 h JORDI PAJARES, cxgue ST. LLORENÇ DE MORUNYS Parròquia de Sant Llorenç dissabte, 20 d'agost, 22h JORDI FIGUERAS, cxgue MONTBLANC Parròquia de Santa Maria êlssabte, 27 d'agost, 22h JAN WILLEM JANSEN, orgue ANY DEL XXV ANIVERSARI TALARN Parròquia de Sant Mart! per a més informació poden consultar a l'adreça: www.acorgue.com KITfi Generalitat de Catalunya W Departament de Cultura AISO(IACIO UUUII.I D! rOIGU! ' CONVOCATORIES XVII CONCURS l TERNACIONAL DE PIANO D'EMSSA. Del 29 d'agost al 4 de setembre de 2005. hi poden participar tots els pianistes nascuts a partir del dia I de gener de 1975; hi ha una categoria juvenil per a pianistes nascuts a partir del dia I de gener de 1989. Cal presentar una actuació d'un màxim de 45 minuts amb un preludi i fuga de Bach, una sonata de lliure elecció i una obra que esculli el concursant. Els concursants juvenils hauran de presentar, en un màxim de 35 minuts, un preludi i fuga o invenció a 3 o a 2 veus de Bach, una sonata o sonatina dc lliure elecció i una obra per escollir. S'atorgaran tres premis: 3.500 eu ros, 1.300 eu ros i 700 euros; i en la categ01ia juvenil, tres premis: 700 euros, 300 curos i 200 eu ros. El jurat serà format per: Julian von Karòlyi, Georges Hadjinikos, Peter Donohoe, Joaquín Soriano, Aquiles delle Vigne, Antonio Bacicro, llan Rogof[, Perfecte Gru-cía Chomet, Lukas David i Mary Wu. Cal inscriure-s'hi abans del dia J de juliol de 2005. Per a més informació: Tel. : 9 1 881 67 15 i tel. i fax: 971 71 08 79. Ne: concursopianoibiza@yahoo.es. Internct: <www. icspana .es/con cu rsopianoi biza>. c:3 ~ = = ~ a =' "" ;¡· 1 249-250 CURS INTERNACIONAL DE CANT D E LLEIDA. Del 23 al 3 1 de juliol, dirigit per Lluís Virgili i organitzat per l'Associació Canta i Estima, serà impartit per Manucla Soto, cant, i AHons Escué, piano. El curs es basarà en cant i interpretació i en tècnica vocal, i és ad reçat a cantants, estudiants de cant, directors de corals infantils i d'adults, persones que usen la veu com a eina ineludible de la seva professió (professors, advocats, locutors, actors...), personal docent afectat per afonies, i a la formació de pedagogs. Més informació: Associació Canta i Estima, tel.: 973 28 06 10. Fax: 973 26 60 78. A/e: cnntaestima@hotmail.com. l CURS INTERNACIONAL DE MÚSICA FELIP PEDRELL. Tindrà lloc entre l'li i 20 de juliol a Tortosa. El curs és adreçat a alumnes dc grau mitjà i superior (ja sigui en actiu o com a oients) que hauran dc superar una prova d'admissió. Els professors i les matèries són: Gennady Dzubenko i Maria del Mar Lombarte, piano; Marc Armengol, violí; Ulrike }anssen, viola; Marçal Cervera i Sergi Boadella. violoncel; Jordi Palau, nauta; i Arnaldur Arnarson, guitarra. Cal inscriure-s'hi aba ns del 2 do juliol. Més inf01mació: tel.: 696 70 54 21. Internet: <www.dertolravel.com/cursfelippedreli>. CURSOS D'ESTIU U AMETLLA DE MAR 2005. Organitzats per Acadèmic i l'Agrupació Musical Mestral, tindran lloc en aquesta localitat durant aquest juliol. Són: Reparació d'instruments de vent (de l' l i al 14, per Ricardo Ferniíndez); Música moderna i jazz (de 1'1 J al IS, per Jordi Grisó); Educació musical per a infants (de l' I 1 al I4, per Lledó Barberà); Guitarra (de l' I I al lS, per Sandra Marsal); Trompeta i trombó (de l' I J al 13, per Manuel López); Clarinet (del 18 al 22, pel Quartet Quatre Vents); Bateria (del4 al 8, per André Mallau); Saxòfon (del I 8 al 23, pel Quartet 3+ l); Trompa (de 1' 11 al J 4, per Rubén Chordà); Discjòqueis Dj (de l' I J al J4, per Jesse García); i Música llatina (del I 8 al 2 I, per Quim Miracle). Més informació: Acadèmic, tel.: 977 51 04 38; Agrupació Musical Mestral, tel.: 661 72 32 93. lnternet: <www.academic-cm.com>. 22 382 I CURS DE REPRESENTACIÓ OPERÍSTICA DEL FESTIVAL FRANCESC VIÑAS. Del 13 al 23 de juliol a la localitat de Moià, el curs és adreçat a cantants, pianistes, directors d'escena i maquilladors. S'hi tractarà: interpretació musical; dicció, fraseig i perfeccionament del text; emissió vocal; repertori; interpretació escènica i tècniques d'actuació; maquillatge; i entorn històric. El professorat el formen: Dalmau Gonziílcz (cant i direcció artística), Michel Wagemans (repert01i i direcció musical), josé Antonio Guitérrez i Elisa Crehuet (direcció escènica), Nani Bellmunt (maquillatge i caracterització) i Juan Diego Fidalgo (pianista acompanyant i assistent musical). Es prepararà i representarà l'òpera Gianni Schicchi de Puccini. Més informació: Secretaria del I Curs de Representació Operística. Ajuntament de Moià. Pl. Sant Sebastià, J. 08180 Moià. Tel.: 639 64 04 34 /93 830 00 00. Aie: festivalvinyas@nonaarola.com. L'òpera Lisístrata del compositor AJ. bert Carbonell, amb adaptació del text del mateix autor, ha estat l'obra guanyadora del Ill Concurs de Composició d'Òperes per a Escolars, convocat per l'Institut Municipal d'Educació de Bar. celona, el Gran Teatre del Liceu i l'Escola Supetior de Música de Catalunya que, dotat amb 9.000 euros. té per finalitat nodrir d'obres el programa educatiu Òpera a Secundària. Lisístrata serà la cinquena òpera que es presentarà en Òpera a Secundària (8rundib6r de Hans I<rasa, Eco de Philippe Vailet i Roger Llovet, Regals de Mariona Vila i Mercè Maure i El bosc de Farucàrun d'Oscar Peñarroya i Car. rne Mateu n'han estat les anteliors) i és una adaptació IHure feta pel mateix au. tor de la música de l'obra teatral del mateix títol d'Aristòfanes. ......................................... El passat 22 de maig es va retrans· metre per primera vegada en directe l'ò· pera L'elisir d'amare de Donizetti a la sala d'actes del Centre Penitenciari Can Brians amb l'assistència aproximada de 150 interns. El Servei de Rehabilitació, que depèn del Servei Penitenciari, Rehabilitació i justícia Juvenil del Departament de )us· tícia de Ja Generalitat de Catalunya, havia treballat prèviament amb els interns els elements integrants de l'òpera i la música, i els continguts temàtics de l'es. pectacle operístic. Aquesta experiència va ser possible amb la col·laboració de l'associació Amics del Liceu, la Conselleria de Justícia i el Teatre del Liceu. Els guanyadors de la 26a edició del Concurs Joan Massià, enguany dedicat al cant. van ser: primer premi (Premi joan Massià), Anna Alàs i Jové; segon pre· mi (Premi Associació) atorgat ex aequo. Escarlata Blanco Platas i Francisco Ja· vier )iménez Pérez; i tercer premi {Pre· mi Núria Borés. a la millor interpreta· ció de l'obra de Joan Massià), Cristina Ruiz Marco. M. Victòtia }orge Hernan· diz obtingué el Premi Juvenil, al millor intèrpret menor de vint-i-tres anys. .......................................... El músic holandès fincat a Barcelona Christiaan de Jong va participar el pas· sat mes de maig en el festival Time of Music, que es va desenrotllar a Vitasa· ari (Finlàndia). Hi va oferir el seu pro· grama Partitures animades de Catalu· nya (un homenatge a Antoni Gaudí i Antoni Tàpies), concet1 multimèdia per a flauta, guitarra elèctrica electrònica i animacions de fla.ix, que uneix música, imatges pròpies i poemes de Maragall. Verdaguer i sardanes per a flauta i electrònica. Es tracta d'una producció del Projecte Internacional d' Influències Musicals 2001-02. De jong també va impartir un curs d'in1provisació i va participar en un workshop ensemble de multimèdia. Sobretot la London Symphony Orchestra Palau 100. London Symphony Orchestra. Han-na Chang, violoncel. Dir.: Antonio Papano. Bernstein: On tbe Waterfront. Xostakóvitx: Concert per a violoncel i orquestra núm. 1. Rakhmàninov: Simfonia núm. 2. Palau de la Música Catalana. 24 de maig de 2005. ! < o podia haver-hi un millor fmal per a l'edició d'enguany de Palau 100 que un concert excepcional dc la London Symphony Orchestra (formació que precisament obrirà la propera temporada dc concerts de l'esmenta! cicle) i que sota direcció d'Antonio Papano i la participació com asolista de la violoncel·lista Han-na Chang va posar el punt final a una temporada realment sensacional. La London Symphony va mostrar al Palau tot el seu potencial amb un programa en què les obres de Bernstein, Rakhmàninov i Xostakóvitx van poder reflectir la vàlua que l'ha acreditada com una de les orquestres més destacades del panorama internacional. El cert és que la London posseeix una qualitat musical excepcional. Una obra musicalment correcta sense arri bar a ser transcendental com la suite simfònica On the Waterfront del genial Leonard Bcrnstein va servir perquè l'orquestra escalfés motors per al Con- N cert per a violoncel i orquesIra mím. 1 de Xostakóvitx que va tenir com a solista la cèlebre violoncel·lista Hanna Chang. Versió poderosa, P~ena de fortalesa, de rotundnat, vehemència i apassio- nament la que orquestra, director i solista van oferir-nos d'aquesta compromesa composició, en la qual la varietat de colors oferts per l'orquestTa, la seva claredat rítmica, la precisió en els atacs que minuciosament assenyalava Papano, i la rotunditat i seguretat de la tímbrica oferien a la solista un terreny idoni per poder mostrar-nos les seves qualitats musicals. Chang posseeix una tècnica excepcional i una fortalesa d'execució plena de temperament, en la qual sembla aprofitar cadascun dels músculs del seu cos per assolir una sonOJitat densa. visceral, tan sols truncada per una desafortunada ruptura d'una de les cordes del violoncel que va fer aturar uns segons el concert. Versió coloJística, rítmica, excepcional en tots els seus aspectes i que va demostrar no només la reputació de Chang, sinó la qualitat de la London i de Pappano. El romanticisme que emana de la Simfonia núm. 2 de Rakhmàninov és prou conegut dels melòmans; una tradició que en!Jaça amb la música de Txaikovski i que es desvincula del llenguatge d'Stravinsky, que pocs anys després de la composició d'aquesta simfonia escrita l'any 1908 escrigué la Consagració. Música, doncs, la d'aquesta Simfonia, que destaca pel seu melodisme, pel seu efectisme, per crescendos vistosos, per una varietat de colors realment bells i que, per sobre de tot, permet a les orquestres demostrar el seu potencial quant a refinament melòdic i expressiu. De Ja mà de Pappano, la London va oferir una versió plena de refinament, de melodisme, de plasticitat, endinsant-se al més essencial d'aquesta composició amb la qual es va posar punt final a la temporada 2004-05 de Palau 100. Fredor Temporada OBC. Dir.: Ernest Martínez lzquierdo. Webern, Mahler. L'Auditori. 7 de maig de 2005. obre el paper, el programa núm. 30 de l'actual temporada de l'OSC era veritablement atractiu. D'alguna manera ens venia a il·lustrar un dels moments més conflictius de la història de la música, com és el període que comprèn les dues primeres dècades del segle xx, en què amb motiu de la crisi de la tonalitat, se susciten solucions difícils d'assumir i assimilar pel gran públic. Es tractava d'escoltar, comptant amb la puntual col·laboració dc l'OSC, les S Sis peces per a gmn orquestra, op. 6a, una partitura ptedodecafònica de Webcm, i la ni més ni menys important Siserw Simfonia "Tràgica" de Mahler. Dues partitures que s'han de considerar fins a cert punt emblemàtiques del simfonisme postromàntic, entre el qual trobem entre altres músiques els poemes straussians i la resta de la producció mahleriana. Al marge de possibles etiquetes, en el cas de Webem amb una orquestra de dimensions més que considerables i que, simultàniament, gairebé mai utilitza en la seva totalitat, sinó disposant la instrumentació en conceptes cambrístics, la patiitut'él té la seva base estructural en el tractament del factor Umbric. Una idea a la qual, igualment, Mahler atorgava un paper primordial en la creació de la música. Tanmateix. aquest compositor mai prescindí del desenvolupament temàtic per explicar per mitjà del so les seves vivències. És cert que la composició, sigui simfònica o liederistica. en Mahler és gairebé confessió biogràfica i, per tant, el seu discurs és un seguH de conI.J'élstos expressius que no solament se simbolitzen mitjançant la profusió de colors i densitats, sinó també per l'estil canviant de l'expressió i la contraposició de volums. Així, el discurs de la simfonia mahleriana va, sense solució de continuïtat, de l'exclamació dramàtica a la confidència intimista i passa també pel lirisme de tipus populista alternat amb l'exquisidesa de tipus cambristic. Fins a cert punt, el director mahlerià, tal com ho és el mestre Decker, ha d'ésser no solament artista en tota l'extensió de la paraula, sinó també filòsof i psicòleg, per plasmar an1b veritable sentit vital la música. r si no és així, lot es redueix a uns esclats de sons nerviosos o bé buits de sentit, i tot donant com a resultat una interpretació fre. da de caòtics contorns. Potser per aquesta causa, la versió més puntillista de l'obra de Webem que va oferir Martínez lzquierdo va tenir una major ctedibilitat (que no pas la de Mahler), tot i que també aquí la matemàtica asèptica va prevaler sobre la poètica de l'atmosfera emocional en la qual s'enclouen les belles Sis peces webemianes... 23 383 .... .. ~•·•~••m C R Í TICA Enlluernadora Jenufa de Nina Stemme fcnufa de Leos Janacek (música i llibret). Nina Stemmc. Eva Marton. Jorma Silvasti. Par Lindskogh. Viorica Cortez. Rol f H austein. Enric Serra. Begoña Alberdi. Orquestra i Cor del Gran Teatre del Liceu. Dir. musical: Peter Schneider. Dir. escènica: Olivier Tambosi. Producció: Hamburgische Staatsoper. Gran Teatre del Liceu. 1 7 de maig de 2005. l lector q~7 segue~ les meves cnt1qucs mes o menys regularment, sap molt bé que la parcel·la interpretativa no acostuma a ocupar un lloc destacat en espai i en localització, perquè en general privilegio més el bosc que els arbres amats. Tanmateix, després de l'actuació de la soprano sueca i na S tem me en el paper de Jenufa. ni que sigui per una vegada, això resulta impossible. La demostració de sensibilitat, de classe, d'identificació total amb el personatge i l'elaboració exacta del torturat i complex procés anímic que viu en el decurs de l'obra, només és cosa d'autèntics artistes genials. Tot en la seva actuació va manifestar-se en un pla superlatiu: bel lesa de la veu amb un just equilibri entre cos i delicadesa, manera natural de superar els esculls. fraseig depurat i vivència intensa del personatge van bastir una de les actuacions més importants de què hem gaudit mai al Liceu. Nina S temme no va interpretar Jenufa. va viure-la, i a més amb una intensitat i convicció corprenedores. La seva va ser una jenufa plenament interioritzada, en què persona i personatge es donaven l'una a l'altra en una relació xopa de vida. Ni el més mínim deix d'artifici o de concessió. Tot carregat de sentit, d'autenticitat, de plenitud i de transcendència. I li ha algunes temporades que es produeix un fet extraordinari que deixa una petja inesborrable que supera el desgast del pas del temps. És molt probable que això s'esdevingui, en l'actual, en la figura d'aquesta artista extraordinària. Una actuació així com- E 24 38./ porta l'enlluernament del conjunt de la proposta -del bosc-, d'altra part dotada d'altres valors prou notables. El primer, una vegada més, la conducció de Peter Schneider, un músic amb un ofici solventíssi.m que li permet dominar amb autoritat i fluïdesa els repertoris pesants. Amb ell el discurs transcorre com a mínim sense riscos, conscient dels límits i de les possibilitats del material de què disposa -en aquest cas sobretot orquestra. Fossat i escenari per a ell no tenen secrets i als dos llocs infon garanties plenes. la l'escenari hi havia una sempre imponent Eva Marton en el paper coprotagonista de Kostelnicka, encara amb recursos poderosos per bé que amb alguna feblesa, la més perceptible de les quals una certa i segurament inevitable tendència a fer de Marton. Jorma Silvasti va ser un altre debut de gran interès tant per com va compondre el personatge de Laca com per una línia canora excel·lent, un pèl curta de projecció. Olivier Tambosi va oferir una visió dramatúrgies de fenufa que en termes genèrics podríem considerar blana, superficial; tot era molt clar i evident i alhora poc creatiu. L'exactitud de l'esquema d'obra teatral - primer acte, presentació; segon, nus, i tercer, desenllaç- el va servir amb una cal·ligrafia correcta, plàsticament bella en el sentit més convencional de l'expressió, però sense ajudar -excepte en el segon acte- a potenciar la força tràgica de l'obra. Ara només resta esperar que no es faci esperar gaire una segona presència de Nina Stemme. Ni que sigui per fer de cover de Jaume Tri bó al coverol de l'apuntador. Segur que també ho faria molt bé. ..................................................................................................................... Els secrets de l'òpera barroca anglesa al descobert Euroconcert. New London Consort. Julia Gooding, soprano. Simon Grant, baix baríton. Draghi, Blow, Purcell, Handel, Thomas Linley Jr. Palau de la Música ea. talana. 23 de maig de 2005. per LL. T. ..................... A mb el títol "Els grans moments del teatre musical anglès". el conjunt New London Consort, dirigit per Philipp Pickett, i Ics veus de la soprano Julia Oooding i del baix baríton Simon Grani van oferir al Palau, corresponent a la temporada Euroconcert, un programa dedicat a àries d'òperes de Purcell, Handel i Blow, entre altres autors, en un concert en el qual la bellesa de l'ària "Thy Hand Belinda", la celebèrrima mort de Dido de l'òpera Dido and Aeneas de Purcell va pràcticament eclipsar -per Ja seva profunditat expressiva-la resta del programa. La interpretació de lulia Oooding del gran moment musical de l'òpera barroca anglesa va estar envoltada d'una calidesa, sensibilitat i puresa en la seva dicció que sens dubte va marcar decisivament el concert. El profund coneixement que en posseeix una figura cabdal de la interpretació de la música antiga com és Philipp Picket va fer que les diverses recreacions de passatges de Venus i Adonis, de Psique, d'Acís i Galatea de Handel, de The lndian Queeh de Purccll... tinguessin sempre una qualitat interpretativa indiscutible, amb un refinament instrumental, amb una claredat en els matisos, amb una transparència en les dinàmiques, que sempre ofe- ria un suport idoni a les veus de Oooding i Orant. Oooding posseeix una veu clara, am b un centre vocal summan1ent nítid, i amb una capacitat per "apianar" no· tes q ue li permet oferir vis· tosos efectes expressius, una veu que a més "corre'' per tota la tessitura i que ve acom· panyada d'una qualitat de bon gust interpretatiu inne· gable. Per la seva banda, la poderosa veu de Simon Grant resultava idònia pera la recreació de les obres es· collides, una veu que posse· eix una transparència i dia· fan itat de dicció, una elegàn· cia tímbrica innegable i que a més ve acompanyada d'un profund coneixement que Si· mon Orant té d'aquesta mú· sica i que l'ha convertit en una figura constantment re· clamada per a la interpreta· ció de Ja música medieval. renaixentista i barroca, però sen se oblidar les seves in· cursions en el panorama con· tem poTani. Un concert, doncs que ens va permetre , ' assaborir els secrets que s a· maguen dins l'òpera barro· ca anglesa i corroborar ~ue la celebèrrima mort dc 01do continua essent la joia d'a· quest gènere. -iWWWM•MtW+Wm*+cRíTICA Triomfal Laura Ruiz amb el Concert de Mozart Concerts Simfonies al Palau. OSV. Laura Ruiz, clarinet. Concertino directora: Maigrhéad McCrann. Mozart: obertura de Le nozze de Fígaro. Concert per a clarinet i orquestra. Simfonia núm. 40. Palau de la Música Catalana. 1 de maig de 2005. uanyadora del Premi El Primer Palau en l'edició de 2003, la clarinetista Laura Ruiz va torna r a actuar al Palau en un programa inscrit en aquesta IX temporada de l'Orquestra Simfònica del Vallès al Palau. Amb la interpretació del eelebènim Concert per a clarinet de Mozati, Laura Ruiz, tal com ja ha demostrat en anteriors ocasions en la seva intensa trajectòria professional malgrat la seva joventut, va tomar a evidenciar una qualitat interpretath•a excepcional i que lacrida a ser una solista de renom del panorama concertístic internacional, o bé integrant d'alguna orquestra de renom internacional. El cert és que escoltar Laura Ruiz oferint aquest celebèrrim Concert va justificar i explicar els nombrosos èxits que han acompanyat la solista en el decurs de la seva trajectòria artística. Refinament, elegància, aprofundiment interpretatiu. fines línies melòdiques, control dc la respiració, clara dicció... i, G ~ . . Julú GtrJ:¡ (eu cal ma 10· ris· lOa to- per sobre de tot, un poder comunicatiu que queda palès en cada una de les frases que interpreta i que fan que escoltarla sigui un veritable plaer. Laura Ruiz, acompanyada per l'Orquestra del Vallès dirigida en aq uesta ocasió per la concertino irlandesa Maigrhéad McCrann (violinista que ha actuat entre d'altres amb l'Orquestra de Cambra d'Europa, amb el Concentus Musicus de Viena o com a concertino de l'Orquestra de la Ràdio Austríaca), va recrear el Concert de Mozart amb una maduresa musical, una solidesa tècnica i una qualitat expressiva que corroboren un futur del tot prometedor a la seva trajectòtia artística. Per Ja seva banda, l'Orquestra del Vallès va oferir aquest programa monogràfic Mozart amb correcció, amb detalls de bella factura, tant en l'obertura de Le nozze, com en el Concert, com també en Ja recreació de la Simfonia núm. 40, amb unes versions que per sobre de tot van brillar per la seva lluminositat i varietat de dinàmiques. •lll· de . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . uoo ne- Orfebreria sonora ,la on :ra esse- ja- Temporada de Cambra d'Ibercamera. Quartet Casa1s. Mozart, Beethoven, Stravinsky, Schubert. Palau de la .Música Catalana. 19 de maig de 2005. m- ..P.~~-~!::·..T. 1ue un Si- 1Ú· en re· laal, erò in· )0· •rt, tre ;'a· ro- lue :do 'a- L a presència d'un quartet de corda sempre imposa i fins i tot ens inclina vers una mena de ritual auditi~ ~u.e passa pel respecte a la histona i per la voluntat de penetrar en el veritable esperit de !a música. Fins i tot, al marge 1~?ma experiència pe1·sonal, dtna que compondre un quartet representa un vivència especial que difícilment experimentes quan escrius qualsevol altra mena de música. Com tamb~ tocar en un quartet de ~ 1 fer-ho amb veritable con~~ent de causa és quelcom dificl) d'assolir; cal una compenetració treballada a fons i també Ja voluntat d'integrar-se en una unitat en la linia expressiva. Malgrat tot, fer música de quartet és un dels plaers més exquisits que poden conrear violinistes, violistes i violoncel·listes. Deixant de banda aquestes digresions i prosseguint en el camp de l'audició, diríem que el so de quartet de corda comunica a la música una mena austelitat espiritual que obliga a posar els cinc sentits en acció per seguir el curs de la música. Podríem dir que quartets que siguin veritablement quartets -és a dir, que els quatre membres manifestin urtitat instrumental, compenetració profunda en el criteri interpreta- Amb tot, vam aplaudir Dutilleux Temporada OBC. Anssi Karttunen, violoncel. Dir.: Ernest Martínez lzquierdo. Sibelius, Dutilleux, Txaikovski. L'Auditori. 21 de maig de 2005. ..P.~~-~·..!.·.:~.... E nia dels músics en una comesa que si és difícil d'assumir, també sembla tenir la credibilitat suficient per treballar- l nivell i la qualitat d'una orquestra no és flor d'un dia i cal ésser molt conscients que el treball mai no és definitiu, ni estable. També diria que promoure una temporada dc concerts no és solament una opció més per al nostre oci, ni tampoc una manera de mostrar un cert nivell cultural, sinó que és una manera de conèixer i profunditzar en la història de la humanitat. Una orquestra no pot gestionar-se només amb uns criteris econòmics i empresarials i regint-se per índexs d'audiència, com tampoc escoltar música no és solament un acte social, ni ha d'ésser una eina al servei d'uns polítics o d'una manera de fer política... Caldria meditar i reflexionar sobre totes aquestes qüestions i estudiar si veritablement la trajectòria del nostre conjunt va pel bon camí o si bé cal reorientar-ne la marxa. Ttnguem en compte que l'orquestra no és una màquina, sinó que és un collectiu d'artistes i persones que professionalment es dediquen a la música ... Amb això volem reflectir una in1pressió, que la nostra orquestra està derivant cap a un sentit purament espectacular de l'actuació, i això passa no per incapacitat dels nostres instrumentistes, sinó per una mena de manca de sinto- D'aquesta manera vam percebre certa manca de cohesió en el conjunt en la manera d'interpretar Les oceànides de Sibelius, en què el gest de Martínez Izquierdo poca cosa indicava i en què el curs de l'obra semblà una tirallonga d'espectaculars sonoritats que feien alternar imponents masses sonores amb moments de contemplació buida. Certament, aquesta tampoc era la millor manera per afrontar una partitura de coloracions tan subtils i belles com la partitura Tout un monde loitain (1970) de Dutilleux, amb la qual es presentava el violoncel-lista Karttunen. I malgrat reconèixer la brillant tasca d'aquest magnífic artista finlandès, a la música -profundament poètica i d 'acusada personalitat de Dutilleux-, li mancà tensió comunicativa i un toc de fantasia per allunyar-se d'una aparença purament decorativa, aspecte que de cap de les maneres és el que li volia donar l' autor, el qual, present a la sala, va ésser acollit amb una ovació prolongada. Per últim, en la Cinquena Simfonia de Txaikovsk:i, la lectura va resultar extremament espectacular, però malgrat l'exhibició de força no va tenir nervi. tiu i plena identificació en el vessant temperamental-, n'hi ha pocs, i també escoltar música per a quartet és una activitat que no sempre resulta fàcil d'assimilar. Bé, podem afirmar que els quatre membres del Casals. Vera Martínez-Menher, violi; els germans Abel i Amau Tomàs, violinista i violonceJ.lista, respectivament, i el viola }onathan Brown, constitueixen un quat1et veritablement exemplar tant per l'equilibli i la fusió que assoleixen en el so i en el timbre dels seus instruments, com per la continuïtat de Ja finia del fraseig, que entre ells mantenen i fonnulen amb una precisió extrema, i atorguen al discurs no solament profunda tensió expressiva, sinó també una atmosfera càlidament poètica. I és amb aquestes qualitats que poden aprofundir en el contingut dels pentagrames per extreure·n, com a veritables orfebres del so, la bellesa que els ha imprès l'autor. Així ens ho van transmetre en el fantasiós i més aviat lleuger Quartet núm. 1 de Mozart, en Ja profunditat meditativa del Quartet núm. 1O de Beethoven, en la gertialitat innovadora de les Tres peces per a quartet d'Stravi.nsky i també en Ja corprenedora bellesa lírica del Quartet núm. 13, "Rosamunda ., de Schubert. En definitiva, una audició antològica que entusiasmà el públic d'fbercamera i en la qual el Quartet Casals va donar prova de la seva qualitat estel·lar. hi.. 25 385 Monogràfic Mozart en les mans de Brüggen Un Haydn excel·lent amb el Quatuor Mosaiques Ibercamera. Orquestra de Cambra de la Ràdio Holandesa. Ronald Brutigam, piano. Oir.: Frans Brüggen. Mozart: Simfonia núm. 1. Simfonia núm. 41 . Concert per a piano núm. 24. Palau de la Música Catalana. 1 de juny de 2005. Música de Cambra al Petit Palau. Quatuor Mosaiques. Haydn: Quartet op. 77 núm. 2. Schubert: Ql1811ettsatz D. 703. Quartet D . 887. Petit Palau. 21 de maig de 2005. L 26 386 a temporada de concens lbercamera va posar punt i final al seu cicle 2004-05 amb un concert monogràficament dedicat a Mozart i que tenia com a protagonista el director holandès Frans Brüggen al capdavant de l'Orquestra de la Ràdio Holandesa, de la qual havia estat director artistic fins a l'any 1994. El concert s'inicià amb la Simfonia núm. 1 de Mozart -que el geni salzburguès va compondre als vuit anys d'edat- i fina li tzà amb la celebèrrima Simfonia júpiter, una de les fites de tot el catàleg mozartià i paradigma de les seves creacions orquestrals. Certament. el Mozart plantejat per l'orquestra holandesa i Brüggen respon a una sèrie de característiques que el converteixen si més no en summament personal. D 'una banda, el gust per plantejar el disseny de la forma com a gairebé fita interpretativa; tot hi està perfectament regulat, en un equilibri en el qual no queda lloc a cap tipus d'especulació. La claredat d 'idees, la manera de plantejar les frases, el discurs, segons una sonoritat robusta però alhora equilibrada, tot repercuteix perquè el seu Mozart pugui assabolirse en tota la seva plenitud. La celebèrrima fuga del "Molto allegro'' final de la júpiter, la vivacitat del"' Alie- gro vivace", la serenitat de l"' Andante cantabile" ... , tot certament venia p lantejat segons una claredat estructural meJidiana, però també és cert que en determinats moments aquesta preocupació per la claredat i l'exactitud repercutia en el fet que al discurs manqués una certa flexibilitat. una major varietat de dinàmiques ~pecialment notòries en molts passatges de La júpiter- i que, en definitiva, pogués sobtar als qui opten per un plantejament de la Simfonia núm. 41 més ua la romàntica''. Aquesta tendència centrada en Ja claredat d'idees, en l'exactitud del fraseig, en la perfecta estructuració de cadascuna de les idees musicals va fer-se idènticament protagonista en Ja interpretació del Concert per a piano n.úm. 24. Un solista de la qualitat de Brautigam va mostrar un temperament i una claredat en el seu fTaseig certament remarcable; el seu Mozart no va resultar excessivament emotiu ni, per contra. erràtic en un plantejament mancat de dinàmiques, sinó obert a una interpretació en què novament la claredat estructural predominava per sobre dels aspectes més temperamentals. Aquesta idea musical es compenetrava plenament amb els plantejaments de Brüggen i l'orquestra i Ja comunió d'idees repercutien el fet que el Mozart ofert posseís una magnitud i un sentit musical que responia a Ja perfecció a un pla prèviament establert. Fou un concert en el qual els amants de la música de Mozart van poder assaborirne la música amb interpretacions d'indubtable qualitat, això sí, enfocades amb uns plantejaments en què prevalien més el gust per la forma i l'anàlisi que l'emotivitat. R econegut com un dels quartets de corda més extraordinaris de l'actualitat, en el decurs dels seus vint anys d' història el Quartet Mosaïques ha esdevingut un dels conjunts de referència a l'hora de referirnos a les recreacions cambrístiqucs dc la música de Haydn. Schubert, Mozart i Beethoven. I com no podia ser altrament, la seva actuació en el cicle Música de Cambra al Petit Palau va estar reservada concretament a la música de Haydn i Schubert, tot mostrant una vegada més que la seva qualitat interpretativa posseeix una profunditat, una qualitat, una bellesa i una subtilitat que expl iquen la raó dels seus triomfs ininterromputs en el decurs de les dues darreres dècades. Amb el Quartet op. 77 nú.m. 2 que Haydn va compondre l'any J 799, coincidint amb una brillant etapa creativa associada directament amb l'oratori Les estaC:ÏOIIS, el Quartet Mosaïques va acostar-nos a l'essència clàssica, amb un joc en què Ics proporcions formals, la claredat temàtica i la bellesa plàstica que contenen els te· mes musicals de l'obra ema· na ven amb una categoria ex· cepcional; un Haydn expli· cat amb profunditat, amb clars ressons beethovenians que ja de per si porta la pròpia obra j que donà pas a les dues obres de Schubert que van configurar el programa, concretament el "moviment de quartet" en Do menor -obra que el compositor va deixar inacabada i de la qual es conserva el seu primer moviment i el Quartet D. 887. En aquest cas, un Schu· bert plantejat amb uns crite· ris interpretatius romàntics, temperamental, visceral, amb una fortalesa expressiva que ens feia endinsar dins aquest particular univers cambns: tic del compositor i en que es copsava no només la força interior que emana de ~~~ versions del Quartet Mosat· ques, sinó tot l'aprofundí· ment que sempre demostren les seves recreacions. Fou un Schubert que si bé s'endinsava a la interio· litat de la composició, ta~· bé sabia anar al de tall mes subtil a l'encant melòdic refina't i a la dolçor liede· ristica tan exquisida i ~rò· pia del genial composttor austriac. _.••w•·•MW\'*+ CRÍTICA Més correcció que profunditat en el Requiem de Mozart ~ J Els Diumenges al Palau. Orquestra Nacional de Cambra d'Andorra. Cor de Cambra del Palau de la Música Catalana. Minerva Moliner, soprano. Christine Knorreo, mezzosoprano. Byun Woo Suk, tenor. Kyung-Jun Park, baix baríton. Dir.: Paul Magí. Requiem de Mozart. Palau de la Música Catalana. 29 de maig de 2005. precisió les indicacions del director. La versió presentada pel director atenia als matisos de la partitura amb correcció, dibuixava amb elegància les frases musicals, però en certs moments hi mancava un cert aprofundiment en les paraules del text. El Cor va mantenir el vessant expressiu, va oferir amb claredat tots els matisos dc la "Sequentian i, en definitiva, va convertir-se en l'eix vcrtebrador de la interpretació. Pel que fa als solistes, cal destacar el treball del baix baríton Kyung-}un Park -correctissim en et··Tuba mirumni el bon paper de la soprano Minerva Moliner, que va demostrar en les seves intervencions que posseeix una veu d'una gran elegància i d'un timbre molt apropiat per afrontar obres del repertori clàssic. Christine Knorren i Byun Woo Suk van cantar amb correcció les parts reservades a la mezzo i al tenor, respectivament. En resum, una bona interpretació del celebèrrim Requiem de Mozart, cloenda de la Xlii temporada del cicle Els Diumenges al Palau. La musicalitat d'Eulàlia Solé Els Diumenges al Palau. Eulàlia Solé, piano. f. S. Bach, }. Soler, F. Schubert. Palau de la Música Catalana. 8 de maig de 2005. A mb veritable alegria podem dir que amb Eu làlia Solé ens vam retrobar amb l'esperit profund i màgic de la música. Certament, assolir-ho no era fàcil, ja que el programa posseïa autèntic contingut estèlic i no permetia gaires fantasies de caràcter comun icatiu. És a dj¡~ les obres -dos Preludis i fugues (8 WV 870 i 871) de Bach, la "Partita 1" d' flarmonices Mundi de Josep Soler i. en magnífic contrast, la monumental Sonata en Si bemoll major, op. post. D. 960 de Schubert- no admetien. en llur interpretació: ni efusions d'eloqüència, ni tampoc ostentacions virtuosístiques, sinó que simplement, amb tot el que significa de grandesa, eren pura expressió musical. La pianista Eulàlia Solé va iniciar el seu recital amb una lectura de nitidesa admirable en la pulsació i veritable art en l'aplicació d'un fraseig que clarificava la densa polifonia tan genialment concebuda per Bach. A continuació vam escoltar la "Parlila J" de josep Sole1~ en què la pianista va assolir resultats d'inqüestionable emoció poètica per posar de manifest el joc contrastant amb el qual Josep Soler elabora el seu equilibrat discurs polifònic de marcada personalitat i veritablement identificat amb l'esperit que ha de posseir la música i que tot al llarg dels segles han anat modelant els grans mestres. El recital d'Eulillia Solé va culminar amb una emocionadíssima versió de la Sonata en Si bemoll major de Franz Schubert, partitura emblemàtica del romanticisme, en la qual per miijà d'una forma elaboradíssima i alhora molt complexa en el procés tonal, s'endinsa en continguts no solament sentimentals, sinó que a la vegada refleJàona -des d'una perspectiva sonora- en la naturalesa de 1'home i la seva problemàtica existencial. Fins a cert punt, Schubert -amb un lirisme de tensa expressió i els constants canvis de tonalitat i modalitat- sembla qüestionar-se la condició existencial de l'home i així mateix la incògnita del seu destí. Pura metafísica sonora que Eulàlia Solé va exposar amb un pianisme en què l'austeritat de la dicció i Ja seva contraposició, la complexitat, s'equilibraven amb justesa per formular el pensament schubertià que aq uí indaga una explicació possible de l'eJàstència. lent oor ·va l Cor de Cambra del Palau va ser el gran triomfador de la versió del cide Els Diumenges al Palau que es va poder escoltar del celebèrrim Requiem de Mozart, en una interpretació que, diri~da per Paul Miigi, va tenir en el seu vessant instrumental l'Orquestra Nacional de Cambra d'Andorra. Una interpretació del Cor plena de sentiment, de refinament, de claredat en els matisos, amb la fortalesa que ha d'emanar del ''Rex trcmendae", amb la serenitat que han de comportar les primeres paraules de l'"lntroitus", amb la lluminositat del "Sanctus" ... , matisos que sempre va atendre el Cor i que van atorgar a la versió l'aprofundiment necessali per copsar aquella musicalitat, aquella serenor que ha de comportar tola interpretació d'una obra tan cèlebre com ell?equiem. Un correcte treball dels solistes va tenir com a complement una correcta participació de l'orquestra, que sota direcció de Miigi va atendre amb tual ................................................................................................................................................................................................................................................. E ; te. maex- ;plimb ans JJ:Ò. Ie~ ~ue ma, rerD. :hui tejcs. unb que Jesl .ÓS· Iconoclàstia engagé aigualida Suite bufa de Joan Brossa i Josep Maria Mestres Quadreny. Bealia Guerra. Pau Baiges. Manoli Nieto. Direcció: Víctor Alvaro. Teatre Tantarantana. l de juny de 2005. :¡uè ll\"ll les baï- Jdi· :ren e si rio· 3m- nés ,dic :de· •rÒitor N o sé si com a conseqüència d'un •·ampell . nostàlgic he tingut un Jnterês especial per veure aquesta "acció musical", tal com s'especi fi ca, estrenada l'any 19~6, fa gairebé quaranta anys. Epoca aquella de fcrv~rs. av~ntguardistes gairebé llllsllcs 1 de bocabadaments fàcils i moltes vegades ingenus davant de qualsevol guspira d'iconoclàstia. M'interessava comprovar els efectes del pas del temps sobre un tipus de proposta d'aquesta mena que aleshores va tenir un cert protagonisme, però també escassa incidència més enllà de cercles reduïts de convençut·s. Ben lluny d'aquell ambient, instaHat en un teatre de butxaca dc programació regular -gairebé un mes en cartellerai no en el si d'una versió única, aquesta obra ha esdevingut nova realitat. Aquella Suite bu- fa. espectacle paradigmàtic per exceJ.Iència d'aquell món apuntat, ha sofert el que podrfem anomenar un procés dc normalització i en el camí s'ha convertit en un joc gairebé innocu, amb moments inspirats, això sí, en què el millor continua essent la sintonia perfecta entre el context musical i el dramatúrgic -incloent-hi la paraula- i especialment el tTemp d'una partitura realment reeiJàda. La proposta del que en llenguatge engagé se'n diria deconstrucció - tanmateix el mot no figura al diccional'i de l'JEC-, dc quelcom tan tòpicamenl encarcarat i convencional com és Ja IlÍada concert de piano clàssic, recital de cant d'una diva i representació de ballet romàntic, ha quedat des- pullada de la pretèrita capacitat corrosiva, i ben al contrari de l'efecte que el pas del temps fa en els metalls, ara tot esdevé polit i endreçat. Roman força intacte i amb unes concretes dosis de frescor un vernís esteticista interessant -sobretot pel que fa a la partitura-, uns quants gags enginyosos, un sentit de la ironia i un context enb·e dejà vu i original, que li atorga la seva part de validesa; o de pennanència. O si es vol, de classicisme. El treball esforçat de la tetralogia -actors i director-, es mou en un context de digna correcció. Ells han fet moll bé la Suite bufa que corresponia al 2005; o sigui, han treballat des de la perspectiva dels valors més permanents i reals de l'obra. És un bon mèrit. 27 387 _.M;W§MtWtWMijW;. C R Í TI CA XXVIII Festival de Música Antiga Recorregut per un ampli ventall de conceptes Keneth Weiss, clavicèmbal. J. S. Bach. Caixaforum. 1 de maig de 2005. Europa Galante. Violí solista i direcció: Fabio Biondi. Leclair, Mascitti, Vivaldi, Cooperin. Caixaforum. 7 de majg de 2005. Europa Galante. Jordi Domènech, contratenor. Fabio Biondi, violí solista i direcció. Sammartini, Hiindel, Giacommelli, W. F. Bach, Hasse, Vivaldi, Telemann. CaixaForum. 8 de maig de 2005. Europa Galante. Violí solista i direcció: Fabio Biondi. Corelli, Geminiani, Locatelli, Vivaldi. Caixaforum. 9 de maig de 2005. l claviccmbal·lista de E Nova York Keneth I 249-250 28 388 Weiss arribava al Festival amb dos grans avals: haver estat deixeble de Gustav Leonhardt (que en l'anterior edició del Festival ens va oferir un recital memorable) i haver participat amb Fabio Biondi i la seva formació Europa Galante (una de les grans figures d'aquesta edició). El seu concert es va centrar en una visió històrica de l'obra per a clavicèmbal de fohann Sebastian Bach. El concert començà amb una obra primerenca de Bach adolescent i poc coneguda: Ja Sonata en La menor, 8\IW 965, un arranjament d'una suite de Johann Adam Reincken i a continuació s'interpretà Ja Fantasia cromàtica i fuga per a clavicèmbal en Re menor, BWV 903, escrita quan Johann Sebastian Bach tenia uns trenta-cinc anys d'edat. Weiss va saber imprimir l'energia creativa d'aquesta obra audaç. En la Fantasia inicial l'intèrpret va resoldre els tempi i l'execució d'acords arpegiats i cadències; Ja Fuga, tota una explosió de geni contrapuntístic, va ser executada amb una tècnica formidable, en la qual hom podia anar seguint independentment les progressions de les veus. El concert es tancà amb les dues obres del segon volum del Klavieriibung, una obra del Bach madur, quan tenia uns cinquanta anys. En el Concert italià en Fa major, BWV 971, Weiss va saber explorar les possibilitats expressives de les formes concertants italianes adaptades a un clavicèmbal, i va saber aprofitar els recursos de l'instrument per evocar l'alternança entre els fragments del tutti i els del solista. En Ja Partita en Si menor (o obertura francesa) , una sèrie de moviments de dansa, segons la seqüència habitual de les suites orquestrals franceses, hom podia seguir perfectament les formes binàries de la suite amb un apoteòsic i atípic Echo final. E I violinista Fabio Biondi i el seu conjunt instrumental Europa Galante van ser el punt climàtic en el cap de setmana central del Festival. El director i intèrpret va rebre "catta blanca" per programar al seu gust tres concerts dife rents, més un de famiUar, en tres dies consecutius. Evidentment, Biondi va oferir les seves obres preferides: música barroca italiana i del seu àmbit d'influència, però no per això les més conegudes. Amb una plantilla de músics que anava augmentant en cada sessió, en la primera vetllada ens proposà una visió de la música dels compositors de França i Itàlia, vista amb els ulls del país veí, explorant les connexions entre aquests dos centres musicals del barroc. En la Prem iere récréation de musique de Leclair mostrava l'influx de l'escola violinística italiana, mentre que en la Sonata en Sol menor op. 6 núm. 15 de Mascitti ens acostava al model de la suite de danses francesa. Del mateix compositor ens oferí el Concerto grosso op. 7 núm. 4, d'influència italiana, i de Vivaldi ens oferí la simfonia de la serenata La senna festeggiante. Però Ja gran fita de la primera nit fou la interpretació del Gran Trio Sonata Le Parnasse o L'apotlzéose de Corelli de Couperin, homenatge sincer d'un mestre a un altre. La segona nit, hi va fer acte de presència el gènere vocal amb l'actuació del contratenor català Jordi Domènech, que va haver d'enfrontar-se a les àries operístiques del barroc, plenes d'ornaments. En la primera part ens oferí uvedeste mai sui prato" dc l'òpera Siroe de Hasse i "Di nuoví allori adorno'' de L'Olimpíade de Vivaldi. En la segona afrontà la "Cara sposa·· del Ri11aldo de Handel, una àtia temible per les seves altes exigències tant en el registre com en la respiració. Domènech va acabar el seu programa amb "In si torbida procella" de l'òpera Alessandro Severo de Giacomelli, un altre festival d'agilitats, que va rematar en els bisos finals amb la coneguda ària "Lascia ch'io pianga•· de l'òpera Rinaldo de Handel. El cantant de Manlleu va sortir airós de la prova i va demostrar posseir un domini de la tècnica i una veu plena, poderosa, d'intensitat expressiva i de gran rendiment, amb capacitat per al cant d'agilitat. En la part exclusivament instrumental del programa s'interpretaren ducs simfonies de Sammarrini (Simfo- nia en Sol major per a conjunt de cordes, fC 39 i Simfonia en Fa major per a conjunt de cordes, /C 36). La Simfonia en Fa major per a conjunt de cordes, Les dissonàncies de Wilhelm Friedemann Bach i la suite Burlesque de Quixotte de Telemano (el quart centenari de l'obra literària és omnipresent), en la qual en una in- terpretació deliciosa els músics de Bioncli van demostrar que són capaços d'interpretar des de les delicadeses més subtils ("Le couché de Quixotte") als passatges més tempestuosos ("Son attaque des moulins à vent"). La tercera nit es consagrà exclusivament a la música italiana, amb el Concerto grosso en Re major, op. 6. núm. 4 de Corelli, el Con- certo grosso en Sol menor. op. 3, núm. 2 de Geminiani, i el Concert per a violí en Mi bemoll major "I! Pian to d'A· riadna ", op. 7, núm. 6 de Locatelli en la primera part. Aquest darrer junt amb les esperades i arxiconegudes Les quatre estacions, en la segona part del concert, van ser els moments culminants de la nit en una interpretació que recordarem durant molt de temps. Si la música del barroc era la música dels afectes, Bion· di es deixa arrossegar per les passions: principis fulgu· rants, forts contrasts dínà· mies, tempi accelerats. A· quest tocar fulgurant aplicat al barroc resulta fascinant i renova les obres, tot desem· polsant-les. Bioncli es mostrà pletòric de facultats, es pas· seja entre els músics de la formació (que es lliuraren amb tota1 dedicació) abans d'atacar amb el seu violí tes més esbojarrades cabrioles, i deixant-nos sense resp1ra· ció. Els somriures i les mira· des còmplices van ser cons· tants; es nota que s'ho pas· sen bé a l'escenari, i saben transmetre a l'espectador aquesta energia. XXVIII Festival de Música Antiga es Jos van lmmerseel, pisaoforte. Eric Hoeprich, clarinet. Taco Kooistra, violoncel. Brahms. Caixaforum. 28 d'abril de 2005. FJanders Recorder Quartet. Ciconia, Webster, Jobnson, Ashton, Simpson, Bach, Vivaldi, Van der Roost i obres anònimes. CaixaForum. 29 d'abril de 2005. .P.~~I~~P.~.~~~~~-~~- ;nú. trar Jre- ínés lui· nés que tgr.i ¡ica ?rtO . 6. Oli· wr, 3ni, Mi i'A· de art. les des 1 la van mts- ació ¡olt era on· les gu· nà· A· .cat oti lm· ;trà 135· da ren 3DS les !e.s, .ra· ira· ns· •as· ¡en lor a hem tingut l'oportunitat de referir-nos en altres ocasions, des d'aquestes pàgines, al fet que en cada nova edició el Festival de Música Antiga que organit· za la Fundació "la Caixa·· ofereix com a núnim un concert que no està dedicat estrictament als períodes medieval, renaixentista o barroc. Enguany. la inclusió d'un programa monogràfic dedicat a )ohannes Brahms venia justificada perquè Ics interpretacions es realitzaven amb instruments d'època. i tot i que la voluntat historicista sempre és ben rebuda, sovint aquesta pot girar-se en contra i anar en detriment de l'expressivitat de les mateixes obres. El concert en qüestió estava protagonitzat pel pianista )os van lmmerseel, el clarinetista Eric Hoeprich -tots dos especialitzats en la interpretació amb criteris històrics- i el violonceJ.Iista Taco Kooistra, que, curiosament, ha desenvolupat una carrera centrada més en la música contemporània que no pas en l'antiga. El recital començà amb una convincent versió de la So11ata per a clarinet i piano en Fa menor, op. 12011 de Brahms. ~merseel i Hoeprich assoliren un bon nivell de compenetració tímbrica, tot i Ics !imitacions expressives dels msttuments, de sonotitat atenuada i poc propicies, per tant, per a exhibicions virtuosístiques. Amb tot, la inl~rpretació, impecable tècrucament, ajudà a crear una atmosfera d'intimisme i recolliment gairebé màgica, tan característica de la música de cambra, però alhora tan difí- J cil d'aconseguir. En la segona part del concert, integrada pel Trio per a piano, violoncel i clarinet en La menor, op. 114 del compositor alemany, aquesta màgia quedà, però, trencada a causa d'un cert desequilibri entre les parts. I tot i que els intèrprets, per separat. mostraren uns bons dots interpretatius, l'obra no arribà a quaUar en el seu conjunt, perquè les suaus sonoritats del pianoforte i el clarinet contrastaren amb el timbre, més potent, del violoncel que, seguint també els preceptes de la interpretació amb criteris històrics, estava fabricat amb cordes de tripa. En aquest sentit, la preponderància del darrer -d'una veu aspra, especialment en els registres aguts- va desestabilitzat~ com hem dit, els resultats globals de la interpretació. Entre ambdues obres cambrístiques, Jos van Immerseel va oferir unes excel· lents interpretacions de les dues Rapsòdies, op. 79 de Johannes Brahms, que adquiriren, amb el pianoforte, una nova i insòlita perspectiva que reforçava en molts aspectes la bellesa inherent a aquestes dues petites obres mestres del piano brahmsià. si fa un moment parlàvem de la màgia que en ocasions amara els recitals de música de cambra, no podem deixar de referir-nos al recital que el prestigiós grup Flanders Recorder Quartet va oferir en el mateix cicle. Amb un programa titulat precisament "Màgic! ··, el conjunt belga de flautes de bec va fer una exhaustiva panOt·àmica per èpoques diferents, tot mostrant no únicament una indiscutible mestria interpretativa fruit de divuit anys de canera musical, sinó també una total adaptabilitat als diversos penodes i estils compositius. L'atractiu del concert es va veure emparat, a més, per dos aspectes: d'una banda, I l'espectacular dispositiu d'instruments que empra el quartet en el decurs del recital-una trentena, incloenthi una flauta baixa barroca de més de dos metres de longitud-, que els permet fer front a un ampli repertori amb les exigències tímbriques corresponents a cada obra. De l'altra, la filosofia que caracteritza el grup, segons la qual el rigor interpretatiu i el sentit de l'humor no són dos trets excloents del fet musical, ans al contrari, esdevenen complementaris. Aquesta darrera pecuJiaritat va servir perquè el públic quedés des del primer moment captivat pel carisma del Flanders Record er Quartet. El conjunt va convidar l'audiència a fer un viatge musical que començà amb la peça "O Virgo Splendens" del Llibre 11ermell de Montserrat, i acabà amb una curiosa obra del compositor dels nostres dies Jan van der Roost, titulada I Continenti, consistent en un recorregut per músiques ètniques dels cinc continents. Entre aquests dos extrems vam poder escoltar una selecció de danses medievals i renaixentistes, i també una versió per a quartet de flautes del Concert en Re menor, op. 3/11 d' Antonio Vivaldi, passant prèviament per la matemàtica Implacable de l'Art de la fuga de Bach, per mitjà de dues de les seves peces més representatives. Daniel Taylor, contratenor. Sylvain Bergeron, llaüt. Cançons i balades populars isabelines. CaixaForum. 30 d'abril de 2005. L' Arpeggiata. Obres i autors de diverses èpoques. Caixaforum. 3 de maig de 2005. Lux Orphei. Car1os Mena, contratenor. Juan Carlos Rivera, llaüt. Carlos García-Bemalt, clavicèmbal i orgue. Victoria, HidaJgo, Murzia, Cabanilles, Gómez de Navas. CaixaForum. 5 de maig de 2005. Via Artis. Diversos autors dels segles XIV i XV. CaixaForum. 13 de maig de 2005. E I contrast, sincretisme i qualitat podrien caracteritzar aquests dos concerts vocals i instrumentals. El contratenor canadenc D. Taylor ens va oferir una selecció de les anomenades lute song, és a dir cançó per a veu solista amb acompanyament de llaüt, en un bell i ric recorregut per aquesta literatura no tan coneguda al nostre país de l'època que música i poesia van atTibar a un maridatge perfecte en el segle d'or anglès amb figures de la vàlua de Dowland, però sense menysprear lots els anònims i les peces per a llaüt sol que ens van delectar en duo amb el llaütista Sylvain Bergeron. Amb un fi humor gairebé anglès, el contratenor canadenc va introduir alguna de les parts que després va servir musicalment amb una veu adequada al repertori i a l'estil corresponents, tot mostrant matisos diferents a les 29 389 e R XXVIII Festival de Música Antiga 249-250 30 390 temàtiques contraposades -en Ja seva majoria amatòries- dels diversos anònims, sempre acompanyat correctament pel llaütista també canadenc S. Bergeron. Com a contrast d'aquestes joies de la corona anglesa. vam poder sentir tres dics després les melodies i danses embogides que la dansa i el ritme de tarantel-la ha produït, tot al llarg d 'una selecció de peces anònimes i tradicionals, juntament amb composicions que tenint com a base aquest ritme binari de subdivisió ternària han utilitzat compositors d'èpoques diferents des del primer barroc, com Klrcher o Ka psberber o l'espanyol Santiago de Murzia, a contemporanis com Salvatore, Vi tale o Sparagna. L:Arpeggiata, un grup instrumental tan ric tímbricament, compost per salteri, guitarra, contrabaix, tiorba i percussió, a més de dos cantants, ens va delectar amb unes interpretacions carregades d'emoció, naturalitat i sinceritat interpretativa. De vegades pensem que un concert de música ha de tocar la fibra, però sempre dintre d'una seriositat. Això es trencà en el present concert per a bé de la música, ja que la gent va acabar per sortir xiulant les melodies que poc abans havien escoltat i havien acompanyat amb els seus palmells, però sense per això llevar ni un bri de la qualitat musical d' uns intèrprets que, com la seva directora, Cht·istina Pluhar, col·labora assíduament amb els principals conjunts de musica històrica europea. Un encert d'elecció i d'interpretació. A quests dos darret:s concerts van ten1r com a fil conductor la monodia i polifonia antiga en versions reduïdes a la seva mínima expressió i en les diverses tradicions musicals que van florir a França en l'última etapa medieval i que s'obren cap al Renaixement italià i hispà fins al barroc florit de Cabanilles, Hidalgo i Santiago de Murzia. La formació Lux Orphei va dividir el seu programa entre diví i humà, classificació clàssica dels anomenats "tons" o peces vocals segons el seu ús, eclesiàstic o teatral, tot oferint en la primera part una selecció d'obres del gran geni renaixentista de l'escola polifònica castellana T. Luis de Victoria, però en una versió -també feta a l'èpocade veu solista i reducció de la resta de la polifonia a l'acompanyament instrumental, en aquest cas l'orgue. En la segona part van venir els "tons humans", amb els quals la sobrietat eclesiàstica es va trencar per pasaca lles, fandangos i altres ritmes hispans més propis de l'escena amb una literatura més "humana". Acompanyada per guitarra barroca i clavicèmbal van aconseguir apropar-nos al concepte de festa barroca que hi ha darrere d'aquesta música simple a primera vista. Correcta la interpretació d'aquesta miníformació hispana, però vam trobar a faltar més picardia en la segona part i excés de solemnitat, que no significa misticisme, en la primera. A causa d'una mala formació musical, el repertori que ens va oferir el grup Via Artis no va acabar de convèncer. Acostumats que Ja dita música clàssica comença amb Beethoven per a molts, amb Mozart per a menys i amb pocs amb Bach i Vivaldi, plantejar un concert amb drames d'amor del segle XIV va tenir com a resultat una interpretació correcta però una resposta del públic més aviat freda i amb una assistència molt delmada. Si algun aspecte es pot destacar del concert, va ser la monotonia de les interpretacions. Foren peti tes joies, però enfilades de manera avorrida i amb poc ganxo, fet que no resta dificultat a la interpretació d'aquest grup italià format per músics de diverses parts d'Europa. La contenció d'aquestes ba- llatas i virelais va guanyar un mica en intensitat en les in. terpretacions dels rondear1s i stampidas que per un caràcter contrastat i rítmic van despertar d'una certa somnolència pròpies de la melangia d'aquests drames d'amor del segle XIV. Tal l'e· gada hagués ajudat, en aq uests concerts, tenir la lletra original i la traducció dels textos, ja que tant en e l primer comentat, per ésser en la seva part religio. sa en llatí, i en aquest segon concert amb textos en diver· ses llengües. esdevenia encara més difícil gaudir-ne, per Ja seva incomprensibiJi. tat textual. Suggeriment humil per COtTegír en futures edicions. Nous Repertoris, tribuna de música catalana La sisena edició de Nous Repertoris/Música XXI, wza de les poques opcions que té el compositor català per donar a conèixer la seva obra, s'ha celebrat amb un èxit esperançador, la qual cosa significa que la tasca dels seus organitzadors - Joventuts Musicals de Barcelona i del Gremi d'Editorials de Música de Catalunya-cu· mença a inserir-se en el panorama concertístic de la ciutat. Resumim aquí dos concerts més, dels sis que amb notable audiència van tenir lloc el passat mes de maig. Homenatge a Fleta Polo Nous Repertoris/Música XXI. Solistes de I'OBC. Fleta Polo. Auditori SGAE. 3 de maig de 2005. em de lamentar que la música de Fleta Polo no hagi merescut major atenció, ja que en les seves composicions es manifesta un notable temperament creatiu que, sense pretendre cap mena de revolució, posa èmfasi especial en la voluntat d'expressar les seves emocions de manera directa al públic. Amb un H llenguatge d'equilibri formal inqüestionable i un lirisme recolzat en un ric desplega· ment hannònic, la música de Pleta va posar de manifest una inspiració dc notable força, com també la solideSil del seu ofici creatiu. Aques· ta és la impressió que va sus· citar l'audició i estrena dels seus Trio de corda (Capricho 1985), el Quartet de cordo op. 69 i el Sextet de corda. Totes les obres de Ficta Polo van ésser acollides amb sin· ceres ovacions per un públic que escoltà amb atenció les bri.llants interpretacions que. encapçalats per Àngel )es~s García van oferir els Sohs· tes de l~OBC i que a la veça· da es convertien en emocionat homenatge als setanta· cinc anys de Fleta Polo. -4wj•w•·•••m.. CR Vigència i polivalència dels nostres compositors - ., grun ¡,w1 Part'llllda i :s in'eaus ;\/1\JUllt>rrt', :un tmic :erta ~e la unes íl ve- Í ' J: . l'''"""''""'"' "'"'" r'·~ ~ l");., ~_yr en lfk\ - ,· ji ' Y. ~-_,.. tCció per ,igio. egon ~ver­ HO· r-ne. ibilinent :ures una per èxit dels 1QÍ CO· e la que s de :mal sme egaade fest Jble :lesa ues- SUi- dels ieho ,da rda. Jolo sin· ,blic de~ ~ue, ~sús >lis· ~ga· cio- JI8· Nous Repertoris/M(Jsica JQ( I. Alumnes de l' Escola de Música de Barcelo· na. D. Colomé. X. Mont· salvatge. J. Cerve·lló, J. Nin-Culmell. Auditori SGAE. I 7 de maig de 2005. estaquem l'excel·lent nivell que van manifestar els alumnes de grau superior de l'Escola de Música dc Barcelona: G. Busquets, J. Parellada, J. Peñalver i R. Rovirosa, piano; A. Pusztai, flauta; B. Gòmez, E. Grajaies, E. Marcet, violí; M. Esteban, viola, i A. Comellas, violoncel. Ells van conferir al concert un clima d'esperançadora musicalitat i una nota d'entusiasme per Ja feina que estaven rea li tzant. Aspecte que a vegades en recitals protagonitzats per D insh-umentistes amb una llarga experiència en actuacions públiques difícilment es percep. L'enginyosa versió per a piano a quatre mans de l'Scherzando over Beerthoven de O. Colomé va obrir el concert, que va concloure amb un interessant i personal Quintet de J. Nin-Culmell. Entre aquestes dues obres, es van interpretar Dos moviments per a trio de Jordi Cervelló, d'un desenvolupament atractiu, i Tres policromies per a violí i piano de X. Montsalvatge. En resum, els quatre compositors, cadascun a la seva manera i també amb innegable ofici i imaginació, venien a representar la vigència d'una música que inscrivint-se en els corrents del neoclassicisme revela creativitat i sincera musicalitat. Brillant clausura d'Avuimúsica Avuimúsica. Quintet de Metall de I' OBC. A. Grèbol, S. Berge, F. Quintana. E. Eckart, W. Dragsta. F. Rabe, J. Guinjoan. Auditori del MACBA. 25 de maig de 2005. ' Associació Catalana de Compositors va clausurar la seva vuitena temporada d'Avui música amb un brillant recital a càrrec del Quintet de Metall de l'O BC, el qual tingué lloc a l'Auditori del MACBA. Una partitura més aviat light d'estil jazzístic d'Armand Grèbol, una interessant obra per a solo de tl'ompa del suec Berge, i també l'estrena de Taronja del jove F. Quintana Gen~rau -una peça de mc~n~osos contorns expresstontstes- i l'audició d'Adl'ent d'Edmund Eckart -de L CA ' o neurosi de co1npositor? ¿Opera Qüestions sense resposta La meua filla sóc jo de Carles Santos (m(Jsica i llibret). Cantans: A. Comas, X. Galan, I. Gracia, M. Melero, L. Rodríguez, O. Rosés, C. Sneider, A. Zaplatina. Ballarins: X. Estrada, T. Jodar. Grup instrumental d'alumnes de l' ESMUC. Dir.: Carles Santos. Teatre Lliure. 19 de maig de 2005. ~· ir la tt en TI gran bellesa sonora i forma magníficament equilibradavan constituir la primera part. En la segona meitat del concert, el públic va poder aplaudir la feina dels instrumentistes en una altra estrena, Lamento de jericó, un treball d'extensió considerable; un jmpressionant solo de trombó, revestit de discret joc escènic, intit-ulat Basta de Folke, i una bella versió de Vectoriel de Guinjoan, una peça que als seus vint anys de l'estrena continua produint impacte per les seves troballes i els plantejaments instrumentals. V am assistir a una estrena d'una obra del compositor va lencià en la qua lles diverses disciplines de música, teatre, dansa i per[orma11ce s'entremesclen en un lotum revolutum amb divers resultat de qualitat. Aquest resultat, en l'obra que ens ocupa. ha estat bastant negatiu quant a creativitat, inspiració i novetat Una plantilla de 8 cantants, 2 ballarins, 8 instrumentistes de vent i 2 de percussió, a més de bastants moments musicals enregistrats són els elements amb els quals es construeix aquesta nova obra. qualificada com a òpera dc petit format. d'una durada d'uns 80 minuts. Descriure'n l'argument creiem que és irrellevant. perquè no té cap coherència ni sentit, sobretot després de l'inten t repetit de llegir seguit el llibret, dividit en tretze escenes totalment deslligades, a part de la pobresa textual i de nivell semàntic. El que menys deu impo1·tar és que s'entengui la lletra de l'obra, perquè no aniba a l'espectador d'una ma nera comprensible (per una escriptura mus ical que fa impronunciable els textos, per tessitura voca l, per instrumentació o pel moviment escènic que ho pertorba) i si hi afegim que no hi havia sobrctitulat... Quant a l'aspecte musical del producte, vam tenir la impressió de caos d'inspiració, amb moments de cacofonia absurda, clústers musicals sense sentit i línies melòdiques que no conduïen enlloc. Musicalment, l'obra comença amb un solo de ela· rinet al qual es van afegint progressivament la resta dels instruments dc vent en una pro· gressió tímbrica interessant. Aquesta fanfara o obertura dóna pas a un número per a quatre veus femenines que a tall de valquíries embarassades confo¡men una música més de percussió que no vocal tot arrossegant-se pel terra i deixant que passi per damunt un giny imitació d'un gran fetus que dóna nom a aquesta escena. Les quatre escenes següents vénen titulades com a "jocs", i així veritablement s'ho va prendre el públic davant el tenor A. Comas, el qual, intentant imitar els primers sons d'un nen. balbotejava entre rot s i sons amb false1. passant a una sèrie de recitats de text incomprensible mentre saltava a corda. La violència pren text i música en la veu del baríton X. Galiin. Continua el despropòsit amb un absurd recitatiu cridnt d'armes diverses de baríton, mentre dóna voltes amb un petit cotxe de fórmula I per donar pas a un dels moments musicals més ben aconseguits amb un diàleg musical entre el baix!. García i un cor enregistrat femení. Representar l'adolescència amb un solo musical de contratenor és una bona idea per incorporar aquesta veu dintre de la creació contemporània, i a més per escriure un moment de gran sentit líric magníficament interpretat per O. Roses, però que surti amb un gran penis en erecció, ho creiem completament gratuït, i per descomptat. que el cantant hagi d'adaptar-se a l' acompanyament enregistrat d'un violí, poc seriós. Les tres escenes següents, titulades "orgasmes", són ja un plus d'absurd tant en plantejament dramatúrgic com musical, tot resolent-ho amb una obra que no és de San tos, Silence de J.Cage (i per tant, suposem que deu haver pagat drets d'autor per incloure-la). La penúltima escena és un d uo entre soprano i baix, amb un de ls moments més aconseguits de l'obra, en el qual la soprano acompanyada de piano, també pregravat, canta sobre la frase "¿ObHdant tomarem a ser?" Pot ser que aquesta sigui la resposta per entendre aquest intent d'òpera de Santos. Picades d'ullet absurdes, concessions a la galeria i provocació fàcil sense cap missatge interessant oí novetat musical digna de ressenya, aquest és el resum de l'aposta operística d'aquest any del compositor resident del Teatre Lliure. Solament dues qüestions obenes per a qui toqui respondre-les: ¿no hi ha compositors catalans joves amb obres més interessants que la que s'acaba de comentar i que no tenen possibilitat d'estrenar per l'esnobisme de portar compositors de fora del país? ¿Els diners públics han d'anar a aquests projectes que amb la consigna de la "llibertat de creació" tenen a part d'un bon màrqueting una qualitat dubtosa, una resposta d'assis tència del públic mitjana, d'aplaudiment educat en les funcions que no són d'invitació i en les quals algú s'atreveix a cridar "San tos timador" al final a un compositor fantasma que solament compareix per rebre els aplaudiments d'una estrena entre amics? 31 391 Directors d'orquest ra/direcci ons personals (7) El destre Izquierdo ERNEST MARTÍNEZ lzQUIERDO ÉS DESTRE. DES DE L'APARENT APARENÇA QUE UN DIRECTOR QUE EMPUNYA LA BATUTA AMB LA MÀ QUE EL NOMINA ÉS COM UN ANGLÈS CON DUINT PEL CONTINENT POT INDUIR A EQUÍVOCS, RESULTA QUE, FINALMENT, LES APARENCESEN GANYEN.VA ARRIBAR A DIRIGIR L'OBC QUAN L'OBC SORTIA D'UN PERÍODE DE DISCUTIBILÍS SIMS DRETANS AL PODI. I VA COMENÇAR A REMUNTAR-L A, PERQUÈ EL MESTRE ÉS BON MÚSIC I ÉS TENAÇ. 249-250 32 392 E serie després d'haver-me passejat per hemeroteques i detecto un missatge generalitzat i universal: critiques exce1·1ents. Com que també l'he escoltat en força concerts, tinc presents els aplaudiments i fins i lot operístics "bravos". Constato, per tant, des del paràmetre de l'opinió pública i des del popular i nombrós, que Martínez lzquierdo té un suport democràtic sòlid. Martínez Izquierdo té dos pares musicals: foan Guinjoan i Antoni Ros Marbà. Posats a buscar indiscutibilitats, no pot tenir millor genotip artístic. I entranyables germans que l'estimen i el valoren: Salvador Mas, Josep Pons, Edmon Colomer... De Guinjoan va aprendre el sent it últim de la música del nostre temps, el seu joc dc probabilitats amb el color de timbres, la força eòlica del ritme, la idea d'austeritat en el material sonor, tantes vegades inversament proporcional als seus enormes resultats quan aquesta matèria primera es transcendeix a si mateixa i esdevé energia, és a dir, música. De Ros Marbà ha après senzillament a dirigir, complexa operació que comença en una bona lectura de la partitura, una millor comprensió del seu missatge, i la necessària llibertat d'interpretació. Però ha tingut altres mestres que li han deixat la seva poderosa empremta. Jesús López Cobos i Pierre Boulez, sobretot, que són també dos senyors diguem que prou respectats i coneguts de tots els que ens considerem beneficiaris de l'art del so. La complexitat de la di- recció i de la composició tomen a trobar-se. Finalment. Martínez lzquierdo, encara que més conegut com a director. és també un bon compositor. El mestre va arribar a I'OBC havent fet gran una orquestra petita, la Pablo Sarasate de Pamplona. Tothom sabia que dominava com pocs el repertori contemporani, però molts es preguntaven què faria amb el big brother simfònic. Però el nostre home és valent i va plantar-se ben aviat davant d'una "megapartitura~ com la Missa de Requiem de Verdi, tenint al davant intèrprets de poca broma com l'Orquestra de l'Òpera de Solia i I'Orfeón Donostiarra, poc després que Claudio Ab bado els triés justament a ells per anar de la mà amb la Filharmònica de Berlín en la commemoració del centenari de la mort del compositor. Peralada va emmudir i va enfollir. Temps després, se les havia amb l'oratori La Creació de Haydn, amb l'orquestina que l'havia llançat, al Palau. Va ser una versió de les que hom por qualificar sense hipèrbole de memorable. La Creació diu moltes coses; a vegades -molt propi de Haydn- hi ha fins i tot mimesi de realitats difícils de descriure amb el llenguatge verbal, tan traït per l'esclavatge de la denotació, de la necessitat de guions explícits. La Creació de Martínez Izquierdo va tenir cura de tota aquesta metafísica que tan bé s'adiu amb la intensa "extensitat" de la música. Era el 16 de març de 2003 i vaig concloure la meva crítica de "La Vanguardis" aixi "L'OBC ha fet un bon fitxatge." D'aleshores ençà, el mestre s'ha passejat per repertoris amplis, tot demostrant una enorme imaginació en la programació i versatilitat en les versions, sempre des d'una digni tat artística molt ben comunicada. Capaç de dirigir trobant el punt de cocció no fàcil de pia- nistes al dente com Michel Camiloo Gianluca Cascioli. Capaç de barrejar Be· ethoven i Stravinsky, del qual ha dei· xat una Sacre per a la memòria, altra· ment dit memorable. ¿I el Brahms amb en Colom? ¿! l'enregistrament pera Harmonia Mundi dels Concerts per piano. clarinet i violoncel de Guinjoan? La llista que la intel·ligència emocional ha guardat seria prou llarga. E mest Martínez lzquierdo acaba de presentar la seva propera temporada. Serà la culminació de la seva feina. Ben pensada, oberta de repertori i amb solistes dels considerats imprescindibles, com Kiri Te Kanawa, Gidon Kremer, Lluís Claret i Maria Joiio Pires; sense deixar-nos al tinter la soprano María Espada, que va excel·lir en l'esmentada versió de LaCre· ació. I el Falla que farà amb la cantao· ra Ginesa Ortega, que protagonitza be· llíssimes versions de les cançons tradi· cionals que va recuperar García Lorca. en versions cambrístiques que va dirigir Pons amb l'Orquestra del Lliure. Una temporada que permetrà veure el punt zenital d'un gran director que -els qui el coneixen ho saben-. a més a més és una bona persona, qualitat aquesta que ja va al desús i és poc valorada. El mestre, en fi, és senzill. Va treure l'orquestra dels uniformes aristocràtics posant el vestit al dia, cosa que sens dubte acosta escenari i públic, en uns temps en els quals cada cop la comunicaci_ó ~ menys unidireccional, més interactiva I concelebrada. És obert i entén la cul· tura com un emiquiment ampli de l'és· ser humà, i de tot plegat se'n ressent fa· vorablement la seva música. Ernest Martínez lzquierdo és jo,·e, quaranta-tres anys. Té molt recorregut per davant i segur que en sentirem par· lar molt, per a fortuna de la música, dels melòmans i del pais. L A CANÇÓ D E MUNTANYA La crisi de la cançó d'excursionista lo o ·Bedei!Ja. unb -lar- IDO, llisI ha aba •era 3CÏÓ 1da, i els ~i ri 3ret s al ! va ::re· •ao· be· 3di· rea. i gir Jna unt qui >és ~ue ure tics ;ulr hps )és ..ai :ui· 'és· fa· ve, gut .ar· lclo om sempre en el nostre número estival, fem una proposta sobre el paper lleugera. I remarquem el concepte "sobre el paper", perquè sovint aquesta dimensió amaga una realitat prou densa. Aquest és el cas que ens ocupa. En principi, la cançó que és -o potser seria millor dir era- can tada pels excursionistes, pels amants de la natura, pels que tresquen cims, es passegen per valls, omplen refugis i munten acampades, correspon a una dimensió lúdica, festiva i joiosa; en resum, deliberadament no transcendent. O almenys en la qual el component transcendent no n'és objectiu principal. Aquest és un món que especialment en una societat com la catalana, molt procliu als esports muntanyencs, ha gaudit d' unes considerables afinitats i ha comportat fins i tot una parcel-lació concreta dins del conjunt d'aquesta praxi. A redós de les xiruques, de la motxilla, de la tenda, del foc de camp, dels fulards, dels trajectes allargassats joiosos amb tren, de l 'harmònica i de la guitarra, hi ha hagut munió de jovenalla i no tan jovenalla que ha fet sentir la seva veu enmig de boscos, muntanyes i valls. I ja de manera més institucionalitzada, en trobades específiques. Estem situant una realitat amb un deix nostàlgic inevitable, que els canvis dels temps han pertorbat en bona mesura i que han anat marginant, en un camí que de moment sembla imparable cap a noves realitats diferents: auriculars que penetren músiques estàndards, desplaçaments ràpids individualitzats, dimensió competitiva més que lúdica de l'esport muntanyenc i crisi de proclivitats associatives, entre altres raons, són força a l'arrel d' un altre estat de les coses ... ¿Millor o pitjor? Qui ho sap. 33 393 La Festa de la Cançó de Muntan ya Sr VOLEM lUSTORIAR, ENCA RA QUE SIGUI BREUMENT, tA FEsTA DE LA CANÇó DE MuNTANYA QUE ENGUAN Y CELEBRA LA QUARANTA-UNENA EDICIÓ AL SANTUARI DE LA SALUT DE SABADELL, HAUREM DE REMUNTAR-NOS ALS INICIS DE L'EXCURSIONISME CATALÀ I, FINS I TOT, A LES CnllÇOIIS DE FRANCESC P ELAI I BRIZ (CINC VOLUMS, 1866-1877), GAIREBÉ COINCIDINT AMB de /a terra ls grups corals proliferaren i s'intercanviaven concerts, fins que Ja gran concentració de mil cinc-cents curse. LA PRIMERA ENTITAT: L'ASSOCIACIÓ CATALAtistes d'Elisard Sala a Montse1Tat el dia 27 dc maig de NISTA D'EXCURSIONS CIENTÍFIQUES (1876). 1962 motivà i esperonà josep Maria Castelló, director de la Coral Catalunya, de l'Agrupació Excursionista CataJu. nya, i el seu president Josep Cuadrench i Castellà a organitzar una trobada de les set corals excursionistes que ja havien parti. cipat en un homenatge a joan Maragall a Núria dirigides pels n tenim testimonis en l'Anuari de 1882 de l'Assomest;es Josep M Castelló, Elisard Sala i Josep M Pcrellada. ciació d'Excursions Catalana, que publicà un aplec Cosa difícil en l'època que es vivia. El governador civil de de cançons catalanes que prosseguí amb cançons Barcelona no en volia saber res, d'un concert multitudinari del Rosselló i de l'Urgell. en llengua catalana, però finalment el president de l'Agrupa. Aplecs i recerques que foren recomanats en els congresció, en Francesc Trias i Saperas, aconseguí per al dia 9 de maig sos excursionistes de 1911 a 1913, en el darrer dels quals de 1965 - al cap de tres de porfiar- l'autorització del gover· s'estrenà per l'Orfeó Manresà l'Himne de /"excursionista, nador civil de Girona per celebrar la PJimera Festa de la Cançó amb lletra de josep Franquesa i música de Joan La mot e de de Muntanya a Hostahic, sempre, però, que el programa no Grignon. fos totalment en català; s'estrenà la cançó El tozc¡l del mallo La difusió prosseguia, les entitats publicaven en els butlleque Elisard Sala havia dedicat a la gent de l'Alt Aragó. tins lletres de cançons populars que els associats entonaLes tres pd meres se celebraren a Hostalric, les dues següents ven en les seves caminades muntanyenques. El portaveu a Montblanc. i la sisena a Castellterçol. Fins aleshores les ha\ia dels excursionistes de l'Ateneu Enciclopèdic Popular ho organitzades la Coral Catalunya, però a partir del 1971, tant feia mensualment, a més de les sessions dedicades als socis el lloc escollit com l'organització foren rotatives: les localitats dirigides per Aureli Capmany i joan Amades. visitades per la Festa de la Cançó de Muntanya han estat: Bagà. L'any 1934 es va editar el Cançoner popular de l'excurSolsona, Cabrera de Mar, Moià, Berga, Besalú, Valls, Sant Cugat sionista, de la Federació de joves Cristians de Catalunya, del Vallès, Mataró, Igualada, Santes Creus, Teià, !"Espluga de recull, estudi i notes explicatives de,mossèn Francesc Francolí, Sant Feliu de Guíxols, Santuari del Collell, Santa ColoBaldelló. El 1935 el Cançoner de la Secció de Muntanya ma de Queralt, Santa Coloma de Fruners, Cervera, Caldes de del Centre Excursionista de Catalunya, amb cançons popuMontbui. Sant Joan de les Abadesses, Oliana, Vic, Prats de lars i alpines foranes, com també poesies muntanyenques Molló, l'Espluga Calba, Caldes de Malavella, Bagà, Santuari de adaptades a partitures de grans compositors -I"any 1954 Núria, la Garriga. Arbúcies. la Seu d'Urgell, Vilafranca del ja havia assolit la setena edició. El 1936, el mateix mossèn Penedès, Castellar del Vallès i enguany al Santuari de la Salut Francesc Baldelló ens ofeJia Cançons de tot arreu, vuitande Sabadell. ta-sis cançons populars traduïdes al català. Hi han participat sempre: Coral de l'Agrupació Excm-sioAnecdotàtiament, recordo que en una de les meves excurnista Catalunya -actualment Madligalistes de Catalunya-, Coral sions primerenques a Riells del Montseny, els veterans es de la Unió Excursionista de Sabadell, Cantaires Muntanyencs tragueren unes llibretes de la motxilla amb del Club Excursionista de Catalunya, Coral Uetres de cançons i ens ensenyaren la popuNúria de la UEC de Gràcia i Cantaires de la lar La dama d"A.ragó i unes d'humor com: UEC de la UEC de Barcelona. Amb la col·la!Jo. Cinquanta anys faré el diumenge... , Tant ració esporàdica de les corals de l'Agrupació petitet maridet m'heu dat... Excursionista de Reus, Centre Excursionista Com hem dit, els excu1-sionistes omplien de Catalunya, Centre Excursionista dc Terras· les estones de viatge i de descans recorsa, UEC dc Coll-blanc, Club Muntanyenc de dant les seves gestes tot entonant cançons Santa Maria del ColleU (Girona) Sant Cugat, Centre Excursionista de la Comar· 2fJ d'abril dd 1986 populars o de muntanya traduïdes a la ca del Bages, Centre Excursionista d'Olot. nostra llengua. Defugint els cuplets de Centre Excursionista Montclar, Centre Excur· moda. Cosa que promogué l'organitzasionista del Penedès i Club d'Esquí Puigrnat ció de cursos de cançons i la consegüent Malgrat la solidesa de Ja Festa de la Cançó creació de petites corals per actuar en focs de Muntanya, són de preveure algunes tam!Jo. de campament o festivals adients. rinades d'estiu, i les tècniques de viatjar actuals Prosseguírem cronològicament: Elisard han desfet les colles nombroses, tothom Sala i Casasses musicà Ics Canço ns de gairebé escolta la seva música preferida i no muntanya, de nit i de camí del poeta mataqueden pas espais de temps per omplir amb roní josep Punsola i Vallespí ( 1949). La converses i cantades, cosa que redueix la basc: Secció de Cultura de la UEC de Barceloque engruixia les nostres corals excursionis.......... lbauala I t na edita el primer cançoner dels Cursets tes, que, gràcies al prestigi i el bon fer, tiren de Cançons de Motxilla (cursets que, creats endavant amb gran fermesa. Així sigui. E 249-250 per Elisard Sala i continuats per Emic Aguado. es propaga. ren prop d'una vintena d'anys per les entitats excursionist~ d'an·eu de Catalunya). Vénen després Cançons de camí enllà de Pere Benavent i Elisard Sala ( 1954) i Cançons a flor de lla1>is editat també per les )OAC. El grup de muntanya de l'Agrupa. ció Cultural Folklòrica de Barcelona edità La cançó i la muma. nya amb poesies de diversos associats musicades per Ernest Borràs. - ~ E A111b la cançó de 111untanya a flor de llavi'' 11 LA CANÇÓ DE MUNTANYA ÉS UNA CANÇÓ PER CANTAR MÉS QUE PER ESCOLTAR. NI EN DISC, NI PER RÀDIO, NI EN DIRECTE. Es CANTA, SOVlNT ACOMPANYADA AMB GUITARRA, O ES TOCA AMB HARMÒNICA O AMB FLAUTA DOLÇA. A PLE AIRE, AL TREN, A L'AUTOBÚS DE LÍNIA QUE RECORRIA LES CARRETERES EMPOLSEGADES, DALT DE LA BACA I TOT, ENVOLTATS DE MOTXILLES I FARDATGE. EN CANTÀVEM PER SALUDAR EL NOU DIA, FENT CAMÍ, DINS LA TENDA -AL REPIC DE LES tradició alpina, suïsses, tiroleses, savoiardes, franceses, alemanyes, poloneses ... Salut, sublims muntanyes, L'es. tirià, L'home de Cro-magnon, Visca la claror del foc ... En català. Una generació de cançons, cançons d'una genera· ció. Una altra font era la provinent de l'excursionisme, el cançoner del Centre Excursionista de Catalunya. Una altra, els cançoners Cançons per al poble, d'Editorial Seràfica, Plantem cantant d'editorial Nova Terra, Cançons de tramuntana ... na alh·a procedència era l'escoltisme, els fulls de la DDE, el cançoner "Unum cor", el Canto. ral Scout d'Ediciones Sígueme... Cançons adaptades per Artur Martorell, per mossèn Antoni CAMPAMENT, A COLÒNIES, SOTA EL CEL Batlle... Minyó, somriu! Són records confosos, Sobre els ENTATXONAT D'ESTRELLES, A L'ESCALF cims, Au, anem, amics meus, a Sibèria ... Cançons tretes AMORÓS D'UN FOC DE CAMP. de gravacions escoltes franceses o angleses -Marchons da ns le vent, Chorale federa/e Scoutisme François, Sois prêt!, Adjiji, The scou1 sang book- o catalanes, com Can ls al vent i Foc de camp de la Coral Sant Jordi, a Ediphone Edigsa. I, amb l'Oriol Martorell, l'editorial MF, i les o hi cal ni megafonia ni tarima. Ni particançons exportades d'À Coeur ]oie, de César Geof(ray, de tura ni assaigs ni batuta. Això sí, cançoners Marcel Corncloup, adaptades al català ... Després ho amb les lletres -o també amb partitura- i comentaria el mateix Oriol Martorell, en el segon volum amb anotacions sobre els acords de guitarde Paraules i escrits, on es llegeix: "El pare èra dels que ra. I discos, també: no tant per escoltar sinó per aprencreia -i m'ho va ben encomanar!- que acostuma a ser dre'n la melodia. Cançoners apaïsats, de butxaca de molt millor cantar una cançó traduïda a la llengua dels motxilla, molt a mà, o de butxaca d'anorac. Amb tot, intèrprets que no pas en la versió original." les cançons d'excursió, de muntanya, s'aprenen una Mossèn Batlle, d'altra banda. incorporava poemes de vegada per sempre, se saben de memòria. Es canten Joan Maragall i d'altres poetes catalans a melodies d'al· a una sola veu o, com a molt, hi ha quj s'atreveix amb una segona, intuïda, elemental. O a cànon. tres procedències: Aquesta mata olorosa, Tot baixant per drecera ... encaixant-les amb encert, forçant-les tan sols la expresperquè banda, La lletra és important: d'una Una manera senzilla d'acostar la poesia catala· lleument. insh·usuport l'únic és sa; de l'altra, perquè la veu un és muntanya de mental de la melodia. El cançoner na als nois i noies, tot naturalment. Artur Martorell pouava del ric tresor dels espirituals aplec de cançons. Qui en feia la selecció?, d'on sortien? negres, tota una descoberta en aquell temps: Vell pelegrí. D'autor, anònimes, tradicionals, creacions, adaptaNo tardis, Jack -aquell emotiu plantation song-, Gron· cions d'altres idiomes, signades o no. El repertori era xa'm, estel daurat ... Va ser Artur Martorell qui em va variat, divertit, animat, entranyable. Encara suggereix vivències de colla, anades amb tren, rutes a peu, vetllaintroduir en la tasca apassionant d'adaptar. Ell i el bon amic Joan Argenté, poeta, badaloní com des ... Cantar-les junts era una autèntijo. Encara recordo el mestre al seu ca experiència de fraternitat. despatx, com m'ensenyava que una En el record, el vell Cançons a flor MossÈN BATLLE, adaptació com cal, a part del contingut, de llavi, editat per la }OC (Joventut ARTUR MARTORELL I per poder ser ben cantada, havia de fer Obrera Catòlica), cap als anys coincidir els accents de la lletra amb els cinquanta del segle passat, en català. J OAN ARGENTÉ, NOMS de la melodia. També em va fer adonar Tothom el tenia, tothom l'usava. IMPORTANTS EN LA de la riquesa de monosíl·labs que té el Moltes cançons se sabien de memòVINDICACIÓ DEL català, un recurs per utilitzar, sobretot ria, sovint només ens en servíem per GÈNERE. en adaptacions de l'anglès; i de la gene· triar quina cantar, gairebé al vol, i rosi tat de paraules agudes, que el fan tothom s'hi afegia. Moltes eren de GOTELLADES DE PLUJA O DEL BAIX CONTINU DELS TRONS-, ALS VESPRES AL REFUGI, AL N U >es, 'es. En , el Rermi6 tradiclonal de mestres i presidents de corals (VI Festa de la Canç6 de Muntanya, Castellterçol, 1970) tra, ica, de ulls li(} aponi els :tes 'Jns ;ois tllts )ne les de ho ~m 711e ser tels de ral· per :ols lla· rals grí. Oli· va 100 om )eu ana rt·fer els par i el ~ot especialment apte per a l'adaptació del francès. I també a derivació als records personals era, d'al-ho recordo prou bé- de la sonolitat de les emes i enes guna manera, inevitable. Ara, però, caldria -"gronxa'm ... ", "dalt del tren ... "- a final de vers. en les continuar l'article reprenent el ftl que va del notes llargues: els espirituals negres ho agraeixen. Cançons a flor de llavi a l' Uel·lé! i als dos En Joan Argenté em va fer entendre que una bona adap· lukaidf, que van significar un canvi de generació, la tació no és tant la que se sotmet fidelment a la lletra, sinó dels anys seixanta, amb la incorporació de la Nova la que u tradueix" l'esperit original; la que és capaç de Cançó i, sobretot, amb el desplegament del moviment provocar en el públic -i a qui canta, és clar- uns sentifolk i la cançó de protesta en el seu repertori. La justiments semblants als que la lletra original desvetlla en el ficació de l' Uef.lé comença arn b aquestes paraules: seu públic. 1 que si un bon traductor adaptador ha de "Ben segur que per les vostres mans han passat molts conèixer bàsicament la llengua origi nària, encara més cançoners. Però, al nostre entendre, els reculls que ha de conèixer la pròpia, és a dir, la dels destinatatis. Aixi, s'han fet fins ara, a casa nostra, són ja poc actuals. Le plat pays del cantautor belga Jacques Brel, a mans de Per això ens hem decidit a reunir, en un petit cançol'Argenté, es convertia en El clar país que és Catalunya. ner, cants de tota mena, cants d'arreu, cants -la nzajoCom també, en un nivell molt més modest, el Vechio scarria- d'avui", i signa l'Equip Telstar-33. El nou cançopone va donar peu a la Vella xiruca. Enteníem que una ner consta, en una primera part, dels apartats "Natulletra adaptada no podia ser una lletra de rebaixes, per ra", "Bans i danses", "Vespre, foc i comiat". En la senzilla que fos, sinó una "re-creació". segona inclou "Cançons d'avui" i ''La cançó espiritual Ho he tingut molt present i gosa1ia dir que l'adaptació d'avuj". Encara no hi apareix el folk-song, la novetat de La vall del riu vermell, a partir del Red ri ver valley, va de les aportacions d'en Xesco Boix, just retornat dels resultar especialment reeixida. Recordo quan va ser cantaEUA amb l'impactant repertori d'un Pete Segers, d'un da multítudinàiiament per primera vegada: va ser en l'enBob Dylan ... Escolia-ho en el vent, Els temps estan terrament de Josep Pallach. Un calfred em va recórrer la canviant... pell quan m'ho va explicar algú que hi havia assistit. Ja En aquesta dinàmica, cal destacar la tasca decisiva tenia raó, però, en Cruells, de "Música del Sur" d'Edid'Hogar del Libro, amb el malaguanyat Àngel Fàbreciones Quiroga, quan em deia: '·Mai no et faràs ric amb gues, i l'Equip Telstar-33, que va apostar per l'ediles teJ•es cançons, només es canten a la muntanya i a les ció dels nous cançoners i la gravació dels discos Als esglésies, els dos únics llocs on no es paguen drets d'au4 vents. I el protagonisme dels Falsterbo-3, de Pau tor." Tant se val! Tanmateix, puc ben manifestar la satisRiba. dels Sapatres, dels Tres Tambors ... Realment, facció que vaig sentir quan el company els temps estaven canviant: la presa de Jaume Arnella em va comentar la reacconsciència cultural i nacional, el ció d'una colla de joves excursionistes; moviment d'estudiants que gosava un dia, anant amb tren, va intentar manifestar-se cantant davant els LES CANÇONS QUE corregir els acords de guitarra amb què "grisos" Tots junts vencerem i No ES CANTEN A acompanyaven Les rondes de vi. Res serem moguts! [ les expressions de MUNTANYA NO d'admetre l'en·ot~ ni quan ell, per la nova Litúrgia en llengua vernacla, PROPORCIONEN DRETS reforçar les pròpies raons, es va identisorgida del Vaticà n, incloent-hi les ficar com l'autor de la melodia."-! ca! D'AUTOR. bescantades misses kumbaià, al so -~contestar-li-, si és una cançó tradide les guitarres. Però això ja seria flona/ catalana!" un altre article. L THEO ADAM THEo ADAM VA FER UNA BREU APARICIÓ EN EL Pnrsifal QUE VA PROTAGONITZAR PLACIDO DOMINGO AL LICEU EL GENER PASSAT. TÉ UNA EDAT MOLT AVANÇADA PERÒ UNA NATURALESA PRODIGIOSA QUE FA QUE LA SEVA QUESTA ÒPERA TRANSCENDENTAL DEL REPERTORI WAGNERIÀ. D ES DEL SEU DEBUT EL 1949 A L'ÒPERA DE DRESDEN I A PARTIR DE 1953, HA ESTAT TOT AL LLARG DE CINQUAN- APARENÇA FÍSICA NO ES CORRESPONGUI AMB ELS SEUS ANYS. LA SEVA VEU TAMPOC TA ANYS UNA FIGURA F ON AMENTAL EN LA INTERPRETACI Ó DEL REPERTORI VOCAL DELS COMPOSITORS ALEMAN YS, COM A MEMBRE NO HA ENVELLIT FINS AL PUNT DE N O PERMETRE-LI CANTAR ENCARA EL PAPER o' A- P ERMANENT DE L'STAATSOPER DE BERLÍN I , SOBRETOT, EN ELS F ESTIVALS DE B AYREUTH. L'hereu de Bayreuth a seva veu recull el testimoni de la generació que va protagonitzar una de les èpoques més esplendoroses de Bayreuth, treballant sota la direcció de \Vieland Wagner. Ha portat aquesta herència de la tradició musical alemanya als millors teatres del món, en cadascuna del miler d'actuacions i dels moltíssims enregistraments que l'han convertit en una llegenda de l'òpera i que tenim el privilegi d'entrevistar gràcies a la traducció de la Sra. Adela Rocha, segurament la persona més poliglota del Gran Teatre del Liceu. -Per què és la primera vegada que canta al Gran Teatre del Liceu, després de la seva llarguíssima carrera internacional? L -No hi ha cap motiu concret. Vaig venir quan s'estava reconstruint el Teatre, vaig interpretar també Parsifal en versió de concert al Palau de la Música. Abans no es devia plantejar l'ocasió o no es devia trobar un forat a l'agenda. 398 -Amb tots. Això també em passa amb les òperes de Mozart i d'Strauss. -¿Creu que hi ha algun paraHelisme entre La flauta màgica de Mozart i el Parsifal de Wagner, entre les seves simbologies religioses? -No ho crec. Les dues són meravelloses. -Com entén la interpretació de Wagner en relació amb els altres autors alemanys, com Mozart i Strauss? -He interpretat moltes òperes alemanyes, fins i tot de modernes, com Baal de Gerha. Totes fenen la seva dificultat. Cadascuna planteja problemes diferents. -¿Ha hagut de desenvolupar la seva tècnica de manera diferent per a cadascun dels gran compositors que formen el repertori alemany: Bach, Mozart, Wagner, Strauss ... ? -Vaig començar a Dresden (on vaig néixer) fa molts anys, el1949, i després a Bayreuth el 1950 ja vaig cantar per primera vegada Els mestres cantaires amb Wieland i Wolfgang Wagner. -La base tècnica és la mateixa, però cadascun t'obliga a desenvolupar una particularitat. Evidentment, no puc cantar de la mateixa manera Bach que Wagner, encara que s'ha de poder cantar un Hans Sachs igual que un Wottan. Sempre hi ha unes petites diferències en cada personatge. Es pot dir que en Wagner hi ha tota la tècnica de la veu. -¿Va començar de seguida a estudiar el repertori de Wagner? -Què és el més important en la interpretació de Wagner? -Sí. Primer em van donar els papers més petits i després vaig poder cantar els més importants. També vaig estudiar molt Mozart. Vaig anar a Viena, a Berlín, a Hamburg... i més tard ja vaig cantar al Metropolitan, amb Ka raja n. -La dicció, l'expressió de les paraules, la claredat, que el públic entengui el que es diu. -Parli'm dels seus origens a l'Alemanya de la postguerra. 38 -¿Se sent identificat amb algun personatge en concret? -Per als cantants que no són alemanys deu ser la màxima dificultat, segurament. -Sí, és clar. El llenguatge és fan precfs -Quina és la seva opinió sobre l'obra de Wagner? i la música està tan unida al missatge, -És impressionant! Evidentment és molt cansat de cantar, és molt difícil. a les paraules, que la pronúncia és el més important. Seria el més destaca- ble. El meu nét estudia a Dresden, és baix baríton, i sempre li dic que ca/lli parlant. Per exemple, que estudiï molt a poc a poc, fent molta atenció a la pronúncia. Això és el més important. Que sempre se l'entengui quan canta. -¿Creu que les noves generacions ge· neralment ho tenen en compte, això? -Ho intenten. Hi ha matisos com aquest: "Du meine hertze, du meine :eel... " [I pronuncia aquestes paraules de dues maneres perquè es vegi la di· ferència]. És essencial adonar-se d'a- questa diferència de sonoritat perquè les paraules s'entenguin amb el significat exacte. -També ba cantat molt lieder, en la seva llarga carrera... -Sí, tots els cicles coneguts de Schll· bert: Winterreise, Die schèine Mullerin ... Aquestes obres són un altre e.tem· ple d'aquest aspecte fonamental de la pronunciació en el cant del repertori alemany. -Quina evolució ha observat en la interpretació de Wagner, des d'aquells anys cinquanta fins ara, tant a Bayreuth com en altres teatres? -No es canta gaire diferent de quan jo vaig començar. El text de Wagner està impregnat de tot el contingut i es canta igual a tot el món. -Vostè també ha estat director d'escena ... -Sí, he fet el Parsifal a Dresden, a Berlín. He fet set posades en escena: Les noces de Figaro, Cosi fan tutte, Caprici o de Richard Strauss, i d'altres. -En quins anys ho va fer? -Ho vaig fer durant vint anys. -Quina concepció té de la posada en escena en les obTes de Wagner. en . aqu~st cas? -Es molt difícil de dir. Sempre hem· ten tat fer el que havia pensat Wagner. Encara que amb el temps. tot es pol canviar. [ ~L )li N- !LS I, H. [VAQ.JIU..AMET MALGRAT SER UNA DE LES GRANS FIGURES DEL MÓN DE L' ÒPERA INTERNACIONAL, 'T:HEO '·és ~anti molt a la ~ant. '/lla. s ge· xò? com e ;e. lS de I di· d'a· rquè iglli· ln la clw· ulle· cem· fe la rtori a in· JeUs eutb ruan g11er ·i es aen ; en ADAM ÉS UN ALEMANY DE L'EST, DE SOCA-REL, QUE NOMÉS UTILITZA L'ANGLÈS PER COMUNICAR-SE EN LA VIDA QUOTI- DIANA QUE FA A L'ESTRANGER, PERÒ NO PAS PER CONTESTAR LES PREGUNTES D'UNA ENTREVISTA. Això HO DIFICULTA MOLT ALS PERIODISTES COM JO QUE VIVIM L' APRENENTATGE DE L'ALEMANY COM SI FOS UNA ESCALADA A L'EVEREST. A BANDA DEL MUR QUE SUPOSA LA LLENGUA, TAMBÉ CAL TENIR EN COMPTE QUE THEO ADAM ÉS UN HOME DE POQUES PARAULES, I QUE, FENT HONOR AL SEU POBLE, NO NECESSITA ESTENDRE' S GAIRE EN ELS SEUS JUDICIS, SINÓ QUE CONSIDERA QUE CADA MOT JA EXPRESSA PROU BÉ, PER SI SOL, ELS PENSAMENTS QUE SE LI DEMANEN. UNA SOLA FRASE ÉS MÉS QUE SUFICmNT COM A RESPOSTA. SoVINT, ELS INTÈRPRETS QUE HAN TROBAT EN LA MÚSICA LA VIA PERFECTA DE COMUNICACIÓ DEUEN SENTIR LES PARAULES CURTES, MALDESTRES, COM UN ESBÓS DEL QUE ARRIBA A ACONSEGUIR LA MÚSICA. "Canvia tot menys Wagner", afegeix la Sra. Rocha, en la qual cosa Adam li dóna la raó. -¿Hi ha algunes posades en escena que ti hagin semblat poc encertades? aquells anys. Era la primera vegada que sottien d'Alemanya. Va ser l'única oportunitat que hi va haver de veure les seves produccions i això els va permetre superar Ja crisi econòmica que patien. ·De vegades hi ha alguna cosa que jo faria diferent, però en general les trobo correctes. -Què en pensa, d'aquest final del Parsifa/, el que va plantejar la producció del Liceu en col·laboració amb altres teatres? -És un caprici del director d'escena. No ho vull criticar. Potser faltava una mica de color, en tot plegat. -Vostè que va conèixer les posades en escena de Wieland Wagner, en les quals sempre hi havia una espectacularitat molt majestàtica, ¿troba molta diferència amb les d'ara? . -El temps sempre canvia les coses. Es inevitable. . -¿Això vol dir que són obres sempre 1wes, per molts anys que passin? . ·Sí, és clar. Admeten molts punts de ¡~sta. ·Quina producció i quin director recorda que el commogués especialment? ·Per a mi, Wieland Wagner. Era el temps, quan feia Amfortas, Ho/ander. .. Bra fantàstic! La Sra. Rocha recorda que la companyia de Bayreuth va venir a Barcelona_els anys cinquanta. Theo Adam afegent que també van anar al Japó, en ~teu Es pot dir que en Wagner hi ha tota la tècnica de la veu. El seu text està impregnat de tot el contingut i es canta igual a tot el món. -Wieland Wagner va ser potser el que va captar millor l'essència de l'esperit de Wagner. ¿Ho creu així? -Sf. sí, sense cap dubte. Era una persona excepcional. Tenia l'obra de Wagner perfectament assimilada. .[ com a director musical, ¿destacaria algú en concret? -Per a mi Knappertsbusch, el millor de tots. Va ser la línia directa de Von Biilow. Estàvem a Dresden una vegada, Knappertsbusclt em va venir a saludar amb la seva dona durant la pausa. Em va dir: ··va estar molt bé l'any passat a Bayreuth, Wotan va ser excel·lent, ha de venir a cantar el meu Sac/1s . ., I jo li vaig dir: ~Però jo encara tinc trenta-tres anys.» "Trenta-tres? On va a parar, Déu meu...!", va exclamar amb la seva veu gravíssima. f se'n va anar. -Voldria que em fes un comentari sobre la seva experiència d'Amèrica en relació amb Europa. De la manera com ha vist que el públic entén aquestes òperes. -Tots els públics són interessants. A Amèrica hi he cantat moltíssimes vegades. Bls agrada molt Wagner. També he cantat molt al Japó i a Itàlia. Als japonesos els agrada moltíssim Wagner, els apassiona. Vaig tenir molt d'èxit cantant al japó. L'únic continent on no he cantat és a l'Àfrica. 249-250 39 399 Pianistes de carn i paper DIUEN QUE LA GRAN MÀGIA DE LA LITERATURA ÉS LA SEVA CAPACITAT DE TRANSPORTAR EL LECTOR A MONS NOUS. QUAN LLEGIM UN LLIBRE SOLEM IMAGINAR-HI ELS TRETS FÍSICS DELS PROTAGONISTES, L'ESCENARI ON TÉ LLOC L'ACCIÓ, FINS I TOT ELS COLORS O LES OLORS QUE HI DESCRIU L'ESCRIPTOR. PERÒ perquè ell és pianista, i va suggerir algunes obres que va considerar adients per al guió. Va anar molt bé que ell conegués el repertori pianístic··, destaca Masó, que ja va treba- ALGUNS LLIBRES, A MÉS, TAMBÉ TENEN LA SEVA PRÒPIA MÚSICA, QUE POSA LA BANDA SONORA A LA HISTÒRIA. És EL CAS DE LA NOVEL·LA El pianista, PUBLICADA EL 1985 PER MANUEL VAZQUEZ MONTALBAN, TRASLLADADA AL CINEMA PER MA- llar amb Albertí en el grup de música contemporània Barcelona 216, en el qual van fer junts l'Oda a Napaleón de Schonberg. RlO GAS EL 1998 I QUE ARA ARRIBA AL F ESTIVAL GREC aMB UN FORMAT INÈDIT QUE COMBINA MÚSICa I TEATRE. L'OBRA avier Albertí és l'encarregat de dirigir un espectacle insòlit que explica tota una novel-la amb només un actor (Juan Diego) i un pianista (Jordi Masó) a l'escenari. La novel·la El pianista, adaptada per a aquest muntatge per Lluïsa Cunillé, constitueix una reflexió ètica sobre el paper de l'artista en la societat mitjançant la contraposició entre dos personatges: el pianista i compositor Albert Rosell, que veu truncada la seva carrera artística amb l'arribada de la Guena Civil Espanyola, i el músic Lluís Doria, que pren posició del costat que més convé en cada moment per triomfar enmig d'una societat que es destrueix. L'obra s'estrenarà els dies 22 i 23 de juliol en el Festival d'Estiu de Barcelona Grec'OS i el 5 d'agost es repetirà en el Festival Castell de Peralada, abans d'anar a Madrid i altres ciutats espanyoles. Quan van proposar al pianista Jordi Masó de donar vida musical al seu homòleg creat per Montalban, va acceptar el repte encantat: "Em van trucar i em va semblar una idea interessant i bas- X 249-250 tant diferent. El guió de l'espectacle està molt ben fet, perquè inclou l'essència de la novel·la ", explica 40 400 Masó, que reconeix que es va llegir el lli bre per prcparm· el seu paper de pianista de carn, respecte del pianista de paper de Mon tal ban. L'espectacle que es veurà al Grec tracta d'il·lustrar la novel·la amb composicions que surten en el text, s'ESTRENARÀ EN EL FESTIVAL D'ESTIU DE BARcELONA GREc' 05 r ES REPETIRÀ AL FESTIVAL CASTELL DE P ERALADA. però també inclou música que no apareix en el llibre i que pretén evocar aquesta època dels anys vint i trenta del segle passat. En principi la idea era que l'obra inclogu&¡ obres de compositors catalans i francesos, com Debussy, però fina lment seran tots catalans, per una qüestió de guió. El director de l'obra. Xavier Albertí, va decidir juntament amb Masó quines composicions podrien acompanyar millor la història creada per Mol tal ban. "L'experiència de treballar amb Albertí és molt bona, ' L obra, seguint l'esquema original de la novel·la, s'estructura en tres blocs. La primera part consta d'un llarg parlament del narrador i el fragment musical més extens de l'obra, en què Masó interpreta Preludis a l'amic absent de Ricard Lamote de Grignon. En la segona part de l'obra hi ha una altemança entre música i lletra. amb fragments més breus, en què Masó posa banda sonora a la novel·la amb El carrer, el guitarrista i el vell cavall de Frederic Mompou, Tocs de festa de josep Maria Ruera, la Polca de l'equilibrista de Manuel Blancafort i la "Peça núm. 10" de la Música callada de Mompou. En la darrera part de l'espectacle es combinarà novament un llarg parlament del narrador amb Charmes núm. 2 de Mompou, i Soirées de Barceloua núm. 2 de Robert Gerhard. "Aquest espectacle és fàcil de mw1tar perquè cadascú assaja la seva part per separat i després eus ajuntem. A més, jo vaig tenir la sort que moltes de les obres que interpreto en l'obra ja formaven part del meu repertori,, comenta Jordi Masó. Un repertori no gaire habitual per al públic de fora de Catalunya, que amb aquest muntatge podrà descobrir per primera vegada alguns dels autors catalans més destacats de l'època. Masó no creu que aquest fet desanimi el públic de ciutats com Madrid, on també es durà l'obra: TOTES LES PECES QUE S'INTERPRETEN EN L' OBRA SÓN o ' AUTORS CATALANS, COM L AMOTE DE GRIGNON, MOMPOU, BLANCAFORT I GERHARD, "Crec que el públic rebrà bé les obres d'aquests compositors catalans, perquè en general és música fàcil d'escoltar i de molta qualitat ", subratlla. ENTRE D'ALTRES. nimalista possible. Un nou plantejament que podria servir de revulsiu per difondre el teatre i la música culta entre tots els públics: "Crec que a característica principal del muntatge d'El pianista que s'estrenarà al Grec rau en la insòlita combinació que fa de la dramatúrgia amb la música. Molt allunyat dels conceptes més puristes, el muntatge no té por a basar tot el pes de l'obra en l'actuació de només dues persones, un actor i un pianista que, sense cap tipus d'elements externs, expliquen una història amb l'estètica més mi- L La part teatral del muntatge compta, a més, amb un protagonista de luxe, l'actor )uan Diego. que durant l'obra interpreta papers diferents, en una mostra de la seva gran capacitat per canviar de registres. La presència de l'actor en el muntatge ha despertat gran expectació, ja que El pianista suposa el seu retorn als escenaris teatrals després d'una llarga temporada centrat en el cinema, món on és conegut pels seus papers en pel·lícules com Los santos inocentes, El viaje a ninguna parte i, darrerament, Smoking room. barrejar música i teatre és una molt bona idea per apropar totes dues arts al públic general -afirma un dels protagonistes del muntatge, Jordi Masó-. Hi ha gent que sol anar al teatre, però no a recitals de música, i també gent aficionada a la músi- ca que vindrà per gaudir del concert i que podrà veure també un espectacle teatral. v Festival d'Estiu de Barcelona Grec 2005. El pisnists1 basat en la novel·la homònima de Manuel Vazquez Montalban. Juan Diego, actor. Jordi Masó, piano. Adaptació: Lluisa Cunillé. Direcció: Xavier Albertí. Mercat de les Flors. 22 i 23 de juliol de 2005 (2 1 h). ,-----------------------------------------------------------------------------------------------· catalunya música1reviSta musical catalana CATALUNYA MUSICA I REVISTA MUSICAL CATALANA CI Sant Fanceec de Paula, 2 - 08003 Barçelona Butlleta de domiciliació bancària I I 1 Senyors, els agrairé que amb c:Arrcc al meu compte/llibreta atenguin els rebuts que els presenten\ el Consorci del Palau de la Música Catalana, pel paga· : ment dc lo meva subscripció a "Catalunya Músie41/Revista Musical Catalana". I oòoo oOoo Do oDOooooooo Signatura: Titular compte: Banc/Caiu:_ Agàlçia~-- _ _ Adnça agència:_ Codi postal i població: (cal omplir les dades correctament) Butlleta de subscripció Nom i cognoms del subscriptor:· · - - -- - Adreça: Tel~fon: - - - -····-···· -·Codi posÍ~¡¡;;~bl~clÓ:_---·--------- Professió: ·-- - - -- ··--·- · ------ - - ·---··---··----·-··-----------~-·------- Desitjo subscriure'm 11 partír del número: .........~---· ---·- · ·- : Amb lo quota anual de 25,24 eu ros. Faré efectiu l'import mitjançant domiciliació bancària (o bé taló bancari adjunt, a favor de ~Catalunya Música/Re: visra Musical Catalana"). Per subscripcions o l'estranger, consulteu el preu. : w st~ dades seran lncorporadel als flturs del Grup Palau de la Música (Orfeó C.tali, Fuud.lcl6 Orfeó Català-Palau de la Mldica i Conson:i de.l Palau de ~~~tala• 1 I u), lllllb .seu al caner cie Sant Franc::uc de Paula 2 de B.vcelona, CP 0800l -r fer·oela pti6 gtneral, I ., aquesta adreça pot exerdr toCs •ls drets d'occú, ' ' •r. Cti•iad6 j oposlcl6. ' • can- ~-------------------------------- ----------- - - ---------- -- ------ -- -------- --- ------------- --- - -- 41 401 OBERT TOTS ELS DIES: DE 1 3 A 1 6H I DE 20:30 A 24H. HORARI QUE S' AMPUA ELS OIES DE CONCERT. Sant Pere Mes Alt -Palau cie la Música Catalana08003 BARCELONA RESERVES: 902.520.522 Tel. 93.310 74 33 rnirador(cvsagarcll con' 'Remake' Turandot amb gran repartiment EL GRAN TEATRE DEL LICEU TANCA LA TEMPORADA REPOSANT LA PRODUCCIÓ AMB LA QUAL VA REINAUGURAR EL TEATRE LA TEMPORADA 1999-2000, DRAMATÚRGIA DE NúruA EsPERT soBRE L'IMPOSANT ESCENOGRAFIA I VESTUARI DEL DUO EziO FRICERIO I FRANCA SQUARCIAPINO. __P.~-~.1:..~2~.~~~?.. om. doncs, davant una proposta aliena a la. capacitat de sorpresa, reparttmcnt a part. Aquí sí que sobre el paper hi ha aJ.Iicíents concrets, perquè hi ha un quadre d'intèrprets d'un nivell extraordinari, amb els debuts de Luana DeVol en el paper de la tirànica i capriciosa princesa Turandot, i el de Barbara Frittoli en el dc la dolça Liu. La soprano nord-americana Luana DeVol és una cantant que està en plena maduresa al cap de vint-i-cinc anys del seu debut europeu a Stuttgart amb Fidelio, en el s i d'una trajectòria desenrotllada en gran part al Vell Continent, on ha viscut la major part dels seus èxits. Es tracta d'una notable especialista en el repertori potent, especialment el wagnerià -però també Strauss-, i així el paper de Brünhilde li ha proporcionat destacats moments de glòria. Paper que ha passejat pels escenaris més rellevants, amb Bayreuth com a gran referència. L'any 1997 i 2000 va ser proclamada Cantant de l'Any per la revista "Opera lntemational''. Liu serà Barbara Frittoli. una cantant mês jove, que es mou habitualment en els ambients operístics més privilegiats tant pel que fa a escenaris -Metropolitan, La Scala, etcètera- com a repartiments i directors, i S 25~ Aniversari Festival Internacional de Mlisica de l'Empo~ aquí poseu-hi els noms que vulgueu i també discografia. Calaf serà Franco Fatina, un altre cantant que així mateix es mou en aquest context i amb qui ja vam gaudir en la darrera versió de Tosca, la temporada 2003-04. Trmur, sempre en el primer repartiment, serà el nostre Stefano Palatchi, que retorna al Liceu en un paper a la mesura de les seves possibilitats. El quartet de noms onomatopeics, Ping, Pang, Pong i Altoum serà interpretat per un excel·lent quadre de comprimatis de la casa: Lluís Sintes, Francisco Vas, David Alegret i Josep Ruiz. De la resta no cal afegir gran cosa. Obra pòstuma de Puccini, estrenada el 1926, un any i mig després de la mort del compositor -amb Miguel Fleta interpretant Calaf-, i acabada per Franco Alfano, Turandot és una òpera sense capacitat de sorprendre. El seu argument, inspirat en el conte de les Mil i una nits, se centra en el triangle amorós TurandotCalaf-Liu en un context de misogínia amb final feliç llastat pel suïcidi necessari de la fidel esclava Liu. Obra definitiva de Puccini, no sols pel fet de ser la darrera, sinó perquè hi són presents les millors virtuts del compositor bergamasc, com són un metodisme brillant, en aquest cas amb un cos acusat i espès i una orquestra densa i brillant. Tot plegat ajuda a configurar un espectacle operístic grandiós que encaixa tant per a una inauguració de temporada com per a la traca final. Turandot de Giacomo Puccini. Llibret: G. Adami i R. Simoni. Luana DeVol. Barbara Frittoli. Franco Farina. Steíano Palatchi. Lluís Sintes. Francisco Vas. David Alegret. Josep Ruiz. Orquestra i Cor del Gran Teatre del liceu. Cor Vivaldi-lpsi. Dir. musical: Maurizio Benini. Dir. escènica: Núria Espert. Coproducció: Gran Teatre del Liceu i ABAO. Gran Teatre del Liceu . Del 21 al30 de juliol de 2005. 19J'tlfpst OFEUA SALA, soprano ROGER VIGNOLES, piano 20J'tlf¡Jsl JEROME ROSE, piano 26 aÍigJSt MICHEllE BREEDT, meno WOLFRAM RIEGER, piano 27tl~ CHRISTIAN MIEDL, baríton HANS ADOLFSEN, piano 2 tlt Jt/utlm QUARTET CASALS SARAH WILLIAMSON, clarinet J ¿, itlulbrt ORQUESTRA DE CAMBRA 249-250 DEL GRAN TEATRE DEL UCEU UEDER cAMERA, COR DE CAMBRA SVLVIA SCHWARTZ, ">prJnu ANIOL BOTINES, 1~nor MARC PUJOL. ba1x KAI ICLEUSTEEN. conco:nino ANTONI ROS MARBA, director 9 tlt srltmbrt ENSEMBLE ÉLAIOS ASSUMPTA MATEU, soprano MmUXO SHIRAJ, mc:uosopr•no u.uts VILAMAJó, 1cnor THOMAS RUF, b:tnwn FRANCISCO POYATO, piano UEDER cAME RA, COR DE CAMBRA JOSEP VILA, director 11 tlt Jtltlflbrt JULIANE DANSE, soprano WOLFRAM RIEGER, piano ISAAC RODRíGUEZ. dmnct inlo@¡mf~gueres.com www.jmfigueres.com JOVENTUTS MUSICAlS DE FIGUERES telelon 972 500117 '""''""doh 1311) ill! • ENTRADA 902 10 12 12 CAIXA CATALUNYA ~>- lt"'l(•ntrol<ta corn 43 403 Música encreua a Horitzontals 1. Temporades musicals d'estiu. )olivet o Janacek. 2. Antecessor de la guitarra. Lucia. no, compositor itaHà. 3. No és pas allò, sinó que és més a prop. Cal per tocar la viola. Django Reinhardt, guitanista de jazz. 4. Universitat Espacial d'Olot. Elvis Presley, cantant de rock. Universitat Nacional d'Educació a Distància. S. Et fots desordenadament. Tubò· fon desconsonantitzat. Expressió pròpia del flamenc. 6. Un romà solitati. Instruments d'è· poca. 7. Peça breu -i suposadament sen· zilla- per a piano. Ho tenen en comú Satchmo, Salieri i Santana. 8. Diabolus in Musica. Nono o Nie). --/ , / , ; sen. Schumann o Schubert. Vivaldi o Varese. 9. Mi major. Dirà les notes pel seu nom. lO. Joaquín, el gran bailaor, del revés. Podrien ser nou romans, però és mig homenatge a en Jep Nu ix. Ligeli o Lully. 11. Ni avui, ni demà, ni demà passat. Mig to avall. Verticals 1. Deixebles d'en Rampal. 2. Oratori (op. 70) de Mendelssohn. Ottmino Respighi, compositor. Part central d'un tema musical. 3. Miquel Bofill, per exemple. 4. Fora, en anglès i cap per amunt. Obra simfonicocoral, Música encreuada de juny 2005 (núm. 248) tipus El pessebre de Pau Casals. S. Límits del compositor lbert. Mi major. El Pare Soler ho era (cap per amunt). 6. Cinc romans. Apreti Fermi l'afinador de la guitarra. Federació de Cors i Bandes o Futbol Club Barcelona. 7. Primers compassos del mes d·'abril. Morricone, compositor italià fent la vertical. Mi major. 8. Ernesto, compositor cubà. Inicis d'en Jimmy Hend1ix. 9. Senyor. Ni un nen ni una nena no anà a non-non. La major. L'instrument més metàl-lic de la famíl ia de la llengüeta. 1O. Perfectes i exactes, bé que a vegades utòpics. Lletra roncadora. Cinquanta romans. 11. Director i violagambista català (dues paraules). ~ ---44 404 Solucions en el número següent. ... - Jo- ·ia- sa tgo vis .tal :JÒ. sió ,. 1e- ---,.,...-:::-- ;.....o _ :o- _.......,.,._ -;;:::_ iel- li o 249-250 ;;;s :=:. ~ a !E'J. ê.. ¡;¡¡ ..... ..... ....= L ~ ) L I ;... --...... ~ 45 405 MAX D'OLLONE Le ménétrier i altres obres Orquestra Simfònica de Barcelona i Nacional de Catalunya. Mark Kaplan, violí. François-Joel Thiollier, piano. Dir.: Lawrence Foster. Segell: Claves Records. om a sorprenent cal qualificar aquest CD que va enregistrar l'O BC en la seva erràtica política en aquesta parcel·la. Hom ignora a quina idea o concepte obeeix que una formació catalana perpetuï obra d'un compositor secundari francès, que a més compta amb una producció orquestral limitada, ja que és conegut sobretot com a creador operístic. Però un cop superat aquest escull , hom té davant un producte sorprenent, o el que és el mateix, la descoberta d'un conjunt d'obres d'un notable interès i d'un compositor injustament oblidat. Obres que a més ara s'enregistren per primera vegada. Max d'OIIone, que va viure entre 1875 i 1959, va compondre l'aplec de composicions que mostra el cedé en la primera dècada del segle xx i això s'acusa de manera perceptible en una estètica d'un impressionisme gairebé evanescent, fet de pinzellades sonores delicadíssimes i de pianíssims que es fonen en la llunyania d'uns límits sonors imperceptibles. Música de sensacions. dc textures gairebé imperceptibles, tradueix fidelment uns pressupòsits estètics molt de l'època, sense, per altra part, fer-h i aportacions transcendents. Hom remet molt fidelment a aquells anys dc tombant de segle en què coexis- C 249-250 46 -106 tien encara l'exuberància sonora del tardoromanticisme germànic -llegiu-hi Wagner, Mahler i Strauss, especialment-, amb la lluminositat difusa delicada d'un impressionisme molt reclòs en ell mateix. Tot acompanyant dos excel-lents solistes, Mark Kaplan i François-Joel ThíoJJier, l'OBC es mostra literalment pletòrica, en unes versions absolutament reeixides. Lawrence Fester condueix amb una gran autoritat un cosmos sonor coJnplex, carregat de riscos fins a convertir l'enregistrament en una obra de notable qualitat, com justament ban remarcat les diverses distincions internacionals que ha aconseguit. J.C.C. consciència, acompanyat per dos pesos pesants: Pierre Boussaguet, contrabaix, i Gregory Hutchinson, bateria. Dos homes que no només saben acompanyar, sinó també construir d'acord amb el que el líder interpreta. En aquest excel·lcnt /T's Coming - títol del darrer tema del CD, obra del mateix Terraza- hi ha frescor a dosis massives. Ningú no s'enfarfega, perquè la claredat d' idees i la classe dels tres músics s'imposa amb enorme autoritat. Autoritat que es troba en les molt bones versions de clàssics com 'Tm getting sentimental over you", "Prelude to a kiss" o "Yesterdays", que s'intercalen amb altres temes de Terraza. ''Give me another", "Van Gogh" i "Oscar's Will'', i amb un de Boussaguet, "Brown's Sweets". Un disc rodó, i no solament en el sentit purament físic del producte. Albert Suñé Ignasi Terraza Trio. quest és un disc d'absoluta maduresa, en el qual Ignasi Terraza demostra a bastament que és un pianista de pedra picada. De sensibilitat i swing exquisits. Aquí es llueix a A Raynald Colom. olom és un dels joves músics catalans amb més projecció del món jazzístic. En aquest disc, el líder torna a demostrar que és un trompeta magní· fic. Posseeix un estil reabnent propí, que es concreta en un fraseig colorista, punyent, de gran força, amb aparicions i encabritaments sobtats. Colom s'envolta de Martí Serra. saxos tenor i soprano; josé Reinoso, teclats; Tom \Var· burton, contrabaix; i Marc Ayza, bateria. Però també obre la porta a tres músics convidats: Jesse Davis. Alex A. ~Tnt", i Javier Mas. El rt· sultat en un disc eo què al costat de temes propis de Colom hi ha coses de Hoag) Carmichael o Jaco Pastoriu.\ és prou bo. Hi domina el bop però també lú ha funky. TotS els músics hi aporten el que tenen, que és molt i de gran qualitat. Quan Raynald co· hesionj un ;tic més els seus discursos i en la confecció dels seus temes no apareguin algunes repeticions es· quemàtiques, la cosa funcionarà com una locomotora. Perquè aquest Colom està cridat a volar molt alt. A.S. C Oraindik Anzetsetan Víctor de Diego Group. l bilbaí Víctor de Diege, que fa anys que viu a Catalunya, no lidera aquí el seu primer disc. Ja ha deixat empremta de la seva classe en altres CD. En aquest, amb un repertori de temes seus en què imperen el bop, el swing i també una mica defunky, De Diego s'acompanya per un trio dels del morro fort: joan Díaz, piano; Curro Galvez, contrabaix;, i Marc Ayza, bateria. El resultat és un CD en què brilla la qualitat de De Diege, però s'hi troba a faltar una mica més de força en els seus plantejaments i discursos. Diríem que hi ha massa "fredor coltraniana", massa E !T's coming indolència en diversos pas. satges. Una fredor, d'altra banda. que potser ha estat buscada a consciència. Per. què en d'altres, els saxostenor i soprano del líder saben col-locar-se a un nivell e)plèndid pel que fa a comu. nicació i força. O sigui, és un disc de contrastos. Perquè també hi ha uns temes bas. tant més aconseguits que d'altres pel que fa a la construcció. A.S. 0\'ei amb del Materials de l'Obra del Cançoner Popular de Catalunya. Vol. XIV Memòries de les missions de recerca, per Palmira Jquetti; Enric d' Aoust; Joan Amades. A cura de Josep Massot i Muntaner. Publicacions de l' Abadia de Montserrat. Barcelona MMIV. l volum X IV de Materials de I'OCPC conté la redacció amb exemples musicals de les missions de recerques realitzades per Palmira Jaquetti i Enric d'Aous! a Verges i la seva rodalia, del 29 d'agost a l 2 1 de setembre de l'any 1930; l'efectuada a la Ribagorça i el Pallars, per la mateixa P. Jaquetti amb Maria Carbó, del 27 de juny al 27 d'agost de 193 1; i la que ens explica Joan Amades que juntament amb Joan Tomàs van dur a terme pel Baix Llobregat i "altres terres'' (el Lluçanès i l'Anoia), del lO d'agost al 30 de setembre de 1931. La primera selecta que hi trobem és dels materials recollits a Verges i als seus entorns: la Tallada, Tor, Maranyà, Canet i Jafre. Són un conjunt de setanta-vuit melodies de cançons tradicionals que ens presenten variants interessants. Algunes, a llur torn, ens mostren unes dobles notacions musicats indicatives de la dive rsitat d'entonacions en què eren cantades. La segona col·lecta, un conjunt de setanta-vuit documents aplegats també per P. )aquetti amb l'ajut de Maria Carbó, és una mostra de les cançons i músiques populars de les comarques abans esmentades. Hi trobem les de Beranui, Moncortés, Envall. Lluçà, Montsor, Reguard, Peracalç, Puigcerver, Massivert, Corruncui, Pinyana, Cadolla, Naens, Burguet. Cérvoles, Larén, la Bastida de Bellera, Erillla vall, Durro, Saraís, Castelló de Tor i Aulet. Són dues memòries redactades per P. )aquetti amb un llenguatge gairebé idíl·lic. Q uan explica la cançó en diu que és de "frescor nova ", que "és bonica", o que les cançons "són joiells que bri- E 249-250 llen com estrelles descloses". 48 408 La tercera és la mostra de noranta-sis melodies anotades al dictat per Joan Tomàs i el redactat de la missió -com d'habitud- de joan Amades. Els exemples són provinents de localitats del Baix Llobregat i llocs propers: Esplugues de Llobregat, Sant Vicenç dels Horts, Prats del Lluçanès, Santa Eulàlia de Puig-oriol, Salselles, Santa Maria de Merlès, Castellbisbal, Vallirana, Begues, Sant Climent de Llobregat, Vallbona del Penedès, I'Espelt, Torrelles de Llobregat, Corbera de Llobregat, Sant joan Despí. Martorell i Pallejà. S'hi troben vint-i-set fotografies. He volgut anomenar totes les localitats d'on provenen els exemples musicals del volum que ara comento perquè un bon nombre d'elles ja estan completament deshabitades. Aln·es llocs, encara que són avui units de població dependent d'un municipi. hi seria estrany trobar algú que amb la capacitat de memòria com la que ens aporten les notacions que aquí tenim, ens cantessin versions o variants d' un interès tan cett com les que d'Els estudiants de Tolosa van ser recollides a llocs tan distanciats com la Tallada i Jafre, anotades per P. Jaquetti i E. Aoust, a Esplugues i Torrelles de Llobregat, transcrites per ). Tomàs i J. Amades. Aquest és un exemple entre d'altres de la documentació que es tracta en el volum. Josep Massot i Muntaner ens fa a mans el volum XJV de materials de 413 pàgines amb la seva presentació, tres memòries i selectes. Els seus índexs de temes onomàstics i toponímics ajuden el nostre interès documental. L'edició, realitzada pacientment i amb saber, és feta amb l'ajut de Núria Mañé. La tenim mercès a Publicacions de l' Abadia de Montserrat amb la col·laboració del Departament de Cultura de la Generalitat de Catalunya. Josep Crivillé i BargaJió HELENA I MATHEOPOULOS Ma es tro 1, Traducció: José Miguel Baena Valbuena. Editorial: Robinbook. Col·lecció: "Ma non troppo". elena Matheopoulos és una divulgadora de temàtica musical excel·lent, d'acord amb el seu ofici originari, el periodisme, gràcies al qual s'ha bastit un notable prestigi que l'ha portada a esdevenir directora de projectes vocals de la Philharmonia Orchestra. Compta amb mitja dotzena de llibres de diversa índole, especialment acarats al món vocal, entre els quals el que li va donar més predicament a casa nostra, el titulat Bravo, en el qual oferia una visió de l'art del cant ope!Ístic en un recull d'opinions de grans figures de la lírica internacional. El llibre que ens ocupa té una semblança acusada amb aquest, només que traslladant el model o l'esquema al món dels directors, o dels grans directors. Recollint amb agudesa i sentit els "evangelis'' de deu de les batutes més importants, algunes d'elles ja traspassades, ens ofereix una visió de primera mà del que constitueix l'art dc la direcció orquestral. Són, com sempre en aquesta autora, noms importants; concretament: Leonard Bemstein, Claudio Abbado, Karl Béihm, Cario Maria Giulini, Herbert von Karajan, )ames Levine, Zubin Mehta, Riccardo Muti, Georg Solti i Simon Ratlle. Dues generacions de grans mestres que són provocats intel·ligentment per l'autora perquè expliquin la manera particular de veure el seu art. La dimensió del que podríem anomenar directe -la mateixa veu dels protagonistes-, constitueix un al· licient afegit. Llibre dc lect ura còmoda, no pretén ser cap tractat profund per a estudiosos, sinó eina d'intToducció planera a l'ofici de la conducció orquestral per a afeccionats inquiets. En aquest sentit, compleix perfectament la seva funció. J.C.C. H 3 S! Díccionario Espasa. Compositores de música clasica Direcció: Marc Honegger. Edició i presentació: Tomas Marco. Editorial Espasa-Calpe. E ls llibres de consulta acostumen a tenir for. ça èxit, perquè tenen el mèrit de la seva funcionalitat, en ajudar a resoldre deteiminats problemes, malgrat que aquests sovint no siguin transcendentals. Aquesta voluminosa obra, prop de vuit-centes pàgines i dues-centes cinquanta il·lustracions, ha estat confegida per un equip de prop de dos· cents especialistes dirigit pel musicòleg francès Marc Han. neger. Pel que fa a la revisió de la parceHa espanyola, hom ha comptat amb el con· curs de Tomàs Marco. En re· a1itat hom ha partit dc l'original Diccionario de la música editat fa anys per l'Institut de Musicologia d'Estrasburg diligit pel ma· teix Honneger. L'actuaJ versió ha reelaborat aquell llibre fent una selecció de noms, eliminant aquells que eren al marge de l'interès ni que fos llunyà, i fent esment als espanyols, a més de completar dades en un intent de fer útil el volum a un segment ampli d'inte· ressats: des d'estudiosos a afeccionats selectius. El risc en aquest cas és si no s'as· soleix satisfer ni uns ni altreS; risc en què no cau, especial· ment pel que fa al segon dels tipus esmentats. Juntament amb la biogra· fia, hi ha una guia d'audicio en el cas dels compositors més destacats, una llista del seu opus, i un comentari so· bre les característiques genê· riques del conjunt d'aquest mateix opus. Un llibre definitivament útil, funcional, en la mesu· ra que inclou una enorme quantitat d'infmmació, que convida a un ús sovintejat. que aclareix dubtes i dóna respostes fiables. J.C.C. 6j 7j 14 11 21 22 24 25 27 28 29 J() 3J 4J SJ 6J 7J 35 4S ss 65 75 95 10 12 13 23 24 25 28 l. lta OT· 1el 3li· 20,30 h Liceu La gazzetta de Rossini. Dir.: Maurizio Barbacini. 17 h Liceu La gazzetta de Rossini. Dir.: Maurizio Barbacini. 20,30 h Liceu Orquestra Simfònica i Cor del Gran Teatre del Liceu. Soile Isokoski, so~rano. Birgit Remmert, mezzosoprano. Jonas Kaufmann, tenor. Franzosef Selig, baix. Dir.: Antoni Ros Marbà. Missa So/emnis de Beethoven. 6JULIOL 20,30 h Liceu Orquestra Simfònica i Cor del Gran Teatre del Liceu. Soile Isokoski, so· prano. Birgit Remmert, mezzosoprano. Jonas Kaufmann, tenor. FranzJosef Selig, baix. Dir.: Antoni Ros Marbà. Missa Solemnis de Beethoven. 7JULIOL 20 h Acad. MarshaiJ Ruth Lluís, piano. Schubert, Beethoven, Albénjz, Granados, Montsalvatge. 14JULIOL 21,30 h Ateneu Barcelonès ni, Castelnuovo-Tedesco. (Música als Palaus). Anton Serra, flauta. Jaume Torrent, guitarra. Molino, Giuliani, Legna- 17JULIOL 19 h Auditori Winterthur Cor Vivaldi. Trio de jazz. Dir.: Òscar Boada. Obres i arrau¡aments d'autors diversos per a cor i trio de jazz. (Les Quatre Estacions de Cor Vivaldi). 2tJULIOL 20,30 h Liceu Turnndot de Pt1ccini. Dir.: Maurizo Benini. 21,30 h Palau Moja Trio Marshall (flauta, violoncel i piano). Weber, Motatu, Martinu, Damase. (Música als Palaus). de- 22JULIOL 20,30 h Liceu Turandot de Puccini. Dir.: Maurizo Benini. ;rat 24JULIOL 17 h Liceu Turandot de Puccini. Dir.: Maurizo Be ni ni. 25JULIOL 20,30 h Liceu Turandot de Puccini. Dir.: Maurizo Benini. 27JULIOL 20,30 h Liceu Turandot de Puccini. Dir.: Maurizo Ben ini. 28JULIOL 20,30 h Liceu Turandot de Puccini. Dir.: Maurizo Benini. 29 JULIOL 20,30 h Liceu Turandot de Puccini. Dir.: Maurizo Benini. Jll- 3D JULIOL 20,30 h Liceu Turandot de Puccini. Dir.: Maur izo Benini. sió la, 3AGOST 20,30 h Liceu Compañía Andaluza de Danza. Bodas de sangre (coreografia: Antonio Gades). La leyenda (coreografia: José Antonio). 4AGOST 20,30 h Liceu Compañía Andaluza de Danza. Bodns de snngre (coreografia: Antonio Gades). La /eyenda (coreografia: José Antonio). Jin 11'8, Jes us- ida os- pel de la 1er SAGOST 20,30 h Liceu ~a ¡a· Compañía Andaluza de Danza. Bodns de sangre (coreografia: Antonio Gades). La leyend8 (coreografia: José Antonio). 6AGOST 17 hi 21,30 h Liceu Compañia Andaluza de Danza. Bodns de snngre (coreografia: Antonio Gades). La leyenda (coreografia: José Antonio). 7AGOST 17 h Liceu Compañía Andaluza de Danza. Bodns de snngre (coreografia: Antonio Gades). La leyenda (coreografia: José Antonio). 3SETEMBRE 20,30 h Liceu Nederlauds Daus Theater I. 011e of 8 Kind. Coreografia: Jirí Kylian. 4SETEMBRE 17 h Liceu Nederlands Dans Theater I. One of 8 Ki11d. Coreografia: Jirí Kyliiín. S SETEMBRE 20,30 h Liceu Nederlands Dans Theater I. One of 8 Kind. Coreografia: firí Kyliau. 6SETEMBRE 20,30 h Liceu Nederlands Dans Theater I. One of 8 Kind. Coreografia: Jirí Kyliiín. 7SETEMBRE 20,30 h Liceu Nederlauds Dans Theater I. 011e of 8 Kind. Coreografia: Jirí Kyliiín. 9SETEMBRE 20,30 h Liceu Nederlauds Daus Theater I. Anomaly O ne (coreo~afia: f acopo Godani). Sale as Houses (coreografia: Paul Lightfoot 1 Sol León). Sígning Off (coreografia: Paul Lightfoot i Sol León). lO SETEMBRE 17hi2lh Liceu Nederlands Dans Theater l. Anomaly O ne (coreografia: Jacopo Godani). Sale as Houses (coreografia: Paul Li~htfoot i Sol León). Signi11g O[{ (coreografia: Paul Lightfoot i Sol León . 12SETEMBRE 20,30 h Liceu Nederlauds Daus Theater I. Anom8/y On e (coreo~rafia: }acopo Godani). Sale as Houses (coreografia: Paul Li~htfoot 1 Sol León). Signing Off (coreografia: Paul Lightfoot i Sol León . 13SETEMBRE 20,30 h Liceu Nederlands Dans Theater I. Anomaly One (coreo~rafia: Jacopo Godani). Sale ns Houses (coreografia: Paul Li~ttfoot 1 Sol León). Signing Off (coreografia: Paul Lightfoot i Sol León . 23SETEMBRE 2 1h Auditori OBC. Thomas Zebetmair, violí i director. Schubert, Mozart. Festival Mozart. lt, 19h Auditori OBC. Festival Mozart. (Segona audició). aa 11 h Auditori OBC. Festival Mozart. (Tercera audició). 21 h Auditori OBC. Magdalena Martínez, flauta. Magdalena Barrera, arpa. Dir.: Thomas Zehetmair. Schubert. Mozart. Festival Mozart. la· na tm de i, i ~~ un te· ;a isc lS· es; aJ. els ra· = ~ 9 )11- ;re. El ..... :ió ~' iii. ..... = ::5 ...., . ¡;;:> 9 = ~ §' íii ......=ê: lfS Iel :o- lè· :st nt U· ne ue 49 409 ···•§•••••• CAPELLADES (ANOIA) lS JULIOL 21h Paper de Música Assumpta Mateu, soprano. Francisco Poyato, piano. Schumann, Wotr Debussy, Fauré. • 23JUUOL 22 h Font Cuitora Concert d'alumnes del Curs d' Estiu de Música de Capellades. Mozart Schubert, Schuman. (Concerts d'Estiu). ' 30JUUOL 22 h Font Cuitora Orquestra Joventut Percussionista de Catalunya. (Concerts d'Estiu). 6AGOST 22 h Font Cuitora Toni Subirana, veu i guitarra. Jordi Badia, piano. Cançons i poemes musicats. (Concerts d'Estiu). 27 AGOST 22 h Font Cuitora Dani Alonso Super Combo. Porter, Ellington, Charles, Basie, Wonder (Concerts d' Estiu). · 17SETEMBRE 21 h Paper de Música fuan-fosé Pardo, clarinet. Anna Puigmartí, piano. Copland, Weber, Poulcnc. MONTBLANC (CONCA DE BARBERÀ) 17 JULIOL 22 h Esgl. Sta. Maria J.L. Gonzalez Urlol, orgue. 22JUUOL 22 h Esgl. Sta. Maria Alumnes del Curs de Música Jbèrica per a Orgue. J. M. Mas i Bonet, orgue. REUS (BAIX CAMP) ¡;;,¡ ..... ._, = a= = !;;' ;.¡· .... ""' ::s. ~ a ¡;; ~ ¡;¡ ..... .,.... ....= 50 410 3 JULIOL 19,30 h Església Prioral Jobannes SkudJik, orgue. 18 SETEMBRE 19,30 h Església Prioral Heinz Balli, orgue. SITGES (GARRAF) - CONCERTS DE MITJANIT 2JULIOL 22,30 h Palau Maricel Mariana Gurkova, piano. Chopin, Mompou, Turina, Schubert, Liszt. S JULIOL 22,30h Palau Maricel Recital de violí i piano. Handel, Beethoven, Kreisler, Sarasate. 16JULIOL 22,30 h Racó de la Calma Quintet Solistas Ortve. Granados, Brotons, Schubert. 23 JULIOL 22,30 h Palau Maricel Atex AJguacil, piano. Liszt, Montsalvatge, Granados, Albéniz. 29JULIOL 24h Port Sitges Resort Eloi Prat, tenor. Lali Solà, piano. Cançons napolitanes. EL VENDRELL (BAIX PENEDÈS)- FESTIVAL INTERNACIONAL DE MÚSICA PAU CASALS 9JUUOL 22,30 h Aud. Pau Casals Lluís Claret, violoncel. Gerard Claret, violí. Maruxa Lorente, piano. Crlstian lfrim, viola. Mario Lisarde, contrabaix. Schumann, Schubert. 16JULIOL 22,30 h Aud. Pau Casals Orquestra Simfònica Julià Carbonell de les Terres de Lleida. Daniel Ligorio, piano. Dir.: Alfons Reverté. Txaikovski, Liadov, Stravinsky. 21JULIOL 22,30 h Aud. Pau Casals Grupo Vocal de Diftasión. Dir.: Mariana Moruja. 23JULIOL 22,30 h Aud. Pau Casals Natalia Gutman, violoncel. Bach. 24JUUOL 22,30 b Ami. Pau CasaJs Natalia Gutman, violoncel. Bach. 30JUUOL 22,30 h Aud. Pau Casals Cobla Mediterrània. Isabel Gregori i Bernat Castillejo, flautes. Santi Molas, percussió. Serra, Saló, Oltra, Casals, Vilamanyà, Cases, Doppler, Ventura, Viladesau. 4AGOST 22,30 h Aud. Pau Casals Zukerman Chamber Pinyers. Mozart, Dvorak. 6AGOST 22,30 h Aud. Pau Casals Orquestra Carnera ta XXI. Dir.: T. Gosmann. Beethoven, Haydo, Schubert. llAGOST 22,30 h Aud. Pau Casals Orquestra Simfònica Fok. Pavel Perina, viola. Dir.: Petr Vronsk. Bach, Stamiz, Haydn. 13AGOST 22,30 h Aud. Pau Casals Or~uestra de Cambra Franz Liszt. Pau Codina, violoncel. Hiindel, Corelh, C. Ph. E. Bach, Dvorúk, liszt. 14AGOST 20 h Aud. Pau Casals Orquestra dc Cambra Franz Liszt. Concert familiar. 17 AGOST 22,30 h Aud. Pau Casals Gospel American Spiritual Ensemble. 18AGOST 22,30 h Aud. Pau Casals Gospel American Spiritual Ensemble. 20AGOST 22,30 h Aud. Pau Casals Serguei Tarasov, piano. Chopin, Liszt, Rakhmàninov. 25AGOST 22,30 h Aud. Pau Casals Quartet Casals. José L. Estellés, clarinet. Mozart, Brahms, XostakóviiX. 27 AGOST 22,30 h Aud. Pau Casals Cor de la Capella de St. Petersburg. Dir.: V. Txemuixenko. RakJunànÏDOV· -'oU, - art, -nes -der. :nc. R u I p o