Revista Musical Catalana. Núm. 252 Octubre 2005
Editorial: Temporada nova i expectatives preocupants / PANORAMA Manuel Ausensi. Noblesa de cant i de presència. Jaume Comellas / Festival Castell de Peralada. Entre grans moments i alguna decepció. Tres apunts lírics. Jaume Comellas i Jordi Maluquer / Festival de Torroella de Montgrí. Bona música i millora dels equipaments. Lluís Trullén / Festivals d'estiu a Catalunya i França. Panoràmica de dins i de fora. Jordi Maluquer / Festival Pau Casals. Fidel protagonisme del violoncel en les noces d 'argent. Albert Solé / Mas i Mas Festival. Insubstituïble i magnífic Colom. Albert Suñé / Informe SGAE. Reducció de l'activitat musical culta a Catalunya. Jaume Comellas / Mikrokosmos: La cirereta d els pastís. Pere Artís / Tangents: Recitals de piano. Jordi Maluquer / Albert Galimany. Un compositor català a les Amèriques. Joan Cuscó / Directors d'orquestra/direccions personals (9). Leonhardt o una aproximació viva a Bach. Antoni Batista / TEMA El Primer Palau. Deu anys de promoció professional / Una dècada de suport als joves intèrprets. Lluís Millet / Debutar al Palau, el gran al·licient. Núria Peláez / Jutjant nous valors. Núria Peláez / MUSICALIA Inva Mula. Una Gilda a la sang. Mònica Pagès / London Symphony Orchestra amb Daniel Harding, Ara Malilkian, Yun Temirkanov i Barry Douglas, duo Alexander Baillie i James Lisney, Orquestra Revolucionària i Romàntica amb John Eliot Gardiner. Lluís Trullén / A la recerca de Xostakóvitx. F. Taverna-Bech / Música encreuada. Eduard V. Patsi / SCHERZANDO. Cesc / DISCOS / CONCERTS
Centre de documentació de l'Orfeó Català
Còpia permesa amb finalitat d'estudi o recerca, citant la font "Centre de Documentació de l’Orfeó Català". Per a qualsevol altre ús cal demanar autorització.
• usensJ Tots aquells que amb el seu suport I senslbllitat lirt possible que el Palau s'ak::i cada vegada més aTull 8s Patroos. Els Membres d'Honor. Els Membres Potectors. Els Patrocinadors. 8s Socis de I'Qfeó Ca1alà. 8s lvnlcs del Palau. Els pilars del Palau de la Música Catalana p aberti¡ s 19>« _¡_ • s:;tander lo-.-~~~"'*"' *sancaja -.. _.. .AM. wtnlwthur _ ..,... • ... EB _._.._._ P!l ...... - ~~CA,..NU aro Auóo I ~ ~*'• JIRI;.j.tj!t!P?!j ::11>::11> Fet .:= ....3 o - os ~ n.;;;bd6"bCold -·- 11 Colonial .,.. ~ C.W..J\ftd!o ·- ~ t.- gasNatlnl e- c::.ap1lbo G<IXACAJAWNYA '-::~.:::*" J. A~ ELPAIB SIEMENS i Ç.0001!NIU MOTHf Grupo0Pianetl ~ ljl OU'O.O:V. flli.JH EtiROMAOI --MPG Fundod6 11111 Aone- ~rlfiJM.Nitll -=@ AI!CCATAI.UNYA. ACOOffiJR.E. ACCESO GROUP. S.L., ICS PROYECTOS. OBIWl YCONSTRUCOONES. AGEFREO. S.A., AGROUMEN. AGUSTITOREUO, S.A., AIRAT. S.A.• AJUNTAMENT D'AMPOSTA. AJUNTAMENT DE SANT .lJST OESVEAA. A.AJNTAMOO 00. PRAT DE llOBREGAT, AlMIRAlL I'ROOESfARMA. AI.STOM TRANSPCllm, SA, AIJAE 8ANCO PRIVADO • (GAUPO CAJA M.o\001)), AI.UANZ SEOOIOS. AOH-Gil & CAfr./AJAI.,DE LA~"'~ ARMAND"""' JOROÀ S.A.. ASEPEYO, ASSOOAOOICOL·lEGI O'OONYERS INDUSTRIAlS DE CATALUNYA. ASTRAlPOOL, BAGU~MASRJEAA JOIEA!I BANCO POI'UlAR ESPAilol, BANKJNTEA, BAOU~ ASSOCIATS. FAMft.IA BAACElO B0NADA. ""'"""""'' • CADENA COPE, CAIXA OE GIIIONA. CAIXA OE TEIIAASSA, CAMBRA OE COMERÇ OE BARCELONA, CANON ESPAilA. S.A.. CAPRABO, S.A., CATALANA OCCIDENT. CATAlUNYA MÚSICA I REVISTA MUSICAL CATALANA, CAVA SUMI\1111U'." ""'~::.: MOLINS. ClARWIT IBERICA, CLDS·9. S.A., COSEGA, SA, COt: LEGI D·ENGINYERS DE CAMINS CANALS I POATS - CATALUNYA. COl: LEGI DE FARMACMICS DE BARCfLONA, COMIIÀOIO, COMSA, S.A., CONDIS ~~~P~RMEF"'r:J.~AFl'>.SSE Hlll>'o.l DE LA ZONA FRANCA DE BARCElONA, C00P0RA00 NJE, CRàxTO YCAUCION. JOAN rullO I MA5SANA. CHOCOLAT FACTORY, OATATON LAllNA. DIARI AVIlo, CARLES DfAZ IGOMEZ, ORAGADOS OBRAS Y SA EL MLNJO DE CATAI.l.M'A, ERCAOS, EIJOOflP.MS TREBAll TEMPORAl, FAANCESC FERNAI«leZ I XNf.!, RAMON FmPBII CANELA. FIATC ASSm.llNaS, AGUERAS NT8lNAlOIAI. SEA1'II.G. SA FilA DEPROYECTOS. 8ARC8.()NA. 2 NSIIAI:IA"'"JI SA. t.IAR1A FONT DE CARillA. FONT VELLA, RJN0A00 DAMM. F\JNOACIO PUIGVERT, FUiiOACIOH CUATRECASAS, F\JNilAOON HEIIBEIITO GIT DE PAOSEGUI. GA8INET IRBE. GADEIGRUI'O OE ASISnNCIA Y GAES. GAIRGUES, GISA. GlAXOSMlHI<I.M. G.PO, SJ\., GRa.t DE CONSTRJCT(R; DE BARCELONA ICOMAAIUS, GRLI' PNA:O, GIU'O AC MARCA, GIU'O RfCOlETOS. 6RJPO \1TA, GUNlVART & 0SHSA. INORA. L'AliANÇA, LA SEDA OE BARCB.DNA.lABORATORfS OR. E.OiEVARNl:, LABORATORIS INlBSA, 5.A ,LATITIJ04, UCO LEASING S,A., E.F.C, LOGIC CONTROl, AlBERT MALLOFA~. MEACK FARMA YOUIMICA, S.A., S.A, MIOUEL AI.IMENTACID GRUP, S.A., HORACI MIMS IGINER. MORGAN STANLEY, MRW. NATUR SYSTEM. S.L .. NEC laffiiCA, S.A., NESTLE ESPAÑA, S.A.. NISSAN MOTOR IB~ICA, SA, NOVELl, OCASO ASSEGURANCES. ONA CATALANA. ONDA RAMBLA, OVIDEO TV. PANASONIC TECHNICS. PORT AVENTURA, PORT DE BARCELONA,PRICEWATERHOUSECOOPERS, o OUADIS, RAce. REGAL INSURANCE CLUB, RENFE, RICAROO MOUNA, SA., FRANCESC RUBlRALTA I VllASECA, SABAAPAIICAMENTS. S.A., S.A. OAMM, S.A C.R.E.S.A .. SALICAU, DCEATLAALA JOAN SANTALUIUA I SEGIJ\A, EMILI SARRION IAVINENT, SAYTEL SERVEIS INFORMÀTICS. SELMAR. SA, SEIMRED, S.GAE·Fl.l'lOACI() AUTOR. JOSEP SINGlA I BARCflÓ. OO..VAY IB~ICA. Sl., SONY ESPAHA. SA. STNF EMPRESARIAl, THf COLOAAER GROUP. TORAASPAPEL, OSCAR TUSOUETS BlANCA, VIATGES BA1XA5. S.A, \1Tf.!IOO ASS8?iJRAHCES. l l !llllil l ~PuA;;l;A~U~ -- 3a ÈPOCA ANY XXII OCTUBRE 2005 Consell Editorial: Fèlix MUlet ?resident), Montserrat Albet, Josep M. Bricall, Josep M. Busqucts, Josep Salvador Cardús, Jordi Casa¡¡, Gabriel Ferrer, Joaquim Joan Guinjoan, Carles Guinovart, Teresa Lloret, Joan ~latabosch, Jordi Mon tu 11, Ramon Muntaner, Ramon Pla i jordi Rueda. EDITORIAL Temporada nova i expectatives preocupants o o PANORAMA per ]1111111e Comell11s Fes tival Castell d e Peralada. Entre grans moments i algu na decepció. Tres apunts lírics per ]1111111e Comel111s i Jordi Maluquer o Fes tival de Torroella de Montgrí. Bona mús ica i millora dels equipaments per Lluís Trullén o Fes tivals d'estiu a Catalunya i Fran ça. Panoràmica de dins i de fora per jordi Maluq11er o Eu el traspàs de Mauuel A11se11si Disseny: Ferran Sendra Secretaria de Redacció: Teresa Martínez per Albert Solé • A A W A W Bnlauç dels f estiuals d'estht Festival Pau Casals. Fidel protagonisme del violoncel en les noces d'argent ~ Mas i Mas Festival. Insubstituïble i magnífic Colom W W Publicitat: Megmar 2001, S.L. Diputació, 279, 1r 7a Tel.: 93 487 76 26 08007 Barcelona Preimpressió: Ormograf, S.A. Impressió: Agpograf, S.A. Distribució: Oistribama, S.A. Dipòsit legal: B-34.432/83 ISSN: 1136-7458 • .............................................................................................................................................................................................. ...................... .......................................................................... Manuel Ausens i. Noblesa de cant i de presència Consell de Direcció: Pere Artís ,l'dítor), Jaume ComeJJas (direcció periodística), Albert Mallofré Xlrdinació amb Catalw1ya Música) i Uuís ~1illet (direcció musical). IPG -~ ---------------------------------------------------------------------------------------------------- o per Albert Suiié Informe SGAE. Reducció de l'activitat musical culta a Catalunya per J.C.C. Mikrokos mos: La cirereta d els pastís per Pere Artfs Tangents: Recitals de piano per jordi Mnl11quer AJbert Galiman y. Un compositor català a les Amèriques per ]01111 C11sc6 i Clnrnsó D irectors d'orquestra/direccions personals (9). Leon hardt o una aproximació viva a Bach per Antoni Batista ----------·······--·- ----------------·--····--------············------------------········'"···----------·-·--··-·--------······----·----------·-··········-·- TEMA Col·laboren en aquest número: iEREARTis, ANTONI BATISTA, CESC, 'mME COMELLAS, JOAN CUSCÓ i • El Primer Palau. Deu anys de promoció profess ional eW per Ll11ís Millet lAZ.\R, ALBERT SOLE, ALBERT SUNt • per NIÍria Peltíez iRA.\'CESC TA VERNA-BECH 1 LLUÍS TRULLÉN. A W Jutjant nous valors G per Mònica Pagès i Santacana 1-\RASÓ, JOROI MALUQUER, lLUfS .!UT. MÒNICA PA GEs i SANTACANA, V. PATSI, NÚRlA PELAE.Z, JORDI Debutar al Palau, el gran al·licient ........................... riU!u¡ amúsiralre1 isia musiral ralalana Sant Francesc de Paula, 2 08003 BARCELONA Tel.: 93 295 72 28 Fax: 93 295 72 10 __..___ per Nríria Peltíez ________ _________ _______ ,. __ ................................................................................ ....... .. __________ .,.._ ...................................... . MUSICALIA . -~·••""l882(d~ dilluns a dissabt~. d~ 9,30 h ;¡ 21 h) aautors. "Catnlunyn MúsicJ/RevistJ Music;¡! •atorsd'originals no ~ncarreg.1~~ i t)nviah C espontluuament a la Redacció. de les <epmduccions auloritzade:., VEGAP, ilaKdonJ 2005. Jnva Mula. Una Gilda a la sang • London Symphony Orches tra amb Daniel Harding, Ara Malil<ian, Yun Temirkanov i Ba.rry Douglas, duo Alexander Baillie i ] ames Lisney, Orques tra Revol ucionària i Romàntica amb John Eliot Gardiner per Llufs Tmllén W per Frmr.cesc Tavernn-Becfr A ,. ~lll" no mantindrà corrlospondència rlmb els _ ,..._ www.palauonuslca.org A/e: revlsta®p•llaumusicn.orll k1 Mtisica Catal.u1.1, tdèfon d',lt\'ncló al client: publi~ats a "C,ll.llunya MLo~kll/R~vbl.l <QJ Catalana" eJ<prl'Ssen només l'opinió del~ Una dècada de s uport als joves intèrprets A la recerca de Xostakóvitx A Mús ica encreuada ~ per Eduard V. P11tsi ................ .............. ....................... ................................................................................................................................................................................................................ .._ SCHERZANDO DISCOS O o per Cesc 3 483 PALAU DE LA MÚSICA CATALANA El Primer Palau XTemporada 2005 CICLE DE JOVES INT~RPRETS 1 Dlmoores, 28 do setembre de 2005, 19.30 h ORQUESTRA SIMFONICA DEL VALLÈS ENRIQU[ BERNALDO DE QUIRÓS, piano MARIONA OLIU, viola GEORGINA. SANCHEZ, voloncel SALVADOR BROTONS, drector F. Chopin: Concert ~a pl_;no I ocq.~stra 1, UI tJ OKlllCrl. op. 11 B. B011ók: Coneü1.- s\~~ i Ol~lla E. Lalo: Cun<:~>•li><JI a 'iloloocê i or~ a ll'.Íill. 2 3 Dimeeros, S d'octubre de 2006, 19.30 h CUARTETO QUIROGA (AITOR HEVIA ÒBRAN S ERRA, v1ol ns LANDER En<FBARRIA, ViCia HELENA POGGIO, VIOloncel) JAVlER MERINO, piano F. J. Haydn: O.~attet dc Cort!J op. 76. rum. 1 B. BMók: o.Jatlct dc CCICJ nAt J 57&5 L """Beethoven: Son~1.l 'IIJTI 13, ~Mi bemo1 m:l)Or. op 2~ lVII 1 F. um: R;rpr..odo D!ol)a¡J~O s. Prokòliov: ToccJtil ep 11 Dimecres, 19 d'oct ubre de 2006, 19.30 h MARTA INFANTE. mezzosoprano JORGE ROBAJNA. piano HELENA SATUÉ, violí DOLORS CANO, piano G. Mahler: CançO'lS SOlli e l!UCIOS de Frl8dnen H ickl!orl A. Dvor81c Quatre ca'lQOOS. op. 82 A. DvorAk: CMçons 9Jl:Jil()S. op. 55 E. Ynyo: Sor"til per a ...or SO! er Mr '1'1ell0. op. 27 rV1l 4 C. Franc:k: Scna:a on La ma¡01 per 1\ \'lolil ÑlllO en A.l """'' 4 5 Dimecres, 26 d'octubre de 2005, 19.30 h ORQUESTRA NACIONAl DE CAMBRA D'ANDORRA PAU CODINA,violoncel VICTOR DEL VALLE i LUIS DEL VALLE, duo de p1anos KALINA MACUTA, violí OROilL MAIZ, acordió MIQUEL ORTEC'.A, d rector C. Ph. E. Bach: C<lllCert per a lo'I<JI<lrcd Ior ~J . ..,L~mdla W. A. Mourt: Cor !CM per a dos pianos I 01'1\JftSI· A. en \1i benld map. K. 365 X.. Monts.>lvatgo: Cor>eertno 1 + ·s A. Plazzo41e: Conc"" I Poll a~ I ocq.JC..<l ~ Dljous,24 de novembre de 2005, 21 h JOVC ORQUESTRA NACIONALDF CAl ALUNYA (deW aroive~sa11) JUAN DE LA RUBIA" orgue QUARTET ARCCUS._ I (LARRAITZ OYARZA8AL i MARTA HERt'IANDO, VIOlins LNO<O NUÑO. viola AMA1 SANT;.NC.AJ .!.t., 'v1oloncel) ~::_-.~..,_-~.._...:;ç-'---~.;~-,--~-. -~----: • I ~-·-· r -, .-- - ''Ï\:h iv e ros q.r i El Prirher'i?alau SALVADOR MAS, d'rector e. El gar: trooduceo "legiO. op. 4 7 F. Poulenc: Coneort per a orgue I~ en SO' on6n01 FESTA DE LA MÚSICA Concert d e cloenda d'El Primer PalaJJ da prewis 1 d plomes Ulllffll tl!lllt ·c..u~t~l)"ltdU And ?Mil 2C04 -p,;,,..,. .,..,...,.,e-El Poi.:ovl'llO< Informació I venda: Tel .. 902 442 882 No· taqulllos"palaumuslcd org Venda d'eMitadea pel lnternet: www.palaumuslca.Of11 Preus do l ocaUt ats: 8 t J1·mar pe;·• Patrocina Io1g1111itza: (prou Unlc) l llillllill l Pi\ LAV M Ú~ l C A CATA LANA b~\llC"t Lt,NA e n aquest mateix número s'ofereix una síntesi de l'informe que ha confegit la Societat General d'Autors d'Espanya sobre l'activitat musical de l'any 2004. AI marge de consideracions de detall, el que resulta més important del conjunt de dades i anàlisis que s'ofereixen és que a Catalunya hi ha una perceptible inflexió a la baixa d'aquesta activitat, de manera específica en el terreny de la música culta. Hi és en activitat i sobretot hi és en participació d'espectadors. Òbviament, l'informe no pot entrar en consideracions qualitatives, o sigui en l'anàlisi de la causalitat d'aquests fets; s'ha de limitar a radiografiar-los objectivament. I aquí és quan s'imposa justament això: esbrinar "el perquè de tot plegat". Un perquè complex i multicairat que no es pot acarar de manera frívola i irresponsable. Per això nosaltres ens limitarem a obrir alguna via, potser tirant per elevació, perquè el tema exigeix molt més que el que pot donar un simple editorial. Per això partim del mateix informe, en el qual s'assenyala que la tendència descendent en la camp de la música culta es correspon a Catalunya, i de manera particular a Barcelona, que n'és el motor principal, amb un increment del protagonisme de la música popular. Observant les coses de manera atenta, tampoc no pot sorprendre si tenim en compte el creixent esforç de promoció que el nostre país, i hi insistim, particularment Barcelona, dedica a aquest tipus de manifestació de base lúdica, sovint amb un greixat suport institucional, tot creant un fàcil i promiscu àmbit de sinergies. Això ens menaria a quelcom que aquests dies presideix un debat molt viu, el model de societat -de ciutat en el cas explícit de Barcelona-, del qual aquest segment cultural és element representatiu ben perceptible. Insistim que només oferim una línia d'anàlisi entre les _moltes possibles i necessàries d'afrontar, però que en tot cas obre un àmbit de consideració molt suggestiu. E3 ..., =' ¡;¡· 252 nova z ex pectative s preocupants s 485 Manuel Ausensi Noblesa de cant i de presència LA MORT EL PASSAT DIA 1 DE SETEMBRE DE MANuEL AUSENSI HA DEIXAT UN BUIT INEXPRESSABLE EN L'AMBIENT LÍRIC BARCELONÍ. LA SEVA FIGURA MASSISSA I ELEGANT PLANAVA ENTRANYABLEMENT DAMUNT DIVERSES MANIFESTACIONS, EN LES QUALS LA SEVA PRESÈNCIA APORTAVA UN PLUS AFECTIU SÒLID. 252 ascut a Barcelona l'any 1919, els seus inicis en el món del cant van ser una mica tardans; en aquest sentit recordem que malgrat ser quatre anys més gran que la seva bona amiga Victòria dels Àngels. va debutar al Liceu en un paper principal gairebé deu anys més tard. després d'uns quants anni digalera en rols secundaris. Músic iniciat en el domini de la trompeta. avatars novel·lescos marcaran l'inici del canvi de l'instrument de metall pel vocal; avatars com que un amic l'animà a acompanyar-lo a fer una prova amb la que va ser molt destacada soprano valenciana Maria Llàcer, en els llargs anys de servei militar dels inicis dels quaranta, després d'haver sobreviscut la carnisseria que va ser la Lleva del Biberó en la guerra civil. A partir del convenciment i la generositat molt particularitzada en ell de la pedagoga i de les aptituds del cantant, Manuel Ausensi lentament començà a ocupar llocs destacats a l'escalafó del gran món de la lírica picant pedra en el tipus de manifestacions de supervivència possibles en aquells temps, com les gires que feia arreu de la Pell de Brau al final dels anys quaranta amb la Companyia Casali, junta- N 6 486 ment amb ni més ni menys que l'esmentada Victòria dels Àngels, Giuseppe Di Stefano i el mateix Mario DelMonaco. Dur aprenentatge que (com a aqueUs) l'ajudà a construir un ofici segur fins a convertir-lo en un dels dos barítons més importants de l'Estat espanyol de l'època, juntament amb Raimon Torres, que l'avantatjava set anys. La temporada 1954-55 debutà al Liceu amb el Figam d'l/ barbiere di Siviglia, un dels personatges que segurament més satisfaccions li donà i que dominava amb una suficiència aclaparadora. Manuel Ausensi tenia com atot principal una veu d'una noblesa extraordinària. Situada en el registre central de la seva tessitura de baríton, mirant més aviat cap a baix, el seu cant sonava compacte, sense fi ssures, d'una rotunditat elegant i fàcil. Recordo que en una d'aquelles entrevistes d'entreacte al Liceu, en aquest cas televisada, va afirmar que un dels mètits que hom li atribuïa era el de no fer patir mai I efectivament, Manuel Ausensi dominava l'escena amb una auto1itat enorme, amb unes aptituds actorals, tot sigui dit de passada, no gens menyspreables, sobretot per a l'època, i amb una suficència absoluta. La seva carrera va ser brillant, amb grans èxits arreu del món, sense potser arribar a ser excepcional. per manca de AUSENSI TAMBÉ VA SER UN EXCEPCIONAL INTÈRPRET DE LA CANÇÓ CULTA CATALANA. presència en algun d'aquells teatres més encimbellats. Es trobava especialment còmode amb els grans personatges del repertori verdià. però a la fi. músic pro. fund com era -en això eaJ insistir-hi-, també va excel·lir en Rossini com s'ha apuntat, Donizetti, Giordano, Mozart. etcètera. Voldria remarcar, i em dol que hagi passat desapercebut més del compte. la seva gran aportació al lied català, en el qual ha estat juntament amb Emili Vendrell i Victòria dels Àngels un dels grans intèrprets. Toldrà, especialment. pel qual sentia una gran estimació, i també Zamacois i altres van trobar en la plenitud de la seva veu, en l'exquisidesa i musicalitat del seu cant i en la fi. nor. elegància i exactitud estilistica, un traductor excepciona l. I ja que esmentem Toldrà, caldrà recordar tam bó el seu monumental enregistrament d'E/ retablo de Maese Pedro dirigida pel rnú· sic vilanoví amb Lola Rod1íguez de Ara· gón i Gaietà Renom, segurament un dels millors discos de l'obra de Falla. en el qual excel·lia la noblesa de la com· posició que Ausensi feia de Don Qui· jote. e ridat per les discogràfiques -o. més ben dit, sobretot per unaa enregistrar sarsueles, deixà l'empremta en una munió de títols del gran repertori, entre els quals una insuperable versió de Cançó d'a· mor i de guerra amb la fa poc desapa· reguda Lina Richarte. Tanmateix mai no va interpretar gènere espanyol en es· cena , en una època en què havia tocat molt fons en gran part per la deixadc· sa dc les produccions. En tot cas, lase· va discografia compta amb altres pro· duccions de gran interès. dirigides en· tre d'altres per Argenta, Frühbeck de Burgos, Ricard lamote de Grignon i al· tres. Produccions que seria bo que fos· sin recuperades. Un bon dia, silenciosament, Manuel Au na1 COl bli est \~ !er em COJ aqJ set rar I sa i qu¡ mc col va me tor dc ~e ser. qut dec de ra ric¡ nit1 1 ~ 1t el )- -. 13 t, gi 252 .,.u e· )· I· e (. ;- Ausensi va deixar d'aparèixer a l'escenari del Liceu. del qual ell anys més ençà es vantava en una conversa publicada en aquesta Revista que havia estat el cantant que hi havia actuat més vegades, per damunt de les 180 representacions . El seu adéu va ser d'una enorme discreció, alhora enmig d'un context d'incredulitat, atès que en aquells moments, inici de la dècada dels setanta, estava en un moment exuberant de facultats i classe. Molts anys després, en una conversa informal en aquelles presències a les quals em referia abans, ens en va dir els motius. Un dia es va trobar amb un coHega que li va manifestar que la se¡·acaiTera havia perjudicat profundament la vida familiar i es dolia sobretot de no haver pogut gaudi r dc l'ofi ci de pare. La cosa. segons les seves pròpies paraules, el van afectar i tenint present la seva única l'illa, aleshores crec que d'uns dotze o tretze anys d'edat. va decidir no deixar-se perdre aquesta part de la seva existència i d'aquesta manera va sostreure als afeccionats a la lírica de gaudir d'uns quants anys de plenitud artística. Vaig tenir la fortuna de veure'! en es- cena en directe en una entranyable representació d'/l barbiere di Siviglia -era a la meva natal Ten·assa cap al 195 758- que servia per presentar a la societat local una jove soprano Núria Ribas, després traspassada com a conseqüència de les inundacions de la tardor del 1962. Representació de boio, autènticament provinciana, amb escenografia arnada, la meva compatrícia va tenir el privilegi d'un acampa- nyament luxós amb el Fígaro de Manuel Ausensi, el Bartolo de Manuel Gas i el Basilio de Canuto Sàbat i amb el després desaparegut. com a cantant. Fausta Granero com a Almaviva, sota la di- ~ ~ EXERCIR L'OFICI DE PARE L'ALLUNYÀ DEL DE CANTANT EN PLENA MADURESA , ARTISTICA. ~ ~ recció eficient del mestre Sabater. En una edat adolescent, recordo molt per damunt de lot l'exultant suficiència de Manuel Ausensi, autèntic pivot d'aquella per a mi per força inoblidable descoberta operística. L ' última vegada va ser fa molt poc en la presentació de la darrera ed ició del concurs de cant que porta el seu nom, fa uns tres mesos. Res no feia pensar que ens deixaria tan aviat, ja que va mostrar la seva proverbial energia, el seu parlar rotund i convençut i la seva bonhomia tan i tan agradable. Abans l'havia vist en un acte d'homenatge a Victòria dels Àngels promogut per Amics del Liceu i vam rememorar molt breument alguna història viscuda conjuntament per ells. Si fa molts anys ens vam haver d' acostumar amb prou iJ1Satisfacció a prescindir de la seva presència damunt l'escenari, ara ens costarà d'avesar-nos a no compartir moments entranyables, malgrat que cada dia fossin més escadussers; moments als quals atorgava un regust especial i una autoritat venerable que ho omplia tot. 7 487 Festival Castell de Peralada ...w•·••;•é•• Entre grans moments i alguna decepció No VOLDRIA PONTffiCAR MÉS DEL COMPTE A L'HORA D'OFERIR, ABANS D'ENTRAR EN EL DETALL D'ALGUNA REALITZACIÓ, UN JUDICI GENÈRIC SOBRE AQUESTA REALITAT POTENT QUE ÉS EL FESTIVAL CASTELL DE P ERALADA. AQUESTA PRUDÈNCIA ÉS ESPECIALM ENT OBLIGADA ATÈS QUE NOMÉS HE POGUT GAUDIR D'UNA PART DEL CONJUNT DE LA PROGRAMACIÓ, PER BÉ QUE AL MATEIX TEMPS EL CONTEXT GENERAL I UN SEGUIMENT INFORMATJU MOLT INTENS HAN DE RESULTAR TAMBÉ EINA VALUOSA PER A L'OBJECTIU. es d'aquesta perspectiva m'atreviria a apuntar que aquesta festa del gran espectacle que és el Festival Castell de Peralada viu un cert moment de confusió pel que fa a objectius o a ideari artístic genèric, fet que afavoreix una irregularitat evident, o manca de coherència en el conjunt de l'oferta que presenta. El detall del que exposa el nostre col·laborador Jordi Maluquer i el que tot seguit mostraré en aquest sentit, resulta explicit si es llegeix des d'una concepció global i el lector és prou perspicaç. Però en tot cas, per si cal ajudarlo, productes com La Traviata -no imprevisible- o La verbena de la Paloma esdevenen exemples clars del que pretenem mostrar. I fins a cert punt també és el cas d'una producció de tanta envergadura pressupostària com D. Q. pasajero en transito. En tot cas, això nom impedeix oblidar que aquest festival ha estat molt més que això, al marge del que es comenta amb més detall. Ha estat també l'èxit esclatant, no gens esperable, d'altra part, del recital de Joan Manuel Ser- rat, el gran concert de l'OSC i I'Orfeón Donostiarra amb Ernest Martínez lzquierdo, el de l'Orquestra Sinfónica de Madrid dirigida per jesús López Cobos amb Michel Camilo, l'interessant proposta El pianista, la digna versió de Salome, l'exultant recital de Maria Guleghina, Jaume Aragall i el pletòric Joan Pons, etcètera. Molta oferta au- tènticament reeixida i molt exactament complidora de les expectatives, i per tant justificadora i confiJ·madora del prestigi assolit pel Festival. Entrant en el detall. La versió de La verbena de la Paloma va decebre sen- D 252 se ambigüitats, per causa sobretot d'una dramatúrgia absent de criteri, amb una obsessió acumulativa de tòpics i de recursos entre propis -de la casa Comediants-, però ja massa insistits, i d'altres oportunistes i manllevats sense trobar el seu lloc. En definitiva, una oportunitat perduda per a una revisió d'un material que manté capacitat per continuar dient quelcom a l'espectador actual. La Martha Graham Dance Company és una de les escasses formacions adscrites al corrent de renovació del ballet que ha entrat a formar part de la història d'aquest art. La seva impressionant trajectòria ha deixat un pòsit valuosíssim, que en tot cas dóna una certa sensació que està esdevenint més recurs que no esquer per a una línia dc renovació estilística de la qual sembla clar 1' EL TREBALL DE L'ORFEÓ CATALÀ, N OTA DESTACADA DE LA Novena DE BEETHOVEN. ~ que està mancada. La seva actuació va tenir tota la gran categoria d'un con. junt i d'un quadre de ballarins d'un altíssim nivell, però alhora amb un cert regust de saturació d' idees. La Novena de Beethoven va consti· tuir el previst gran espectacle simfoni· coc01·al, de la mà d'aquest director autènticament estrella però que sembla no especialment treballador que és Lorin Maazel. Els resultats en tot cas van aigualir-se una mica com a canse· qüència d'una pre· pa ració que donà tota l'aparença d'insuficient, fet que comportà re· córrer al criteri de l'extraversió dissi· muladora d'inca· pacitats per afron· tar Ja subtilesa. Un excel·lent quartet solista -encara que Sílvia Tro va resultar inaudible per la causa abans apuntada-, i sobretot el magnífic trebaU de l' Orfeó Català, van constituir factors absolutament recon· fOt-tants. D. Q. pasajero en transito sobre el paper configurava una de les propostes més importants i esperades del Fesli· val, en unir valors sobre el paper tant "de portada·· com el ballarí Rafael Amargo, I"estètica de Ja Fura dels Baus -que comença a esdevenir una mica dejà vu-, el món del flamenc i definiti· vament el de la novel·la Don Quijotl' de la Mancha. Una barreja poderosa que en tot cas no va aconseguir unacoblament fluid i unes sinergies satis· factòries. L'acumulació de productes en principi llaminers no es va traduir en una menja satisfactòria per causa d'uns critetis mancats de finor i d'altre objectiu que no fos la voluntat d'im· pactar tot servint-se d'un fil argumen· tal tan efectista com mancat de substàn· cia. Tot va resultar excessiu i rotund, fet de grans pinzellades però mancat d'alè poètic. Una peculiar versió de Yerma a cura de La Quadra va posar colofó al Fes· tival, tot intensificant la quota de proclivitat a aquest tipus de referents cul· tu rals. J alrl nia L'Ol sió drn cyk Ma rell inlE l01t but. ta, 1el! pas aqu pot la~ 19( per CI.'U Ulr rodi MBI rec D~ dirt lul cia¡ llad fon l'es !ruc gat; rad, pot ater cier JO~ per mor ~C( d'ò¡ bla~ ñas ten¡ Un¡ pret lun¡ han ~ Festival Castell de Peralada s Tres apunts lírics .P.:.:.I9.~P.!.~~:r¿gy~~- •a 1· .1- rt j. i¡r la )- ~- IS ta ~- ~~ i à la !I !· Ie i- l· 1· n !t 1! ~r ~I n I· !I :s ilt !I IS a ¡. e a r i· rs .r ~ I· I· I· I, ¡t i· 1- ¡. a/ome. Aquesta òp"a de RI· chard Strauss es va revelar com l'espectacle líric més reeixit del Festival. Una producció del Teatre Wielk:i, Òpera Nacional de Polònia, i realitzada amb molta dignitat. L'orquestra va complir amb la seva missió d'agombolar els diversos climes dramàtics, ben dirigida per )ucck Kaspscyk. La troballa del director escènic Martin Otava va ser la de dona r molt relleu a la figura d'Herodes, molt ben interpretat per Pawel Wunder. En la Salome, a Eilana Lappalainen, que va debutar en el roll' any l 996, i en què canta. balla i converteix la dansa dels set rels en un streptease més sexy que no pas eròtic -vés a saber, però, com eren aquestes danses en època d'Herodes-. potser li ha arribat el punt de fer com la Wittich en l'estrena a Dresden l'any 1905, en què va haver de ser doblada per una ballarina, com es va fer al Lireu en la producció dirigida per Jochen Ulrich i que van interpretar en temporades diferents Montsen·at Caballé i Eva Marton. Per pura convicció no va caure en el ridícul i va salvar el seu paper. Destacada va ser una 1:-lerodias amb cadira de rodes que va interpretar Ana lubanska. I més discret Zvigniew Madas en el rol de )okanaan. Les pinzellades de modernitat de l'estrany un iforme dels soldats, el vestit dc Sal ome, l'esmentada cadira de rodes, una estructura de fons d'escales de grans magatzems, no servien un drama descaradament històric que, com a màxim, pot permetre una certa abstracció o atemporalitat. kov Kreizberg, molt rude, no va fer altra cosa que assegurar els passatges. La posada en escena no tenia coherència: van dibuixar una mena d'ambient portuari amb prostitutes d'aquest registre i després no van aconseguir lligarho amb la sumptuosa casa de camp que té la protagonista. a eterna canción. En aquest intent lloable de dignificar la sarsuela després de fer una Verbena de la Paloma fora de context i perdent el populisme madrileny que n'és la sal, amb La eterna canción es va voler fer com una rèplica de molts anys després. També amb un tema d'amors i desamors al Madrid del 1945. Sorozabal era un bon músic i notable compositor, però potser en aquesta obra no va donar el seu miUor registTe, a part L que les sarsueles si no són servides per unes veus amb personalitat queden en no res. Es va encertar en l'enquadrament escènic d'uns terrats de Madrid i potser en l'accentuació de l'aspecte còmic d'alguns personatges: Millan Salcedo com a Montilla a l'inici del primer acte i el divertit interrogatori de Tony Cruz en el rol de comissari. Vam copsar el senyori u escènic d'Enrique Baquerizo. l'actuació més en l'aspecte teatt·al que vocal d'Amanda Sema i l'adequació al seu paper de Beatriz Diaz. Es curiós que tant en La verbena de la Paloma amb direcció escènica de joan Font com en L'eterna canción amb la d'lgnacio Garcia, sortís el mateix personatge sinistre, prim , amb ulleres negres que, sense dir res, devia voler representar un dels comissaris polítics de l'època. 252 La Traviata. Es va presenta' el resultat del taller d'òpera que cada any fan Ics JJMM internacionals, suposo per l'a l·licient que l'orquestra escollida fos la !ONDE. Veure una obra inadequada per a veus joves - Violeta i Giorgio Germont exigeixen veus fetes- fa dubtar de la correcció dels criteris d'aquest taller d'òpera. Un col·lega va dir que semblava una eliminatòria del Concurs Viñas d'aquelles que cal triar entre centenars de coreans que s'hi presenten. Una Violeta desdoblada va ser inlerPrelada per Ga-Seu! Son i Seun Wong lung, Alfredo Germont per Sa-Hoon )o· hannes An, i Giorgio Germont per JaeSeop Kim. La direcció orquestral de Ya- La eterna canción 9 489 anti l • on e op Er BA DI VE DE In t cc PR HI Ql DE ] tua tic: poc . -e o I COl prc tal· mï re ri da l'ell ido dur ma pro aec 00\ ten r I 1es gu¡ har Fes con jun soli enc cor sua hor l'a' Viv tior par ••;•W••••;w\iw• Festival de Torroella de Montgrí Bona música i millora dels equipaments EL FESTIVAL DE MÚSIQUES DE TORROELLA DE M ONTGRÍ HA ARRIBAT ENGUANY A LA SEVA VINT-I-CINQUENA EDICIÓ AMB UNA SÈRIE DE CONCERTS EN ELS QUALS, COM EN EDICIONS ANTERIORS, LA DI- VERSITAT DE PROPOSTES I D'ESTILS, L'ATEN CIÓ CAP A INTÈRPRETS DEL TOT RECONEGUTS, JUNTAMENT AMB L'OCASIÓ DE PODER ES- COLTAR JOVES TALENTS -QUE HAN EFECTUAT UN TREBALL PREVI DE PREPARACIÓ EN EL MARC DE L'ESCOLA DE MÚSICA DEL FESTIVAL-, HAN CONFIGURAT UN ANY MÉS UN AMPLI VENTALL CONCERTÍSTIC QUE HA ESTAT SEGUIT, COM JA ÉS HABITUAL, PER UN GRAN NOMBRE DE PÚBLIC. I Festival enguany ha presentat una novetat d'infraestructura: a Ja plaça de la Vila, un dels punts concertístics habituals. s'hi va habilitar una pantalla acústica, una estructura que va permetre poder fruir amb més qualitat de so dels concerts orquestrals a l'aire lliure; el proper any una nova "pantalla" sïnstal·larà a l'església de Sant Genís - tot millorant les condicions que fan referència a Ja qualitat, ressonància i a la claredat del so- i espais com el meraYellós pal1 de Can Quintana - un entorn idoni per fruir de la música de cambra durant les nits d'estiu- o el petit cinema - una sala amb una cabuda per a prop de dos-cents espectadors- vindran acompanyades en un prope1· futur de noves instal·lacions que permetin potenciar encara més el Festival. La gran diversitat de propostes en el ressant merament clàssic ha tingut enguany pros i algunes aportacions que ban assolit un grau mitjà dc qualitat. El Festival va obrir-se amb l'actuació del conjunt Ars Longa de l'Havana, el conjunt que, dirigit per Teresa Paz, ha assoUt un altíssim reconeixement. i més encara des que Claudio Abbado els va convidar a inaugurar el Festiva l Gesualdo Oggi a Potenza. Aquest concert, homenatge a la figura d'Ernest Lluch, l'acompta1· amb la coJ.laboració del Cor \livaldi, a més de reforços dc Ics seccions de tenors i baixos per ampliar les parts corals, i anava acompanyat per un text dramàtic de Miquel Desclot in~erprelat per l'actor Jaume Comas que Il:lustrava la vida de Caietà Pagueras dms un programa preparat per Miriam E Escudero i que ens pennetia endinsarnos dins les relacions musicals entre Catalunya i Cuba al segle XVIJI. Concert producció del Festival dc Músiques de Torrella, va tenir com apunt cabdal Ja recuperació del Requiem de Caietà Pagueras (Barcelona, 1730-Cuba, segle XlX), una obra inèdita i que si bé conté un interès musicològic evident, Ja música recull trets compositius polifònics més propis d'etapes anteriors, però en què també hi ha implícita la destre- EL CONCERT DEL GRUPARS LONGA VA HOMENATJAR ERNEST LLUCH. sa d'una figura les composicions de la qual es poden escoltar en comptades ocasions. Obres d'Esteban Salas -que és considerat pare de la música cubana i compositor contemporan i de Pagueras-, de Valls i Cabanilles completaven un concert en el qual la qualitat d' Ars Longa, amb una sonoritat refinada i amb una pulcritud de la dicció van palesar el perquè ara és considerat un dels conjunts emergents i amb més projecció de la interpretació de la música antiga. E I Festival enguany també va endinsar-se en el món de l'òpera, i més concretament en J'Orfeo de Monteverdi, que va assolir un dels èxits de públic absoluts del Festh'al. De la mà de Jean Tubéry. i com a producció del Festival de Torroella. aquesta versió de l'Orfeo, òpera estre- nada el febrer dc 1607, va tenir molts punts destacats i més concretament amb l'equilibrat LTebaiJ orquestral i amb la veu de Núria Rial, que va encarnar el paper dc la Música i d'Euridice amb una dolçor, un equilibri, una serenitat i qualitat interpretatives de primer ordre. L'Orfeo de Hans Jorg Mammel va esdevenir correcte, amb una lògica preocupació per superar tots els esculls tècnics que es presenten durant el tercer acte i en el qual en alguns moments una manca d'emotivitat va privar d'una certa credibilitat. Aquesta correcció en l'aspecte tècnic també va caracteritzar el rol de la Messaggiera a càrrec d' Auro- 252 11 491 " I re es li~ !CI ac en eq dil qu ful qu de pn pú Una Caixa que sona diferent Ara, té molt a prop la seua Caixa d'Estalvis. Una Caixa que s'ha convertit en una de les primeres entitats financeres de tot el país. Una caixa que sona diferent. En Bancaixa posem el to fonamental en les persones. En l'atenció a les seues necessitats. En el tracte. En la gestió dels seus interessos. Posem el to fonamental a oferir-li, sempre, el millor servici. ] làn tac prt va ele, rm¡ per bat car llis Sd qu1 <eV nar dol 111 QU\ Hta L 11( un Bancaixa, a més, col.labora amb activitats culturals i artístiques, com estos concerts a la Fundació Orfeó Català Palau de la Música. nan llav con Bac dini da 1 ~bè AqL bre blic cion ~li: lend Festival de Torroella de Montg1i re Bucher, però en certs passatges va estar mancat d'una certa calidesa emori\'a. La versió dirigida per Tubéry presentava un color instrumental bellíssim, acurat en el timbre, de gran correcció en els tempi i més tendent a cercar un equilibti sonor ple de serenitat qu: d'endinsar-se en un excés de color. Es més que probable que Tubéry torni en un futur proper al Festival de Torroella, que enguany s'ha endinsat en el món del'òpera de Monteverd i i que en la propera edició ben segur reservarà al públic un títol mozartià. el que fa a I'apartat de solistes i orquestres -discretes en el cas de I'Orquesu·a Simfònica de Praga-FOK o la Simfonia Finlàndia-, van tenir com a conh·apunt destacadíssimes actuacions d'intèrpret s prou coneguts, com Mireia Fan·és, que ra recrear amb gran virtuosisme, elegància, claredat de so i un grau d'afmació excepcional el complex Concert per a trompeta de Haydn, o la d'un ja habitual del Festival com joaquín Achúcarro, que va oferir una recreació bellíssima del Concert per a piano de Schumann, un dels autors que amb més qualitat i sensibilitat han passat per les reves mans i en què de nou l'apassionament romàntic, el litisme poètic, la dolçor en l'expressió van fer que la seva recreació al costat de la discreta orquestra de Finlàndia assolís una quatita! interpretativa de ptimer ordre. L'Orquestra de Cambra Franz Liszt va oferir dins l'església de Sant Genís un concert brillant, en el qual el refinament de les seves cordes s'emmotl~va perfectament a estils tan diversos com els de Cari Philipp Emmanuel Bacn, Haydn, Dvorak i Liszt. en una dinàmica i extravertida versió per a corda arranjada per Peter Wolf dc la cekbèrrima Rapsòdia hongaresa núm. 2. Aquesta orquestra hongaresa. per sobre de tot transmet entusiasme a I públic, té magnetisme i les seves recreacions tot i que es poden discutir pel que farererència a les obres clàssiques -molt lendent a marcar els canvis de les dinà- P miques, als contrastos-. sempre vénen precedides per un meticulós estudi previ que denota La seriositat, el rigor i la personalitat de Ja seva sonoritat. Una delicadíssima interpretació de la Serenata de Dvorak. una fascinant interpretació del Concert per a l'ioloncel núm. I dc Haydn, amb Ophélie GaiUard en el rol de solista, interpretant amb una marcada accentuació dels recursos expressius i superant amb escreix la complexitat tècnica de l'obra, tal com va fer prèviament amb el Concert en La menor de C. Ph. E. Bach i una vigorosa versió de la Rapsòdia hongaresa núm. 2 dc Liszt van configurar un concert d'un altíssim nivell interpretatiu d'acord amb l'atractiu de les obres programades. Els dos darrers concerts del Festival van tenir com a protagonistes l'Orquestra Philhannonia de Praga -que actuarà el proper novembre a l'Auditori de Barcelona- dirigida per la jove batuta de jakub Hrusa, un director que amb les seves interpretacions d'obres de Mendelssohn, Dvorak, Beethoven i un programa monogràficament dedicat a Mozart va demostrar la seva vàlua ja avalada en diversos concerts a escala internacional. L'Orquestra va oferir una rotunda versió de l'Heroica de Beethoven, marcada per la fortalesa, la claredat de sonoritat (van poder copsat·-se els guanys acústics que proporciona la pantalla) i la intenció en una versió de la Simfonia Praga en la qual la delicadesa i la proporció de les linies van permetre admirar La claredat i qua- MIREIA FARRÉS , JOAQUÍ N AcHÚCARRO I PETER ANDERS ZEWSKI , SOLISTE S DESTACATS litat de les seves seccions orquestrals. Ambdós concerts van presentar dosartistes d'inqüestionable qualitat; d'una banda. lsabelle Faust, solista del Collcert per a violí de Dvoralc, una obra d'una complexitat tècnica evident, el litisme i la sonoritat de la qual reclama del solista nombroses qualitats. Faust va demostrar. amb el so de I'Stradivarius. les seves virtuts musicals que l'han portat a actuar al costat de destacades orquestres fi lharmòniques i simfòniques europees, i en qui sensibilitat, refinament i tècnica assoleixen un grau de qualitat i maduresa excepcional. com a punt final l'actuació de Peter Anderszewski, el pianista polonès reconegut pels seus enregistraments dedicats a Beethoven i Szymanowsk:i, per les seves actuacions al Concertgebouw, Queen Elizabeth, Théatrc des Champs Élysees de París, al costat de la Filharmònica de Berlín dirigida per Haitink i que actuava a Torroella en substitució del pianista turc Fazil Say. Anderszewski va oferir un dels moments més memorables del Festival amb la interpretació del Concert per a piano núm.17 de Mozart, una veritable mostra dc sensibilitat en el mo\'Ïnlent central, d'elegància i gràcia musical en !'"Allegretto presto final'' i amb una dicció plena de naturalitat en !'"Allegro" inicial. Reflexiu, intimista, poètic, amb una profunditat i una serenitat admirables, Anderszewsk:i -que ara em·cgistrarà els Concerts dc Mozart amb I'Scottish Chamber Orchestra- va demostrar que el seu talent reconegut internacionalment resulta admirable per recrear les obres del compositor salzburguès amb la profunditat que han assolit els grans intèrprets a l'hora d'afrontar aquesta admirable obra concertant. Ha estat un Festival de Torroella. doncs, en el qual a més de la música tradicional, les músiques del món i concerts a càrrec de joves intèrprets han configurat un ventall de propostes que, com cada any, han estat seguides per un públic nombrós. I 252 13 493 Festivals d'estiu a Catal1mya i França Panoràmica de dins i de fora concert que, dos dies més tard, el 19 de juliol, es va repetir a l'Auditori. Va ser el concert que va congregar més públic al Festival -es va fer en una plaça pública i era gratu'it-, però en ser amplificat, el que es va sentir pitjor. A PART DE PERALADA I TORROELLA, QUE JA ESTAN REFLECTITS EN AQUESTES PÀGINES AMB CRÒNIQUES INDIVIDUALITZADES, SÓN MOLTS ELS FESTIVALS D'ESTIU QUE HAN FET PROPOSTES INTERESSANTS. COM L'ANY PASSAT, EN FEM UNA CRÒNICA D'ALGUNS, NO EXACTAMENT ELS MATEIXOS, I HI AFEGIM DOS FESTIVALS FETS A fRANÇA PER LA RAÓ QUE, A PARTL'EXCEL·LENT PROPOSTA MUSI- estival Barroc de Cordon-Megève. Situat en paisatges dc somni de la Savoia francesa i a p1;. mers de juliol. quan les places hoteleres estan lliures, és un model de direcció artística. Christian Ch01ie1; que és també director artístic de l'Òpera de Poissy. tocant a París, aprofita els contactes amb cantants joves per engrescar-los a cantar a C01·don, on els proposa programes, que ell qualifica d"'inèdits'', i que són combinacions poc usuals entre obres conegudes i d'altres que no ho són tant. Busca tres o quatre cantants i un pareU de grups de cambra i en cada concert es fan totes les combinacions possibles. El resultat, tots són joves però ja acreditats, és d'una vivacitat impressionant. Amb un pressupost limitat, amb un programa inle· ressant. crea un festival en què s'elimi· na la sensació de boio i es fa música de veritat. La figura del Festival del 2004 va ser la nostra Núria Rial. que, segons el que em va dir Chorier, el va fer plo· rar d'emoció amb Grotte Ombrose de Biaggio Marini i que va interpretar, entre d'altres, A quei sospir ardenti de Caccini i flor che tempo di dormire de Tarquino MeruJa. La figura d'enguany ha estat sens dubte la nostra mez::o ar· gentina formada i fincada a Catalunya Marisa Martins. Va circular pel domi· ni de la perfecció en la cantata !lria11· na a Naxos de Franz Josef Haydn, en un dels moments musicals més reeixits F CAL, HI EREN PRESENTS CANTANTS O MÚSICS MOLT VINCULATS AMB EL NOSTRE ÀMBIT CULTURAL. estival de Radio France, a Montpeller. És un festival que ja ha arribat a la seva vintena edició. Dirigit pel compositor René Koering, procura sempre oferir un repertori poc habitual i cada any, mi~ançant segells diferents, edita algun disc enregistrat preferentment en dírecte. Enguany l'objecte d'aquest enregistrament ha estat l'òpera d'Engelbert Humperdínck Die Konigskinder_ de la qual va ser protagonista femenina Ofèlia Sala en el rol d'Ocatera, al costat de l'excel·lent tenor )onas Kaufmann, que el públic liceístic va poder admirar en la Missa Solemnis de Beethoven el passat juliol, i que feia de fill del rei. L'èxit de Hiinsel und Gretel i el fet de considerar que no podia ni volia competu· amb el seu admirat coetani Richard Wagner (va ser assistent de Wagner per a l'estrena de Parsifal), van abocar Humperdinck a compondre òperes i música d'escena de temàtica infantil. En Die Konigskinder la música és de somni i el subjecte paradoxalment és una mica abracadabrant per a un públic infantil, ja que el poble lapida, en no Teconèixer-los perquè van malgirbats, els hereus del tron. L'Orquestra de Montpeller va ser fabulosament dirigida per un Armin Jordan que vorejant la vuitantena està en plenitud de facultats. L'únic personatge delicat, per cert molt ben interpretat. era precisament el d'Ocatera. Les altres veus, amb registres wagnerians, eren molt potents. Àdhuc la mezzo mimada pel públic en els darrers festivals, Nora Gubisch, no va Lluir perquè el seu personatge de mare/bruixa l'obligava a sons agres i estentoris. L'altra òpera que vam poder veure va ser La Festa Cinese de Nicolo Conforto, un compositor italià que, reclamat per Farinelli, va treballar quinze anys a Madrid, a la cort espanyola de Ferran VI. L'òpera té un argument bastant divertit, en què els personatges, F 252 per entretenir-se, plantegen diverses opcions de tragèdia, comèdia, drama o bé escenes pastorals i, quan han decidit què representaran, diuen que potser algú de la cort es pot sentir al·ludit i enfadar-se i opten per acabar fent un cant de lloa al rei Ferran VI. Molt ben tocada pel conjunt Europa GaJante, que lidera Fabio Biondl, va comptar amb les ben conegudes Marta Almajano i Sílvia Tro. Aquestes dues òperes -és un festival de ràdio- van ser en versió de concert. En canvi, les dues úniques obres que es van escenificaT van ser 11 figlio de la Selva ( 1753) d'Ignaz Holzbauer i la jeanne d'Arc au bücher d' Arthur Honegger que per al públic català es va estrenar a Barcelona pels anys cinquanta al Coliseum dirigida per un meritori promotor com va ser César Mendoza-Lasalle i protagonitzada per l'actriu belga Mart he Duggard. Anys més tard es va poder veure al Liceu en versió escènica de Roberto Rossellini i interpretada per Ingrid Bergmann. Una altra presència notable en el Festival de Montpeller va ser la de l'OBC, dirigida per Enrique Diemecke i amb la col·laboració de Marisa Martins en les Cançons negres de Montsalvatge, un ter de ter s'b va jonns KAuftJII!!I" i Oft/in Saltl;llíigits per Armi11forda11, Die Konigskinder r11 de !ell al. mc Xo ex rK: cer tet no: bn pe¡ fan mú tro aqt .e :r .e l- i- !- ;. ;s e .e .e l· ;. )· e :s 1- 1- :s :s .a ¡. !- ¡. e 4 IS )· e l· e e y a ¡. l- n :s Festivals d'estiu a Cataltmya i França en la meva vida de melòman. Va brodar també el Lamento d'Arianna de \1onteverdi i el Lament de Dido i Oh, Solitude de Porcell. Dues altres cantants eren l'argentina també europeïtzada Laura Alonso -que enguany va cantar Albéniz a Camprodon-, que va fer molt bé e l fragmen t de The Fairy Queen, "If Jove is a sweet passion". La tercera cantant, Giorgia Milanesi -que té una bessona. Raffaela, igualment soprano; quin joc interpretatiu el dia que puguin fer la Susanna i la Comtessa, 0 Dona Elvira i Dona Anna!-, ens va captivar per la seva veritat interpretativa ja en el primer concert amb Con que suavità, labbra adora/e de Monte1-erdi. Totes tres van brillar en un irrepetible Sou nd !he trumpel de Purcell que van haver de repetir com a bis en el concert següent. Els conjunts foren I'Ensemble PuJcinella que es presentava en aquest festival i que lidera la violoncel·lista Ophélie Gaillard -que també es va poder escoltar més tard a Torroella en el Concert núm. 1 de Haydn- i que ens va donar sis de les Sonates per a violoncel i continu de Vivaldi. L'Ophélie, que per les seves explicacions prèvies ens recordava Els virtuosos de Fonlainebleau dels Joglars, combinava el continu amb tiorba, orgue o clave i contrabaix. El tiorba era el basc Enrique Sol inis, que es va exhibir com un guítanista d'altura tocam una virtuosa ]acara dc Gaspar Sanz. L'a ltre conjunt era el trio que formaven lérome Hantru·, fortepitmo; Alessandro Moccia, violí, i Aiix. Verzicr, violoncel, ivan destacar en quatre trios de Haydn. S anta Florentina. Aquest festival de Canet de Mar es va consolidant i està atansant públic nou al repertori clàssic. El capteniment d'una pa1t d'aquest públic ho demostra aplaudint després de cada temps de simfonia i sonata, com si no s'hagués mogut del segle XIX. Enguany va oferir molts concerts de fotmacions de cambra, per als quals el pati del castell de Santa Florentina és un marc ideal. Vam poder sentir un concert memorable del Trio Lom amb Beethoven. Xostakóvitx i Piazzola i l'aportació d'un e~quisit Trio op. 50 en Do major d'Enric Granados. També vam sentir el concert de cloenda amb l'actuació de l'Octet Mithras, una formació que porta el nom d'una cava on els músics de Saarbruckcn i Kaiserslautern s'ajuntaven per tocar. Són molt professionals i no fan cap excés, sinó que deixen fluir Ja música, molt ben executada i amb un trompa, Peter Arnold, excel·lent. A aquest registre de música de cambra, LA mezzosoprano Marisn Martins, i11tèrpret destacadn e11 el Festival Bnrroc de Cordo11-Megève s'hi va ajuntar un concert amb Claudi Arimany, Joan Espina, Peter Krivda i Daniel Espasa que, titulat ~Esplendor del barroc··, han repetit en diversos festivals; un altre concert a càrrec de la formació I Musici de Vivaldi (que sens dubte, pel nom arrepleguen part dels incondicionals d'una altra fonnació, els famosos I Musici), i un altre amb L'Orquestra de Cambra Txecoslovaca de Praga amb els flautistes Claudi Arimany i Jordi Cendra. També hi va actuar la Coral Càrmina. I Convent de Blanes. En aquest lloc paradisíac Míriam Biosca va tenir l'encert de voler fer-hi un cicle de concerts d'estiu. Té potser la sala més adequada per a recitals i música dc cambra, ja que -amb molt bona acústica- mira a través dels fmesttals a la nit o al paisatge i ensems està coberta i a l'aixopluc de la possible inestabilitat del temps. Vaig poder sentir-hi una pianista que ja va destacar en un Primer Palau, Ka tia Michel, que va fer aportacions de repertoti interessants i va brodar un Almeria d'Albéniz. En altres programes, el Festival va presentar l'Ensemble Artària, el Duo Bitlloch, una representació d'El telèfon de Menolti per Mireia Casas, Manuel Esteve i. al piano, Joana Pons, i es va cloure amb Claudi Arimany - una vegada més el rei dels nostres festivals d'estiu- amb l'Orquestra E ~ ~ ÜFÈLIA SALA I MARISA MARTINS VAN OFERIR ESPLÈN DIDES ACTUACION S A FRANÇA. ~ ~ Txecoslovaca de Praga. També hi van actuar dos guanyadors espanyols del darrer Concurs Viñas. I XXVIII Festival de Begur. És un festival que, en el rengló de música clàssica -ha ofert altres tipus de concerts i també dansa- ha tingut molt bona oferta. Un magnífic duo )iri Barta i Jan Czech de violoncel i piano, que també van actuar a Santa Florentina; l'Orquestra de Cambra Txecoslovaca de Praga, l' Octet Mithras i un magnífic recital de Ramon Coll que amb els Nocturns de Chopin, obres de Scbubert -entre les quals dos lieder adaptats al piano per Liszt i una obra de Liszt, complicada encara més per Horowítz-, ens va marcar el sostre d'excel·lència de tot l'estiu . És un festival que compta amb una bona acústica al Pati de les Escoles Velles, però que, quan plou, ha de recórrer a la sala del casino, molt seca, o a l'església parroquial, molt ressonant. E portacions. No volem cloure aquesta crònica sense re· marcar tres de les aportacions importants que han fet els diversos festivals d'estiu. En primer lloc, l'estrena a l'Estat, a Vilabertran, dels 10 frühe Walzer d'Amold Schonberg amb l'Orquestra de Cambra del Liceu dirigida per Antoni Ros Marbà. També Camprodon va presentar una primícia: els Poemes d'amour d'Isaac Albéniz sobre textos d'Armand Sylvestre, recitats per Mercè Arànega i amb la direcció de josé de Eusebio. l'home que ha gravat i ha estrenat dues de les òperes "angleses'' d' Isaac Albéniz, Mer/in i Henry Clifford. Finalment, hem d'esmentar un fet insòlit: la presentació a Moià, a l'aire lliure, de la primera escena de l'Or del Rin a càrrec de la Fura dels Baus, que és un avanç de la producció que preparen per a l'Òpera de València. A 15 495 Pau Casals Fidel protagonisme del violoncel en les noces d'argent EL DIA 6 DE JUNY DE L'ANY 1981 EL PIANISTA MIECzySLAW HORSZOWSKI VA SORTIR A L'ESCENARI DE L'AUDITORI PAU CASALS PER OFERIR-NE EL CONCERT INAUGURAL, UN ACTE PLE D'EMOCIÓ PER TOTS ELS COMPONENTS QUE s'HI DONAVEN: L'AMISTAT D'HORSZOWSI<I AMB PAU CASALS, LA PRESÈNCIA DE LA VÍDUA DEL MESTRE, MARTA CASALS D'ISTOMIN, AMB ELS MEMBRES DE LA FUNDACIÓ PAU CASALS, QUE HAVIEN FET POSSIBLE LA CONSTRUCCIÓ DE LA SALA DE CONCERTS AMB LA DONACIÓ DELS TERRENYS I LA RECERCA DEL PROJECTE ENCARREGAT A L'ARQUITECTE JoRDI BONET. I mes d'agost d'aquell any 1981 ja es va celebrar el primer Festival. El Patronat Municipal va encarregar la gestió de l'Auditori a l'Associació Musical Pau Casals, que va dur a terme aquesta tasca per mitjà de diverses juntes, fins a l'any 1991, moment en què el Patronat va considerar oportú professionalitzar la gestió de l'Auditori a causa de l'increment de concerts, l'incr·ement de públic i el temps d'ocupació que demanava Ja sala de concerts. Aquells anys van servir per consolidar l'activitat de l'Auditori, que competia obertament amb un ampli ventall de festivals d'estiu que durant els anys vuitanta van proliferar a tot Catalunya. Aquells anys també van servir perquè els afeccionats a la música del Vendrell i Ja seva comarca, i fins el Tarragonès i l'Alt Penedès. anessin prenent consciència d'aquella nova eina musical i comencessin a modificar el seu costum d'acudir a altres manifestacions musicals per baixar a Sant Salvador, platja del Vendrell, a escoltar músics de la categoria de Victòria dels Àngels, Eugene Tstomin, Joaquín Achúcarro, Rafael Orozco, JeanPierre Rampa!, Pierre Fournier, entre molts d'altres. E 252 na vegada més, l'instrument protagonista ha estat el violoncel (una fórmula que els darrers anys s'ha definit totalment, tot donant al Festival el caire adient per al meslTe Pau Casals), on ha destacat com a solista la presència de Natalia Gutman, la qual va oferir la integral de les Suites per a violoncel de Bach en dos concerts, el dia 23 i 24 de juliol. respectivament. Els germans Lluís i Gerard Claret, juntament amb Maruxa Lorente, piano, Cristian Ifrim, viola, i Maria Lisarde, contrabaix, van ser els encarregats de la inauguració del Festival. La seva presència en aquest U ]AVIER PERIANES VA SUBSTITUIR AMB ÈXIT SERGUEI TARASOV. ~ ~ primer concert obeïa a la disponibilitat que els dos germans sempre han tingut envers les activitats musicals al Vendrell, molt abans que existís l'Auditori i posteriorment amb la presència freqüent del Trio de Barcelona en els festivals d'estiu. El cant coral també hi ha tingut un fort protagonisme: Gt1lpo Mu· sical de Difusión, Gospel Ameiican Spi· dtual Ensemble, Cor de la Capella de St. Peters burg. En grups de cambra. a més de l'esmentat anteriorment, hi hagué els Zukerman Chamber Players, un quintet amb el gran violinista Pinchas Zu· kerman, i el sempre magnífic Quartet Casals, amb el clarinetista José L. Este· llés. E1 pianista Serguei Ta· rasov no va poder desplaçar-se al Vendrell des de Rússia i va haver de ser substituït pel pianista Ja· vier Petianes, que va haver d'enfrontar-se amb un au· ditori ple de gom a gom que feia dies tenia les lo· cali tats adquirides per escoltar el músic rus. Se'n va sortir molt bé amb un pro· grarna dedicat a Falla, De· bussy i Chopin: i aixi, d'un públic sorprès pel canvi es va passar a un públic agraït per la seva actuació. En l'a· partat d'orquestres, el Fes· tival va donar pas (com sempre ha procurat fer) a entitats mu· sicals catalanes, com ara l'Orquestra Simfònica Julià Carbonell de les Terres de Lleida. amb Alfons Reverté com a director i Daniel Ligorio al piano; l'Or· questra Carnera ta XXI, dirigida per Tobias Gosmann, i les orquestres estran· geres, Orquestra Simfònica Fok, de Pra· ga, i la sempre efectiva, professional, correcta i engrescadora Orquestra Franz Líszt, de Budapest. Quant a música per a cobla, novament va ser la Cobla Me· ditenània la convidada, amb un pro· grama divulgatiu de música catalana. excepte la Fantasia Hongroise, per a dues flautes i cobla, op. 35 de Franz i Karl Doppler, amb els flautistes Isabel Gregori i Bernat Castillejo. dirigits pel mateix astillejo. Mas i Mas Festival Insubstitui.ble i magnífic Colom SAN MIGUEL MAs I MAs FESTIVAL 2005, És A om, ELS coNCERTS DE JAZZ, blues, FLAMENC, hip-hop, TECNO ... QUE SE CELEBREN EL DES DE FA TRES ANYS BÀSICAMENT EL MES D'AGOST, TORNÀ AQUEST ANY A OMPLIR AMB FORÇA DIVERSOS LOCALS DE BARCELONA. EL FESTIVAL NO PRETÉN OFERIR A LA CIUTAT UNA OPCIÓ MÉS D'OCI I CULTURA DURANT L'ESTIU, SINÓ QUE BUSCA COL·LOCAR LA MÚSICA EN VIU AL LLOC QUE ES MEREIX. el que fa al jazz, cal dir que el trompeta Raynald Colom es va convertir en la figura de dos dels tres concerts als quals vam assistir. El moment pel qual travessa Colom és realment esplèndid i no va estranyar ningú que ho ratifiqués amb escreix al Palau de la Música i al Jambo- P en qualsevol context i que va saber propulsar el grup amb sàvia energia: un correcte i ajustat Tom Warburton, i un avonit José Reinoso. De fet, aquest home s'entestà a tocar gairebé sempre el piano elèctric i el resultat lògic fou que el so d'aquest jnstrument arribà a ser obsessiu. Especialment per la poca capacitat de Reïnosa de dir coses, malgrat la gran quantitat de notes que deixà anar. ree. 252 18 498 En el primer concert comandà el seu propi grup, en el qual figuren José Reinosa, piano i teclats; Tom Warburton, contrabaix; i Marc Ayza. bateria. Però Colom va voler també que l'acompanyessin el pianista nord-americà Mulgrcw Miller i l'harmònica del madtileny Antonio Serrana. Fa poc que Raynald ha llançat al mercat el seu primer djsc com a líder, My 51 minutes. I es lògic que obsequiés la parròquia amb coses del CD. Un CD on hi ha temes i an·anjaments seus i on es demostra que sap perfectament el terreny que trepitja. Un fet que es demostrà a bastament al Palau. En un context postbop, que es va amanir convenientment amb temes en què el funky era la base principal, el qua1·tet del trompeta català es Llançà a tota velocitat des de l'inici. O sigui, s'entrà en matèria amb rapidesa i es deixaren les fioritures de banda. En aquest context, excel·lí el treball del Líder, cada dia més ajustat, més madur. Colom és un trompeta vibrant. de so magnific i de fraseig modèlic. Domina una impressionant tècnica en els temes ràpids i una especial sensibi litat en les balades. Aquesta tècnica li permet aparicions i cncabritaments sobtats i un fraseig llarg i percusiu. Quan Raynald se centri un xic més en les seves exposicions i discursos, obtindrà aviat categoria de cum laude. Al seu costat hi hagué un magnífic Marc Ayza, un bateria que es troba bé ls dos convidats brillaren a consciència. Mulgrew Miller és un dels millors pianistes del jazz. I no pas d'ara. Té una capacitat enorme per arribar al públic mercès a una inventiva extraord inària i a una sensibilitat i tècnica exquisides. La llàstima és que, tal com passa avui dia en gairebé tots els concerts jazzístics, el so hi va dir de les seves. Tot estava excessivament alt. Cosa que va provocar que Miller anés amb molt de compte a L'hora de posar les mans al piano, perquè així que pressionava una mica, les seves notes semblava que es distorsionessin. Cosa que en ocasions van fer els teclats de Reinoso, la trompeta de Colom i l'harmònica dc Serrano. J no per culpa seva. El madrileny va estar molt bé. Forma part de actual grup de Paca de Lucía i és un home que sap navegar a la perfecció per qualsevol mar. Té força i agressivitat però també prou sensibilitat. Per tant, un concert en general molt estimulant. Raynald tornà a la palestra al Jamboree. En aquest cas, com a membre del grup del saxo Perica Sambeat. On també hi havia el trombó Ton i Belenguer, el contrabaix Paco Charlín i dos homes de l'anterior concert: Reinoso i Ayza. Amb la qual cosa es demostra que, a l'hora de cercar gent per a la constitució de grups. hi ha noms que sembla que siguin imprescindibles. Sambeat és des dc fa anys un saxo de E reconegudes facultats. Té la particularitat que en les seves actuacions preval una tranquil·litat i un savoir [aire que per a molts pot ser enganyós. Però la veritat és que al darrere hi ha un ofici d'anys i una categoria fora de tot dubte, cosa que ratificà al catau de la plaça Reial. Però dms del context d'extensa paleta estilista que deixà anar, hi vam trobar a faltar un pèl més de força. En canvi, els seus temes, en general, van estar molt ben confeccionats. Al seu costat, hi hagué una altra vegada uns magnífics Colom i Ayza. Per la seva banda, Belenguer demostTà que és un tl'Ombó de so modèlic i amb prou capacitat expositiva. Però, curiosament, actuà poc. De Reinoso podem dir el mateix que hem dit abans. I el so del contrabaix del correcte Charlín arribà 11 ser tan alt que semblava que bufés una tuba. És a dir, tornem al que dèiem més amunt: com és possible que, en el món del jazz. prevalgui avui de manera abusiva la força en comptes del matís? El tercer concert, celebrat al Jazz Room La Cova del Drac, el protagonitzà l'ancestral Porteña jazz Band, un grup liderat per un dels seus fundadors. Ubaldo GonZ<ílez, i on també hi ha, en· tre d'altres, el trompeta Arnau Boix, el saxo Carles Nostra i el banjo i guitarra Erwin Seerutton. En total, onze músics. La Porteña ja té quaranta anys d'història. I un líder que gairebé xerra més que no pas toca. El grup funciona prou bé a l'hora de deixar sentir la seva especialitat: els ritmes New Orleans i dixieland. Però tot sona igual. Si· guin temes ràpids o lents. La construcció és sempre la mateixa. No hi ha cap salt espectacular. No hi ha cap sorpresa. Sembla, per tant, que s'hagi escollit un patró i d'allà no s'hagi mogut ningú ni un solmil·límetre. I malgrat que alguns solistes fan prou bé la seva feina. al Drac hi Uotà una sensació estt·anya de conformisme i escàs poder productiu. ] d! al fic m dt 25 ]e¡ ca m· n' l'a pe pa 20 un 8l a( di! in¡ als tic ce do u pe¡ de. r Informe SGAE Reducció de l'activitat musical culta a Catalunya UNA VEGADA MÉS EL COMPLET INFORME QUE CADA ANY CONFEGEIX t'SGAE CONSTITUEIX UNA BINA MOLT VALUOSA PER REFLECTIR LA REALITAT DE LA VIDA CULTURAL DEL PAÍS I D'UNA MANERA ESPECÍFICA LA QUE CORRESPON AL SEU ÀMBIT o' ACTUACIÓ, LES ARTS DELS ESPECTACLES. D es de la parcel·la que ens correspon més específicament, la mús ica cu lta, una vis ió en perspectiva -per damunt del detall- mostra una certa tendència a la baixa en els guatisrnes principals tant a Catalunya com a l'Estat. Algunes dades pel que fa a casa nostra poden induir a una certa preocupació, com el fet que el Gran Teatre del Liceu ocupi el segon lloc tant pel que fa a sessions, com també a nombre d'espectadors i recaptació, entre els espais dedicats a activitat lírica, superat pel Teatro Real de Madrid, el qual encapçala la classilïcació. En tot cas, aquesta imatge queda ponderada pel fet que Catalunya supera les altres comunitats en espectacles específicament lírics -òpera i sarsuela van al mateix sac en l'estudi-, amb un 27.5% de sessions, respecte de Madrid amb el 25,4%, i més allunyats queden País Valencià i Andalusia amb poc més del 6% cadascuna. En un context general de disminució de representacions, Cata lunya n'ha ofert 406, és a dir, 28 menys que l'any anterior. Pel que fa a nombre d'espectadors, mentre que a la resta d'Espanya van créixer un S% respecte del 2003, lins a un total d' 1.090. 717, i amb un increment d'ingressos del 7, 1%. fins a un volum total de 34,2 milions d'euros, a Catalunya el nombre d'espectadors va disminuir un I ,2%, fms a 324.695, i els ingressos van augmentar un 1,7%, lïns als 14,7 milions d'euros. En el vessant estrictament concertístic, a l'Estat espanyol el nombre de concerts va créixer un 4,9%, el d'espectadors un guarisme semblant -5,2%, fins a arribar als poc més de 5 milions d'espectadors- i l'augment d'ingressos va ser del 7,1 %, fins als 39 milions i escaig. Sorprèn que un 74,4% dels concerts de música clàssica -sense especificació de gènere- fos d'entrada gratuïta, realitat que se situaria en l'àmbit d'un cert concertisme culte de caire lúdic. Pel que fa a Catalunya, el nombre de concerts va créixer un 2, 7%, fins a assolir-ne 1.861, mentre que es va produir un lleu descens del nombre d'espectadors - 1, 1%, amb 643.966-, i així mateix van disminuir els ingressos un 4,9%, tot assolint la xifra de 10,6 milions d'euros. E n el rànquing d'auditoris, destaca l'acusadíssim protagonisme de l'Auditoria Nacional de Madrid amb 372 sessions - tan sols 40 menys que, sumats, l'Auditori i el Palau de la Música Catalana-, amb 544.451 espectadors -178.064 més que els dos grans auditoris barcelonins-. i una recaptació d' 11,8 milions d'euros, 3,4 milions més que així mateix els dos esmentats auditoris barcelonins, els quals són superats en nombre de sessions pel Palau de la Música de València, amb 312, contra 248 de l'Auditori i 164 del Palau de la Música, però no en nombre d'espectadors - 1' Auditori, 247.000 espectadors; l'espai valencià, 237.000, mentre que el Palau de la Música Catalana va acollir 119.000 espectadors. En aquest context, sorprenen molt les diferències que es produeixen en el capítol de recaptació. ja que els ingressos del Palau de la Música de València van ser d' 1,6 milions d'euros amb els indicats 237.000 espectadors, contra els 3,9 milions d'euros assolits amb els L19.000 espectadors del Palau de la Música Catalana i l' 1,8 milions d'euros del Baluarte de Pamplona amb només 87.000 espectadors. Això situa una considerable diferència de mitjana de preus entre els menys de 7 euros per localitat a l'auditori valencià i poc més de 20 del madrileny i de la mitjana dels dos catalans i del navarrès. En termes relatius, la diferència percentual és del 300%. Distingint entre concerts simfònics i de cambra, Catalunya encapçala el rànquing en nombre de concerts - J6,3% respecte de 15,9% de Madrid-, pel'ò no en nombre d'espectadors -25,8% Madrid; 18, l% Catalunya-, ni en ingressos: Madrid 31,4% i Catalunya 27'5%. Curiosament, el 2004 a Catalunya es van fer més concerts simfònics -330 contra 307 el 2003-, va augmentar el nombre d'espectadors -304.315 contra 289.000-, però van disminuir els ingressos -4.6 milions d'euros contra 6,1 el 2003. Una mica contradictòries resulten les xifres de la parccl·la dc cambra, ja que s'assenyala que a Catalunya el 2004 es van organitzar 68 concerts més que el 2003 -1.275 contl'a 1.207-, el nombre d'espectadors va disminuir notablement -246.000 el 2004 contra 304.000 el 2003-, i així mateix la recaptació -3.5 milions d'euros el 2004, i 4,6 milions el 2003. A taU d'afegitó de conclusió elemental, hom adverteix que l'esdeveniment Fòrum Universal de les Cultures no va evitar la genèli.ca tendència a la baixa de l'activitat de música culta, ben altrament del que sembla apuntar-se en la parceJ.Ia popular. Pel que fa a aquesta, Catalunya se situa clarament capdavantera amb un 19% de concerts i 22% de recaptació, seguída d'Andalusia amb 18,3% de concerts i 13% ingressos, i Madrid amb el12,4% de concerts i 16% d'ingressos. R emarquem en aquest apartat de música popular l'increment important del nombre d'espectadors a Catalunya, un 13,8%, que va fer que s'assolís la xifra de 4,2 milions d'espectadors, amb uns ingressos de 29,3 milions, lleument inferior -mig milió- a la recaptació del 2003. El mateix informe fa una advertència explícita en assenyalar que pel que fa a Catalunya, "les difer~ncies en els increments produi'ts en ef11ombre d'espectadors i l'estabilitat trobada en els ingressos tenen, entre les principals causes, l'activitat generada pel Fòrum". Un apartat molt interessant és el de l'enregistrament. Hom acusa la confirmació de la tendè ncia a la baixa a escala internacional, per bé que amb una certa frenada relativa de la caiguda. En tot cas, aquesta és especialment remarcable en el cas de l'Estat espanyol, amb un descens de gairebé el 15% en nombre d'ullitats venudes (es va passar de 57,7 milions el 1993 als 49,1 milions el 2004), amb paraHelismcs gairebé exactes pel que fa a volum de recaptació. Aquests guarismes de descens doblen els de la Unió Europea. Resulta signjficatiu observar com a Espanya s'ha passat d'un consum de 2 enregistraments legals per habitant l'any 200 l a 1,1 l'any 2004. l aquí, naturalment s'imposa la referència al factor pirateria de què tant s'ha parlat i es parla darrerament. En tot cas, Espanya continua essent el novè mercat mundial d'enregistraments, precedit pels Estats Units, el Japó, Regne Unit, Alemanya, França, Canadà, Austràlia i Itàlia. Pel que fa a pirateria, a Barcelona l'any 2004 va disminuir considerablement en passar d'un índex del 23,1% el 2003 all3,7% el2004, fet que representa 5.5 punts per sota de la mitjana estatal. 19 499 MIKROKOSMOS La cirereta del pastís ñorilo es/e rami to, que no vale sino un real, cómpreme usted este ramito, cómprem e usted este ramito pa ponerlo en el oja/'' ), d'un espetit tan all unyat d'una intenció espiritual o de pregària. Quina vergonya que vaig passar! Davant d'això, jo em pregunto si no hem perdut el seny esteticomusical o, dit d'altra manera, si no hem perdut l'oremus. I evoco els noms de Lluís Mi!let i mossèn Romeu, i tremolo en imaginarme el que deuen pensar, des dels àmbits celestes... Segur que els agafen tremolins en veure com hem dilapidat el seu exemple i hem malversat la seva herència tan rica, d'uns resultats tan estesos i profitosos al seu temps. Esperem que aviat les aigües tomin a la seva llera, d'on mai no havien d'haver sortit. Una música per a cada lletra. identificada amb l'esperit que aquesta inclou, que formin un tot unívoc. Aquest hauria de ser el camí a seguir per qualsevol compositor conscient que vulgui servir seriosament el seu art i assoltr la finalitat que pretén. I cal esperar que la frivolitat que comento no es repeteixi mai més; i que no s'escandalitzi els creients de bona fe musical. Perquè d'altra manera, em desapunto del gremi. 20 500 E l Gran Teatre del Liceu retrà homenatge a Victòria dels Àngels el proper dia 9 d 'octubre, en un acte que va més enllà de l'estricta dimensió vocal. Quan escrivim aquesta nota encara queda algun nJ penjat però es pot parlar ja d'una exposició d'indumentària i complements - joies ¡'omaments-, de personatges que va interpretar la soprano barcelonina i d'una com. posició audiovisual encarregada a jaume Radigales. La part estrictament artística tindrà com a protagonista Ofèlia Sala, que actuarà amb acompanyament orquestral i que farà una aproximació al món artístic de l'homenatjada en una part de la diversitat de branques que va acarar. Es tracta d'una elecció molt adequada, perquè Ja manera com la cantant valenciana entén l'art del cant i la mateixa professió, lliguen força exactament amb la de Victòria dels Àngels. Aquest esdeveniment forma part de la programació oficial de Ja tempera. da del Liceu i així, en certa mesura, aquesta institució restitueix el deix de greuge particular. segurament no exempt de càrrega subjectiva, que va mar. car més del compte les relacions entre artista i Teatre. Tot fa pensar que el Teatre ha posat a disposició tots els recursos necessaris perquè la manifestació tingui la dignitat i conseqüència que mereix la memòria de l'homenatjada. esprés del Concili es crearen noves músiques litúrgiques per suplir el buit gregorià. 1dut·ant uns anys ens atipàrem de "Kumbaràs". Un creia haver pagat ja un suficient peatge musical. Però es veu que no era prou. I encara havia de complir un escreix de penitència. Els explico el perquè i el com. En uns actes organitzats per una associació catòlica d'ajut a malalts (extraordinàriament meritòria), actes que comportaren pernoctacions i àpats, s'esdevingué el següent: a l'hora de beneir la taula, el responsable entonà el popular ''Déu i pare omnipotent, amb vostra dilli na paraula beneïu aquesta taula i a t---------------------------~1 tots nosaltres, amén··, amb la música del cuplet La violetera (concretament aquell fragment que diu: "Cómpreme usted se- D 252 El Liceu ret hom,enatge a Victòria dels Angels El Cor de Noies de l'Orfeó Català, premiat en el Festival de Cantonigròs E l Cor de Noies de l'Orfeó Català, que dirigeix Lluís Vilamajó, va aconseguir el segon premi de la competició de Cors Femenins de Ja vint-i-tresena edició del Festival lntemacional de Música de Cantonigròs. El primer premi va ser per al conjunt Miyagi Daisan Joshi del Japó i el seguiren sengles formacions de Letònia i Àustria. Un altre conjunt català premiat en aquesta manifestació va ser la Coral Universitària Rovira i Virgili de Tarragona, que així mateix va aconseguir el segon premi, en aquest cas en la categotia dc cors mixtos. El primer va ser per a The Bialystok Technical University Choir de Po lònia i el seguiren formacions alemanyes i d'Estònia. Aques ts van ser els únics guardons que van recaure en conjunts catalans o estatals. Cantonigròs una vegada més va ser el marc en el llarg cap de setmana dell4 al 17 de juliol d'un autèntic miracle artístic i convivencial que va acollir una ingent quantitat de participants -38 conjunts-, proce- dents d' un ventall de països amplíssim, que inclou tant la vella com Ja nova Europa -d'Alemanya a Bielo· rússia, passant per Anglaterra, Rús· sia, Itàlia, Espanya, Bòsnia-Herzego· vina, Bulgària, Estònia, Lituània... També del continent americà -Ca· nadà, els Estats Units, Veneçuela- i l'Àsia -el Japó, l'Índia-, i l'Orient Pròxim - Israel. Una vegada més també s'ha pro· duït aquest fet insòlit, malgrat que sigui una constant, de l'acollida que unes quantes famílies -a Osona. la Garrotxa, el Bages i la Selva- oferei· xen generosament als participants en un esperit de confraternització modèlic. Una vegada més, s'ha posat en mar· xa de manera franca, incondicional i sense reserves, un tot d'energies en· tusiastes i eficaç d 'un valor objectiu incalcuJable. J una vegada més tam· bé s'ha produït J'esclat d'un clímax d'intercanvi, d'experiències. de reia· entre cultures diferents i de CIO contrast directíssim - no des del so· vint distant escenari intel·lectual- en· tre realitats culturals diverses. El festival d'orgue més gran d'Europa, de Landsberg a Venècia el 10 de juliol al 18 de setembre es va celebrar el primer festival d'orgue europeu, anomenat Via Clàudia Augusta, amb més 50 concerts, no solament d'orgue sol, sinó també amb Ja participació de cors i orquestres. El seu nom obeeix al fet que els llocs dels concerts segueixen l'antiga via romana Clàudia Augusta, la qual en el decurs dels segles ha estat font d'inspiració de molts artistes. Va ser també una via comercial i d'intercanvi musical entre Alemanya, Àustria i Ità lia. Segons l'organista Johannes Skudlik, el creador d'aquest esdeveniment internacional, aquest festival vol representar un diàleg que travessi les fronteres nacionals. La música ba superat sempre els confins lingüístics i polítics i ha contribuït a la pau i a la tolerància entre els pobles. Aquest objectiu s'ha vist reforçat en aquest festival pels importants edificis religiosos i els seus orgues històrics, que han estat escollits tot al llarg de la Via. De les ciutats alemanyes de Landsberg de Lech. Augsburg i Füssen, entre d'altres, es va via~ar al Tirol per arribar a Bolzano, Verona, Vlcenza, Pàdua, fins a acabar a Venècia, el 18 de setembre, amb el solemne concert a la basílica de San Marco, interpretat pel Gabrieli Consort i l'organista Roberto Micconi, sota la direcció de )ohannes Skudlik, amb la mateixa música que hi D :o- iió :rò la- m- ue ón :a. mt :nt ra- de U· ¡a. la ¡,;,.,.,., """l(t. • '\, ¡~; i ¡ r 1jf \j.~ r -~ - havia estat interpretada els segles i XV II , època d'or de la música sacra veneciana. En tot el Festival. hom va poder escoltar música que abasta cinc segles, interpretada per més de trenta virtuosos de l'orgue de vuit països, entre els quals l'Estat espanyol, amb la participació de José AyatTa, Esteban Elizondo i Josep M. Mas i Bonet. El Festival també va permetre d'encora~ar i fer conèixer joves organistes de talent, gràcies al primer concurs internacional d'orgue Orgelstadt Landsberg. El creador i el director artístic d'aquest esdeveniment musical és l'organista i director Johannes Skudlik, de Landsberg de Lech, i l'organitzador, l'organista Albert Frey, de Füssen. Desitgem que un fet tan important per al món de l'orgue es pugui repetir molts anys. XVI ÍS· la o- IS· 'P' .a- -i -(¡. 'O- si- ue la ei· t!S ió lf- Ji n- ju 11· ax a· 1e o- J Pahissa i Soler, autors destacats en el cicle de tardor de l'OCC I cicle de concerts de tardor d'enguany de l'Orquestra de Cambra Catalana (OCC), dirigida per Joan Pà mies, vol donar relleu a dos compositors importants en el panorama musical català. Es tracta de Jaume Pahissa, de qui aquest any se celebra el 12Sè aniversari del seu naixement, i Josep Soler, que enguany celebra el seu setantè aniversari. Les estrenes de Rosarium del madrileny Enrique Muñoz, obra dedicada a I'OCC, i el Poema per a corda de Joan Josep Gutiérrez, com també la primera audició a Barcelona d'Obertura en Verde de Jorge Femandez Guerra, seran les obres que amb el Concert per a clarinet de Josep Soler integraran el programa del primer concert. titulat "Encontres'', aquest 23 d'octubre (auditori del CCCB, 18 h). El segon i tercer concerts, els dies 22 i 27 de novembre (auditori del CCCB, 21 hi 18 h. respectivament), i coincidint amb l'exposició "Literatura de l'Exili'' al mateix CCCB, proposen el mateix programa titulat "Músics de l'Exili" amb obres de Jaume Pahissa, Robert Gerhard i Montserrat Montmany. Les 7 Faules de La Fontaine dc Xavier Benguerel - traduïdes al català pel seu pare, el poeta Xavier Benguerel- constituiran la segona part del concert amb la col-laboració de Joan Borràs com a recitador. Finalment, el 22 de desembre, a l'oratori de Sant Felip Neri (2 1 h), s'hi interpretaran obres de Jaume Casellas. Joan Rossell i Francesc Juncà, que van ser mestres de capella a la catedral de Toledo. Aquest fet històric palesa la importància i el reconeLxement dels mestres de capella catalans durant el segle XVlll a Ja Península. E Recitals de piano n dels capitals del país. a més dels cantants, és el bon nombre d'excel·lents concertistes de piano que tenim. A poc a poc, els festivals van descobrint que un bon recital de piano o un concert d'orquestra amb solista de piano amb els nostres pianistes tenen suficient atractiu. Enguany hem vist com el Festival de Cadaqués ha ofert un recital de Miquel FatTé; el de Begur un de Ramon Coll; el de Camprodon un d' Albert Attenelle; Llívia i Moià un d'Albert Guinovart; Vladislav Bronevetzky ha estat fidel un any més a Sant Fruitós i Sant Pere de Rodes ha convocat Eulàlia Solé. També altres festivals ban donat la mà a intèrprets en ascens, com ba fet el Festival Pau Casals del Vendrell en programar Daniel Ligorio en un concert amb orquestra; Peralada ha comptat amb Jordi Masó; El Convent de Blanes ha acollit Karia Michel i els Concerts de Mitjanit de Sitges, Alex Alguacil. Segur que tots aquests festivals han fet un balanç positiu d'aquestes actuacions. Només cal que l'exemple s'escampi i que l'any vinent no hi hagi festival sense un recital de pianista nascut, vinculat o format aquí. Ara que el país disposarà ben aviat de tres sales de cambra: la del Palau, la dc l'Auditori Winterthur i la propera inauguració de la sala de Cambra de l'Auditori, no semblaria difícil organitzar una sèrie de recitals de piano en què també es tingués en compte de programar els compositors del país. Àdhuc la sèrie es podtia salpebrar amb algun nom solvent que vingués d'altres països, sempre que hi hagués la contrapartida d'intercanviar aquesta actuació amb algun dels intèrprets d'aquí. Cal modificar l'hàbit dc només importar, tot completant-lo amb la projecció a l'exterior dels nostres intèrprets i de la nostra música. Som compradors. Tenim les atmes per exigir una torna. U ;i ;:;:;:- = = ·~ a ~' ¡;;¡· 252 per JORDI MALUQUER 21 501 CURSOS 2005-2006 DE L'ESCOLA DE MÚSICA JOAN LLONGUERES. Formació permanent del professorat en el mètode Jaques-Dalcroze. primer i segon nivell, d'octubre dc 2005 a maig de 2006. El curs és adreçat a músics i ballarins professionals, mestres especialistes i aln-es pedagogs que vulguin aprofundir en aquest mètode. Rítmica Dalcroze i la seva aplicació en !"ensenyament Infantil i Primària. per Aurora Mané. els dies 7, 8 i 9 d'octubre de 2005. Trobada de participams en el curs de formació Jaques-Dalcroze, els dies 22 i 23 d'octubre de 2005. Pedagogia de la improvisació, per Àlex Blanco, dies 20, 21 i 22 de gener dc 2006. Cantar i animar amb cançons per a infants, per Toni Giménez. el dia 4 de febrer de 2006. Aln·es cursos: Rítmica Jaques-Dalcroze, Llenguatge musical, Instruments (piano, flauta travessera i de bec, clarinet, trombó, guitarra, violí, violoncel, viola i saxo), Dansa ex,ressiva i creativa. i cursos per a adults. Més informació: Institut Joan Llongueres. Sèneca, 22.08006 Barcelona. Tel.: 93 217 18 94. Fax: 93 416 14 48. A/c: info@joanllongucres.com. lnternet: <www.joanllongueres.com>. 252 52è CONCURS INTERNACIONAL D' EXECUCIÓ MUSICAL MARIA CANALS DE BARCELONA. Essent el seu director artístic Carles Cebro i dedicat al piano, se celebrarà al Palau de la Música Catalana de Barcelona entre els dics 4 i 16 dc maig dc 2006. Hi poden prendre part tots els pianistes entre 18 i 32 anys el dia 1 de gener de 2006. Els concursants que hagin pres part en anteriors edicions del Concurs, poden presentar-s'hi novament, llevat que hagin obtingut el primer premi en la mateixa branca i es limita el nombre dc concursants a I 00. També es poden obtenir beques d'allotjan1cnt. El Concurs constarà de dues proves eliminatòries i una prova final amb orquestra. S'atorgaran tres premis: 9.000 euros, 4.500 euros i 2.500 curos, a més de medalles, diplomes d'honor i altres premis especials. El guanyador del primer premi farà un concert amb l' Orquestra Simfònica de Barcelona i Nacional dc Catalunya la temporada 2006-07 i un finalista farà un recital dc piano en el Festival Internacional de Música Concerts dc Mjtjanit del Port d'Aiguadolç de Sitges de 2007. La data límit d'inscripció és el dia 24 de febrer dc 2006. Per a més informació i obres que cal preparar: Concurs Internacional d'Execució Musical Maria Canals de Barcelona. Palau de la Música Catalana. Sant Francesc de Paula, 2. 08003 Barcelona. Tel: 93 295 72 5 1. Fax: 93 295 72 09. Aie: e-mail: cmariacanals@palaumusica.org. lnternet: <WWw.palaumusica.org>. Toti Soler, Premi Nacional de Música l guitarrista i compositor Toti Soler ba estat guardonat amb el Premi Nacional de Música de Catalunya, com a mèrits, segons consta en la informació institucional del "conjunt de les se11es edicions 11/L/· sicafs de l'any 2004: els discos L'arxiver de Tortosa, de cançó popular amb fa cantant i actriu Esther Fonnosa, Racconto, un recull de nadales, i Guitarres i Cançons, una antologia de les seves obres instrumentals i cançons. E El jurat també ha volgut reconèixer tota fa seva trajectòria musical, tant individual com en cof·faboració amb altres músics, especialment amb Ovidi Montllor, amb qui creà un tàndem indissociable". 22 502 Recordem la gira de recitals en homenatge a aquest cantautor i actor que va fer Toti Soler, amb l'esmentada Esther Formosa i el poeta Carles Rabassa a cavall dels mesos de març i abril, promogut per Ressons. Toti Soler ha estat sempre un músic una mica a part en el món de la música catalana. Encara que de manera oberta s'ha mogut en l'àmbit de la Cançó. la seva condició bàsica d'instrumentista de la guitarra, i només ocasionalment de la veu, l'ha situat una mica com a outsider. Amb tot. i això és el més important, amb una obra de creació de gran rigor qualitatiu i amb un alè poètic de gran volada. Pel que fa a la modalitat de ballet, el Premi ha estat atorgat a Marta Carrasco "per la seva trajectòria com a intèrpret i creadora de dansa, de fa qual caldria destacar la seva etapa en solitari 1995-2000, i fes frucUferes cof.faboracions que, d'aleshores ençà, ha realitzat a l'àmbit teatral i cinematogràfic". Altres premis han estat atorgats a Perejaume, arts visuals; i Sala Beckeu, teatre. El jurat estava presidit per la consellera de Cultura. Caterina Mieras, i en fo11naven part Anton Granero, Andrés Hispano, Jordi Jané, Assumpció Maresma, Dolors Ollé. Mari Carmen Palma, Glòria Picazo, Carme Pinós, )ordi Porta, Lluís Reales, Gemma Revuelta, Salvador Sunyer i Montserrat Duch. El lliurament dels premis, dotats cadascun amb 18.030 euros, tingué lloc el proppassat 18 de setembre al TNC. Estrena d'una cantata de García Morante a Varsòvia l dia 30 de maig va tenir lloc a la Sala Lutoslawsky de Varsòvia l'estrena de dues obres del compositor i pianista barceloní Manuel García Morante, en un concert promogut per l'Institut Cervantes de la capital polonesa. Es tracta de la cantata Can tos de Don Quijote, que ocupà la segona part i la Sonata núm. I per a guitarra. La ptimera és una composició per a baríton i guitarra de notable envergadura, escrita en un sol moviment i en la quall' insh·ument constitueix el lligam en un context molt concertant en què la seva tasca té un notable protagonisme virtuosístic. Argumentalment, l'obra segueix l'ordre de la novel·la amb tota exactitud. La interpretació va ser a càrrec del guitarrista Alex Garrobé i el baríton Luis Alberto Llaneza. En la primera part va tenir lloc l'estrena de la Sonata núm. 1 per a guitarra dedicada a Narcisa Yepes, arran de l'impacte produït per la mort del fiU petit del qui va ser gran guitarrista. Completaren el programa, totalment dedicat a obra de García Morante, Quatre cançons populars catalanes i Quatre cançons sefardites en versió també d'aquest músic. Àlex GatTobé va oferir uns quants dies després un concert a Hèlsinki en el qual va tornar a interpretar l'esmentada Sonaia núm. 1 per a guitarra. El protagonisme d'aquest refinat i elegant músic en aquestes dates prèvies a l'i· nici d'estiu es completà amb Ja presentació a Ciutat de Mallorca el elia 18 de juny, en el marc del cicle Estiu de Cultura -al Castell de Bellver-, del CD titulat 25 cançons tradicionals mallorquines, en interpretació de la soprano illenca Maria Rosselló acompanyada al piano pel mateix García Morante. Es tracta d'un projecte nascut fa força anys a iniciativa de la soprano també illenca Francisca Quart, la mort de la qual va estToncar. Ara s'ha reprès de la mà de la igualment soprano Maria Rosselló, deixebla de Myriam Alió i del mateix García Morante. Es tracta de l'adaptació a l'àmbit de la música culta feta pel músic barceloní d'un recull de cançons mallorquines provinents de la música tradicional, en línia amb una trajectòria en la qual abans havia treballat cançons tradicionals catalanes, andaluses, sefardites i fins i tot japoneses. Garcia Moran te en el seu dia endegà aquest encàrrec amb una gran il·lusió i amb el seu privilegiat t;gor, encàrrec que ara ha acomplert fms a obtenir aquest ex· cel· lent producte, que de fet constitueix una referència d'un elevat valor documental. E v e A ] Albert Galimany Un compositor català a les Amèriques lmntge d'Albert Gnlimauy (1928), exh·etn de la "Gnsetn de VilnfrnnCII" del fous bibliogràfic del Museu de Vilajrancn/Museu del Vi FA TRENTA-DOS ANYS MORIA A el dia 8 de setembre de 1928 a Washington. El 1931-32 va fer una gira per Colòmbia amb la Banda de la República i posteriorment va crear i du-igir una agrupació sorgida de la fusió de bandes militars de la zona del canal de Panamà. PANAMÀ UN DELS MÚSICS I COMPOSITORS CATALANS DE RENOM. Tor I QUil LA L'LUNYANIA -DES DE L'ANY 1910 VIVIA AL J?AÍS CENTRE- AMERICÀ- L'HA FET UN PERSONATGE PRÀCTICAMENT DESCON.E - A GUT A CASA NOSTRA, ENS HA SEMBLAT QUE VALIA LA PENA APROFITAR AQUESTA EFEMÈRIDE PER FER UN REPÀS DE LA SEVA BIOGRAFIA I DE LA SEVA OBRA. SOBRETOT PER POSAR SOBRE LA TAULA LA SEVA INTENSA I DECISIVA ACTIVITAT COM A DOCENT, COM A COMPOSITOR I COM A DIRECTOR AL PAÍS o'ACOLLIDA. .P.~!..[Q_~_Ç_!:!_?.Ç9_~_Ç~~9__ Membre dc la Societat Catalana de Musicologia I dia 3 1 de desembre de 1890 va néixer a Vilafranca del Penedès un dels compositors cata lans amb projecció dins la cultura contemporània: Albert Galimany i Pujol. Era lill d'Albert Galimany (campaner de l'església de la Trini tat) ide Concepció Pujol. Va fer els primers estudis musicals a Vilafranca i a Barcelona i després va emigrar a Panamà, país on va dur a terme tota la seva carrera professional com a director, proressor i compositot Va morir a Panamà el dia 20 de desembre de l'any 1973. Les primeres nocions musicals les va adquirir al costat de l'organista i director de l'escolania de la parròquia de la Trinitat Antoni Espasa i Bargalló, el qual, a banda d'exercir aquestes tasques, escollia alguns dels escolans per ensenyar-los piano i llenguatge musical. Posteliorment va rebre fonnació al Conservatori de Barcelona amb Antoni Nicolau i Joan Lamotc de Grignon. . El1 9 10 s'embarcà cap Llatinoamènca com a director d'una companyia de sarsueles i d'operetes que hi va anar a rer-hi una gira. Amb motiu d'aquesta visita decideix instat· lar-se a Panamà: ell9ll va ser nomenat professor de piano al primer conservatori de música (Conservatotio de Música y Decla~ción) i des del març de 19 12, en què h1 va guanyar les oposicions (i durant un quart de segle), va dirigir (en subs- E titució de Sa11tos Jorge) la Banda de la República. Com a director es va proposar el millorament d'aquesta banda i hi va fer entrar diversos instrumentistes estrangers. Un petiòdic feia la ressenya següent del primer concert dc la banda amb Galimany com a director: "El estreno de Don Alberto Galimany, nuevo director de la Banda Republicana, superó anoche en el Parque Santa Ana tí cuanto era de esperarse con la reorganización llevada acabo (.. .). Ante numerosa concurrencia que a duras pena s podía contener el parque, la que aplaudió enhJsiasmada é hizo repetir las piezas todas del selecto programa··. Així mateix va ser director i fundador de diverses agrupacions musicals, entre les quals destaca la primera Orquestra Simfònica de Panamà; i va exercir la docència a l'lnstituto Nacional. El 1920 va dirigir la Banda Panamenya en la inauguració del Canal de Panamà (i com a nota curiosa podem dir que a bord del vaixell Ancón es van tocar l'Himnenacional de Panamà, la Marxa panameña -escrita per Galimany- i una sardana d'Enric Morera) . El 1928 el govern nord-americà li va encarregar l'organització dels assaigs del repertOii de música panamenya que la United States Army Band hav.ia d'interpretar a les exposicions de Sevilla i de Barcelona de 1929. Amb aquesta formació va dirigir un primer concert Panamà era conegut com ·'el catalan" i com el '·professor Galimani", essent-hi autor de múltiples obres. per les quals fou guardonat en diverses ocasions (per exemple a l'Exposició de Panamà). Ha estat considerat com una figura imprescindible en la consolidació de l'educació i la cultura musical de Panamà i com un bon compositor. I, de fet, la Banda Panameña (institució que ja té 136 anys i que dirigeix José Luis Cajal) encara interpreta avui les seves obres (peces imprescindibles i característiques del seu repertoli al costat d'autors com Beethoven, Villa-Lobos, Bach i Rossini). Va escriure moltes obres per a banda (marxes, valsos, pasdobles ... ) i algunes obres simfòniques, entre les quals podem esmentar la Marcha panameña (considerada una mena de segon himne nacional), el Capricho típico panametia ( 1928), la suite simfònica Vasco Nuñes Balboa ( 1941) i Solda dos de la independencia. Entre la seva producció també destaquen multitud d'himnes (del Colegio ja11ier, la Marc/ta Somos los bomberos, de l'Escue/a de Enfennería, de l'Escue/a Norma/juan Demóstenes Eresomena ... ) i el gènere que el va fer més popular, els paseíllos (el ~ritme paseíllo'' és una derivació del ritme del vals europeu, també conegut com a úvaltz del país" que se solia interpretar en recepcions i als salons de ball i que a partir d'esdevenir popular se'n va estendre Ja interpretació i se'n va crear una nova forma anomenada paseíllo festivo). Aquestes obres eren i són interpretades per conjunts de cambra, bandes i orquestres i el podem considerar un gènere menor dins la música clàssica. }a en els nostres dies molts dels paseíllos, les danzas i les marxes de Galimany han estat recopilades els dan-ers anys en edicions sonores. Alguns títols d'aquest gènere que va escriure Galimany són: Mercedes Zubieta, Amistad, Colombía y Panamtí, Berta i Noche de amor. 252 23 503 Directors d'orquestra/ direccions personals (9) Leonhardt o una aproximació viva a Bach GUSTAV LEONHARDT VA INTERPRETAR EL PAPER DE BACH EN UN :FILM, I NATURALMENT L'INTERPRETA MOLT MÉS AMB LA FAMÍLIA DELS CLAVES, L'ORGUE I L'ORQUESTRA. QUAN EL SENTS PARLAR DE BACH, LA IMMERSIÓ DEL PERSONATGE PREN UNA FORMA TREMENDA: VIU EN UNA CASA DE L'ÈPOCA I EN COL·LECCIONA INSTRUMENTS, HA ESTAT MOLTS ANYS ORGANISTA PARROQUIAL... EL CONEIX TAN BÉ I S'HA HAGUT D'INTENTAR POSAR TANT EN LA SEVA PELL, QUE A VEGADES, TANCANT ELS ULLS, ET FA LA SENSACIÓ QUE L'INTERLOCUTOR ÉS EL MATEIX }OHANN SEBASTIAN BACH. És CLAR QUE CAL LA FOSCOR OCULAR, PERQUÈ PEL QUE SABEM, BACH ERA MÉS AVIAT GRASSONET, MENTRE QUE L EONHARDT ÉS PRIM COM UN FILFERRO I EL SEU POSAT -I FINS I TOT UN VESTIT AMB ARMILLA I RELLOTGE DE BUTXACA- RECORDA MÉS EN GARY COOPER, FRANCAMENT. a ser Wanda Landowska qui va recuperar el clave com a instrument actual. El clave havia passat a les golfes en ser substituït per nous instruments de teclat que sobre el paper s'anaven millorant els uns als altres. Landowska va tenir la genialitat de replantejar-se el paper del que ha deixat de ser vell per esdevenir antic, i que tot té una funció, no diguem ja la diferència de sonoritat. Amb el clave manant, també altres instruments es van recuperar, i amb ells el concepte d'orquestra barroca, que és on el clave excel·leix perquè se l'escolta sense entrar en desiguals competicions d'intensitats i timbres. Leonhardt va seguir Landowska, de la qual es confessa admirador, i va estendre els seus coneixements també a l'ensemb/e de cambra. La diferència principal que Leonhardt va establir amb Landowska va ser de principi: ella tocava el clave amb tècnica pianística; Leonhardt va recuperar la tècnica que també havia anat a parar al bagul dels mals endreços. Gustav Leonhardt té un amplíssim repertori de Bach, segurament és qui més l'ha interpretat i enregistrat en diversos formats. Tot i que forma part dels genis hostils a l'enregistrament, té una quarantena de referències amb el bo i millor del mestre, sol i en coJ.laboracions tan extraordinàries com les V dels concerts per a clave amb Harnoncourt. També té un repertori barroc molt ampli, i, a diferència d'altres, com l'esmentat Hamoncourt, no ha volgut traspassar-lo gaire. Incursions en Mozart i pràcticament res més cap aquí, si fem excepció d'un Stravinsky al principi de la seva catTera. La seva manera de dirigir està impregnada del seu respecte per la matèria ptimera, com diuen els gastrònoms ara que les cuines han esdevingut laboratoris de transformació alquímica. Condueix grups reduïts, amb instruments de possibilitats limitades de potència, de molt complicada afinació. La seva direcció és més la quironòmica gregotiana que la de qui empunya la batuta, va més a la frase que al compàs, i el concepte de dinàmiques és vist amb una altra òptica que la dc mirar des del romanticisme endavant. ustav Leonhardt, diria, té la idea que la seva introspecció de Bach es manifesti plenament en la seva interpretació: com ho fada Bach? Doncs ho intentaré fer així. Va més enllà de la filologia, que naturalment hi és, però la depassa. Podríem dir, doncs, que Leonhardt interpreta, segons les seves llums, que no són poques, a la mancra de Johann Sebastian Bach. Aquesta G hipèrbole d'exigència es manifesta, d'en· trada, en la tècnica, en referir-nos als teclats. Ja coneixem les llegendes que circulen sobre els prodigis que feien els dits de Bach i les lliçons de digitació que impartia per fer possible que to· quessin fins i tot els menys agraciats per la mare naturalesa; Leonhardt, per començar, té uns dits ergonòmics, llargs i fibrosos, que han fet molt de fúting per tartans de fusta i d'ivori. Sobre aquest substrat, Leonhard és un tossut del fraseig. La música de Bach s'ha de saber "dir" neta -la de Bach i la de Mozart no toleren taques. Han de sonar totes les notes, per petites que si· guio en el temps, però en la justa me· sura temporal que se'ls ha adjudicat... J han de sonar els silencis en igual i exacta proporció. En Bach els compas· sos són pentagrames de línies verticals, poca cosa més. L'important és la frase. I, assegurat el pòsit matetial, l'impres· cindible exercici de transcendir-lo, l'a· nar més enllà, la metafísica. Bach era essencialment una bona persona, pel que sabem de les exceJ.Ients biografies que han anat sortint, i aquest atribut en vies d'extinció ja és una pista, que hem de contrapesar amb algun brot de ma! geni. Tot això és a les seves partitures t ha de ser-hi, en la seva execució. Sabem també que era un home religiós i que la seva opera magna tenia majoritàriament una finalitat litúrgica. ~o era, però, tot i I"època convulsa que li va tocar de viure, cap fonamentalista, com demostra la gran heterodòxia, per a un luterà, d'incloure en una missa el "Credo'' amb el seu moment cul- minant: "Et incamatus est ex Maria Vrrgine ... Aquesta ci1·cumstància tan nuclear. doncs, també s'ha implementar en el concepte interpretat iu. Leonhardt ho fa, i ho fa com pocs, perquè la secularització musical de les obres litúrgiques està molt a l'ordre del dia. No és pas una qüestió de creences. per motius purament estètics, una obra reli~osa sona molt millor religiosament interpretada; no diguem ja de les conversions al revés: els oratoris que es fan com si fossin òperes. El "Kyrie" de la Missa en Si menor no pot ser entonat com si el perdó que es demana fos el d'una infidelitat belcantista, com el perdó d'aquest pal no s'entona mai dirigit a un Déu invisible i pietós, incapaç de tenir un atac de banyes. Leonhardt té presents aquests factors. Per això les seves lectures de Bach són de referència. És clar que Richtcr. és clar que Gould, i Pires, Barenboim... ERA MOLT DIFÍCIL PARLAR AMB GusTAV LEONHARDT I NO FER-HO AMB BACH. Però Leonhardt és la màxima fidelitat, l'agulla de la balança que també ens ajuda a verificar cap on van altres pesos i mesures. 1 vaig conèixer després d'un recital a Pedralbes. Havia tocat naturalment després d'afinarse el clave ell mateix. Em vaig amorrar tant com vaig poder al teclat, per seguir les mans. Eren veloces i àgils, però la resta del cos no es movia; només de canell endavant. Després vam parlar. És educat i amable, però des de la distància del tímid o del qui pensa que el seu regne no és d'aquest món i que tocant ja ha dit tot allò que havia de dir. Tot i això, gràcies a Maricatmen Palma E li vaig fer temps després una entrevista, tasca certament complicada, que saps que has de fer amb el respecte de la màxima preparació, si més no per no fer-li perdre el temps, que en música és encara més daurat. Va ser una estona tranquil·la, amb una infusió encalmant la calma. Vam parlar, naturalment, molt i molt de Bach - Mozart em va fer l'efecte que l'interessava molt relativament. Deia que estimava tota l'obra de Bach i que les parts més difícils són El clave ben temperat, L'art de la fuga i. atenció, "alguna" variació de les Goldberg. Després dc maldar per diversos indrets de la retòrica, em va dir com havia aconseguit ficar-se al moll de l'os de Bacb: "El meu secret11o ha estat estudiar la seva personalitat i els seus pensaments... El que sé de Bach ho he tret de tocar les seves obres i de dirigir-les. " Ens vam trobar un altre dia, sense entrevista pel mig. La conversa va tornar a Bach. Tancant els ulls, me n'anava a Eisenach o Leipzig. Obrint-los, era en un indret pla i en blanc i negre i veia el protagonista de Solo ante el peligro, igual d'alt i serè, però molt millorat humanament. Els dits no percudien gallets d'armes sinó notes d'un teclat. 252 ,--------------------------------------------- ---------- ------------------ ----------------------~ catalunya música 1revista musical catalana CATALUNYA MUSICA I REVISTA MUSICAL CATALANA CI Sant Fanceac de Paula, 2 - 08003 Barcelona Butlleta de domiciliació bancària r Senyors, els agrairé que omb còrrec al meu compte/llibreta atenguin els rebuts que els presentarà el Consorci del Palau de ta Música Catalana, pel pagameot de to mevo subscripció o "Catalunya Música/Revista Musical Catalana". S ,~ : oooo oOoo Do òDDooooooo I I : 1itular compte: Banc/Caixa:. Agència:_ Adreça agència: _ Codi postal i població: Signatura: (cal omplir les dades correctament) Butlleta de subscripció Nom i cognoms del subscriptor: -·-·· ·-------·- - - -···- ·-- AdrCÇll: · - N~-. .- ... . . _.-.. .- . . . . .- -.. .-..---~···. -··-- ·- ----·-·-*-....·-·..---------· Telèfon: ······--·..·-·····--····-···----..· · · - -·-··-·- - - - --··--·--·-···-·-··--·-··--·- · ·· Codi postal i pobloció: ••. . ·-···---·····--··------·--·- - ·-····--·--·- -·------·-··-·-------·-··· Professió: -·-··---··· .•.•. ____ --·--· ------ - - - - - - -- - - - - - - - - - - - - -· I : Desitjo subscriuro'm a partir del número: ---·--·---- - - - - - -· . • . : Amb ta quota unuol dc 25.24 eures. Faré efectiu l'import mitjonçont domiciliació bancàrio (o bé taló bancari adJunt, a favor de "Catalunya Mustca/Re1 vista MU$IcaJ Catalana"). Per subscripcions a l'estranger, consulteu el preu. I . 1 Les scvu dades suan Incorporada ab filllen del Grup Palau de la Música (Omó Català, f Widació Orfeó CawA-Palau de ta Músk:a i CoiUOI'Ci del Pal~u de la Música .Catala· : ..). amb seu a1 cam:r de Sant Frao\Cese de Paula, 2, de B.....,lona, CP 08003, per fer-ne la gestió ~ral. i en aquesta ~dreça pot eaerdr tolS ds olreq d accés, rectifoeactó, can· 1 :_~l:ta:~~ ~~~---------- ----------- ---------------------------------------------------------------! 25 505 PALAU DE LA MÚSICA CATALANA Concerts Familiars al Palau En Jan Titella Bim bom, nadons al Palau Edat: 2 a 7 anys Taller espectacle de O a 12 mesos 4 de febrer de 2006, 17 h i 18:30 h 5 i 12 de febrer de 2006, 11 h i 12:30 h 15, 16 I 29 d'octubre de 2005, 11 h i 12:30 h Intèrprets: Intèrprets: CENTRE DE TITELLES DE LLEIDA COMPANYIA KAMALUNDU direcció: MARTA FIOL Text: Participants en el taller: JOAN-ANDREU VALLVÉ Música: POIRE VALLVÉ el nadó, acompanyat d'un o dos adults Palau de la Música Catalana. Pettt Palau Palau de la Música Catalana. Petit Palau Preus: 20 € i 25,50 € La volta al món amb 80 instruments de percussió Per a totes les edats lli Temporada 2005-2006 Preu: 9 € El fantasma del Palau L'orquestra va de festa Per a totes les edats Per a totes les edats 15 i 29 de gener de 2006, 12 h 19 de febl"er de 2006, 11 i 12:30 h 27 de novembre de 2005 i 19 i 26 de març de 2006, 12 h Intèrprets: Intèrprets: FACTORIA MASCARÓ Intèrprets: JOAN FIGUERES ORQUESTRA SIMFÒNICA JUUÀ CARBONELL DE LES TERRES DE LLEIDA PERCUSSIONS DE BARCELONA Teclats: JORDI VILAPRINYÓ Direcció: Direcció: JOAN SERRA i QUIM SERRA ALFONS REVERTÉ Companyia: LAZZIGAGS Direcció: ORIOL ÚBEDA Guió i presentació: CARLES LOBO Palau de la Música Catalana. Sala de Concerts · Preu: 9 € Direcció musical: Palau de la Música Catalana. Sala de Concerts Preu: 9 € lnfortm~cló I venda: Tel 902 442 882 ·Fax 932 957 208 horan de dilluns a dissabte de 10 a 21 h a/e ll'lqullles@palaumuslca.org Venda d'entrades per Internat: www.paloumusica.org Palau de la Música Catalana. Petit Palau · Preu: 9 € organltta: -- U "fiO ( AIA1A rAl AU f'H U MU.UC1. 11111111111111 PALAU MÚSI CA C ATALANA BARCELONA amb la ooHaboraol6 de: ELPAIS E L PRIM E R P ALAU Deu anys de promoció professional I Primer Palau ha estat una iniciativa nascuda amb la voluntat mani[esta d'incidir en aquest repte encara pendent, malgrat molts esforços que es menen arreu de manera a"tllada, entre els quals el mateix d'aquest cicle. En tot cas, deu anys de vida de la iniciativa no han passat debades i el centenar d'intèrprets que n'han estat protagonistes -anàvem a escriure beneficiaris- constitueixen el testimoniatge més eloqüent que quan hom fa les coses amb convicció i amb uns objectius molt precisos, els resultats esdevenen inexorables. El Tema que proposem en aquest número no pretén altra cosa que esdevenir una mena de radiografia o de visió a contrallum que permeti mostrar la realitat en els perfils més precisos. I en aquest sentit, tot indica que el cicle ha complert amb escreix, i alhora amb naturalitat, les millors expectatives possibles. Si en el primer article les dades -dimensió quantitativa- són molt clares, en el segon les opinions dels més directament implicats -intèrprets-, però també dels membres dels jurats confirmen que el model posat en marxa en el seu dia conté unes considerables dosis d'idoneïtat amb l'objectiu de col·laborar a la promoció dels joves intèrprets i afavorir-ne l'envolament professional. Hi ha una unanimitat absoluta en els grans conceptes i hi ha també una coincidència plena en el detall. A redós del fet individualitzat de la ptimera actuació al Palau, que es COtTespondtia amb el "què", hi ha així mateix un "com" molt ric i conseqüent. Un ''com" fet d'atencions, de suficiència de recursos de tota mena, de garantia de nivells d'assistència satisfactoris, de capacitat per crear un ressò adient, i d'organització ben greixada i eficient. Dissortadament, tots aquests són elements que no sobren en el món dels inicis de trajectòries professiona ls, i això justifica aquest judici unànime al qual ens acabem de referir. 27 507 Una dècada de suport als joves intèrprets UN LEMA PRECÍS I SIGNIFICATIU, EL PRIMER PALAU, QUE FA REFERÈNCIA AL DEBUT A LA NOSTRA SALA DE CONCERTS DE JOVES INSTRUMENTISTES I CANTANTS SELECCIONATS ENTRE LES SOL· LICITUDS REBUDES A PARTIR D'UNA UNA ÀMPLIA CONVOCATÒRIA DE LA FUNDACIÓ ÜRFEÓ CATALÀ-PALAU DE LA MÚSICA. UNA RESPOSTA CONSIDERABLE, PROGRESSIVAMENT ASCENDENT EN QUANTITAT I QUALITAT, QUE HA POSSIBILITAT LA PRESÈNCIA A L'ESCENARI DEL PALAU, DURANT DEU ANYS, DE MÉS D'UN CENTENAR DE JOVES MÚSICS. UNA OFERTA MUSICAL SINGULAR, ESTRUCTURADA EN UN CICLE ANUAL DE QUATRE CONCERTS, DOS DELS QUALS AMB COL·LABORACIÓ ORQUESTRAL, AMB UNA PROGRAMACIÓ COHERENT I VARIADA, ADIENT PER ATREURE UN PÚBLIC SERIÓS I ENTUSIASTA, CONSCIENT D'ASSISTIR A UNA FESTA MUSICAL MÉS QUE NO PAS A UNA DESFILADA FREDA I RUTINÀRIA DE JOVES DEBUTANTS. xx i els compositors catalans actuals) i en una tria varia· da i equilibrada dels instruments seleccionats, dels més bàsics als més excepcionals. En aquest sentit, ens sembla oportú remarcar la presència en la programació, juntament amb les obres més emblemàtiques del repertori clàssic i ~·omàntic, dels noms de Debussy, Ravel, Prokófiev, Bartók, Xostakóvitx, Martinu, Villa-Lobos, Milhaud, Poulenc, Piazzolla, Ligeti, Lutoslawski o Berio; quant als compositors catalans, a més d'Albéniz i Granados, cal esmentar la presència de Frederic Mompou, Manuel Blancafort, Xavier Montsalvatge, Manuel Oltra, Joan Guinjoan, Jordi Cervelló, Francesc Tavema-Bech, Salva. dor Brotons. Agustí Charles, Antoni Olaf Sabater, Moisès Bertran i Francesc Teix:idó. Pel que fa als instruments representats, òbviament han prevalgut els instruments bàsics: piano, violí i violoncel. En una franja mitjana se situen els clarinetistes, cantants, flautistes i guitarristes, i també hi ha tingut presència de forma més espa1ada l'oboè, fagot, saxòfon, arpa, h·ompeta, orgue, clavicèmbal, acordió i percussió. Finalment, en les dues darreres convocatòlies hem vist amb satisfacció la presència de dos quartets de corda. la formació més difícil i selectiva de l'especialitat, que fins al moment havia estat una assigna· tura pendent del cicle. 1 (i E 1 disseny d'El Primer Palau ha estat pensat a Fundació Orfeó Català-Palau de la Músiprimordialment com un petit cicle de concerts ca va emprendre aquesta aventura moguda per una doble motivació: d'una banda, públics amb una programació coherent des del punt de vista concertístic, adient per incentiun imperatiu moral de suport a aquells que var l'interès dels melòmans exigents, i una represeninicien la seva trajectòria musical i que representen l'avenir de la professió musicaJ; de l'altra, l'astació equilibrada de diverses modalitats instrumentals. piració a promoure activitats musicals adreçades a Sense contradir aquesta funció, des de la ptimera edició totes les menes de públic i a tots els segments genes'hi ha afegit la concessió d'uns premis entre els partiracionals. D'entrada, el nou cicle compmtava cettes cipants, amb una dotació econòmica progressivament incògnites i presentava algun risc: entre d'altres, important. Es tracta d'un concurs - si es pot dir aixíl'interrogant de la resposta del públic, indispenatipic, per la diversitat dels repertoris interpretats i dels sable per justificar els esforços dels organitzadors. instruments representats, i que permet als participants En aquest sentit, cal dit· que des del primer moment d'abocar-se al plaer de fer música, amb l'estimul del els resultats van superar les expectatives més contacte amb un públic molt receptiu, sense la sensa· prudents, ja que el cicle va motivar ció incòmoda d'estar competint.2 un públic no només quantitativaDes de la sisena temporada, l'any ment acceptable, sinó també atent, 2001 , el generós pah·ocini de MitsuEs TRACTA D'UN entusiasta i seriós. bishi Electric ha obert noves persPotser el secret d'aquesta respectives i possibiUtats a l'expansió d'El CI CLE QUE PERMET posta positiva s'ha basat en l'inPrimer Palau, amb més possibilitats ALS JOVES INTÈRPRETS terès d'una programació ambiciode difusió, que s'han sumat al presABOCAR-SE AL PLAER sa, plural i poc repetitiva (des dels tigi que el cicle ha anat guanyant compositors barrocs i els grans progressivament, una dotació dels DE LA MÚSICA. concerts clàssics i romàntics fins premis generosa i important, una als creadors consagrats del segle major incidència en la promoció L e e C< Daniel Ligorio i José Menor (dreta) van obtenir ex aequo el Premi El Primer Pa/nu en la primera edició l'any 1996 Òbviament, aquest escrit reflecteix la il·lusió i el convenciment amb què la Fundació ha dissenyat i organitzat El Primer Palau, un fet que no ha impedit un seguiment minuciós del seu desenvolupament per intentar optimitzar-ne els recursos i conegir els detalls millorables. En tot cas, estem satisfets de Ja singularitat i l'atractiu del model: un cicle en què la principal gratificació per als seus participants radica en l'opottunitat d'actuar en la carismàtica sala del Palau, de gaudir de la comunicació amb el públic per sobre de qualsevol altre incentiu, sense tenir la sensació de competir, sinó només amb el privilegi de gaudir fent música. NOTES: concertística dels intèrprets premiats (El Primer Palau en Gira) i la solemnitat i envergadura del concert de cloenda, amb la proclamació del veredicte del concurs i l'actuació amb orquestra dels intèrprets premiats la temporada anterior. Això ha coincidit amb un perceptible augment qualitatiu dels participants, que es conespon amb l'evolució bàsicament positiva del país quant a la formació, amb la seriosa dedicació a la música dels joves estudiants i amb les possibilitats creixents d'accedir a prestigiosos centres docents de l'estranger. En aquest sentit, voldríem remarcar el fet que, en una època de clara recessió de la música clàssica entre les preferències dels joves - un fenomen d'abast general-, augmenten paradoxalment al nostre país els joves que tenen el coratge d'apostar per un projecte professional en el món de la música amb la màxima serietat i dedicació, tot fent prevaler la seva vocació per assumir el repte de la gran competència que regna arreu tant en el terreny concertístic com en els altres àmbits professionals. I. Tot al llarg d'aquestes 10 temporades hi han actuat 121 joves músics, en Ics modalitats següents: partici pacions individuals de piano (32), clavicèmbal (1 ), orgue (I). violí (J 8), viola (2), violoncel (9), nau ta (3), oboè (2), clarinet (5), saxòfon ( 1), fagot (1), trompeta ( I), arpa (2), guitarra (4), cant (7), acordió (2), percussió (I). Conjunts de cambra: duo de pianos (2), duo de violí i piano (I), duo de violoncel i piano (1}, duo de flauta i piano (I), duo de clarinet i piano (I), duo de guitarres (I), quartet dc saxòfons (I), trio de clarinet, violoncel i piano (I), quartet de corda (2). 2. Han estat premiats els intèrprets següents. 1996: Daniel Ligori o, piano (Premi El Primer Palau ex aequo 1996), José Menor, piano (Premi El Primer Palau ex aequo 1996), Arnau Tomàs, violoncel (accèssit). 1997: Josep Sancho. clarinet (Premi Et Primer Palau ex aequo 1997), Mariona Vicens. piano (Premi El Primer Palau ex aequo I997), Anna Colàs, violoncel (menció honorífica), Trio Kronos (Carles Pertegaz. josé Mor i jordi Torrent) (menció honorifica). 1998: josé Enrique Baga ria, piano (Premi El Primer Palau I 998 ex aequo). josé M. Fermíndez, violí (Premi El Primer Palau 1998 ex aequo), Duo de clarinet i piano format per Isaac Rodríguez i Mireia Fornells (menció honorífica). )aviet Perianes, piano (menció honorifica), Manuel Porta, violí (menció honorífica). 1999: Benjamín Schcrcr, violí (Premi El Primer Palau 1999), Antoni Adsuara, clarinet (accèssit), Daniel Blanch, piano (ac~èssit), Katia Michel, piano (menció honorifica). 2000: Lluís Rodrlguez Salvà, piano (Premi El Primer Palau 2000 ex aequo, medalla d'or), Felipe Rodríguez, violí (Premi El Primer Palau 2000 ex aequo, medalla d'or), Svetlana Tovstukha, violoncel (accèssit, medalla d'argent), Emilio Gonzalez Sanz, piano (menció honorífica, medalla dc bronze), Enric Martínez-Castignani, baríton (menció honorífica, medalla dc bronze). 2001: Cris!o Barrios, clarinet (Premi El Primer uan es publiqui aquest article ja s'haurà celePalau 2001, medalla d'or), Karioa Azizova, piano (accèssit. brat el primer concert de la desena edició medalla d'argent), Roberto Casado, flauta (accèssit, medalla d'El Primer Palau. Aquest desè aniversari d'argent), Moisès Femandcz Via, piano (accèssit, medalla d'argent). Marc Oliu, violí (acc~sit, medalla d'argent). 2002: Elena representa una fita simbòlicament signifiMikha'Ilova, violí (Premi El Primer Palau 2002, medalla d'or), cativa en relació amb la consolidació del cicle i l'aug}avier Arocena, acordió (accèssit, medalla d'argent), joan Marc ment del seu prestigi. L'esdeveniment serà degudament Pi no, percussió (accèssit, medalla d'argent), juan Carlos Rodrírealçat amb un increment notable de la dotació dels guez, piano (accèssit, medalla d'a rgent), Àlcx Vicens, tenor (menció honorífica. medalla dc bronze), Pavel premis, la concessió d'un premi especial Gomziakov i Plamena Mangova, duo de atorgat per la crítica barcelonina, la violoncel i piano (menció honorifica, medacreació de la figura de president d'holla de bronze). 2003: Laura Ruiz, clari· net (Premi El Primer Palau 2003. medalla EL DESÈ nor del cicle, que ha acceptat un artisd'or). }ordiín Tejedor, violi (accèssit, medata tan rellevant com Daniel BarenANIVERSARI lla d'argent), Maria Jesús Avila (accèssit, medalla de bronze), Laia Puig, violí (accèsboim, la publicació d 'un llibre resum REPRESENTA UNA FITA sit, medalla de bronze). 2004: )uan de la de la història d'El Primer Palau i, finalSIGNIFICATIVA DE LA Rubia, orgue (Premi El Primer Palau 2004, ment, la celebració d'una taula rodomedalla d'or), Cuarteto Arccus (accèssit, CONSOLIDACIÓ DEL na (26 de setembre a les 19.30 h) medalla d'argent), Horacio Lavandera, CICLE. piano (accèssit, medalla d'argent), Gerarsobre la promoció dels joves músics; do Ubaghs, violí (accèssit, medalla d'arde fet, el mateix objectiu del cicle. gent). Q 29 509 Debutar al Palau, el gran al·licient EL PRIMER PALAU ASSOLEIX AQUEST ANY LA DESENA EDICIÓ. HAN ESTAT DEU ANYS DE SELECCIONS, CONCERTS, APLAUDIMENTS I, SOBRETOT, D'IL·LUSIONS: LES DE DESENES DE JOVES INTÈRPRETS QUE HAN ACOMPLERT EL SEU SOMNI DE SENTIR-SE ESTRELLES PER UN DIA SOBRE UN ESCENARI PRIVILEGIAT, EL DEL PALAU DE LA MÚSICA. ALGUNS ARA JA SÓN ARTISTES CONSOLIDATS, PERÒ TOTS RECORDEN AMB UNA BARREJA DE NOSTÀLGIA I RECONEIXEMENT EL SEU PAS PER AQUEST CERTAMEN I LA GRAN OPORTUNITAT QUE VAN TENIR AL SEU ABAST. I somni de qualsevol artista és poder arribar al E més ah de la seva disciplina. En el cas de la música, potser una de les fites més perseguides és poder tocar en un escenari de luxe. Alguns joves plivilegiats van assolir aquesta fita abans del que es pensaven, de la mà d'El Primer Palau. ''És una experiència 252 inoblidable que no puc explicar amb paraules perquè és una experiència interior i musical, el fet de 11eure el Palau del revés: sempre el veus com a espectador i passes a veure tu els espectadors i tot l'entorn arquitectònic al teu voltant... És com un somni. » Així resumeix la seva experiència en El Primer Palau el pianista Daniel Blanch, que h i va participar en l'edició de 1999. Com ell, desenes dc joves promeses han passat per un certamen que, en molts casos. ha donat una gran embranzida a la seva caITera. Tots recorden amb nostàlgia com van decidir d'apuntar-sc en El Primer Palau. ·'Em vaig assabentar de la primera edició del concurs massa tard i no m'hi vaig poder apuntar, així que vaig estar molt pendent de la segona edició -explica el clarinetista Josep Sancho, que va participar-hi el 1997-. Quan era estudiant vaig ser una persona bastant «participant», no per gust, perquè com tots els músics odio bastant els concursos, perquè és una situació d'estrès molt ridícula, però és un dels pocs mitjans que tenim d'anar cap amunt, especialment els qui toquem instruments que no són gaire solistes i ho tenim una mica més dijicil. Aleshores jo ni sabia que era un concurs; m'hi vaig apuntar pel fet de tocar al Palau i per la possibilitat de tocar com a solista amb una orquestra.·· La varietat d'El Primer Palau va ser una de les coses que més els va animar a participar-hi: "Em va cridar molt l'a- na l'en les modalitats de concert i concurs, de manera que es molt més complet i molt menys competitiu, i això comporta una actitud molt diferent a l'hora de sortir a l'escenari.' n la majoria dels casos, els participants d'El Primer Palau consideren aquest certamen com una fita que va marcar un abans i un després en la seva can·era. Artistes ja consolidats, com el baríton Enric Martínez-Castignan i, recorden amb molt d'afecte aq uella experiència: "fo venia de fer un postgrau de dos anys a Alemanya i quan vaig arribar aquí, El Primer Palau va ser una de les ma11eres d'obrir-me ww tnica de mercat i de tornar a entrar, després de la marxa, al mercat musical i de concerts del país. L'experiència va ser molt bona -explica el bariton-. So- E bretot recordo el concert, que vam fer al Palau amb josep Surinyac; vam interpretar el Dichterliebe de Schumann i una ària d'òpera de Rossini, l'autor que més he cantat. L'experiència va ser molt maca i impressionant, perquè va ser la primera vegada que vaig cantar al Palau, i a més en un recital, sol. Després he tingut l'ocasió de cantar-hi moltes vegades més però més en oratori, amb més gent.·· Estrenar-se al Palau de la Música és una experiència inoblidable per a qualsevol artista, però encara més per als joves que donen els seus primers passos damunt dels escenai;s. Al pianista Daniel Blanch sc l'il-luminen els ulls quan li demanen pel seu primer concert al Palau. ''L'experiència va ser fantàstica, in- creïble, magnífica. Des de petit venia a la sala del Palau. I pensant no només en el gran conjunt arquitectònic, sinó ell la música i els grans músics que han passat per aquesta gra/I sala... Quan arriba el moment i et sents suficientment preparat per poder tocar, quan el donen l'oportunitat, és magnífic. ·· Una sensació molt similar és la que té el clarinetista Josep Sancho: "Com molts dels qui hi hem participat, era la primera vegeu/a que tocava al Palau i va ser una experiència impressionant. Aleshores encara no hi havia l'Auditori, i el Palau és un marc incomparable, perquè dels auditoris que conec és el més bonic amb diferència, i per a un català tocar al Palau és un somni -remarca Sancho-.fo ja havia tocat abans com a solista amb orquestra, però recordo molt gratament aquell concert. Els nervis se me'n va11 anar en sortir a l'escenari, i a més va ser el primer concert que vaig tenir amb tant de públic. Com que no tens experiència, ets una mica inconscient del que estàs vivint; simplement vaig anar allà i en vaig gaudir. Ara, com que sóc conscient del public, la crítica, la premsa... , quan tinc un concert tinc una responsabilitat molt més gran." Un altre clarinetista que va triomfar al certamen, el canari Cristo Barrios. demostra que tocar al Palau és un somni per a qualsevol músic. no només per als catalans: "D'entrada, participar en el concurs va ser tot un regal. Sent tan jove, no entenia molt bé per què, després tenció el fel de competir -si es pot dir aui· d'enviar una sol·licitud amb una grapació, diferents i11sfruments entre si i amb di/ï¡¡¡;;;;¡¡¡;;;;¡¡¡;;;;¡¡¡;;;;¡¡¡;;;;¡¡¡;;;;¡¡¡;;;;¡¡¡;;;;¡¡¡;;;;¡¡¡;;;;iiii¡\ m'oferien un concert com a solista amb ferents agrupacions o modalitats de conuna bona orquestra de cambra (OrquesToc AR AL ceri (recital, amb orquestra simfònica, fra Nacional de Cambra d'Andorra) I amb de cambra... ) -destaca l'organista Juan un director de reputació (Miquel Ortega) PALAU P ER de la Rubia-. el/I va semblar un repte al mateix Palau de la Música Catalana ... , PRIMERA VEGADA que seria dificil de comparar amb la resaixí, sense res més -confessa Ban·ios-. Re· ta, cosa que treu molta por a L'hora cordo que vaig preparar aquella final com "va ser un somni", d'enfrontar-se a un públic i un jurat exisi en depengués la meva vida, perquè tot DIUEN . gent. En El Primer Palau vaig trobar un l'atnbient creat al meu voltant desprenia certamen diferent en el qual es combiglamour i, és clar, un volia estar a l'alça30 dG 111 {ei ve qu gil re bil tll' on in. diI qu tir ca ab llit tir jm gu lli el , cic ja Cr niE aiJ l'iS do Ull /IQ mc pti na¡ Sill sic pe¡ cid COl COl nie "L. est. a11 COl co~ et e da de les circumstàncies. Tinc records inesborrables d'El Primer Palau: gran organització, gran equip humà... ens van fer sentir com a casa." T ots els que han passat per El Primer Palau coincideixen en una cosa: és un concurs que no se sent com a tal. Quan els participants actuen al Palau, només pensen en el nombrós públic que ha vingut a veure' ls, però ningú no es recorda que també hi ha un jurat que controla la seva actuació. Això dóna al certamen una màgía especial. "Les sensacions que vaig tenir durant el concert 1•an ser molt especials -explica l'organista Juan de la Ru- premi, per a mi la màxima recompensa era poder tocar allí. Quan vaig acabar de tocar, després de tot l'estrès de la preparació, vaig començar a ser conscient que també hi havia una espècie de concurs i que podies aconseguir més concerts i un futur més interessant. ·· Un cas anecdòtic, en aquest sentit, és el del clarinetista josep Sancho, que ni tan sols després de participar-hi sabia que El Primer Palau era un concurs: "Vaig tocar al Palau i vaig marxar a Londres. Estant vivint allà, em van tmcar per dir-me que havia guanyat el concurs. fo no sabia que era un concurs, sincerament pensava que el premi era poder tocar al Palau··, confessa Sancho rient. bia-. En cap moment de la meva actuació vaig sentir que estava competint. Això, però, va ser fruit d'un plantejament I millor d'El Primer Palau, com en tots els conanterior al concert, ja que considero que haver de comparar cursos, no és la dotació econòmica per als guaiustrunzents tan diferents és molt difícil, i vaig preferir gaunyadors, sinó les portes que els poden obrir. AJ. dir d'aquell moment sense pensar en La competició, sabent menys així ho creuen els protagonistes. ··Per a que el vertader premi era estar en aquell lloc." Tot i això, sormi, guanyar el Premi El Primer Palau va suposar tota tir a l'escenari pensant en el públic potser posa l'artista enuna fita en les meves aspiracions personals i professiocara més nerviós que si pensés en el jurat. .. Recordo que nals -explica l'organista Juan de la Rubia-. En primer aba11s de sortir a l'escenari, va ser un dels únics cops de la lloc, el fet de ser seleccionat per participar en aquest cimeva vida que pensava: «/O me'n vaig d'aquí, no vull sorcle ja comporta el gran premi de poder tocar en una satir», però més pel fel de sortir a l'escenari del Palau que pel la tan important i amb tanta història com el Palau de la jurat, perquè un cop a l'escenari a mim 'era igual que hi haNhísica Catalana, i el fet d'haver-lo guanyat comporta gués o no un jurat -admet Martínez-Castignani-. Per a mi. poder repetir aquesta gran experiència. En segon lloc, el hi havia un públic que havia vingut a sentir el concert i és fet diferencial d'alguns instrumentistes com els orgael que els vaig donar, un concert. El fet de poder cantar un nistes, que a cada lloc ens trobem un instrument difecicle com La mort del poeta de Schumann al Palau, per a mi rent, fa que tocar l'orgue del Palau de la Música sigui esja era prou recompensa." En la mateixa línia, el clarinetista pecialment emocionant, per la qualitat de l'instrument, Cristo Ban·ios opina que "una de les grans virtuts d'El Priper la seva història i per tot el que simbolitza." Per al bamer Palau és que et fa sentir com una gran estrella, i amb ríton Emic Martínez-Castignani, El Primer Palau aporta això treuen el millor de tu. El tracte, la premsa, les entrea ls joves artistes una important publicitat: ··surts a la l'istes, les fotografies, ell/oc, el públic... Del concert, recor«Revista Musical Catalana», molta gent coneix la notído la meva primera gran multitud amb mi a l'escenari, és cia i el felicita, Catalunya Música grava el concert i el una sensació que, contràriament al que es pot pensar:. et dópassa multitud de Pegades per antena ... Això està molt na força. Recordo que en vaig gaudir molt, m'ho vaig passar bé. és una molt bona propaganda per a l'intèrpret . ., Els molt bé i això el públic ho agraeix. Vaig notar el caliu del participants valoren, sobretot, la possibilitat que els dópúblic com mai l'hm1ia sentit abans -rememora el jove cana el certamen de tornar a repetir l'experiència de tonari-. Una altra de les grandeses d'El Primer Palau és que car per al públic, ja sigui al Palau o en altres sales catasimplement no competeixes. només hi ha espai per a la múlanes. ·'Sens dubte, el concurs ern va obrir moltes portes sica, per al mà a mà amb el públic. fo en cap moment vaig -reconeix Juan de la Rubia-. Per començar, el ressò que pe11sar a guanyar un concurs, no per convicva tenir la consecució del premi ja és un ció, sinó perquè l'organització em va bagatge i una porta oberta cap al rejjiiiiiiiiiiiiiiiiiiiiiiiiiiiiiiiiiiiiiiiiiiiiiiiiiiiiiiiiiiiiiiii¡\ convèncer d'això creant una atmosfera de coneixement i perquè et puguin conCOIICert i no de concurs." El pianista Davidar a altres concerts en llocs diferents. EL P RIMER PALAU niel Blanch ratifica les paraules de Barrios: Però sobretot, l'oportunitat de tocar un "La cosa bona d'El Primer Palau és que altre recital al Palau, o tocar un conELS VA OBRIR PORTES estava tan preocupat per preparar-me per cert amb orquestra simfònica, és una PER ACONSEGUIR oUll concert que en cap moment vaig ser oportunitat que no tota la gent té i que conscient que realment estàvem fent un ALTRES CONCERTS. valoro molt especialment." El pianisconcurs. Per a mi, el premi te'l donen quan ta Daniel Blanch també va tomar a toet diuen que toques al Palau. fo ja tenia el car al Palau després del certamen, en E 31 51/ concursos com El Primer Palau. En la meva carrera «Concursística», de la qual em vaig jubilar fa tres o quatre anys, la majoria de concursos que he guanyat han estat de l'estil d'El Primer Palau, és a dir, el premi era un concert o u11 a òpera. com el concurs de Budapest, on vaig guanyar el tercer premi. Aquests són els concursos que a mi m'han fu 11• cionat molt més, perquè els concursos dotats amb premi econòmic nom 'han sen1it de res i dubto que tinguin una gran utilitat, excepte el Maria Canals. en què vaig guanyar el premi al millor intèrpret espanyol, o macroconcursos com /'Q. peralia, amb unes característiques molt diferents a les d'u 11 concurs habitual". 252 el cicle Els Diumenges del Palau. "Suposo que el fet que em coneguessin per mitjà d'El Primer Palau 11a servir d'ajuda per donar-me a conèixer i tomar al Palau per segona vegada -admet el jove músic-. El Primer Palau està evolucionant molt bé, perquè a més d'augmentar La remuneració econòmica, està augmentant els 11incles amb altres cicles i organit:adors per poder donar a conèixer els artistes que s'han presentat en El Primer Palau. Això és el més important. Arran del concurs jo vaig aconseguir dos concerts, que ells mateixos em van organit:ar. a Olot i al Vendrell, i va ser magnífic. Però també vaig aconseguir millorar el meu currículum i estar més ben vist, perquè guanyar un premi d'El Primer Palau sempre porta recompenses i altres actuacions a altres sales. Quan acabes la carrera estàs tocant en cicles que no estan gaire ben remunerats ni són especialment prestigiosos, i el més important d'El Primer Palau és que dóna /"oportunitat als joves intèrprets de tocar en una gran sala que et serveix de plataforma per després, sense adonar-te'n, tocar en altres grans cicles.,. Com explica el jove clarinetista Cristo Barrios, "els concursos no resolen carreres, però ajuden a adornar-les. Aquest va ser el cas del meu pas per aquest gran concurs -comenta Banios-. Vaig tocar quatre concerts per a clarinet i orquestra al Palau i vaig donar tres recitals en punts diferents de Catalunya, amés de la dotació econòmica. Crec que després de la me11a participació en EL Primer Palau tot això fins i tot ha millorat, la qual cosa em fa pensar que continua sent un certamen amb ambició de com,ertir-se en el concurs de joves promeses més important d'Espanya'·. A quest doble nivell d'El Primer Palau, com a concurs i com a cicle de concerts, diferencia el certamen de molts altres que omplen el calenda ri de les joves promeses que lluiten per ferse un lloc en el complicat mercat de la música profession al. Enric Martínez-Castignani considera que ~hi ha algrat que no tots els concursos donen als seus participants tantes alegries com El Primer Palau, els joves intèrprets reivindiquen que s'han de fer lots els certàmens possibles per donar una oportunitat a aquestes fermes promeses musicals. Josep Sancho opina que "com més concursos millor, en el sentit que ca- M da vegada és més difícil que els joves músics tinguin podis per tocar, i a més tan importants com el Palau. Sobretot a Les edats a les quals la gent acostuma a presentar-se als COll· cursos, el màxim lloc on arribes a tocar són ajuntaments, pobles... , on et pots trobar acústiques molt dolentes, pianos desafinats, o t'has de portar el faristol de casa. En El Primer Palau et sents atès, tens un camerino per escalfar, tens una persona que t'avisa quan has de sortir a l'escenari... Tens totes les comoditats pròpies del món professional", valora el clarinetista. El seu col·lega Cristo Barrios també creu que "totes les ajudes que es poden oferir als músics joves són im· portants, perquè és una professió molt sacrificada i amb escasses oportunitats. D'altra banda, quan les ambicious d'un instrumentista de vent, com és el meu cas, són les d'o· brir-se camí com a solista i músic de cambra, com més premis guanyi, més oportunitats de concerts sorgiran -explica el jove músic canari-. Sempre he envejat la quantitat de concursos als quals poden accedir els pianistes o violinistes. El format d'El Primer Palau no només 110 és excloent, sinó que valora la interpretació i la música per sobre de la tècnica instrumental, i això és una virtut que escasseja en aquest món". En aquest sentit, l'organista Juan de la Rubia opina que ''els concursos convencionals, aquells en els quals només t'en· frontes a un tribunal, comporten una sèrie de tensions fiO necessàries amb les quals un músic mai no s'enfrontarà en la seva maduresa musical, és a dir, tocar només per a gent especialista que es fixa sobretot en aspectes tècnics de /'instrument. Però en El Primer Palau també t'enfrontes (i fiO «Confrontes») a u11 públic també critic, però que ve a gaudir de la teva interpretació, i per això també es valoren aspec· tes no tan tècnics, com són la manera de desenvolupar-se a l'escenari, el tracte amb el públic, que són aspectes igual d'importants ... molts concursos, però la utilitat dels concursos està basAquesta nova fornada de joves músics té molt clar el que tant desfigurada perquè en la majoria preval un aspecte vol, i per això es mostren molt crítics amb la difícil situació més econòmic i després, ni que guanyis el primer premi, del mercat laboral musical. Creuen que no se'ls donen to· ningú no t'assegura que tindràs un sol contes les oportunitats que es mereixen per de· tracte ni faràs carrera ni res de res -la- 1' ~ mostrar la seva validesa artística. El pia· menta el baríton-. De fet, si mirem TOTS CREUEN QUE ...,. nista Daniel Blanch reivindica que "fa/tell quants primers premis de concursos esEL PRIMER PALAU no només concursos, sinó més conscíen· tan fent carrera veiem que la majoria ciació, que aquí a Catalunya hi ha artis· no; hi ha molts més que no s'han preÉS UN CONCURS tes molt bons ¡ no se'ls valora prou. jo no sent al o s'han presentat i no han guaem sento prou valorat i conec molts com· MOLT DIFERENT nyat cap premí". eastignani, amb una panys meus de professió que molles a•e· llarga experiència com a participant en DELS ALTRES. gades se senten més valorats a fora que 110 aquest tipus de certàmens, creu que "el ~ ~ pas aquí -es queixa Blanch-. Això és una que sl que hauria d'haver-hi és més "\!!~~~~~~~~~~~ pena, però aquí sempre ha passat, als or· 32 ga lli re de gr, nt co sll ob po d~ dt so si c/c po ja ca gr o~ un fc: xe ac es1 ets su co aq /11( nu trc mi ili sec rat fic sic pe. IOl 1111 pe prc dl) dit IUI qu jo¡ Ira I/à, sa gauitzadors sembla que moltes vegades els interessi molt més col·lega Josep Sancho entén la posició dels responsables un nom estranger, Iol i que moltes vegades no en saben gaidels grans escenaris, que no s'atreveixen a apostar pels re sobre aquell intèrpret. però es pensen que pel fet de venir nous valors. Segons Sancho, "el políticament correcte defora són molt millor que els d'aquí, i això és un error molt és dir que hi ha una manca de joves en les programagran. Molts cops he anat a sentir intèrprets estrangers que cions, però també comprenc que les sales de concerts es 110 coneixia de res i el seu nivell tampoc no era per llançar deuen a un públic i sovint els artistes que es porten tecoets. i en canvi als d'aquí no se'ls donen les oportunitats nen molt de renom, són elits mundials, davant de joves suficients. Però amb cicles com El Primer Palau se'ls estan que estan començant. Però si no fem l'esforç que aquests obrint/es portes, perquè per exemple deu anys enrere era imjoves tinguin tribunes on donar-se a conèixer i estímuls possible tocar al Palau··. El jove pianista afegeix que Gsens forts per estudiar i intentar ser el número 1, tampoc dubte hi ha una manca de joJies artistes en les programano aconseguirem tenir músics d'elit de casa nostra -recions, això és el que vol fer El Primer Palau. fo sempre penclama el clarinetista-. Això és un peix que es mossega so que encara es podria potenciar molt més El Primer Palau; La cua. Penso que s'han de buscar més espais perquè els si els grans organitzadors de concerts s'interessessin pel cijoves puguin accedir a escenaris importants, arreu de cle, no només en un àmbil català, sinó també espanyol, Catalunya i a Espanya. Moltes vegades els programapodria sen1ir realment de plataforma important. Crec que ara dors només volen noms. que no sempre coincideixen ja comença a funcionar bé". Una de les principals reivindiamb la qualitat musical, i en canvi gent de gran qualicacions dels joves artistes és la dilïcultat per accedir a les protat, malgrat tenir un currículum brillant, té dificultats gramacions dels grans teatres i auditoris, que normalment per accedir-hi. El món de l'art, com el futbol, viu molt opten per noms més consolidats. Sobretot es troba a faltar del nom, i això és molt difícil de solucionar. Els proun circuit que serveixi dc pas entre els estudis i el nivell programadors han d'arriscar, encara que ni tan sols és un fessional, de manera que els joves puguin donar-se a conèirisc, perquè abans de contractar-los poden fer moltes xer en acabar la carrera. "El que desmotiva els joves artistes proves als joves músics." actuals és com està el panorama de les programacions i com està el nivell professional en aquest país, on ets amateur o eient la qualitat dc les actuacions dels partiets professional, però no hi ha w1 nivell semiprofessional - recipants en El Ptimer Palau durant aquests deu sumeix el baríton Martínez-Castignani-./o ara em dedico anys, és evident que els nous músics tenen cacompletament a fer concerts i òperes, però fins a arribar a da vegada un nivell més alt. Aquests joves araquest nivell/es he hagut de passar <cmorades» i treballar tistes estan molt orgullosos de la seva generació. '·Vaig molt i molt en el circuit més amateur, fent recitals bàsicaguanyar el concurs de Joventuts Musicals d'Espanya. ment per tot arreu fins que vaig aconseguir ficar-me al Teaabans d'El Primer Palau, i des d'aleshores he estat memtro Real de Madrid, i a partir d'aquí tot ha funcional molt bre de/tribunal -explica josep Sancho-. Com a memmillor i ara estic en LI/I nivell professional. Però entremig no bre del tribunal et puc dir que el nivell dels joves està lli ha res. i fins i tot dins de/nivell professional hi ha certs anant molt amunt. ff i ha queixes que cada vegada hi sectors als quals és molt difícil accedir. Això és molt descoha més joves que estudien música i això fa que el nivell ratjador per a la gent jove, sobretot si no estan preparats per baixi, però precisament perquè cada vegada més joves ficar-se dins d'aquesta voràgine que és la interpretació muestudien música, la piràmide de dalt de fot és molt elesical. I per als instrumentistes encara pot ser més difícil que vada. De fet, el concurs té com a límit els l'int-i-tres anys, per als artistes Poca/s. perquè en w1 oratori hi ha quatre canperò gairebé sempre guanya gent de menys de vint anys, tants, però en un concert per a piano i orquestra hi ha noi això vol dir que el nivell puja. A més. hi ha una quanmés un pianista. " El clarinetista CJisto Bm·tios, titat descomunal de músics que estudien per la seva part, creu que ''això és un gran ¡;¡¡¡¡¡¡¡¡¡¡¡¡¡¡¡¡¡¡¡¡¡¡¡¡¡¡¡¡¡¡¡¡¡¡¡¡¡¡¡¡¡¡¡¡¡¡¡¡¡¡¡¡¡¡¡¡¡¡¡¡~ a l'estranger; això fa anys era improblema, sobretot a Espanya. fo veig la pensable. " Eltambl! clarinetista CrisEL PRIMER PALAU diferència clarament perquè vinc d'estuLo Barlios coincideix a lloar el nivell diar a Londres i al/f hi ht1 moltes més opordels seus con temporanis. "Segueixo HA DEMOSTRAT LA tunitats per als joves, alnb organitzacions amb curiositat les carreres de comGRAN QUALITAT DE que es dediquen exclusivament a ajudar pallys i veig que entren en grans orLA NOVA GENERACIÓ joves artistes a sortir endavant. Aquesta questres a Espanya i a l'estranger, o tradició no existei;.::·at nostre país i és Ulla que emprenen carreres meteòriques MUSICAL. llàstima perquè hi ha molt de talent a cafora de les orquestres. i això m'omple sa perdent el temps". Tot i això, el seu d'orgull." V 252 Jutjant nous valors ]UNTAMENT AMB ELS PARTICIPANTS I EL PÚBLIC, EL PRIMER PALAU TÉ ALTRES PROTAGONISTES IMPORTANTS: ELS MEMBRES DEL JURAT, QUE DESPLEGUEN LA TASCA NO GENS FÀCIL DE VALORAR LA QUALITAT o' AQUESTES JOVES PROMESES I DONAR SORTIDA A LES SEVES IL'LUSIONS D'ÈXIT. pa wn al grat que sovint els participants d'El Primer Palau obliden que estan competint, i pensen només en el públic, hi ha uns especialistes que segueixen la seva evolució amb un especial interès i actitud crítica. Són els membres del jurat, encarregats d'escollir uns guanyadors entre un grup de joves artistes d'evident qualitat i possibilitats de futur. La tasca no és gens senzilla, però per als membres del jurat també és un honor tenir la possibilitat d'ajudar a acomplir les il·lusions d'aquestes joves promeses. Per això, els músics que han fotmat part d'aquest jurat tenen un record especial d'aquesta experiència "Participar com M 252 a jurat en un concurs és molt habitual en les meves activitats, però el d'El Primer Palau és un jurat especial perquè el concurs també és especial, té una fisonomia pròpia que s'aparta dels concursos habituals -reconeix el pianista Albert Giménez Atenelle, exmembre del jurat- . De fet, no és ben bé un concurs, sinó una convocatòria per a una presentació en públic i això el distingeix d'alIres que s'anomenen pròpiament concursos. És una iniciativa important i que ha donat un resultat també molt important." El director Francesc Llongueres també coneix bé El Primer Palau, ja que va fonnar part del jurat en la primera edició, fa deu anys, i també en la darrera edició. A més, ha participat moltes vegades com a director de l'Orquestra Sinfonietta, acompanyant dels joves participants en alguns concerts. "Per a mi va suposar una cosa molt important i interessant: és un concurs que cions molt idònies i professionals. tant per la sala com pel volum d'assistència, i de Pegades també s'hi afegeix la possibilitat de presentar-se amb orquestra, que és també u11 al·licient molt important i poc habitual". Un altre exmembre del jurat, el violinista Gerard Claret, també només té elogis per al certamen: '·Sempre he declarat que El Primer Palau ha estat i continua sent una iniciativa fantàstica. Com a jurat, m'ha donat/a possibilitat d'escoltar joves talents i col·laborar en la seva promoció. Sens dubte, aquest concurs 51-I riOf fins Iom Prir IQ/I ris. IOl• del és Ull element de motivació molt important per als jo1'es, pel que representa com a ocasió de tocar en un escenari reconegut com el Palau i, en ocasions, de solista amb orquestra", destaca Claret. L a gran qualitat i professionalitat que demostren els participants en les seves actuacjons al Palau compliquen encara més la tasca decisòria del jurat. Albert Giménez Atenelle recon eix que "els artistes que s'hi presenten són moll bons. La crida que es fa està molt ben orientada i això fa que lti hagi un volum considerable d'aspirants a candidats, i penso que la selecció que es fa posle· riormenl està molt ben feta, perquè la gent que hi toca són realment molt bons. El jurat té problemes en aquest se111il perquè el nivell és alt i es tracta també de valorar artistes d'instruments diferents, i això també suposa un repte''. Francesc Llongueres, per la seva part, destaca especialment l'alt nivell dels participants espanyols. ''En El Primer Palau es presenten molts estrangers, i per tradició i possibilitats, el nivell dels músics que han estudiat a l'estranger sempre ha té un component de donar a conèixer els intèrprets que estat moll més alt. Però en aquest moment ens trobem molts es presenten -valora el director del Festival de Cadasolistes o molts components de trios i quartets extraordillaqués-. Per a ells és molt important, perquè el Palau és ris; fa deu o quin:e anys no podíem imaginar que això existís. una sala increïble que impressiona tots els que fem allà El nivell l'a augmentant, i això contribueix a favor d'El Primer el nostre primer concert. A més, El Primer Palau promou Palau i altres manifestacions que pretenen donar a conèixer els participants, fa que els artistes puguin tocar amb una els joves." Gerard Claret ratifica les seves paraules: ''No he orquestra o donar-se a conèixer en altres llocs. El Primer pogut fer tm seguiment de totes les edicions, però jo diria Palau és com un trampolí, i ser jurat d'un premi d'aquesque, seguint /a línia general de Catalunya, tes característiques per a mi va signiel nivell d'El Primer Palau segueix wta ficar una tasca que jo sempre he tingut tònica creixent. Tot i això, en les edicio11s molt dintre, promoure la gent jove." en què jo he participat, el jurat mai lw Per a Llongueres, '·El Primer Palau E LS MEMBRES tingut problemes por posar-se d'acord, més ha aportat/a possibilítat que els intèrDEL JURAT CREUEN aviat hi ha hagut unanimitat o grans prets jO l'es puguin accedir directament, majories en els veredictes. " Francesc Llonamb una selecció prèvia, a una sala QUE EL NIVELL DELS absolutament emblemàtica i molt gueres creu que aquesta curiosa unitat del P ARTICIPANTS CADA jurat ve per la mateixa naturalesa del ce11a· bonica, amb una història molt densa men: "El que jo valoro d'El Primer Palau i brillant, i a més amb la possibilitat ANY ÉS MÉS ALT. és el fet que vulgui ser un ajut, Uit tram· que aquesta sala estigui plena, cosa polí. Això es nota en el jurat: e1z segons que tampoc no és habitual. Són condí34 par. se/f sec tien lle r ript 0/1 t nen Cia· di[e aqu els tem apr. oca jove cip! po s. nen guCJ sab, E eOE un e que Palt don PaiG aid cina junt espc a/tr, pog. h tren opo quinS COIICUrSOS, eu els jurats hi ha moltes baralles, hi ha molts parers i és molt difícil posar-se d'acord. En can11i. en El Primer Palau hi ha molta unanimitat. la gent pensa molt semblant perquè es va justament a potenciar que puguin sortirse'n. La veritat és que en tots El Primer Palau que he viscut, com a component del jurat o com a director de l'orquestra, lots els participem/s que van a parar a la final són gent molt escollida i per tant gent d'una certa categoria. Mai no hem hagut d'acompanyar un solista que fos un fracàs; hi entren amb una bona selecció." Llonguercs creu que ··amb el pas dels anys s'ha uotaf que l'ensenyament musical ha millorat moltíssim, i ffns i tot ara ve gent de fora i de l'estranger a estudiar a Barce.lona. Són gent molt preparada que podrien participar en El Primer Palau. Perquè El Primer Palau tiri endavant és important que totes les nostres escoles de música, els conservatoris. /'ESM UC. .. siguin un foc importau/ que atreu joves de tot el móu, i això farà que El Primer Palau es vagi enriquint de gent cada vegada més bona. H ls membres del jurat viuen molt de prop l'ambient màgic existent entre els participants d'El Primer Palau. un ambient que ells mateixos coneixen molt bé perquè tots són músics i lots van haver d'obdrse camí de joves, malgrat que a la seva època encara no existien oportunitats com El Primer Palau. Albert Giménez Atenelle reconeix que ''els ingrediellts més habituals entre els parti- E cipants só11 els nervis i ltt il·lusió. Il-lu sió pel fet d'actuar ou actuen, amb condicions molt idònies i professionals, i uervis, perquè professionalment també se'n passen". Gerard Claret creu que aquest ambient d'El Primer Palau "és molt diferent del d'wt concurs de format tradicional. ja que, en aquest cas, s 'assembla més a un concert. Això sí, amb tots els nen,is que, dit de passada, són necessttris per crear la te11si6 que ajuda a connectar amb el públic. Solament cal aprendre a controlar-los. i El Primer Palau n'és una bona ocasió". Francesc Llongueres, acostumat a treballar amb joves músics, es mostra comprensiu amb els netvis dels participants. "Els que ens posem davant l'escenari sempre ens posem nen,iosos, però l'interessant és poder controlar els nen•is, i fins i tot utilit:ar aquests nervis -recomana Llongueras-. Entre els jurats sempre hi ha comentaris de gent que sabem que són bons però que han estat nerviosos. ·· seva joventut músics ja consolidats com els que ara exerceixen de jurat en el certamen. Aquesta és, almenys, la visió de Francesc Llongueres, molt optimista amb el futur d'aquests joves artistes: '"Ara es presta molta atenció als joves. fins i tot jo des del Festival de Cadaqués he promo· gut joves intèrprets i intento incloure trios i quartets joves. He participat en els premis de COM Ràdio per a joves intèrprets, el Liceu fa una orquestra de gent jove ... Evidentment. sempre es pot fer més, però crec que els joves no es poden queixar -declara Llongueres-. En la meva època no existia res d'això; per buscar alguna cosa havies d'anar molt lluny. Si des de cada escenari es protegeix la gent jove. anem bé. Sóc molt optimista, encara que cal avançar en tots els aspectes: si fem molts músics bons però no tenim prou orquestres. auditoris, infraestructures... , fracassarem. S'ha de potenciar que hi hagi orquestres per acompanyar aquests joves, i aquí les institucions públiques i els espònsors són els que tenen la paraula." Gerard Claret es mostra més crític: "El futur dels joves artistes, com el de moltes altres professions, mai ha estat fàcil. i cada època ha tingut els seus condiciona/Its. Ara podem dir que hi ha més llocs de treball (esco les de nnísica. conservatoris, orquestres.. .), però també hi ha més joves que estuc/ien mLÍsica. Cal buscar nous formats de treball, amb imaginació i també copiant el que ja es fa en ttllres països, perquè crec que els actuals s'estan esgotant,., adverteix el violinista. Claret defensa que "tots els cicles i festivals haurien de tenir un espai reservat per als jo11es, s'han de crear més pltttaformes on ells puguin actuar". Aquesta és una de les reivindicacions en què coincideixen tots els artistes, tant els joves participants d'El Primer Palau com els músics consolidats. com Giménez Atenelle. "Sembla bastant evident que les programacions haurien de comptar més amb els joves artistes. Sobretot falten circuits intennedis ~pina el pianista-. Actualment els instrumentistes. quan són El Primer Palau s'ha convertit en tot un model per seguir molt jo11es tenen la possibilitat d'actuar en diversos llocs en altres concursos de joves promeses, però continua sent un ce11amen únic a Espanya. Albert Giménez Atenelle opina i tirar enda11ant, però crec que després es produeix un que "caldria més concursos com El Primer gran buit per a la gent que està pujant, Palau, el que passa és que 110 sempre es que Ilo té molt difícil perquè fora de donen les circumstà11cies que es do11e11 al la xarxa de Joventuts Musicals no hi ha pràcticament res. Això fa que els Palau, on no només hi httla sala, sinó que MúSICS CONSOjoves perdin els ànims i la pràctica, i a/ darrere està l'Orfeó Català, uns pairo· LIDATS ES MOSTREN rinadors... Són moltes circumstàncies que, ambdues coses són molt negatives. juntes, fan que El Primer Palau sigui molt Haurien d'estar més presents als audiENCANTATS DE especial i molt difícil de reproduir en un toris, però lli ha moltes més sales on PODER AJUDAR ltauria d'haver-hi una presència del altre lloc, tot i que estaria molt bé que es pogués fer'". jove músic, i és complicat d'aconseJOVES AMB MOLT DE guir." Mentrestant, El Primer Palau Iniciatives com El Primer Palau demosFUTUR. tren que els joves músics actuals tenen més oportunitats que les que van tenir en la continuarà oferint als joves músics aquesta complicada oportunitat. Q E> = ... ..::;! ......,a , ;;i:' 252 ÒJ ENS E M OCIONEN CJ ~~~~~~~!~ ---......... : A< Dl ---~·- Qt C< RE CE ( ] Òpl atr, lla tes, pre {er( Colonial FUNDACIÓ Membre d'Honor de la oRFEú CATALA rA LAU DE I A Mll< CA - Ri~ INVA MULA LA VAM PODER ESCOLTAR PER PRIMERA VEGADA COM A GILDA EN Rigoletto AL LICEU, AL COSTAT DE CARLOS ÀLVAREZ. Es VA OBRIR CAMÍ AMB AQUEST PERSONATGE SEGUINT t'EXEMPLE DELS SEUS PARES, DOS DESTACATS CANTANTS ALBANESOS QUE TAMBÉ VAN INTERPRETAR GILDA I RIGOLETTO ABANS QUE ELLA NASQUÉS. LA SEVA LLARGA COL·LABORACIÓ AMB LEo Nucci EN Rigolet- to I LES SEVES NOMBROSES APARICIONS AMB ALTRES ÒPERES DEL REPERTORI BELCANTISTA HAN FET QUE LA SEVA VEU SIGUI UNA DE LES REFERÈNCIES DELS TEATRES ACTUALS, UNA VEU PLENA 252 DE FORÇA I DE SENTIMENT QUE ESPEREM TORNAR A ES- COLTAR BEN AVIAT EN FUTURES TEMPORADES DEL LI- Una Gilda a la sang R igoletto és una dc les seves òperes preferides, oi? M'a- gradaria que cm parlés de la seva experiència en aquesta òpera. ·En primer lloc voldria dir que el Teatre del Liceu és un teatre que et dólla una gran satisfacció quan hi canles, és un/Ioc molt bonic, i la ciutat és preciosa. Tot això et crea w1a atmosfera molt positiva per cantar. Jo canto Rigoletto des de sempre. Per a mi era una gran oportunitat venir per primera vegada al Liceu i fer-ho amb un paper que he fet tantes vegades, et dóna una seguretat. No coneixia el públic d'aquí i no sabia si li agradaria la meva interpretació. Però estic molt satisfeta de l'acollida que he tingut. El paper de Gi/da és el que m'ha obert molles portes. La primera vegada el vaig fer a França amb un gran Rigoletto qt{e era Leo Nucci, i amb un repartiment esplendorós; vaig tenir la possibilitat de fer w1 gran pas per fer aquest personatge. El vaig poder aprendre en poc temps, perquè el nivell dels cantants i del director era tan alt que només podia estar agraïda. Després em van demanar de fer Rigoletto a l'Arena de Verona, sempre amb Leo Nucci. Fer-/o allà va ser molt emocionant, pel fet d'estar als llocs on se situa l'obra: Màntua, Verona ... I després tenir sempre al costat Leo Nucci, amb qui he fet la gran majoria dels Rigoletto que he interpretat fins ara. Aquest any vaig tomar com cada any a l'Arena de Verona amb Rigoletto i amb wza producció que vaig gravar en DVD. I després a La Sca(a, sempre amb Leo. Això ha estat una gran sort: el fet de tenir un col·lega com Leo Nucci, que ha estat com un mestre per a mi. També he cantat amb 37 252 38 518 Pons, in 'he fet un altre molt diferent a l'Òpera de Los Angeles, una producció molt moderna, res a veure amb la tradicional. perquè era una posada en escena del director de cinema Bntce Wersworth: figurava que Rigolello era un agent d'actors famosos, anava 1•estit d'Armani. la seva filla anava a una escola de Suïssa ... O sigui que he fet el Rigoletto tradicional i també el més contemporani, es pot dir. I de nou, amb aquest Rigoletto que m'ha portat al Liceu i que no podem dir que sigui una posada e11 escena tradicional. ni tampoc moderna; és un punt de vista completament divers que té Graham Vick. -Voldria demanar-li que ens parlés d'aquesta relació amb Leo Nucci a l'escena. -Amb Leo he tingut una relació molt estreta. El fet que tingui l'edat del meu pare fa que la relació sigui més autèntica, més tendra. I-la estat wt gran mestre que m'ha ajudat molt i que gràcies a ell he anat a Verona. És una relació d'una gran tendresa i emoció. Gi/da està incorporada al personatge de Rigo/etto, per això és molt interessant. No es pot cantar fulieta sense Romeo, que et porta on l'Ols anar, i passa el mateix amb Gi/da i Rigolelfo. Amb Leo he après moltíssim també d'estil, he après petites coses, però fonamentals. En l'últim duet de Gi/da i Rigoletto, Leo no m'explicava com fer-ho. perquè ell també és molt modest, IlO vol fer mai de professor, però amb aquesta llarga col·laborac:ió s'aprèn i sense demanar res, també capto el que ell em vol transmetre, com vol que reaccioni. Després d'haver fet aquesta bella i sòlida experiència que ha estat tan important per a mi. he vingut a fer Rigoletto amb Carlos Atvarez, que per a mi és un artista extraordinari. Car/os forma part d'aquests artistes que m'han deixat un rastre, que m'han marcat en la meva carrera. En primer lloc, la seva professionalitat, no cal dir-ho, però també aquesta relació de dos col·legues sobre l'escena que troben aquest fil que no es veu però que els uneix, i Carlos té aquest valor i jo m'hi he trobat veritablement còmoda, i més encara: enriquida per la seva interpretació. -¿~s la primera vegada que actuen junts? -Sí, hem cantat als mateixos teatres, però encara no ens havfem trobat mai. -Suposo que això permet transmetre al públic una gran naturalitat enh·e els personatges. -Sí, de vegades hi ha el treball, però no hi ha el feeling, el sentiment, la connexió entre els cantants. f això és molt important que es produeixi sobre l'escenari. Amb ell s'ha produït. El paper de Gilda és el que m'ha obert moltes portes. La primera vegada el vaig fer a França amb un gran Rigoletto que era Leo Nucci, i amb un repartiment esplendorós; vaig tenir la possibilitat de fer un gran pas per fer aquest -¿La seva Gilda ha anat canviant amb personatge. el pas dels anys? -Haig de dir que vocalment Gi/da no et permet canviar tant la manera de cantar-la. Hi ha personatges, com per exemple la meva Traviata, que ha canviat amb el temps. Ha esdevingut molt més pensada, més treballada. fins i tot vocalment; en l'últim acte encara lzi he trobat aspectes dramàtics que coincideixen amb la naturalesa de la meva veu. Tot i que la psicologia d'aquest personatge és més profunda. més complexa. En canvi. amb Gi/da, vocalment és com un catalit:ador de la veu. S'assembla als personatges de Mozart: et fan posar la veu en un pu11t molt precís í no els pots fer amb la veu més gruixuda, rnés pesant. El paper de Gi/da està escrit sobre passatges, en què has de passar del registre central a l'agut, i està escrit vocalment d'aquesta manera. El meu repertori ja és molt líric, però quan la canto haig de fer un treball molt més precfs, amb la veu molt alta, molt precisa, per fer pianíssims molt bonics, perquè no et permet treure una veu molt més potent. Per això m'agrada cantar-/a, perquè m'obliga a controlar la impostació, a fer-la lleugera però dominant-la. La meva Gi/da, amb l'experiència, ha estat més elaborada, però no tant per fer créixer la veu, sinó per dominar-la. Si no és ai;d, no es pot fer. -¿Es podria arribar a dir que cada personatge del repertori fa desenvolupar un aspecte diferent de la veu? -Sí, és absolutament cert. El més important és cantar amb la veu pròpia, no fabricar-/a, no trobar un color per a cada personatge. Evidentment, hi ha aspectes que ajuden a clonar també el caràcter del persona/ge, però cada paper et dóna la possibilitat de treballar un aspecte precís del cant. -¿I en relació amb altres òperes de Verdi? -En el repertori de Verdi, les meves òperes han estat Rigoletto, Falstaff i La Traviata. Falstaff ja no la canto més, perquè després de tantes representacions a La Scala, no té Ull paper que em doni moltes satisfaccions sobre l'escenari. L'he cantat amb grans mestres, amb Muti, a Chicago, però he preferit deixar-lo. També he cantal/a Traviata i segurament faré aviat Luisa Miller i Tl corsaro, que són els papers que m'in· teressen. Verdi va escriure per a sopranos molt més liricodramàtiques que jo. -¿Se sent millor amb òperes d'altres compositors? -No forçosament. Tots els compositors belcantistes, Donizetti -que l'he cantat molt-, Bellini... Hi ha w1 repertori molt ampli per a la naturalesa de la meva veu. Canto molt Massenent, el Faust Gounod, tots aquests autors }ran· cesos em van molt bé, perquè a més en conec molt bé la llengua. -Com definiria la seva veu? -Sóc lirico-coloratura, tinc: la facilitat per als aguts però amb una bona base. 1ínc una veu fàcil per trobar papers, perquè et dóna moltes facilitats. Vaig començar amb Puccini, però no volia fer-ne gaire, en canvi, cantaré Mimi de La Bohème, i LuJú ... Em dóna moltes possibilitats. Et dóna la tes· situra i la lliberta t. -¿1 pel que fa al repertori germànic? -No és la meva especialitat. Amb Mo· zart, sí, perquè he fet molts concerts amb f Virtuosi de Moscou, arreu del món; amb Spivakov he cantat molles àries de concerts de Mozart. El repertori de Mozart m'agrada moltfssim: !te cantat molt Susanna. Forma part del meu repertori. -Com sent els personatges de Mo· zart? la 111 lli 11~ co da ps al só /111 da ba co de po so en pa da ga to la qu IUI ar¡ lla ga, da. 4é•··----. R E T R A T LA SEVA FI GURA MENUDA I FRÀGIL SEMBLA CONTRASTAR AMB LA PERSONALITAT T EN DRA I FORTA QUE DEMOSTRA QUAN PARLA. És UNA CANTANT D'UNA BELLESA REFINADA, SENSIBLE, D'UNA I N TEL-LIGÈNCIA BONDADOSA QUE ES TRASLLUEIX EN LA ECllLI.AMO' SEVA VEU. L'ANTÍTESI DE L'ARQUETIP DE LA DIVA OPULENTA I GENIÜDA QUE ENS HA ARRIBAT EN EL DECURS DE LA HISTÒRIA. L A SEVA VIDA FORMA PART DE LA M ITOLOGIA QUE ENVOLTA EL ~ MÓN DE L'ÒPERA, AMB UNS PARES CANTANTS QUE HAVIEN COMPARTIT ESCENARI I LA IN TERPRETACIÓ D'UNA ÒP ERA EMBLEMÀTICA P ER A LA CARRERA D' lNVA MULA: Rigoletto. .5! EL SEU DESTÍ e!' L'HA PORTADA A SER G ILDA, COM H O VA SER LA SEVA MARE, I DES DE LLAVORS N O HA PARAT DE CANTAR ALS ESCENARIS MÉS IM PORTANTS DEL M ÓN BUSCANT IN- CANSABLEMENT L'ESSÈNCIA D'UN ART QUE SURT AMB LA SEVA VEU COM A M ITJÀ. -Mo::art va escriure moltíssim per a la veu, só11 peces virtuosístiques. Va ser 1111 geni també per al cant, fins i tot a 11Í1•e/l tècnic. M'agradaria fer Dona An110, perquè n'he cantat algunes àries en coucert i és un personatge que m'agrada moltíssim. ·Quins aspectes, tant de tècnica com psicològics, són els més importants per a la interpretació d'una veu femenina? -Es necessita una base tècnica molt sòlida. Sense això no es pot créixer ni avançar eu els personatges. D'altra banela, cal crear els personatges. És Uit treball que es fa amb el temps i amb la col·laboració dels altres, dels directors, dels compa11ys... La paraula és molt important. Quall estic a l'escenari no penso que estic cantant, sinó que em fico eu el perso11atge. Llavors es fonen les paraules amb la música. 1 cada vegada em sembla viure-ho per primera vegada. Per exemple, en aquest Rigolelto de Vick, la Gi/da era més forta que la tradicional, i encara tinc blaus de quan em tiro per terra. 1 penso: ''Quina sort que tinc!" Quina sort tenim els artistes de viure en la pell dels personatges. Tothom ha volgut alguna vegada a la seva vida viure una altra llida. Nosaltres tenim aquesta sort i frans- portem fa nostra vida quotidiana a altres temps, altres vestuaris, altres aparences. -¿Creu que l'òpera viu un moment que afavoreix especialment el desenvolupament dels dots dramàtics juntament amb els vocals? -Hi ha cantants que tenen aquest do, que tenen carisma per a fa interpretació. Penso que ho he pogut trebalfar molt, però no deixo d'investigar, perquè necessito participar fins i tot en fa direcció d'escena, intento cercar elements que el facin diferent. Però això és una recerca que sempre faig en lot. Sóc molt curiosa. Llegeixo molt, visito tot el que puc, aquesta feina em permet viatjar molt, estar sempre informada del que passa i per què. -M'agradaria que ens parlés dels seus inicis, que no són tan llunyans. -fo vaig tenir la sort que els meus pares eren cantants. La meva mare havia cantat Gilda i el meu pare Rigoleffo, i de petita veia sempre a casa una fotografia del meu pare i de la meva mare en plena interpretació d'aquests personatges. Això va ser w1 fet molt bonic que m'ha acompanyat sempre. Ells no em van forçar mai a ser cantant, em van deixar escollir. Vaig començar es- tudiant el piano i cantant, perquè el meu pare també era compositor i escrivia algunes cançons per a nens i jo les cantava. fo vaig cantar per primera vegada sobre wt escenari als cinc anys. No m'han forçat mai, en canvi sempre m'han donat el gust de viure aquesta vida. Estic molt agraïda als meus pares i els ho estaré sempre, perquè gràcies a ells estic fent un treball que m'apassiona. Vaig estudiar sempre amb la meva mare, que també donava classes de cant. -Això no devia ser sempre fàcil, polser... -De petita va ser molt bonic, perquè sentia necessitat d'ella. Als set=e anys vaig començar a treballar la tècnica, i durant tres anys em va canviar la meva manera de cantar i a partir d'aquell moment vaig començar a cantar els primers papers. Llavors vaig pensar que seria millor estudiar amb una altra persona. Però després vaig tomar amb ella, perquè em vaig adonar que era molt millor. Sempre està pendent de les meves actuacions. fo 11isc a França i els meus pares a Romania, i quan ens veiem, la meva mare sempre té una actitud molt exigent, per ajudar-me sempre a millorar. ... 5I ;;r 252 39 519 Torna la London Symphony Orchestra, ara amb la batuta de Daniel Harding Palau 100. London Symphooy Orcbestra. Gordan Nikolitch, violí. Tim Hugh, violoncel. Dir.: Daniel Harding. Schumann: Genoveva (obertura). Brahms: Doble concert per a violí i orquestra. Simfonia núm. 4. Palau de Ja Música Catalana. 18 d'octubre de 2005 (2 1 h). ' any passat la London Symphony Orchestra va celebrar el seu centenari oferint, a més dels seus !radicionals concerts a la capital britànica, prop de setanta actuacions fora de les seves fronteres. incloent-hi la seva primera gira per la Xina. Orquestra prou coneguda del públic de Palau I 00, ara retornarà al Palau per oferir el concert inaugural de la temporada, en el qual, sota Ja batuta de Daniel Harding, el violinista Gordan Nikolitch i el violonceJ.Iista Tim Hugh oferiran el Doble concert de Brahms, obra que vindrà emmarcada per robertura Genoveva de Schumann i per la Quarta Simfonia del mateix )ohannes Brahms. Amb aquest programa dedicat al romanticisme alemany, Harding retornarà al Palau avalat per la seva L ...a~. ~ ¡¡;:;; ~· trajectòria meteòrica, que té els seus otigens l'any 1994, quan debuta amb la Simfònica de la Ciuta t de Birmingham i en la qual dos anys després. essent director assistent dc Rattle i Abbado, ja va debutar amb la Filhrumònica de Berlín. Convidat per les filharmòniques de Munic, Los Angeles, Oslo, i les orquestres Nacional de França, Royal Concertgebouw, Gewandhaus de Leipizg, i I'Orchestra of the Age of Enlightenment. Harding s'ha endinsat en el camp operístic i té en l'agenda la direcció de La Traviata, La flauta màgica i Cosi fan tutte a Aix dc Provença, Òpera de Paris i Wiener Festwochen, respectivament. En aquest concert inaugut·al , de gran compromís interpretatiu, el públic tindrà l'oportunitat d'escoltar en el rol de solista Tim Hugh, des de 1995 primer violoncel de la Simfònica de Londres, i Gordan Nikolitch, concertino de l'orquestra. Daniel Harding TimHugh ~ so ~ Debut de Malikian com a artista resident de l'OSV Concerts Simfònics a l Palau. Orquestra Simfònica del Vallès. Ara Malikian, violí. Dir.: fames Ross. Brahms: Concert per a violí i orquestra. Simfonia núm. 2. Palau de la Música CataJana. 8 d'octubre de 2005. (19 h). I violinista atmeniolibanès Ara Malikian serà enguany l'artista resident de Ja temporada Concerts Simfònics al Palau, que protagonitza l'Orquestra Simfònica del Va llès. A més del Concert de Brahms, Malikian ofetirà al Palau els Concerts dc Glazunov i Al ban Berg. Convidat la passada temporada, Malikian desplegarà enguany tot el talent que l'ha pottat a ser considerat un des violinistes més destacats del moment. Nascut l'any 1968, va oferir el primer concert als dotze anys d'edat. Després de formar-se a E 40 520 Londres, va obtenir destacats premis en concmsos internacionals, com el Mendelssohn d'Alemanya, el Sarasate, l'International Artist Guild de Nova York. L'any 1993 va ser distingit amb el Premi a la Dedicació i el Mèrit Artístic, concedit pel Ministeri de Cultura alemany. D'arrels armènies, Malikian no només s'ha centrat en el repertori clàssic, sinó que ha aprofundit en la música de diverses cultures -àrab, jueva, gitana, i sense oblidar la música popular dels tangos i del flamenc. Obres contemporànies i estrenes pertanyents a Danatoni o Chailly s'afegeixen a un extens repettoti que ha pogut escoltar-se amb actuacions ofertes a més de quaranta països, amb actuacions al Camegie Hali. Musikverein, Barbican Center, Salle Pleyel, Tonhalle o festivals com els de Schleswig-Holstein. Collaboracions amb orquestres com les de Galícia, Tenerife o Virtuosos de Moscou -en un llarg etcètera- li han petmès actuar sota direcció de mestres tan destacats com Jansons, Maag, Gómez Martínez o Schneider. Enregistraments com Les quatre es· tacions - amb més de 80.000 còpies venudes per a la Unicef-, col·laboracions en bandes sonores per al cinema com Los /unes al sol o Ha ble con ella demostren l'eclecticisme d'aquest artista que ara oferirà al Palau el Concert de Brahms, una de les obres cabdals del repertori en un concert dirigit per James Ross. .f})MIAWM-WW. PRECRÍTI CA Temirkanov i Douglas, junts a Palau 100 Palau I 00. Baltimore Symphony Orchestra. Barry Douglas, piano. Dir.: Yuri Temirkanov. Beethoven: Concert per a piano i orquestra núm. 3 . Sibelius: Simfonia núm. 2. Palau de la Música Catalana. 24 d'octubre de 2005 (2 1 h). N o hi ha dubte que Yuri Temirkanov -nascut l'any 1938- ha esdevingut una de les principals batutes de la segona meitat del segle xx. Assistent de Mravinski a la Filharmònica de Leningrad, l'any 1968 va ser nomenat titular de la Simfònica de Leningrad, càrrec que va mantenir fins a l'any 1976, en què va ser nomenat director musical de l'Òpera i el Ballet del Teatre Kirov. Des de fa set temporades Temirkanov és director de la Simfònica de Baltimore, al capdavant de la qual torna al Palau tot oferint un programa integrat per la Simfonia núm. 2 de Sibelius i el Concert per a piano i orquestra mím. 3 de Beethoven. Amb seu al Music Center d'Stathmore -amb un cabuda de dues mil persones-, cada any ofereix en aquest escenari la seva temporada dc concerts. La formació americana va ser fun- dada l'any 1914, i en el decurs de la seva història nombrosos directors n'han assumit la titularitat. El primer va ser Gustav Strube, director entre eLs anys 1914 i 1930, i a partir d'aquell moment batutes com Reginald Stewart ( 1942-1952), Peter Hermann Adler (1959-1968) i per sobre de tot Sergiu Comissiona ( 1970-1984) van atorgar un segell d'identitat a la formació. Guardonada amb premis Grammy els anys 1987 i 1994, ara l'orquestra actuarà al Palau acompanyant un dels pianistes més aclamats de les darreres dècades, com és Barry Douglas. Des que l'any 1986 va proclamarse guanyador del Concurs Txaikovski, les seves actuacions al costat d'Ashkenazy, Jansons, Masur, Maazet Tilson Thomas o el mateix Temirkanov han estat una constant. Amb actuacions a les sales més importants del món, Douglas s'ha caracteritzat no només per acarar amb gran destresa el repert01i romàntic, sinó pel seu compromís amb la música d'avantguarda i contemporània. Distingit amb l'Orde de l'Imperi Britànic l'any 2002. té previstes en un futur immediat actuacions amb la Filhatmònica de Sant Peters burg, Orquestra de Ja Ràdio de Frankfurt, de la RAl dc Torí o la Netherlands Symphony Orchestra, entre d'altres. Intèrpret d'obres pianístiques de Reger, Corigliano o Britten (poc habituals en sales de concerts), l'any 2002 va estrenar el Concert per a piano i orquestra, ··Resurrecció~ de Penderecki. Ara al Palau serà solista del Concert per a piano mím. 3 de Beethoven, una de les obres més destacades del repertori i un atractiu inqüestionable per al públic de Palau 100. 252 Euroconcert obre temporada amb Baillie i Lisney Euroconcert. Alcxander Baillie, violoncel. James Lisney, piano. Schumann, Chopin, Beethoven. Palau de la Música Catalana. 17 d'octubre de 2005 (21 h). L a temporada Euroconcert obrirà la seva XXI edició amb un concert de música de cambra en el qual el pianista }ames Lisney i el violoncel·lista Alcxander Baillie oferiran un programa romàntic integrat per obres dc Chopin, Schumann i Beethoven. Alexander Baillic és reconegut internacionalment com un dels violoncel·listes més destacats dc la seva generació. Format al London's Royal College of Music amb Joan Dickson i Anna Shuttleworth i amb André Navarra a Viena, de la trajectòria concertística dc Baillie cal destacar Ics actuacions amb nombroses orquestres britàniques, que inclouen el Concert d'Eigar· amb la London Symphony Orchestra dirigida per Andrew Litton, el de Schumann amb la BBC Symphony conduïda per Marek Janowski (actuació en els Proms), el de Walton amb Sir Alexander Gibson i la Royal Phi lharmonic, o el de Dvorak acompanyat per la Simfònica de la Ciutat de Birmingham düigida per Sir Simon Rattle; també en el seu repertori concertant cal afegir les interpretacions dels Concerts de Haydn i Boccherini acompanyat per I'English Chamber Orchestra. AJexander Baillie ha mostrat una preocupació especial per la difusió de la música contemporània, i Concerts com el segon de Penderecki o els de Gruber i Andrew Mac Donald formen part del seu repertori, i als quals cal afegir diverses obres de Henzc o Takemitsu. Es tracta de concerts celebrats arreu del món. des de les principals sales d'Alemanya fins a Boston, Oman o França; oferts sota la direcció de mestres tan destacats com Gardiner -amb qui va oferir la interpretació del Concert en Do major de Haydn-, amb premieres europees, com la del Concert de George Lloyd, i que han consolidat Baillie com un dels solistes més celebrats del moment. A més a més, és membre fundador del destacat conjunt Alia Musica de Berlín. Entre els seus enregistraments cal assenyalar el Concert d'Eigar, el Triple concert de Tippet, el Concert de G01·don Crosse i també les Suites i Ja Sonata per a violoncel de Britten. Alexander Baillie és professor de violoncel a la Bremen Hocbschule i professor invitat al London Royal College of Music. 41 521 .fijMIAWCWMMW. PR EC R ÍT I CA Monogràfic Mendelssohn per Gardiner Palau 100. Orquestra Revolucionària i Romàntica. Dir.: Sir John Eliot Gardiner. Mendelssohn: Somni d'wta nit d'estiu (música incidental). Simfonia núm. 3. Palau de la Música Catalana. 31 d'octubre de 2005 (21 h). _P.~!...~~.:_T.:. l mes dc març de 1994 John Eliot Gat·diner al capdavant de I'Orchestre Révolutionnaire et Romantique oferia una interpretació memorable de la Simfonia núm. 5 de Beethoven, que formava part dc la seva integral discogràfica del corpus simfònic del compositor de Bonn. Un concert memorable com ben segur ho serà el que oferirà, al capdavant de l'orquestra que ell mateix va fundar l'any 1990. el proper 31 d'octubre pertanyent a la temporada Palau I 00 i monogràficament dedicat a Mendelssohn. Director i fundador del Cor Monteverdi -amb més de quatre dècades d'èxits ininterromputs-, The English Baroque Soloists i de l'Orquestra Revolucionària, Gardiner torna a la temporada Pa lau I 00 després que l'abril de 2003 fos convidat per dirigir-hi la London Symphony en un programa dedicat a Britten, Debussy E 252 A la recerca de Xostakóvitx o negarem interès al segon programa que J'OBC ofereix en l'actual temporada. D'una banda, la Petite suite de Claude Debussy -amb el retorn a les simplicitats diatòniques i una atenta ullada a la natura que ens envolta- ens posa en contacte amb una de les primeres reaccions envers el romanticisme que se suscitaren entre final del segle XIX i l'inici del XX; igualment, d ins d'aquesta reacció al romanticisme pot incloure's la poètica Fantasia op. 11 1 de Fauré, la qual sembla defugir els cànons dramàtics de la forma concertant que havien delineat -cadascun per la seva banda i segons les seves conveniències- Brahms, Liszt i Schumann ... El concett continuarà N 42 i Prokófiev. Amb l'Orquestra Revolucionària. Gardiner va proposar-se afrontar el repertori dels segles XIX i XX amb recreacions d'obres dc Beethoven, Verdi o Berlioz, autor dc qui va enregistrar Ja Simjo11ia Fantàstica al Conservatori de París -lloc de l'estrena de la memorable simfonia- i de la versió completa de Les Troyens al Théatre du Chatelet de París. Nascut l'any 1943, Gard incr va efectuar els estudis al King's College de Cambridge. A mitjan anys seixanta va estudiar amb Nadia Boulanger a París, època en la qual fundava el Cor Monteverdi. L'any 1967 va ditigir Les Vespres de Monteverdi per commemorar el quart centenari del naixement del compositor. Amb la fundació dc l'Orquestra Monteverdi que acompanyava el Cor i la seva passió per la música dels segles XVII i X'Vlll, va endinsar-se en les obres de Rameau. tot proporcionant noves edicions fruit d'un profund estudi musicològic de les seves obres. El seu rigor en el treball va fer que les obres de Mozart, Gluck i Handel que passaven per les seves mans assolissin un valor interpretatiu modèlic i esdevinguessin punt de referència a partir d'aquell moment. Director de I 'Òpera de Lió entre 1983 i 1988, director artístic del Festival Handel de Gottingen, amb l'eclecticisme, com a compromís entre avantguardisme i neoclassicisme, de la música sempre efectista i amb tons d'ampul·lositat simfònica de Salvador Brotons, per acabar amb la Simfonia núrn. I de Xostakóvitx., una obra que sembla retrobar-se amb l'esperit de la simfonia beethoveniana ... Arran de l'ingrés al Conservatori de Sant Petersburg, Glazunov va afirmar que el talent del jove Xostakóvitx estava a l'altura de Mozart. Això succeïa l'any 1919, quatre anys més tard finalitzava els estudis de piano i el 1925 acabava els de composició. La Primera Simfonia data d'aquests anys i va ésser estrenada el 1926. La seva música, extremament audaç, va causar veri table impacte per la força vital del seu d iscurs i la gran riquesa del seu innovador desenvolupament orquestral. Al marge de les lògiques innuències de Txaikovski i Mahler, l'obra dc Xostakóvitx suposava un veritable pas endavant tant per la manera dc treballar el material simfònic, com amb la fu ndació de l'Orq uestra Revolucionàr ia prolongava les activitats que duia a tetme amb I'English Baroque Soloists. Nomenat l'any 1991 director permanent de l'Orquestra Simfònica de I'NDR d'Hamburg, Gardiner a més ha dirigit nombroses estrenes de música contemporània, com ara composicions de Jean Guy Bailly, Alexander Goehr o Aribert Rein1ann, entre altres autors. Gardiner toma al Palau al capdavant de l'Orquestra Révolutionaire et Romantique que oferirà un programa monogràficament dedicat a Mendelssohn, amb dues obres tan seductores com són la música incidental Somni d'una nit d'estiu i la bellíssima Simfonia Escocesa del mateix compositor alemany. Ben segur que aquest concert esdevin· drà un dels punts àlgids de la temporada musica l barcelonina d'enguany. pel seu contingut expressiu de caràcter profundament humanístic. L'obra va ésser acollida amb veritable interès i ben aviat va difondre's a escala mundial. Veritablement, en els seus quatre moviments el talent de Xostakóvitx es desplega per uns camins d'un simfonisme que no renega dels ideals beethovenians. Tanmateix, hauríem de dir que el compositor rus no cau en mimetismes d'estil o de simple fonnulació, sinó que porta l'herència de Beethoven al món actual, per trobar-hi la continuïtat d'una evolució estètica i hu· manística q ue possibiliti l'expressió de les vivències i preocupacions de la nostra època. Temporada OBC. David Abramovitz, piano. l>ir.: Salvador Brotons. Debussy, Fauré, Bro· tons, Xostakóvitx. I.: Auditori. 21, 22 i 23 d' octubre de 2005 (21 b, 19 h i 11 h, respectivament). Temporada 2005-2006 Albert Montserrat, Kyung-Jun Park, Rosa Mateu, Cristina Faus, Josep Fadó, Susana Cordon, Carles Daza, Hans Ever. Dir musical. Fernando Alvarez. Dir. del cor· Daniel Martínez. Dir. d'escena: Miquel Gorriz. Escenografia: Pau Monterde. Octubre-Novembre 2005. Sabadell: 26, 28 i 30 oct. Lleida: 2 nov. Vi ladecans: 4 nov. Granollers: 6 nov. Sant Cugat del Vallès: 11 nov. Reus: 15 nov. I Luisa Fernanda F. Moreno Torroba Andrés del Pino, César de Frutos, Lola Hidalgo, Elisa Vélez i altres. D1r. d'orquestra i del cor: Daniel Martínez. Dir. d'escena: Constantina Juri. Novembre 2005. Sabadell: 25 i 27 nov. Norma Dir. v. Bellini Barbara Costa/Maribel Ortega, César de Frutos, Natalia Gavrilan, Elia Todisco, Albert Deprius. musical: Elio Orciuolo. Dir. del cor: Daniel Martínez. Dir. d'escena: Carles Ortiz. Escenografia: Jordi Galobart. Març 2006. Sabadell: 1, 3 i 5. Reus: 7. Sant Cugat del Vallès: 10. Figueres: 12. Lleida: 14. Vlladecans: 17. Granollers: 19. La flauta màgica w. A. Mozart Sung-Eun Kim, Carles Cosías, Toni Marsol, Juan Manuel Muruaga, Júlia Farrés, Beatriz Jiménez, Assumpta Cumí, Susana Mendoza, Marc Pujol, Rocio Martínez, Albert Deprius. Dir. d'orquestra i del cor: Daniel Martínez. Dir. d'escena: Pau Monterde. Maig 2006. Sabadell· 3, 517. Reus: 9. Viladecans: 12. Figueres: 14. Lleida: 16. Sant Cugat del Vallès: 19. Granollers: 21. Els quatre espectacles estaran acompanyats per DE SABADELL i ORQUESTRA SIMFÒNICA DEL VALLÈS L'ÒPERA DE COR AMICS ESCOLA Produccions: Associació d 'Am ics de l'Òpera de Sabad ell Presidenta-Directora General: Mirna Lacambra Informació i venda de localitats: AAOS Plaça Sant Roc, 22, 2° 1• · 08201 Sabadell Telèfons: 93 725 67 34 · 93 726 46 17 Fax: 93 727 53 21 e-mail: aaos@aaos.info lt'm o'OPERA . DE SABADELL CONCURS MIRNA LACAMBRA 11111 Generarrtat de Catalunya lliJ.M Departament de Cultura per accedir al X CURS DE PROFESSIONALITZACIÓ dedicat a l'òpera Fundació BancSabadell Gg La flauta màgica de W. A. Mozart Tancament de la inscripció: 31 de gener de 2006 Concurs del 6 al 9 de febrer i:le 2006 Inici del curs: 20 de febrer de 2006. Finalització del curs: 4 de maig de 2006 amb la representació de l'òpera al Teatre M. la Faràndula (Sabadell). Ajuntament IXJ de Sabadell Música encreua a 3 4 5 6 7 2 ~--~~---4---4---+---+---r---r--~ 3 1---1---1--- ~ = 50 = ~ 9 !!:S' ;¡· 252 Hol'itzontals 1. Contrabaix barroc. Compositor del Carmina Burana (que baixa per l' 11 vertical). 2. Nombre de combinacions possibles de les 12 notes en una obra de vint minuts. Fa major. 3. Les Goldberg van ser les millors de Bach. 4. Auditori de Cambra d'Enviny. Obra percussiva de Varese que baixa per l'li vertical. S. Jutjat on jutgen l'assassí (del revés). Mi major. Barenboim ho és. 6. Re, Si bemoll, La, Re. Timbala vista des de l'orgue. Doble sostingut. A mig to de Fa. 7. Institut d'arpistes. Dues síl·labes del país d'en Menuhin. El director d'orquestra sempre la té. 8. No trobin la freqüència adequada en l'emissió dels seus sons. 9. La major. Instrument barroc de doble canya (tres paraules amb apòstrof i tot) . 10. A un to de Do. Afònica sense en Nie. Les senars d'en Savall . 11. Trompa francesa. Botó per activar la cadena de música. Ho tenen Txaikovski i Mussorgski (del revés). Verticals I. Capellà pèl-roig. Cal per fregar les cordes. 2. La Vuitena de Schubeti tal com la va deixar eU. Tenor vocàlic. 3. La que Bach va oferir a l'emperador d'Àustria va ser famosa. Un altre tenor vocàlic. Rimski, Reger o Ruera. 4. Cinquanta-dos romans. Absis de la catedral de Salamanca (cap per amunt). S. L'instrument d'en Pollini fent la vertical. Saxòfon senMúsica encreuada de setembre 2005 (núm. 251) se doble sostingut (i se'n va cap a 1' 11 horitzontal). 6. Al mestre Nicolau li hem tallat els peus. El Donostiarra és el més famós. 7. La part cenh·al de les retines. Òpera de Verdi. 8. Renoi, l'Eloi és l'heroi. Deu romans. Femeru d'en. Batuta vertical. 9. Trons desordenats. El que li manca a i-Kórsakov. 1O. Romberg, Ravel o Rameau. Compositor polonès (encara que nascut a Ucraïna) de nom Karol (i s'escorre cap a l'esquena de 1'11 horitzontal). 11. Fortíssim a Ja partitura. Acció sense un Do major. Da capo i coda de Ravel. 44 ---524 Solucions en el número següent. ¡ 252 MOZART i SCHUBERT Fantasies per a piano Daniel Blanch, piano. Ars Harmonica. aniel Blanch constitueix. una de les rares excepcions de l'actual panorama musical català pel fet de ser un pianista encara jove, però amb una tècnica dïndiscutible maduresa, fet que li ha reportat nombrosos guardons nacionals i internacionals, com també un considerable èxit de crítica i públic. En aquest compacte, el segon de la seva carrera, l'intèrpret ens proposa acostarnos al gènere de la fantasia per a piano, mitjançant l'obra de dos destacadíssims compositors austríacs. D'una banda, el pianista ofereix Ics tres fantasies de Mozart, la K. 396, en Do menor, la O 252 Spring is Here Anna Luna Quartet. nna Luna és una cantant que sempre s'ha trobat molt còmoda a l'hora d'interpretar ritmes brasilers. En aquest disc, molt intimista -en el qual apareix acompanyada per Jaume Vilaseca, piano; Curro Galvez, contrabaix; i Roberta Faenzi, bateria i percussió- fa una capbussada molt brasilera en una sèrie d'estàndards que van des A 46 526 K. 397, en Re menor. i la més extensa. la K. 475. en Do menor. Són tres obres certament curioses. que semblen deixar enrere l'aparent Lleugeresa estilística de Mozart i aproximar-se, en canvi, als trets característics del romanticisme aleshores naixent. Franz Schubert protagonitza la segona part del disc, de q ui s'inclou la Fantasia D. 993 en Do menor ~n què l'empremta mozartiana es fa més que palesa-, i la cèlebre Wanderer-Fantaisie (Fantasia del caminant), en Do major, peça aquesta darrera estructurada en quatre moviments i més propera a la sonata que no pas al gènere menor al qual està consagrat el CD. Les interpretacions de Blanch resulten molt encertades pel que fa als criteris escollits, que miren de reforçar la tonalitat fosca que predomina en les obres. L'elegància i el savoir fai re del jove pianista es revaliden en aquest nou trebaU discogt·àfic: altra vegada, Daniel Blanch ha optat per oferir unes lectures fresques i renovadores del gran repertori per a piano, i novament ha reeixit en el seu intent. Jordi Salazar d'nSpring is Here" de Rodgers & Hart, que dóna nom al disc, a "Eieanor Rigby" dels Beatles, passant per ~Manha de Carnaval" de Bomfa, i "Samba do Aviao" de jobim. Anna Luna no té una gran veu. Però és fina i sensitiva, i la sap modular molt bé. Com que, a més, domina a consciència l'seat i els seus companys són gent amb gran ell:periència ~n un tema apareix com a convidat el guitardsta Danilo Pinheiro-, es pot ben dir que el disc és agradable i s'escolta sense cap problema. Però, precisament per la categoria del grup, s'hi troben a faltar més temes ràpids -només n'hi ha dosi algun canvi de ritme, alguna acceleració, alguna sorpresa ... Per cett, la sorpresa, tècnicament parlant, és que el piano se sent massa i la bateria molt poc. Albert Suñé de Lluís Benejam i Agustí Borgunyó, dos compositors catalans que van desenvoJu. par part de la seva carrera als Estats Units. Del primer s'inclou el LLUÍS BENEJAM AGUSTf BORGUNYÓ Obres per a orquestra Orquestra de Cambra del Maresme. Dir.: Jordi Colomer. La Mà de Guido. ntre els projectes musicals sorgits a casa nostra els darrers anys. cal esmentar la ja consolidada Orquestra del Maresme. que a mig camí entre Ja cambra i el simfonisme és capaç d'acarar un repertori que va des del barroc fins a l'actualitat. El segell La Mà de Guido, en la seva reconeguda tasca de difusió d'obres musicals poc conegudes, ha confiat a aquesta formació l'enregistrament d'un disc amb obres E Concerto grosso en Sol ma. jor, de reminiscències barroques; el Bai/e, de gran força dramàtica; i la rapsòdica E/e. gia sobre un tema incaic, reflex de l'interès del compositor per la cultura de l'Amè· rica Llatina. La part del disc dedicada a Benejam es clou amb el Quintet en Fa, per a fla uta, oboè, clarinet, fagot i trompa, d'estructura i plan. tejaments força originals. Completen el compacte una obra de joventut d'Agustí Borgunyó, 11vo pieces for strings, consistent en dos moviments de fott caràcter con· trastant. Jordi Colomer, encarregat de ditigir l'orquestra, ofereix unes interpretacions acura· des, de cohesió tímbrica notable i d'encertats planteja· ments d'execució. La quali· tat d'aquestes versions ac· centua encara més l'interès inherent del disc, que ens ofereix la possibi litat d'en· trar en contacte amb dos autors encara no prou valoraL~. J. s. 11111111111 40°/o de descompte Els subscriptors de "Catalunya Música/Revista Musical Catalana" obtindran un 40% de descompte en la compra d'entrades a les taquilles del Palau de la Música Catalana per als concerts dels cicles El Primer Palau i Concerts Simfònics al Palau d'aquesta temporada. Cal prese11tar el darrer rebut de la susbscrípció. Sintonitza, sota la teva direcció: Temporada de I'OBC des de l'Auditori 2 octubre: Festival Mozart 3, Ballet Cendri/lon. Obertura de F. Sor; Concert per a clarinet i orquestra, K 622 de W.A. Mozart i Simfonia n. 9 "La gran", O 944 de Schubert, amb Larry Passin, clarinet. -;J•¿ Orquestra Simfònica de Barcelona i Nacional de Catalunya. Direcció: Thomas Zehetmair. 10:55 h (directe). E 23 octubre: Centenari Xostakòvitx 1906-2006, Petit suite de C. Debussy; Fantasia per a piano i orquestra, op. 111 deG. Fauré; Virtus de S. Brotons i Simfonia n. 1, op. 10 de D. Xostakòvitx, amb David Abramovítz, piano. Orquestra Simfònica de Barcelona i Nacional de Catalunya. Direcció: Salvador Brotons. 10:55 h (directe). Temporada del Gran Tetre del Liceu 22 octubre: La Gioconda de A. Ponchielli, amb Deborah Voigt, Elisabetta Fiorillo, Ewa Posiés, Richard Margison, Joan Pons, Cario Colombara, Josep Miquel Ribot, Joan Plazaola i Celestino Varela. Cor Vivaldi-lpsi-Petits Cantors de Catalunya. Orquestra i Cor del Gran Teatre del üceu. Direcció: Daniele Callegari. 20:20 h (directe) . Temporada del Amics de l'Òpera de Sabadell 28 octubre: Cavalleria rusticana de P. Mascagni i Pagliacci de R. Leoncavallo, amb Rosa Mateu, Albert Montserrat, Kyung-Jun Park, Josep Fado, Susana Cordón, Carles Daza i Hans Ever Cor Amics de l'Òpera de Sabadell i l'Orquestra Simfònica del Vallès. _J Direcció: Fernando Alvarez. 20:50 h (directe). • Sintonitza, amb tota la informació: TV3 -teletext pàgina 291 Catalunya Música avui, pàgina 292 Catalunya Música demà, www.catradio.com www.ritmes.net/docs/programacatmusica.pdf BARCELONA (BARCELONÈS) 1 OC1UBRE 19 h Auditori OBC. Larry Passin, clarinet. Dir.: Thomas Zehetmair. Sor, Mozart, Scbu. bert. Festival Mozart. 2 OC1UBRE 11 h Auditori OBC. Festival Mozart. (Segona audició). 4 OC1UBRE 20,30 h Liceu Ls Gioconda de Ponchielli. Dir.: Daniele Callegari. 5 OC1UBRE 19,30 h Palau Cuarteto Quiroga. Javier Merino, piano. Haydn, Bartók, Beethoven ' Liszt, Prokófiev. (El Primer Palau). 70C1UBRE 20,30 h Liceu Ls Gioconda de PonchieUi. Dir.: Daniele Callegari. 21 h Auditori OBC. Ginesa Ortega, cantaora. Dir.: Ernest Martínez lzquierdo. Mont. salvatge, Falla, Prokófiev. 19 h Palau OSV. Ara Malikian, violí. Dir.: fames Ross. Brahms. (Concerts Simfò. nies al Palau). 19 h Auditori OBC. (Segona audició). 20,30 b Liceu Concert Beethoven. Orquestra Simfònica de l'Acadèmia del Gran Tea. tre del Liceu. Kirill Gerstein, piano. Dir.: Aleksandr Anissimov. llh Auditori OBC. (Tercera audició). 17 h Liceu Homenatge a Victòria dels Àngels. 100C1UBRE 20,30 h Liceu La Gioconda de Ponchielli. Dir.: Daniele Callegari. 11 OC1UBRE 20,30 h Liceu La Gioconda de Ponchielli. Dir.: Lukas Karytinos. 21 h Auditori OBC. (Quarta audició). 13 OC1UBRE 20,30 h Liceu La Gioconda de Ponchielli. Dir.: Lukas Karytinos. 140C1UBRE 20,30 h Liceu Concert Beethoven. Orquestra Simfònica de l' Acadèmia del Gran Tea· tre del Liceu. Kirill Gerstein, piano. Dir.: Aleksandr Anissimov. 15 OC1UBRE 11 hi 12,30 h Perit Palau Companyia Kamalundu. Dir.: Marta Fio!. Bim bom, nadons al Palau (taller espectacle per a nadons). (Concerts Familiars al Palau). 20,30 h Liceu La Gioconda de Ponchielli. Dir.: Lukas Karytinos. 11 hi 12,30 h Petit Palau Companyia Kamalundu. Dir.: Marta Fio!. Bim hom, nadons al Palau (taller espectacle per a nadons). (Concerts Familiars al Palau). 17 h Liceu La Gioconda de Ponchielli. Dir.: Daniele CaUegari. 170CTUBRE 21 h Palau Alexander Bnillie violoncel. James Lisney, piano. Chopin, Schumann, Beethoven. (Euroconcert). 18 OCTUBRE 20,30 h Liceu Recital Deborah Polaski, soprano. Charles Spencer, piano. Lisz.t, Wolf, Brahms, Barber. 21 h Palau London Symbhony Orchestra. Gordan Nikolitch, violí. Tim Hugh, violoncel. Dir.: anicl Harding. Schumann, Brahms. (Palau 100). 19.30 b Palau Marta Infante, mezzosoprano. Jorge Robaina,¡,iano. Hcleoa Satué, violí. Dolors Cano, piano. Mahler, Dvoník. Ysaye, ranck. (El Primer Palau). 20h Catedral David Matet, or~e. Cor ~gorià: Jos~ Cabré, Josep Benet, Jordi Ricart. Mariner, Baguer, errer. (VOrgue de la tedral de Barcelona. Euroconcert). SN 80C1UBRE 9 OC1UBRE ..., ,... j,iO = ~ ,.,;; 3 :¡:;' ~f 252 ..... = ~· j,iO 16 OC1UBRE 5I ..., = -... a 25 26 28 29 30 31 ¡§" iii 24 = 190C1UBRE 3" 4" 20,30 h Liceu La Gioconda de PonchieUi. Dir.: Daniele Callegari. 6N 20h Acad. Marshall Diana Baibusa, piano. Mozart, Liszt, Chopin, Ravel. 7N 20,30 h Liceu Ls Gioconda de Ponchielli. Dir.: Daoiele Caflegari. 21h Palau Alfred Bren del, piano. Mozart, Schumann, Schubert, Haydn. (Ibercamera). 210C1UBRE 21 h Auditori OBC. David Abramovitz, piano. Dir.: Salvador Brotons. Debussy, Fau· ré, Brotons, Xostakóvitx. 220C1UBRE 19 h Auditori OBC. (Segona audició). 20,30 h Liceu is Gioconda de Ponchielli. Dir.: Daniele CaUegari. 22,30 h Palau Or~uestra Simfònica i Cor de la Societat Filharmònica Nacional de Bie orússia. Carmina Burana d' Orff, Simfonia núm. 4 de Beethoven. (Promoconcert). llh Auditori OBC. (Tercera audició). 48 17 h Liceu La Gioconda de Ponchielli. Dir.: Daniele Callegari. 528 18 h Palau Orquestra Simfònica i Cor de la Societat Filharmònica Nacional de 20 OC1UBRE 10 ¡ 11 1 12 1 13 : 230C1UBRE 16 1 ···•§•••••• Bielorússia. Requiem de Verdi. (Promoconcert). 18 h cecs Orquestra de Cambra Catalana. Joan Pere Gil, clarinet. Dir.: Locien J. Baptiste. J. J. Muñoz, Soler, E. Muñoz, Fernóndez Guerra. 240CTUBRE 21 h Palau Baltimore Sympbo':J; Orchestra. Barry Douglas, piano. Dir. titular: Yuri Temirkanov. Bec oven, Sibelius. (Palau 100). 250CTUBRE 20,30 h Liceu La Gioconda de Ponchielli. Dir.: Daniele Callegari. 21 b Auditori Deutsche Kammervirtuosen. Windsbacher Knabenchor. Ruth Ziesak, soprano. Rebecca Mart in, contralt. Thomas Cooley, tenor. Tbomas Laske, baix. Dir.: Kari-Friedrich Beringer. Bach, Mozart. (lbercamera). 260CTUBRE 19,30 h Palau Orquestra Nacional de Cambra d'Andorra. Pau Codina, violoncel. Victor i Luis del Valle, duo de pianos. Kalina Macula, violí. Oroitz Maiz, acordió. Dir.: Miquel Ortega. C. Ph. E. Bach, Mozart, Montsalvatge, PiazzoUa. (El Primer Palau). 280CTUBRE 20,30 h Liceu Ballet Béjart Lausanne. Bre/ et Barbara (coreo,rafia: Maurice Béjart). L'Art d'être Grand-Père (corcog.-afia: Maurice BéJart i ballarins de la companyia). Bolero (coreografia: Maurice Béjart). 21 h Auditori OBC. David Guerrier. Dir.: Emmanucl Krivine. Strauss. li hi 12,30 h Petit Palau Companyia Kamalundu. Dir.: Marta Fiol. Bim bom, nadons al Palau (taller espectacle per a nadons). (Concerts Familiars al Palau) . 19h Auditori OBC. (Segona audició). 20,30 h Liceu l, I· j. I· 290CTUBRE Ballet Béjart Lausanne. Brel et Barbara (coreografia: Maurice Béjart). l/Art d'être Grand-Père (coreografia: Mauri ce Béjart i ballarins de la com- panyia). Bolero (coreografia: Maurice Béjart). i· 300CTUBRE u 22 h Palau Or~uestra Simfònica i Cor de la Societat Filharmònica Nacional de Bie orússia. Requiem i Simfonia núm. 40 de Mozart. (Promoconcert). 11 h Auditori OBC. (Tercera audició). 17 h Liceu BaUet Béjart Lausanne. Brel et Barbara (coreografia: Maurice Béjart). I/Art d'être Grand-Père (coreografia: Maurice Béjart i ballarins de la companyia). Bolero (coreografia: Maurice Béjart). 19 h u 310CTUBRE 20,30 h Auditori Winterthur Liceu Cor Vivaldi-Petits Cantors de Catalunya. Dir.: Òscar Boada. Requiem en R e menor, op. 48 i Messe des pêcbeurs de Villervi/le de Fauré, Massenet, Franck, Délibes. (Les Quatre Estacions del Cor Vivaldi). Ballet Béjart Lausanne. Brel et Barbara (coreo~rnfia: Maurice Béjart). L' Artd'être Grand-Père (coreo~afia: Maurice BéJart i ballarins de la companyis). Bolero (coreog•·afi11: aurice Béjnrt). 1, 21 h Palau Or%uestra Revolucionària i Romàntica. Dir.: Sir John Eliot Gardiner. We er, Mendelssohn. (Palau 100). 3NOVEMBRE 21 h Auditori OBC. Música de pel·lícules de Nino Rota. 4NOVEMBRE 20,30 h Liceu Concert Jane Eaglen, soprano. Orquestra Simfònica del Gran Teatre del Liceu. Dir.: Salvador Mas. Weber, Spontini, Wagner, Beethoven. 21 h Auditori OBC. Música de pel·lícuJes de Nino Rota. (Segona audició). 21 ,30 h Palau Marlango. S NOVEMBRE 19 h Auditori OBC. Música de pel·licules de Nino Rota. (Tercera audició). 6NOVEMBRE 11 h Auditori OBC. Música de peHícules de Nino Rota. (Quarta audició). 7NOVEMBRE 20,30 h Liceu Concert Jaue Eaglen, soprano. Orquestra Simfònica del Gran Teatre del Liceu. Dir.: Salvador Mas. Weber, Spontini, Wagner, Beethoven. lO NOVEMBRE 21 h Palau NDR Symphonieorchester Hamburg. Dir.: Christoph von Dohnanyi. Bartók, Bruckner. (Palau 100). U NOVEMBRE 21 h Auditori OBC. Dir.: Christopher Hogwood. Mendelssohn, Mozart, Elgar. 12NOVEMBRE 19 h Palau OSV. José Menor, ~iano. Dir.: Uwe Mund. Beethoven, Schubert. (Coucerts Simfònics al alau). 19 h Auditori OBC. (Segona audició). 22 h Palau Orquestra Simfònica de Volgogrnd. Les quatre estacions de Vivaldi, Marcello, Albinoni, Pachelbel. (Promoconcert). Auditori OBC. (Tercera audició). Palau Orquestra Simfònica de Volgograd. Chopin, Mendelssohn. (Promoconcert). Catedral Diego Innocenzi, o~e. Toumemire, Messiaen, Second, Martin, Gaudibert, Rogg. (L'Orgue de a Catedral de Bar<:elona. Euroconcert). I, )o i)o t. 1. ~. ( a· te ), te 13NOVEMBRE 11 h 18 h 16NOVEMBRE 20 h ¡;¡ ..... = ._, = .... a ~' ~· 252 ~ :s. :::::... .... a ...,., = ;:::;· ~ &i !§: ... E: 49 529 Petit Palau Cor de Cambra del Palau de Ja Música Catalana (patrocinat per Fun. dació Caixa Catalunya). Dir.: Jordi Casas Bayer. Brahms. Schubert Schu. mann. (Música de Cambra al Petit Palau). ' 18 NOVEMBRE 21 h Auditori OBC. Kiri Te Kanawa, soprano. Dir.: Franz-Paul Decker. Strauss. 19 NOVEMBRE 19 h Auditori OBC. (Segona audició). 20 NOVEMBRE 11 h Auditori OBC. (Tercera audició). Palau OSV. Orfeó Català (patrocinat per Fundació Caixa Penedès). Mireia Pintó, mezzosoprano. Dir.: Josep Vtla i Casañas. Obres per a cor a cappc/la ¡ obres de Bhrams i Vila per a cor i orquestra. (Concert per als socis de l'Orfeó Català). 21NOVEMBRE 20,30 h Liceu Semiramide de Rossini. Dir.: Riccardo Frizza. 22NOVEMBRE 21 h Palau Dresdner Barockorchester. Jana Reiner, soprano. Ulrike Titze, solista i direcció. Lully, fischer, Bach. (Euroconcert). CCCB Orquestra de Cambra Catalana. Montserrat Bella, soprano. Vivinnll Salisi, pitu1o. Joan Borràs, recitador. Oir.: Joan Pàmies. Pahissa, Gerhard, Montmany, Benguerel. Liceu Semiramide de Rossini. Dir.: Riccardo Frizza. Palau Jove Orquestra Nacional de Catalunya. Juan de la Rubia, orgue. Cuarteto Arccus. Dir.: Salvador Mas. Elgar, Poulenc. (Festa de la Música. Concert de cloenda d' El Primer Palau). Liceu Semiramide de Rossini. Dir.: Riccardo Frizza. 21 h Auditori OBC. Cor de Cambra del Palau de la Música Catalana (patrocinat per Fundació Caixa Catalunya. Oir.: Jordi Casas Bayer). María Espnda, SO· prano. Mark Tucker, tenor. José Antonio López, baríton. Dir.: El'llest Martínez l zquierdo. La Creació de Haydn. 22 h Palau Rosana. Auditori OBC. (Segona audició). 20,30 h Liceu Concert Anna Caterina Antonacci, soprano. Orquestra de Cambra del Gran Teatre del Liceu. Dir.: Josep Pons. Mozar t. 22 h Palau Rosana. Auditori OBC. (Tercera audició). 12 h Palau Percussions de Barcelona. Jordi Vilaprinyó, teclats. Carles Lobo, gui6 i presentació. La volta al món amb 80 m strumen/s de percussió. (Concerts Familiars al Palau). 17 h Liceu Semiramide de Rossini. Dir.: Riccardo Frizza. 21 h St Felip Neri Orquestra de Cambra Catalana. Dir.: Jonn Pàmies. CaseUas, Rossell, Juncà. Liceu Concert Anna Caterina Antonacci, soprano. Orquestra de Cambra del Gran Teatre del Liceu. Dir.: Josep Pons. Mozart. Auditori Philharmonia de Praga. Nalalia G utman, violoncel. Dir.: Jiri Bcloh· lavek. Saint-Saens, Txaikovski, Dvorak. (Ibercamera). Casal Orfeó Canongi Cor Jove de l'Orfeó Català (patrocinat per l' Aliança). Josep Buforn, pia· no. Dir.: Esteve Nabona. Obres per a cor a cappella i cor i piano. 21 h 18 h 21 h 24NOVEMBRE 20,30 h 21 h 2SNOVEMBRE 20,30 h g ¡:;; ...= a E3 .... =¡;;¡· 26NOVEMBRE 19 h 252 -. = :::::; , ..., ¡:;; E3 ¡¡;;¡ 27NOVEMBRE 11 h ¡;;¡· g ¡:;; ¡:;;= .... 28NOVEMBRE 20,30 h 21 h LA CANONJA (TARRAGONÈS) 20 NOVEMBRE 18 h CAPELLADES (ANOIA) 8 OCTUBRE 21 h Paper de Música Sofia Kallio i Marjut Paavilainen, sopranos. lngvild StorhauJ, mez· zosoprano. Juha Koskela, bnríton. Jenni Koskela, violí. Louise Jansson i Pauliina Tukiainen, pianos. Grieg, Sibelius, Heise, Jiirnefelt, Mononcn. S NOVEMBRE 21 h Paper de Música Joan-Antoni Pich, violoncel. Àlex Ramírez Gama, piano. Mozart, Beethoven, Prokófiev, Piazzolla. SANT SADURNÍ D'ANOIA (ALT PENEDÈS) so 530 9 OCTUBRE 19 h Església Cor Jove de l'Orfeó Català (patrocinat per l' Aliança). Jose~ Buforn, pia· no. Oir.: Esteve Nabona. Obres per a cor a cappel/a i cor 1 piano. Orquestra Entrada 1 Entrada 2 Entrada 3 Entrada 4 Membre d'honor de la Fundació Orfeó Català - Palau de la Música. LA FUNDACIÓ CAIXA CATALUNYA PATROCINA EL CoR DE CAMBRA DEL PALAU DE LA MÚSICA CATALANA