Revista Musical Catalana. Núm. 265 Novembre 2006
Editorial: Mirada al futur / PANORAMA El nou orgue de l'Auditori de Tenerife. Neix l'orgue del segle XXI. Mercedes Conde Pons / Records de la soprano Elisabeth Schwarzkopf. Manuel Capdevila / La Passió segons sant Mateu, punt zenital de la Temporada Caixa Terrassa. RRMC / Crònica de festivals d'estiu: Montpeller, Vilabertran i la Seu d'Urgell. Jordi Maluquer, Jaume Comellas i Jordi Salazar / Una oferta variada als cicles del Petit Palau. RRMC / El Festival d'Òpera de Butxaca i Noves Creacions es consolida. Mercedes Conde / Dietari d'un crític en excedència. Guinjoan, inventor de música. Antoni Batista / Mikrokosmos: Els segadors, una pinzellada escolar. Pere Artís / Tangents: Amagatalls eutèrpics. Jordi Maluquer / Del seu affm.: Sra. Alícia de Larrocha. Jaume Comellas / Cobla: Entre Sabadell i Broadway. Josep Pasqual / Ars Subtilior: Cors a l'Auditori. Xavier Chavarria / Recordant Schönberg. F. Taverna-Bech / A propòsit de... Jesús Rodríguez Picó i Marc Moncusí. Albert Torrens / Crítiques: Jaume Comellas, Lluís Trullén, Mercedes Conde Pons, Robert Benito i Xavier Chavarria / Cor Jove de l'Orfeó Català i Terrassa 48. Jove empresa pel papa Hayden. RRMC / TEMA Música i noves tecnologies. Una profunda revolució en marxa / Un món sense música: un hivern etern. Ryan Blaney Segarra / La música puntcom David Puertas / MUSICALIA Fiorenza Cedolins. L'amor per la música, la base de l'èxit. Mercedes Conde Pons / El mes de novembre a l'abast. Charles Dutoit amb la Philarmonia Orchestra... Orchestre Philharmonique de Luxembourg amb Arturo Tamayo. L'Orquestra de Cadaqués. Ferran Sor i Hans Rott per l'OBC. Ewa Podles al Liceu. Mercedes Conde Pons / La marató d'enguany es diu Lucia di Lammermoor. Jaume Comellas / Música encreuada. Sidokus.com Eduard V. Patsi / SCHERZANDO. Adéu a Scherzando. Jaume Comellas / CONCERTS / Revista de l'ESMUC pàgines centrals
Centre de documentació de l'Orfeó Català
Còpia permesa amb finalitat d'estudi o recerca, citant la font "Centre de Documentació de l’Orfeó Català". Per a qualsevol altre ús cal demanar autorització.
R!VISTA MUSIC Orgueneria Catalana avançad!l a Tenerife eed QlinS Fiorenza verran Sor 1 j_ I Recuperat Triomfal Butterfly per l'oBe • i i 1-.•t:P.MI,! .j lt.zè : ¡·; J ~·· ~VISTA MUSICAL ar i 4a ÈPOCA FiormZé! Cedolins Tenetife Trlomfiol8unerfly "'"nçad~. Fen'all Sor R"''l"""" J'QBC per Mimda al I\1IUI' El nou or~;uc de l'Auditori d c Tenerife. NeLx l'orgu e dd segle XXI per .lfert:edes Co11de Pons PANORAMA 8 RMC CONSELL EDITORIAL: Fèlix Millet (president), Montserrat Albet, Josep M. Bricall, Josep M. Busquets, Josep Caminal, Salvador Cardús, Jordi Casas. Gregori Estrada, Gabriel Ferrer, Joaquim Garrigosa. Joan Guinjoan, Carles Guinovart, Teresa Lloret, Joan Matabosch, Jordi Montull, Ramon Muntaner i Ramon Pla. CoNSELL DE DIRECCIÓ: Pere Artís (editor), Jaume Comellas (direcció), Lluís Millet (direcció musical) i Montserrat Urpí (coordinació amb I'ESMUC). DISSENY ORIGINAL: Ferran Sendra. L'AUDITORI DE TENERIFE la Tcmr10mda CaL~a Tcm iSSU punl zcnilal dc sa111 La 11 per/Uti/C -----·-····-··--·----·-···············....····················-·--------···········-··-·----- --------------·------------Crònica dc fcsthals d'estiu: \l ontpt:Lit:r, \"ilabco·tmn i la Seu d' Lrgcll Salct::ar 12 per ----·-······-····--·-····---·--···········-························· ,I/aleu, Jordi Maluquer. J.C.C. i Jnrrli ---······----------------- ------------------------- 15 ---------·--------------------···------·······------ ------------------------·-········-··-···------··-·-············· 16 Una ofCI'la v¡uiudo als cio·lcs del Pe li I Palau p<•rRRMC El Festh a l d'Òpcl'a dc Bub:oca i "\o,·cs C reacion s es consolida per .\/ercetles Com/e Pons ·········------·-----·····-------------------------·····-·----------------------······-----------------············-- 17 ----··········----------------········-·······-·······---······························------·-·········------Díetm·i d' un e l'file cu exced~ncin. G uinjoan, im en lo•· de mús ica per Antoni /Joti.~to -'1ilcrokos mos: Els segadors, una pin zellada escohu· 18 ------······-----------------------------------------·-····-·--·-------------········-·----·······-·········-·······--· 19 per Pere At1!.~ Tangents: Amagatalls cut~rpics per Jordi .1/aluquer . ................................................................................................... ...................................... 20 EN LA MORT D'ELISABETH SCHWARZKOPF Del seu affi11.: Sm. Alícia dc lniTOcha per Jawm· Comel/as Cobla: Entre abadell i Broad\\ u~ per Josep Pa.çqual 21 Ars Sublili OI': Co1-s a I'Auditol'i per X(/l>ier Chr11·ruTia Recordant Schiinbel'g Francr.se Trwt•ma-Beclt 22 --------------------------------------------------- --------·-······-···----------·····-········--·-·········-per Col'lABORfN EN AQUEST NÚMERO: Pere Artís. Antoni Batista. Robert Benito, Ryan Blaney, Xavier Chavarria, Manuel Capdevila. Jaume Comellas, Mercedes Conde Pons, Jordi Maluquer, Josep Pasqual, Eduard V. Patsi, David Puertas. Jordi Salazar. Francesc Taverna·Bech. Albert Terrens i Lluís IIL'COrds dc In sopmno Elisabclh chwm-.tkOI>f per j\1/anue/ Cnprh•t•ila Passió &>gom MAQUETACIÓ I SECRETARIA DE REDACCIÓ: Teresa Martínez. PuauciTAT: Megmar 2001, S.L. Septimània. 31. baixos. 08006 Barcelona. Tel .: 656 812184 A/e: molist@megmar.org PRaMPRESSió: Ormograf, S.A. IMPRESSió: Agpograf, S.A. DISTRIBUCIÓ: Distribama, S.A. DIPÒSIT LEGAL: B-34.432/83 ISSN: 1136·7458 NÚM. 265 5 6 ·-------------·-·----------------------··-··--..·--------···-···········-·················---------·· -----··------------· EDITORIAL ~;r.¡:,~g"" ANY XXIII 23 per Albert Trmms 24 Cl'itiqucs pcr./aume Came/las, Uufs Tml/bt. Mcrcedes Condt: Pons, lloberllll'nitn i Xa l'ier Cltm•arria 28 perRRJfC A propòsit dc- .Jesús Rodrigucz Picó i Marc -'loncusí ------------------------------··----------------------------·--------------------------······--·-------------··· ARNOLD SCHQNBERG Cor Jove dc I'Oif(.'Ó Català i Ten-rtssu 48. J ove empresa pd "papa~ Hn~ dn 29 í\ lú sica i no ves lccnologies. Una profunda revo lu ció en m<ll'xll 0 Un món sense per [\ran Blaiii'J'. egarm 3 ··-······-···-···----···········-------------·-··········-------------·--·-·-·······---------------·-··-··-------- TEMA ---······------------------------································· -·--···----·-----------------········-------------mús icn: un hivern ctel'll ~2 J La mlísica "puntcom~ per Dm·id Puertas Fiorcm:u Ccdolins. u t'amor p erlamtísica, la base d e l'è.l:it'' per Mercedrs Co11dr: PnTL~ 34 -----------------------------·······---------------- ---------------------------·-····-------------····------··-------- MUSICALIA 37 El mes dc IlO\ c mbre a l'abast C harfcs Dutoit amb Iu Philhanno niu Orchcslrn- Orchcslre Philhannoniqn c dc Lu, cmbourg amb \rin ro Tamayo. L'Orquestra dc Cadaquês. Ferran or i II IIJlS Ro ll pe r I'OBC. E" :o Podies a l Liceu per .\ferrt•rlt·s Cunde Pnns 41 -------------------------------···-··-·-----------------·····-----------------·-··---------------·-····-······ 7· 43 ---------------La ma raió d'engua ny es diu Lucia rli per./. Comrllas \lú sicu cn crcuudu. Sidol-us.conr per Etluanll . Patsi SCHERZAN DO CONCERTS 44 45 Adéu a SciH•o•wndn ' per Jaume Comt•llas ..., Revista de I'ESMUC, pàgines centrals l~amm eruwor ~ 1 3 .J35 llllillllil l PALAU MÚSICA CATALANA lAltCUONA Música de Cambra 2 0mecres, 17geM<2007. 21 h . ..................................................... • 1 Oti<>u!'·23~~~~:.~.~-~---······-· IV Temporada 3 Oomecnos, 7 feb<er 2007, 21 h . ........... ..................................... ..... . QUARTET GUARNER! OFÈLIA SALA, SOPAANO HELMUT DEUTSCH, PiANO COR DE CAMBRA DEL PALAU DE LA MÚSICA CATALANA Mo:art: o..t.r tr?Ft~ K. 690 JattAcek: Q#foti.U'n. r. -$()18t.e 1Kta.il'.l0"· Txalkovskf: o.-nw I1U-n 1 . , Re mai« op. 11 Oon!o<~e: Schubert, Brahmol Ml<ldtiiiOM Co"tum !ntlruMotnttf . JOfúl c .... D.eyer,woctot _ ...,.......... O.W-. T. l..doVIctorlo: - - · M, FlOIXO 'el VoU•: .... ... ...__ _ Jii!'ALTAE ..· 1.'\- 5 DlmOCJe8, 18 allrll2007, 2 1 h ..................................................... 4 Omec:res. 7 motQ 2007, 21 h QUARTET LEIPZIG Bêethoven: O..WtUft ''· IWtFemet'ICI(QP.Iil5, ........................................ JEAN DECROOS. VIOLONCEL DANIÈLE DECHENNE, PIANO .o.--Mendelssohn: Cbrlf1lf., fai!WO': op. lO Brahma: o.wn¡m SALA PETIT PALAU .l.f!fJtA~op.5r Preu per coneen: 18 € Abonament a S eoncens: 81 € Venda d'abonaments: ·- ........,_ ~ dcl30 d'octubre al 7 de noYembre de 2006 venda d 'entr.rdes: porur dcll3 de novembre de 2006 a Orquestra Nacional Clàssica d 'Andorra I Cltous, 18 genet 2007, 19 30 h . .......................................... •l'ONCA CONVIDA• 2oo6-2oo7 15 febrer 2007, 19.30 t¡ 2 Oojous, .................................. . ........ •l'ONCA PRESENTA• . 3 Oo(ous, 15 merç 2007, 19.30 h ' ...................... ............... 11nemporada ?oo6-2oo1 4 Dijous, 31 maig 2007, 19.30 h . .......................................... •l'ONCA PROPOSA• •l'ONCA ESTRENA· "'**'Ncw..liluM MendelttOhn: - . . , . , . cmtoB nci'n. J()¡ on SlmM>" Schu~: -·t.­ (Wrllóporo-IOORlOO) Mondoluohn: Shllbnllt Pl'f n CO'de,/U'n 11, WISdrOOt'Q' c...- .Mut. ooot Mhla,.,.t.. ~l OMM! Clatwf. ~dt'lcror Rlcclold:eax:.tnonllm ....Sol J .S. Bach: o.-t,.aonellc>queorlnl !Un.I.IW'IL.I~B'fWt041 J. J . $. Bach: ~ ""'• onel ICtl¡lmft nclm.l!. ""lollrrtll/0< INN 10<~ La veu del m81 TèJtlos do M. DaGdct, 80bre 8 conto s. Bach: C<n:orrdllh-..; •MIItdollon1l-doJ.~. nllm.2.onFo-.81WI0<1 •o Grleg: - , ¡ Müoiclldtli:oldri.&ocona."""""""g•l Sulro.,. Poni.OS. Cll'ltlod'allro& Barber. ~Qn:oooo - - - /} ,¡, ~ Preu ~ concott: 10 € Abonament a 4 concerts: 36 € Vondo d'abon~~ments: dol JO d'octutxe al15 de novembre de 2006 Venda d'entrades: a panir del 22 de novembre de 2006 SALA PETIT PALAU Cambra Coral . lli Temporada CIClE DEl. COR DE CAM8RA DEL PAlAU DE lA MUSICA CATAVINA l lll¡out. ,._e2006.1930h • .MOslc:A..ó·AuroR'S'. CATALANS 2 1lifouo.2S-2007. 19.30n . .......................................... CONCERT PER A VEUS FEMENINES I ARPA 22-2007, 1930h 3 '*"'; ............................ ....... _ ......,...__ _ MUSICA ESLAVA PER A COR I PIANO 2oo6 -2oo7 . 4 [)jjouo. 22 rnarç2007, 19.30h ; ................................... ...... MUSICA DE SCHUMANN .._ fl Schumlnn: Q.-~dt ·\4w~~·:"l R. Sehumam: -~ ~ rr• c. Sclura'n: ·lw~.Ql21.dll)ft.' R. Schumann: Cle~oa ~I.I"G~. . . . , R. Schumann: Q..w~ tr~~.ac.7.t ep.'' R. Schumann:~. A. Sehurtlann: ~.ep. 2'9 R. Sc:lunam: ...flem~:JIIfl#>,CO f4 Preu per concert: tO € Abonament a 4 concerts: 36 € Venda d'abOnaments: del 30 d'octubre al 15 de no""mbrc de 2006 Vonda d'entrades: a parllr del 22 de novembre de 2006 INFORMACIO I VENDA: l ot. 902 442 882 • fs< 932 957 208 hOren óo d•nuns o diSsablo de 10 a 21 h 1!/e uoquUIGs4Ppall!umuslca.org Venda d'trlll'ldoo per lnternet www.palaumuslea.org fUNOACtóCAIXACATALUNVA 4Q. Pe:troelnadQtóel COf dtCIWflbfl diiP-.,dtiiMOeaCatolana SALA PETIT PALAU Organitza I polroclna: EDITORIAL a música contemporàn ia, aquella amb què encara s'associa erròniament la música del ja passat segle xx, sol anar del bracet - misteris de la condició humana, sempre tendent a l'acomodam ent- de la incomprensió i incredulitat d' un públic que no està avesat a una música que, com a contemporània, ha de poder ser anom enada nova, actual. El seu llenguatge, si és veritablemen t nou, no és fàcil d'assimilar i normalment necessita un cert temps per ser paït. La Segona Escola de Viena, amb la seva important aportació en el camí de la suspensió -que no pas abandoname nt- de la tonalitat i l'emancipació de la dissonància amb mètodes compositius com el conegut dodecafonisme i el serialisme, ha estat una de les vies d'expressió cabdals en un segle X)C tot just superat. La recuperació i reivindicació de figures bàsiques d'aquest extens camí d'expressió i la celebració de l'obra i vida dels seus continuadors en Ja música catalana -en iniciatives tan reeixides com les de l'Obra Social Caixa Catalunya amb l'exposició "Schonberg!Barcelona" o el cicle Celebracion s- proposen una reflexió important. ¿Ha arribat, per fi, el moment de considerar assumída i, per tant, clausurada una època artística ja massa dilatada en el temps? El públic que es reuneix avui dia entorn dels actes commemoratius d 'aquesta important escola artística -minso però de mitjana d 'edat prou baixa com per reconèixer en l'interès que els reuneix una capacitat de perspectiva històrica .i una actitud d'acceptació del seu llenguatge-, fa pensar que potser ha arribat el moment d 'incloure la música del segle xx en els annals de la història de la música i fer-li un lloc entre els "clàssics" que han assolit el grau d'acceptació dins de l'statu quo musical perq uè ja no són vistos ni com a transgressors ni com a reivindicadors, perquè el seu llenguatge ja no sorprèn, està total- • Ir a a a u tu r ment estandarditzat. De ser així, podríem per fi encarar el segle XXI amb l'ànima pura i la ment oberta a la recerca d' un nou llenguatge d'expressió que s'aj usti a les necessitats i inquietuds artístiques dels veritables homes del segle XXI. No és bo aferrar-se al passat, com tampoc no és bo oblidar la memòria històrica, però els temps canvien i -encara que sembli utòpicla música, l'art, hauria de reflectir aques t pas endavant en la història, aquest mirar cap endavant a la recerca de nous horitzons. 5 -137 PANORAMA El nou orgue de l~uditori de Tenerife Uorgu e és un dels instruments m és fascinants de la història de la música. Una part del seu en cís ve donat per una longevHa Lque li ha perm ès sobreviure a canvis .irreversibles en l'estètica musical i que ha evolucionat alhora que ho han fet els Le mps, l'a rti la tècnica. Envoltada també de mislcrl. la muntanya de Montserrat, hi hem anal Jaume Comellas, l'organista Juan de la Rubia i qui signa p er parlar amb Albert Blancafort - fill de l'eminent orguener Gabriel Blancafort- d'essen cialltat artística, a la qual l'espai i l'ambient ens porten sense remei, però també de l'ús que d'aquesta encara fa avui dia l'home, i que té com a exemple més excels i cel ebrat el nou orgue de l'Auditori de Ten erife, concebut p el taller Blancafor t OM, racü.cat a Collbató, a tocar de la imponen t Montserrat. Neix l'orgue del segle XXI I trument evolutiu, juntament amb els temps, per què ara no som capaços de generar un instrument dels nostres dies?" Anys de cabò1ies. dubtes, refle- per MERCEDES CONDE PONS e la mateixa manera com l'Auditori de Tenerife. ideat per Santiago Calatrava, s'assimila a l'entorn paisatgístic de l'illa. l'orgue d'Albert Blancafort i el seu equip ho fa al projecte arquitectònic de l'Auditori. L'Albert Blancafort enceta el discurs posant sobre la taula les premisses fonamentals per entendre el procés creat iu d'un orguener: "Un D xions i, sobretot, molta investigació i estudi van tenir la recompensa en la concessió del projecte de l'orgue del nou Auditori de Tenerife, en el qual, juntament amb el seu taller. va poder per fi materialitzar un instrument que fos expressió del "nostre" temps, és a dir, del segle XX I. Com deia l'eslògan de la promoció de l'instrument, l'orgue de Tenerife és "únic": és el primer i -de moment- únic orgue del segle XX I. espai és el que determina de quina manera es fa 1111 orgue. Quan se'ns planteja un projecte, el primer que fem és conèixer on estarcl situat i per a què servirà aquell instrument. No és el mateix fer Lli t orgue per a un auditori que ferlo per a una catedral, on l'entorn estètic i l'ús és dij'erent." Però més enllà del pur fet estètic, l'orgue projectat per l'equip de Blancafon amaga una realitat molt més complexa, un '·vell somni", com diu l'Albert. Si aquest somni es va materialitzar definitivament a Tenerife, va ser per la conjunció de diversos fets: una terra "verge" en tradició orguenera, un entorn natural molt preservat i una voluntat conjunta de fer un pas endavant en aquesta histò1ia de l'orgueneria. que semblava haver quedat estancada en un segle xx tancat en l'eclecticisme, en el recurs al passat com a única cina d'invenció: "El projecte del 6 438 Santiago Calatrava respon a una estètica molt avantguardista, d'inspiració naturalista. Aquest entorn convidava a acomplir el somni de fer un instrument dels llOStres dies. Si un mira la història de l'orgueneria, s'hi pot observar que hi ha hagut molts perfodes diversos, corresponents als períodes estètics de cada moment. L'orgue. en aquest sentit, és diferent a altres instruments que ja !tan arribat al seu sostre evolutiu. Cada període artístic ha generat un instrument diferent, des del punt de vista estètic extern, però sobretot com a instrument musical, con- E I procés de creació de l'orgue de Tenerife va ser llarg i costós. essent ben diferent el resultat final del projecte inicial. L'Albert va veure molt clar que I'Aud itol'i de Tenerife era el lloc ideal per construir l'orgue del segle XXI: "En un pri- cebut per fer el tipus de música que es componia al seu temps. com a part d'un procés natural. Al segle X>. aquest procés es va aturar. Arran de la revolució industrial. l'art de la construcció va davallar molt perquè es van crecJr fàbriques que construïen orgues en grans quantitats, fet que va afavorir que no es creés un instrument propi del segle xx, i generant unmot1iment a la inversa, un retorn a les tradicions antigues." juan dc la Rubia puntualitza: "En aquest sentit. aquesta aturada també es produeix en l'clmbit de la intérpretació. L'estancament va provocar el replantejament dels orígens de l'orgueneria i la interpretació, fet que tant en Gabriel Blancafort com la Montserrat Torrent van dur a terme durant els anys cinquanta i seixanta." L'Albert planteja la reflexió que li va suggelir el "somni'' de fer un orgue contemporani: "Si l'orgue lw estat un iliS- mer moment se'ns va demanar un orgue mecànic únic penjat dalt de l'escenari. Però aquell orgue allà no era útil perquè hi havia molta distància amb l'orquestra. La proposta que vam presentar al concurs s 'adaptava al que ens demanaven. però amb ww sèrie de millores. No va ser fàcil que aproFessin el projecte perquè a Tenerife no tenen cap orgue mecànic de grans dimensions i el que proposàvem havia de ser elèctric. Al final els va convèncer la idea que aquell era el lloc ideal per posar en pràctica el projecte de fer un orgue contemporani." Però, què és en realitat un orgue contemporani? "Un orgue, a més de ser un instrument musical, és un conjunt de mecanismes. La manera en què aquest orgue esdevé referent al seu propi temps va molt lligat a la tècnica que existeix en aquell moment. Avui elia treballem amb làsers, amb màquines de control numèric, etc. Unes eines que permeten tenir molta més flexibilitat. Però fins ara totes les innovacions electròniques produïdes els darrers temps han estat PANORAMA en aspectes que no influencien directament el resultat sonor o l'expressió de/mateix instrument. Amb l'orgue de Tenerife això canvia." L ' orgue de Tenerife, l'orgue contemporani: "La solució definitiva per al projecte de l'orgue de Tenerife va consistir a emplaçar els cossos a l'entorn del públic, tot generant fa qualitat més important d'aquest instrurnent, el so estereofònic. Es tracta de quatre cossos d'orgue inserits dins els gralls de les parets de l'amfiteatre. El fet que la sala sigui com un con d'uns quaranta metres d'alçada i que el públic estigui situat en disposició d'amfiteatre romà, fa que el so de l'orgue arribi per totes dues bandes, tot provocant una sensació de relleu sonor que Ull orgue que estigui posat en un focus únic -com es plantejava en el projecte inicial- no pot donar. Aquest efecte no és nou, perquè ja es feia en moltes catedrals antigament, però en aquest cas no és només l'emplaçament, sinó la proximitat amb el pLÍbfic el que fa que sigui especial." Les noves tecnologies al servei de l'art: '"A més d'això, es va 110fer dotar aquest instrument d'altres recursos, essent un dels més importants el que fa referència a fa fidelitat en fa transmissió de notes. Com que la consola havia de ser de transmissió elèctrica, es va buscar un sistema que mantingués al màxim fa fidelitat de pulsació i articulació d'un orgue mecànic. El sistema elèctric -a partir dels orgues romànticsnomés concebia la pulsació com un sistema d'encesa-apagada, sense grada- ció. La sensació de pulsació -gradació en l'obertura de la vàlvula en fer baixar una tecla- és molt important per a l'organista. Amb el sistema de l'orgue de Tenerife. s'aconsegueix gairebé fa mateixa fidelitat que lli havia abans en l'orgue mecànic. Aquest sistema, batejat com «sensitiu», té dues parts fonamentals: el sistema de transmissió -ef que llegeix la informació- i els actuadors - electroimants-. que són els que obren i tanquen fes 11àh1L1fes, i és fa primera vegada que dóna bon resultat.·· Una consola centraleta, l'eina del futur: ''La consola de l'orgue de Tenerife té quatre teclats i pedal. a més d'una sèrie de recursos expressius nous, com és el recurs de pulsació variable, amb el qual es pol emfatitzar molt més el toc de pulsació i que, tot i ser encara una mica incipient, donarà fa possibilitat d'obrir i tancar el pas de l'aire per poder fer w1 fraseig molt més flexible i augmentar fa dimensió expressiva. L'organista pot estructurar l'orgue Si l'orgue ha estat un instrument evolutiu, per què ara no so~ qa:p<fÇOS d~ 9ênerar ~ , un 1nstrr ent contemporani? al seu gust. Té una estructura ffiure que permet assignar a qualsevol teclat afegit, qualsevol dels cossos. A banda de fa consola, hi ha vuit teclats que depenen d'aquesta i w1 cos d'orgue portatiu autònom. Així doncs, es pot fer wta orquestra de fins a deu organistes." L'a rt utilitari a l servei de l'expressió més elevada: "El disseny és el dar- rer element que dóna a l'orgue de Tenerife fa categoria d'instrument contemporani, del segle XXI. Clarament. com a reflex del disseny de Santiago Cala trava per a l'Auditori, destaquen: fa consola inspirada e11 la cua que lli ha a l'exterior de l'Auditori -feta d'ullO única peça de fusta- i la façana -inspirada en la "costa de fos Organos ·• a l'illa de Gomera- feta amb línies fugades cap amunt i una bataffa amagada darrere dels graffs, que surt només quan hi ha concert d'orgue. '' Tant pel seu caràcter innovador com per la quantitat de detalls que calia tenir-hi en compte -no es veu. però l'orgue consta de 3.835 tubs!-, el procés de muntatge de l'orgue va durar tot un any. L'espera va valer la pena i Ics expectatives es van assolir amb escreix. El concert inaugural va reflectir l'esperit dc l'obra. Per aquesta raó el concert va estar basat en Ja improvisació. un recurs coherent a manca de música per a o rgue del segle XX I. Es va jugar amb la sinestèsia -{;Ombinació de diversos elements, com la il·luminació. les imatges i l'espai- per crear nova música. Amb l'orgue de l'Auditori de Tenerife queda per fi inaugurada una nova època de la llarga història de l'orgueneria. 7 -IJ9 PANORAMA • IS a warz Quan la "Revista Musical Catalana" em va demanar que els escrivis un article amb els records que jo tinc d'ElisabeLh Schwarzkopf, ho vaig acceptar molt alegrement, però després vaig pensar qu e potser no en tindria prou records per omplir un article. I per MANUEL CAPDEVILA a meva relació amb ella va ser gair·cbé exclusivament la d'oient admirador/intèrpret. (No fou el cas dc moltes altres cantants que després d'una temporada com a admirador van passar a ser amigues; molt bones amigues, com per exemple Victòria dels Àngels o lrmgard Scefried). l quan molt al nnal d'aquesta relació vaig ten ir el goig de conèixer-la, ja era cap al final. Però faré un repàs dels records que en tinc com a simple admirador, per acabar amb la coneixença personal. En el primer contacte vaig haver de lluitar contra un gran hàndicap. Era en una data important en la meva vida de melòman: el 7 d'agost de 1953. Era la meva arribada a Salzburg, un viatge somniat feia anys, i fet realitat als meus il·lusionats i entusiastes vint-i-dos anys. L'òpera: la que sempre he considerat l'òpera perfecta, Les noces de Fígaro de Mozart. La meva il·lusió màxima era veure dirigir finalment Wilhelm Furtwangler. un director mític per a mi des que li sentia els concerts de la Filharmònica dc Berlín retransmesos per la ràdio els anys quaranta. M'emocionava sentir per primera vegada una orquestra mítica, que ja llavors considerava la millor del món , la Filharmònica dc Viena. I també sentir la Schwarzkopf, que coneixia rniijançant els discs, especialment un que m'agradava molt, el Rèquiem alemany de Brahms, dirigit per un jove Von Karajan, amb en Hans Hotter. Amb prou feines podia reprimir la meva emoció. Vaig superar l'obertura sense cap atac de cor, i llavors es produí el miracle. S'aixecà el teló i vaig L 8 440 veure i sentir lïrmgard Seefried, una cantant dc la qual no havia sentit parlar mai i que em va causar una gran impressió; en acabar el primer acte, n'estava profundament enamorat. No és estrany, per tant, que quan la Schwarzkopf aparegué en començar el segon acte, passés tol el "Porgí amor" esperant I'"È gíà finita" de la Susanna. Tot i això vaig ésser bastant conscient de la seva exquisida manera de cantar i dc la seva presència escènica imposant. Ja en aquell moment, i sempre més que les vaig sentir cantar juntes, vaig veure que cantaven d'una manera molt diferent. El que m'enamorà dc l' lrmgard fou la naturalitat i espontaneïtat amb què cantava, que contrastava amb la sofistificació de l'altra. Una sofistificació que li vaig notar sempre que la vaig sentir i, que tot i ésser una de les seves grans virtuts, no deixava de tenir un cert aspecte negatiu. És el mateix que sempre vaig trobar en Dietrich Fischer-Dieskau, El més curiós és que passats molts anys (trenta-tres, exactament) vaig descobrir que estava molt equivo- En el terreny de l'òpera, els seus compositors predilectes foren Mozart i Strauss. cat. Quan la Seefried va donar el seu curs d'interpretació de l'òpera de Mozart a Torroella de Montgrí. naturalment no em vaig perdre cap de les seves lliçons; vaig veure que era capaç de passar-se mitja hora en una sola frase d'un recitatiu, i vaig veure que eUa s'estudiava els textos no paraula per paraula, sinó síJ.laba per síHaba, i que un cop tot estava analitzat i estudiat, tenia un geni especial per dissimular aquest estudi i fer-ho sonar com natural i espontani. A quell plimer estiu del 53 hauria pogut sentir també el cèlebre recital Wolf que donà la Schwarzkopf acompanyada al piano per Wilhelm Furtwa ngler, però l'alternativa que tenia era una perillosa anada a Viena (havia de travessar la zona ausbíaca d'ocupació soviètica sense cap visat) . No vaig haver d'esperar gaire, però, per sen tir-la en un recital. Fou l'estiu següent, a Ais de Provença, i també acompanyada al piano per un director d'orquestra: Hans Rosbaud, l'ànima d'aquell Festival. Va dedicar la segona part del programa a Wolf, i vaig poder constatar com disfrutava amb aquell repertori. Vaig sentir-li un extraordinari recital Wolf passats molts anys, a Viena, acompanyada per Geoffrey Parsons, l'any 1972. Crec, com vaig anar veient en els diversos recitals que li vaig sentir, que Wolf era el seu compositor predilecte en el camp dellied, i que s'hi sentia molt identificada. En el camp de l'òpera els seus compositors predilectes foren Mozart i Strauss, tot i que cantà un repertori bastant ampli, incloent-hi òpera italiana i fins i tot opereta. Com aca bo de dir, l'altre gran compositor operístic de la Schwarzkopf fou Strauss. La seva Mariscala fou el seu paper més emblemàtic i potser el paper pel qual és més recordada. Els bar·celonins vam poder gaudir de la seva interpretació inimitable en les representacions que en féu aJ Liceu l'any 1966, unes representacions velitablement ino- PANORAMA blidables. És curiós que malgrat les moltíssimes vegades que he vist el Rosenkavalier a I'Staatsoper de Viena, mai vaig tenir la sort de veurela a ella de Mruiscala, tot i que sempre vaig gaudir de la sort que fos la Lisa deUa Casa. També tenim la sort de poder admirar aquesta Mariscala modèlica en el DVD que se'n féu posterimment, amb una direcció magistral de Von Karajan. I també va tenir sort, ella, que quan vaig sentir la Sophie de la Seefried fos la Lisa delia Casa la que quedava tapada ... Fou a I'Staatsoper vienesa on vaig viure l' única incursió que he viscut de la Schwarzkopf en l'òpera italiana, amb una Mrs. Alice Fo1·d d'un Falstaffverdià magistralment diligit per Von Karajan. No cal dir que en féu una creació antològica. Potser és Ja vegada que la recordo menys sofisticada. Estic parlant de l'any 1958, però encara recordo que em va fer la impressió que es divertia enormement fent aquell paper i que col·laborava encantada en totes les bromes que li fei en al pobre Falstaff. En una altra ocasió li vaig sentir cantar òpera italiana. Fou el 15 de febrer de 1962 al nostre Palau de la Música Catalana. Acompanyada per una orquestra dirigida per Felix Prohaska, cantà la "Canzone da! salice" i l"'Avc Maria" de I'Ote/lo. També cantà, a més de "Corne scoglio", àries mozartianes de papers que no figuraven en el seu repertori habitual: Dorabella, Susanna i Chcru bino. I, tam bé fora de l seu repertori, tres àries wagnerianes, d'Elsa, Elisabeth i !solda. Organitzat, com l'anterior, pel Patronat Pro Música, donà un altre concert amb orquestra al Palau, el desembre del 1966, aquesta vegada amb l'Orquestra Ciutat de Barcelona dirigida per Antoni Ros Marbà. Cantà dues àries i dos lieder de Mozart i 6/ieder d'Strauss. a seva presentació al Palau fou el18 de març de 1956, acompanyada per Madeleine DinuLipati, la vidua del famós pianista, amb un grup d'àries barroques, i grups de lieder de Schubert, Brahms, Wolf i Strauss, i cinc bisos, de Wolf, Schumann, Pergolesi, Bach i una cançó popular suïssa. l el seu últim recital al Palau fou el 28 de setembre de 1973, corresponent al XI Festival Internacional dc Música a Barcelona. L'acompanyà Brian Lamport i cantà 5 gtUps de lieder: Schubert, Schumann, Brahms, Wolf i Strauss. Aquest concert és el que em donà ocasió de conèixer-la personalment i tractaJ·-Ia una mica. Dmant els dies que va ser a Barcelona la vaig acompanyar sovint, amb el seu marit, Walter Legge, a dinar i a sopar i a passejar una mica per la ciutat. Contràriament al que em pen- L 11eure''. No tinc constància de si la Schwarzkopf complí la seva promesa. En tot cas, a Barcelona no tornà. Passats sis anys va estar d'acord a venir de jurat al Concurs Viñas. Malauradament, una inoportuna malaltia ho impedí. quests són tots els meus records d'Eiisabeth Schwarzkopf, una de les cantants més extraordinàries que he sentit. Com he dit, era molt simpàtica; ja me'n havien parlat mol! bé tant la Seefried com la Victòria. La Seefried m'havia explicat els dificilissims moments de la postguerra, quan una colla dc cantants extraordinaris es trobaven incapacitats de sortir de Viena i, sota la direcció de JosepfKrips i Karl Bohm, van anar construint la màquina musical perfecta que fou l'equip Mozart de l'Òpera de Viena. Cantaven al Teatre An der Wien, i tots s'ajudaven els uns als altres, i s'intercanviaven els papers, sense cap consideració de possibles categories. La Schwarzkopf tingué la sort de trobar en Walter Legge, que l'enlairà fins un nivell del qual ja no va baixar mai. Trunbé la Victòria me n'havia parlat molt bé. En recitals només van coincidir una vegada, en el concert de comiat a Gerald Moore el 1967, i en el món de l'òpera l'any 1962 compartiren dues representacions del Don Gova1mi a l'Òpera de San Francisco, dues a la de Los Angeles i una a la de San Diego. Recordem el que escrigué sobre Victòria: "Oh, com recor- A sava pel seu posat aristocràtic i per haver-la vista tantes vegades fent de comtessa i de Mariscala, va resultar que era molt senzilla i molt simpàtica. Vam congeniar de seguida, i també amb el Sr. Legge, contra el qual jo tenia una certa prevenció. Legge era qui controlava l'EM!, i va donar molt de suport a la carrera de la seva dona amb les nombroses gravacions que li va fer, a l mateix temps que procurava que no se'n fessin gaires a les seves competidores més directes, Victò1ia dels Àngels i Ilmgard Seefried. A Victòria encara li deixà fer algunes gravacions, en repertoris ben diferenciats, però no així a l'limgard, que hagué de fer la seva carrera discogràfica a la Deutsche Grammophon. La seva simpatia va fer que m'oblidés d'aquests greuges, i vam passar uns dies molt agradables. Recordo especialment un sopar que vam fer a casa de la Maria Vilardell, que tenia moltes ganes de fer-li conèixer el Concurs Viñas, i on tots dos van estar encantadors. Durant els dies que vam estar junts, vam parlar molt del futur. Els dos veieren amb molta simpatia el nostre Festival, i especialment la nostra dedicació a l lied , i vam planejar diversos programes especials que tots tres vam considerar molt interessants. Vaig poder comprovar com Legge era el cervell pensant que aportava idees i suggeriments. Jo estava encantat d 'haver captat una altra cantant tan important per a la ·'nòmina" del Festival. Quan ens acomiadàrem no ho sa- bíem que no tornariem a trobar-nos i ho vam fer amb un esperançador ''A re- do el seu debut al Covent Carden! Va cantar Mimi, amb LA veu ideal per al paper i amb EL patetisme ideal per al personatge. Vaig plorar, tant perquè em va emocionar profundament, com perquè vaig sentir que jo mai no podria ser la SEVA classe de Mimi." Menys conegut és el que digué l'any 1957 en una entrevista amb Bernard Gavoty: "Tro- bo sorprenent Victòria dels Àngels. Canta amb una meravellosa naturalitat i el seu lega to és insuperable. Per això mai no intentaré cantar tot el seu repertori. Mirí, he tingut grans èxits per exemple amb La Traviata; però quan fa quatre o cinc anys vaig sentir-l'hi cantar a Victòria, vaig decidir no tornar-la a cantar.'' Amb la desaparició ara d'Eiisabeth Schwarzkopf. poc després de la dc Victòria i Renata Tebaldi, s'està acabant una generació de cantants gloriosa corn cap altra, amb noms com Irmgard Seefried, Christa Ludwig, Elisabeth Grümmer, Hilde Güden, Hilde Konetzni, Evelyn Lear, Maria Callas. joan Sutherland, Kirsten Flagstad ... I el que és trist és que no hi ha una nova generació que faci oblidar aquella a tots els qui hem tingut el privilegi de gaudir del seu art meravellós. 9 441 PANORAMA TEMPORADA CAIXA TERRASSA La 'Passió segon s sant Mateu', punt zenital Passió segons sant Nfateu J. S. BACH, A CUR A D E L' ORQ UESTR A BARRO CA CATALANA, E L COR LIEDER C ÀMERA I DIRECCIÓ D E M ANEL VALDIVIESO CO STITUEIX UN DELS PUNTS MÉ S DE STACATS DE LA PROGRAMACIÓ DE LA TEMPORADA QUE PROMOU CAIXA D E TERRASSA AL SE U AUDITORI. L A VE RSI Ó D E LA Una vegada més hi ha una rcpre· sentació operística, novament confiada a la col·laboració amb Òpera a Catalunya, amb el muntatge de La Cenerentola de Rossini en repartiment sorgi t de l'Escola d'Òpera de Sabadell. La resta de la programació es basa en orquestres, directors i solistes poc coneguts, com és el cas de la Fil· harmònica de Westfàlia amb un programa Mozart, Saint-Saens, Schubert, o bé la de Cambra d'Orenburg, am b un programa molt atractiu for· mat per obres de Xostakóvit:x, Arenski, Glazunov i Rimski-Kórsakov. per RRMC na temporada que pretén abastar mo lt més que l'estricte àmbit local i comarcal, per obtir-se a tot el país. I que a més ve reforçada per un àmbit de recent incorporació, l'anomenada Temporada Familiar, amb un ventall de propostes especialment adequades per afavorir l'apropament al fet musical de segments fami liars. Pel que fa a l ba llet, h i destaca la presència del ballarí Àngel Corella amb els seus companys de l' American Ballet de Nova York juntament amb l'actuació de la companyia de Martha Graham. Anant a pams, cal dir que la parcel·la musical va començar el passat 2 1 de setembre amb la producció de l'oratori Carmina Burana auspiciada per la Simfònica del Vallès i amb l'acompanyament estel·lar de I'Orfeón Donostiarra i direcció del seu titular, José An· tonio Sainz Alfaro. En l'esmentada Passió destaca també Ja presència de l'Orquestra Simfònica de Munic, que ve avalada per la 11gura del pianista i director Philipe En· tremant, que exercirà les dues funcions. La primera amb el Concert per a piano i orquestra núm. 4 de Beethoven al bell mig d'un programa que també inclou o bres de Wagner i Mozart i que comença am b una obertura poc habitual, la de Prometeu de l'esmentat Beethoven. El concert de l'Orquestra Nacional de Cambra d' Andon·a dirigida per Gerard Claret, ell mateix actuant com a concertino, constitueix una altra proposta de notable interès amb un pro· grama de con tingut poc usual format per obres de Vivald i, Britten i Stravinsky. Una altra fita remarcable és l'actuació del duo de piano format per Víctor i Luis del Yalle, primer accèssit d'El Pri· mer Palau 2005, amb un important histotial de premis de prestigi en la seva encara jove trajectòria. DE U Potent oferta de ballet l ballet de sempre ha constituït un terreny especialment acurat en el cicle terrassenc. Enguany no és excepció, amb un conjunt molt sòlid qualitativament i interessant. La companyia Gelabert-Azzopardi va obrir el foc el dia 8 d'octubre amb el seu espectacle Psittf f f Psiitttf f f, que des de la seva estrena ha rebut una molt bona acceptació arreu. La cloenda serà a cura de la formació més prestigiosa del conjunt del cicle. la que respon a un dels noms més i].lustres i més innovadors del ballet del segle xx, Martha G raham. amb coreografies seves, entre les quals destaca una de les més importants, Appalachian Spring, aquí oferta en extractes. o cal dir la capacitat d'atracció que desvetlla el ballarí castellà Àngel Corella, un autèntic star del ballet clàssic, que actuarà acompanyat per una colla de companys de I'American Ballet, aquesta formació que l'ha encimbellat. Es retrà homenatge a Mozart en un programa amb coreografies sobre partitures seves. Atractiu afegit. El Ballet Nacional de Rússia, que dirigeix Alsu Kondroleva, servirà les essències del concepte més romàntic de l'art de Terpsicore amb una versió d' un dels ballets més representatius del gènere : El Trencanous, sobre partitura de Txaikovski. En un concepte més avançat, el Ballet del Teatre Estatal de Karlsruhe, que dirigeix Birgit Keil, ens arribarà, ultra una coreografia del gran c~eador de l'esmentat ballet romàntic, Marius Petipa, una creació d'un dels gran s noms del ballet contemporani, William Forsythe, i també de Hans van Manen i Terence Kohler. El flamenc, de presència continuada, serà servit per Ja Compañía Antonio Marquez, que entre alh·es coreogralïes ofetirà la de La vida breve de Manuel de Falla i el Bolero de Ravel, del mateix Antonio Marquez. La Temporada Familiar comprèn un total de cinc propostes de característiques variades. Des d'una aproximació a l'òpera -El superbarber de Sevillaal ballet en forma sui generis: Els músics de Bremen, passant per espectacles musicals inclassificables -El poble del vent i fusta i Metàl·lics- i acabant amb el teatre am b El petit secret, de la mà de Comediants. E 11 443 li#;1:C·I;(1S(I FESTIVALS D'ESTIU I MONTPELLER Una cita imprescindible COM CADA ANY, E L FESTIVAL DE RADIO F'RANCE-MO TPELLER ÉS FARCIT DE .R.ARESES I NO- VETATS MUSICALS QUE OBLIGUEN ELS MELÒMA S A ACUDIR-HI COM A CITA IMPRESCINDlliLE. lfiPerJORDIMALUQUER A tesa la llargà ria de l'edició, enguany de l 12 al 29 de juliol, un ha de limitar-se a un període més breu i aprofita per escollir la condensació de títols operístics, que és sempre una de les ofertes més atracti ves del Festival. Vam triar d'anar a escoltar Bajazet de Vivaldi, Fiesque d'Eduard Lalo i Amadigí di Cau/a de Handel. Cal recordar que, com que és un festiva l fet per ser retransmès per ràdio. nonnalment s'hi escenifiquen només un parell de títols i es dóna la resta en versió de concert. Enguany es va escenificar un oratori, Joana d'Arc a la foguera d'Arthur Honegger i l'esmentat Bajazet. Un altre títol operístic que es va programar va ser la tragèdia lírica Semelé de Marin Marais, mentre que com a concerts d'interès especial podríem esmentar I'Ale:amder Fest dc llandcl orquestrada per Mozart i un programa Pizzetti i SaintSaens amb Aido Ciccolini a l piano i l'Orquestra Nacional de Montpeller. Bajaze/ és un pasticcio deliciós. Sobre un argument utilitzat en més d'una desena d'òperes, a vegades titulades Tamerfano. Vivaldi va escriure de nou tots els recitatius: per a les àries dels seus personatges positius va utiUtzar música seva antelior i per a les à ties dels personatges malvats va agafar àries d'al- h·es compositors, com Hasse, Broschi i Giacomelli. A més, de tot aq uest muntatge, se n'han perdut quatre fragments, i el diJector del conjunt Europa Galante -el que ho interpretava- va escoll ir-ne uns de nous, provinents d'altres òperes de Vivaldi, per substituir-los. Malgrat tot, l'obra fun cionava. Pe r la qualitat del conjunt i la vitalitat que li imprimia el seu director, Fabio Biondi; pel lliurament dels cantants i per una modèlica posada en escena, amb un vestuari de luxe sobre una plataforma inclinada on només jugaven les llums. Vivica Genaux va afrontar una ària quasi impossible, una de les més complexes que un ha vist en escena, '·Qual guerriero in campo a1mato''. Una festa musical que hom voldria repetir sense cap dubte. N o gaire enrere va q uedar Amadigi di Cau/a de Handel, en aquest cas en versió de concert pel conjunt Al Ayre Español que dirigeix Eduardo López Banzo, e l qual, en un crescendo impressionant, va acabar les dues hores i mitja de música a un alt nivel l. Una ària de Jordi Domèncch, "Penna ti rana" i l'actuació dc la soprano Sophie Rostorf-Zamir van ser el més destacat entre la bellesa de tota l'obra. Un altre tema va ser el Fiesque. una estrena de l'òpera no estrenada d'Eduard Lalo, l'autor de Le Roi d'Ys. Presentada com un esdeveniment musical francès, es tracta d'una obra correcta, ben feta, però sense cap moment genial com per recordar. La parella que l'havia d'interpretar, Roberto AJagna i An gela Gheorghiu, es va trencar per -com passa sovint- defecció d'aquesta dan·era amb excuses peregrines que més aviat devien tenir a veure amb la manca de protagonisme del seu paper. Alagna. vestit de blanc i amb botes b lanques. va exhibir un glamour que ens recordava en Raphael, tot ajudant-se a col·locar els aguts amb uns encreuaments de braços ben curiosos. Va cantar bé La seva part, però el protagonisme potser se'l va endur Beatrice UriaMonzon en el paper de Júlia Doria i el baríton català nascut a França, fill d'exiliats, Joan Sebastià Bou. Fiesque tracta d'un heroi popular que vol enderrocar els poderosos Doria, que controlaven Venècia. Sorprenenhnent, en l'escena final, és assassinat pel seu còmplice repubUcà no se sap si per enveja o perquè aquest veu que després de tota la lluita a la fi substituirien un dictador per un altre, sense retornar el poder al poble. L'impressionant Cor de la Ràd io de Letònia va estar molt bé, com també el conjunt orquestral ja esmentat de Montpelliet~ ben dirigit per Alain Altinoglu. Aquest Festival, dirigit amb saviesa per René Koering, té com una signatura d'autor que esperem que el mantingui interessant en el futur. ------------------------------------------------------------------------------------------------------------EL fi'ESTl VAL 1 TERNACIONAL LA SEU D'URGELL DE MúSICA JOAN BRUDIEU DE LA SEU D'URGELL VA FJr ALITZAR L'AGOST PASSAT LA TREN- Festival Joan Brudieu TA-U E A EDI C IÓ AMB CANVIS IMPORTANTS EN LA SEVA ESTHUCTUHA. ' perJORDISALAZAR una banda, la Regidoria dc Cu ltura de la capital urgellenca ha confiat a partir d'ara la direcció artística del certamen al director d'orquestra josep Maria Sauret. en substitució del principal impulsor i dinamitzador del cicle, Alfons Carrillo, desaparegut el mes de setembre de l'any D 12 444 Important presència orquestral passat. L' altra novetat que ca l destacar és que, per primer cop en la histò ria del cicle, un concert va ser preparat en el si del mateix Festival. La proposta consistia en un recital monogràfic dedicat a Mozart -amb motiu del250è aniversari del naLxement del compositor-, que el 5 d'agost passat va oferir la Szeged Symphony Orchestra (Hongria) a la Sala Cul tural dc Sant Domènec. "L'or- questra treballa a la Seu en residè11- cia durant tres dies ", comenta Josep Maria Sauret - que va ser també l'encarregat de ditigir el concert- i hi afegeix: "Per primera vegada, el Festival fa una proposta artística i l'orquestra accepta de treballar-la aquí. " Sau ret va destacar així mateix que el recital "ofereix l'oportunitat a estudiants de música d'arreu de Catalunya perquè puguin seure al costat dels músics professionals de l'orquestra en la interpretació de les obres··. D'aquesta ma- IF EsT I v A L s D , EsT I u Iil;l :e.i if. j ·' li VILABERTRAN Més enllà de Goerne EN EL ÚMERO ANTERIOR ES COMENTÀ AMB EXACTITUD QUÈ VA COMPORTAH LA VISIÓ DE MA1i'Hl AS GOERNE DELS TRES CICLES LIEDERÍSTICS DE F'RANZ SCIIUBERT, AUTÈNTIC PLAT FORT DE L'EDICIÓ D'ENGUANY DE LA SCHUBERTÍADA DE VILABERTRAN. per J.C.C. eliçment, aquest cicle va ser més, bastant més que aquest potentíssim doll inaugural. l ho va ser en un context d'interès no desmereixedor d'aquest inici inigualable. I això malgrat que no es va poder produir Ja traca final, per absència de la molt amanyagada aquí Juliane Banse. Va ser també l'actuació del pianista canali lvan Martin, amb una exacta m6s que càlida versió dels Concerts per a piano i orquestra 12 i 14 de Mozart, acompanyat per l'Orquestra de Cambra del Gran Teatre del Liceu conduïda pel seu concertino, Ka i Gleusteen. Aquest conjunt va omplir la segona meitat amb una versió -hem dc dir-ne lúdica- de l'obra/acudit Moz-Art à la f-Jaydn d'Alfred Schnittke i amb una extroardinàtia Simfonia de cambra en Do menor de Xostakóvitx que va escalfar l'audiència. L'endemà Ja mezzosoprano Stefanie lrfmyi va interpretar un programa Mozart, Schubert, Dvorak, Brahms, amb dosis d'exquisidesa i bon gust, amb el punt de vitalitat colorista que exigia el recull de Cançons gitanes de Brahms, però també amb una certa unifotmitat estilística en conjunt. No podem parlar del pas de Barry Douglas ni de la ptimera de les dues actuacions d'un Quartet Ebene, que en la segona va seduir el públic amb el Quar- F nera, l'organització va enviar sol-licituds a diversos conservatoris catalans per localitzar joves músics que volguessin participar en l'experiència, i finalment van ser quatre els estudiants que hi van prendre part. Així mateix. Sauret comenta respecte d'aquest concert: "Vaig notar una gran predisposició de la Szeged Symphony a tornar a col·laborar en properes edicions del Festival com a orquestra en residència." Aquesta no va ser, però, l' única proposta orq uestral de Ja darrera temporada, ja que una de les formacions simfòniques més prestigioses de Catalunya, l'Orquestra Simfònica del Vallès, va protagonitzar, sota la batuta de Salvador Brotons, un programa de caire marcadament popular, en què va destacar Ja interpretació de Ja Simfonia núm. 9 de Dvorak. tel per a cordes núm. 19 de Mozart. impecable tècnicament i d'una expressivitat elegant i perfectament controlada. Amb edats compreses entre els vint-iquatre i els vint-i-vuit anys, aquest conjunt ba assolit una maduresa insòlita. La segona par1 es va reforçar amb el clarinet Josep Sancbo, el fagot Salvador Sanchis, el contrabaix jonathan Camps i el trompa josé Miguel, en una versió modèlica, comunicativa i exultant de l'Octet en Fa major D 803 de Schubert. A Juliane Banse la va substituir la soprano ucraïnesa Olga Pasichnyk, acompanyada al piano per la seva germana atalya. Hom sempre cerca de trobar el geni. i aquest va car; el que é més fàcil, i ni molt menys del tot, és l'artista solvent. que sense fer tocar el cel d'interpretacions genials, aporta unes dosis mínimes de personalitat suficients per garantir un bon recital; aquest és el cas d'Olga Pasichnyk, una cantant que té vida, que viu el que interpreta, que surt prou de rutina per escalfar poèticament el receptor. I això ho va fer especialment amb un bellíssim recull de cançons ucraïneses que van deixar un regust gratíssim. En conjunt, un nou èxit per a Joventuts Musicals de Figueres i per al director del cicle, Jordi Roch. una Schubertíada d'un altíssim nivell que tot subministrant any rere any grans dosis de tigor i serietat, de no enganyar i d'esdevenir fiable en tols els aspectes -amb l' ajut d'un marc que acomboia la manifestació amb calidesa-, està consolidant una parròquia de públic sensible i de qualitat, que enguany ha estat particularment satisfactoti també en l'aspecte quantitatiu. Leonskaja, Kirchslager, Goerne, Perianes i Banse, l'any vinent edició morta, edició nada", i així, a les acaballes de cada cicle, Vilabertran ja ofereix confitmada Ja programació del següent. Hi haurà temps d'entrar en detalls a les envistes del mes d'agost. en què començarà. Enmig d'un aplec de noms habituals a la basílica de Santa Maria de Vilabertran, remarquem la presència de la pianista Elisabeth Leonskaja en solitari i també com a luxe acompanyant de Matthias Goerne. fuliane Banse. ni més ni menys que amb Wolfram Rieger, Angelika Kirchschlager amb Helmuth Deutch i Malin Christensson amb Roger Yignoles completen una pesant oferta liededstica, i el Quartet Ebene amb el violoncel·lista François Salque i el pianista javier Perianes fan el mateix amb l'esmentada Leonskaja en la parcel·la instrumental, aquesta vegada sense cap orquestra. Una proposta d'un nivell de qualitat i interès notabilíssim, com es pot veure, però amb massa habituals en la trobada que promou cada any Joventuts Musicals de Figueres. A La potenciació de la música simfònica és precisament un altre dels reptes que Saut·et s'ha plantejat per a aquesta nova etapa del Festival. " fli ltc1 una ferma voluntat de les institucions de descentralitzar l'activitat orquestral'', comenta el director, que afegeix: "Pocs festivals de música es poden permetre el luxe de dur una orquestra i des del Festival cal aprofitar l'oportunitat i donar relleu a aquest vessant." D'altra banda, Sauret explica que aquest impuls de la música simfònica "és molt important per a les comarques del Pirineu, perquè en aquest territori l'activitat orquestral és gairebé nul·la". Tot i aquest interès pel simfonismc. el Festival Brudieu no va descuidar en aquesta edició la música de cambra. que va ser present en dues propostes que van tenir com a protagonistes els gua- nyadors del darrer Concurs Paper de Música de Capellades, un certamen estretament vinculat els darrers anys amb el cicle urgellenc. El primer d'aquests recitals va estar protagonitzat pel Trio Alquímia -Ariadna Padró, violí; Laia Besalduch, viola. i Anna Costa, violoncel-, que va oferir obres de Mozart, Dohnanyi i Beethoven. Pel que fa a l'altra proposta cambrística, centrada en la música contemporània, va ser a càrrec del Quartet Galiu, format per les guitarristes Belisa Ruiz, Marta Robles, Ekaterina Za itseva i Maria Camahort. El certamen es va completar amb un recital a càrrec del Cor de Cambra Caterva, que va servir com a homenatge a Alfons Ca l'l'i Ilo -director de la formació durant una vintena d'anys- , i un concert dc jazz protagonitzat per la cantant de blues Adel Lee Davis. 13 445 LES GRANS OBRES Colonial FUNDACIO ORFEÚ CATALÀ Membre d 'Honor de la 11111111111111 l'ALAU DE LA MUSICA A PANORAMA Una oferta variada als cicles del Els cicles Cambra Coral, Música de Cambra al Petit Palau i el que protagonitzarà l'Orquestra Nacional Clàssica d'Andorra, oferiran un total de tretze con certs de característiques diverses tot al llarg de la temporada a la sala Petit Palau. per RRMC s tracta de tres iniciatives de contimiitat i que troben en les característiques del nou auditori del recinte del Palau de la Música Catalana un marc idoni, i que en conjunt configuren una programac ió selectiva, d' un gran atracti u i autenticitat musical basada en propostes imaginatives al marge de plantejaments rutinaris. Quatre concerts configuren Cambra Coral, que interpretarà el Cor de Cambra del Palau de la Música Catalana. Cadascun amb una personalitat molt definida. Els tres primers dirigits pel seu titular, jordi Casas Baycr, i el darrer pel director assistent Daniel Mestre. E Obrirà el cicle un recital dedicat a compositors catalans, atractiu en si mateix, que s'uneix al fet de mostrar un repertoti poc habitual. Concretament. seran Salvador Brotons, amb tres obres - Ide- als utòpics, Elegia per la mort de Xos- Recital de lied alemany d'Ofèlia Sala l recital que oferirà el dia 17 de gener la soprano valenciana O[èlia Sala, acompanyada al piano per Helmut Deutsch, és la proposta més destacada del cicle Música de Cambra al Palau, que comptarà amb cinc propostes. Ofèlia Sala cantarà repertori del gran liederisme romàntic amb obres de Schubert, Brahms i Mendelssohn. El cicle, l'obrirà el Cor de Cambra del Palau de la Música dirigit per Jordi Casas amb el suport d'un conjunt insll"Umental en un programa de gran calat musical amb obres de Tomas Luis de Victoria -Officium Defunctorum- i Mateu Fletxa el Vell -Dues ensalades, La Negrina i La justa. Les actuacions de dos quartets prestigiosos, el Guarncri i el Leipzig, portaran les essències del repertori cambdstic més genuí, el primer amb obres de Mozart, Janacek i Txaikovski i el segon, que clourà la temporada el 18 d'abril, amb obres de Beethoven, Mendelssohn i Brahms. En el penúltim recital, hi actuaran el veterà i solidíssim violonceHista )ean Decroos i la pianista Danièle Dechenne en un programa amb obres de Schumann, Chopin i Réintgen. E takóvitx i Les quatre estacions-, Eduard Toldrà -Set cançons populars catalanes- i Manuel Oltra -Dotze cançons tradicionals catalanes. Acompanyarà el pianista titular del Cor, Jordi Armengol. El segon es titula "Concert per a veus femenines i arpa·•. amb Ja col·laboració de la soprano Anne McMillan i l'arpista Magdalena Martínez. El pmgrama és forma t per obres de Schubert, Poulenc, )anacek. Britten i J. Thomas. Música eslava per a cor i piano, amb la pianista Karina Azizova. i obres de compositors eslaus: Dvorak. Rakhmàninov, Bartók i Prokófiev configuren el tercer concert, mentre que el darrer serà totalment dedicat a Schumann i comptarà amb l'acompanyament de l'esmentat Jordi Armengol. Quatre concerts variats del'ONCA mb els títol de ''L'ONCA convida", "L'O CA presenta", "L'O CA estrena" i "L'ONCA proposa", l'Orquestra Nacional Clàssica d'Andorra ofereix quatre recorreguts específics a redós d'un repertori en bona mesura atípic, especialment pel que ra al darrer dels quatre concerts. S'hi presenta una obra titulada La veu del mar confegida sobre textos de Miquel Desclot amb música de Toldrà, Brotons, Monlsalvatge i D. Pontes, entre d'altres, i comptant amb la col·laboració de la cantant Nina, el percussionista Àngel Pereira i la direcció i piano de Lluís Vidal. La jove violoncel·lista coreana Eun-Sun Hong serà la convidada del concert inaugural, en el qual interpretarà la Sonata L'Arpegione en versió per a violoncel i cordes. El programa inclou també les Simfonies per a cordes núm. JO i /2 dc Mendelssohn. Gerard Claret serà el protagonista central del concert "L'ONCA convida" amb la interpretació dels Concerts per a violí núm. 1 i 2 de Bach, en un programa que obtirà el Concertino núm. 1 de C. Riciotti. Capricom Concerto és l'obra que "estrenarà'' l'ONCA en el tercer concert amb la col·laboració del flautista Albert Mora, l'oboista Cèsar Altur i la trompetista Mireia Farrés. El concert també inclou la Holberg Suite de Grieg i el Concert de Brandenburg núm. 2 de Bach. A 15 447 PANORAMA ' El Festival d'Opera de Butxaca i Noves Creacions es consolida en l'11a edició El Festival d'Òpera de Butxaca i · oves Creacions arriba a la seva XI edició -que se ce- lebra entre el 2 de novembre i el 3 de desembre de 2006- amb una programació arriscada i moll heterogènia qu e ratifica la seva consolidació en el marc de l'oferta cultural mus:ical i escènica de Catalunya. ~~er ' edició d'enguany té ressò internacional amb la seva visita al Festival de Darmstaadt (Alemanya) i la presència en el Festival de Barcelona de Peter Maxwell Da vies com a compositor convidat, una de les figures més impot1ants dc la creació anglesa actual. Les propostes, un any més creixen en varietat i interès, tant pel vessant innovador -amb estrenes absolutes com Trenes de mano- o el de caire més historicista - recuperant dos títols "oblidats" com són li barbiere di Siviglia de Giovanni Paisiello i 11 ph/ bel nome d'Antonio Caldara . D'altra banda - fi del als orígens-, continua apostant pel mercat a lternatiu dc creadors i intèrprets - amb la participació de creadors independe nts i joves intèrprets que veuen en aquesta plataforma un bon vehicle per començar a fer camí en el món professional- , fet que per si sol ja just ifi ca la seva existència. En la seva onzena edició, el Festi- L perseverança, mentre que el composi- MERCEDES CONDE PONS val d'Òpera de Butxaca i Noves Creacions proposa nou produccions diferents, tres d'aquestes estrenes absolutes -Trenes de marzo, Alma i Nou I_D. D'aquestes, la més destacada per l'actualitat del tema que l'ha inspirat és Trenes de marzo, òpera electroacústica per a contratenor amb música de Lars Graugaard, llibret de Toni Montesinos i direcció escènica de Rafel Duran. basada en els tràgics esdeveniments de l'li de març a Madrid. Alma és un recital dramatitzat en què -segons la idea original d' Elisenda Carrasco i Marc Rosich- es glossa la figura d'Aima Mahler i s'intenta aprofundir en el seu intens recorregut vital mitjançant els seus lieder de joventut, mentre que en Nou l_D es podrà veure una reflexió sobre la pèrdua de la identitat en el marc d'una òpera electroaud iovisua l amb d irecció de Rosa Sanchez. Enguany Carles Santos també hi aporta la seva estètica amb una òpera de petit format titulada El fervor de la tor convidat, Peter Maxwell Davies, proposa tres obres de característiques ben diferenciades. Vesa lli Icones és un concert escènic p er a ballarí, violoncel i cinc músics que comptarà amb la presència de Ferran Carvajal; The Medium és un monodrama per a mezzosoprano - sense instruments- i Miss Donníthorne's Maggot i Eight songs for a mad king són dos monòlegs operístics per a cantant i orquestra de cambra. ls dos títols de compositors barrocs recuperats, 11 barbiere dí Siviglia de Giovanni Paisiello -que es representarà a la nova sala de cambra de l' Audit01i- i ll piLI bel nome d'Antonio Caldara -que es podrà veure només a Tanagona- tenen com a característica principal la participació de joves veus de la lírica catalana, i en el cas del p1imer títol, la participació per primer cop del Liceu -amb l'Orquestra de l'Acadèmia del Gran Teatre del Liceu- i I'Audito1i -que cedeix el seu espai per a diverses produccions. E ¡---- M sTA-MUSiCAL-- TAiANA ' : : ! ~ BUTLLETA DE DOMICILIACIÓ BANCÀRIA ¡ C/ PALAU DE LA M úSICA, 4 -6 . - 08003 BARCELO;"'A ! 1, Senyors, els ag.rn.i.Ji que amb càrrec al meu compte/llibreta atenguin els rebuts que els presentam el Consotci del Palau de la Música Catalana, pel pagament de 1n meva s ubscripció a 'Revista Musical Catalana' 11 I ~~:11~~mpt••-- - - - - - - - - -~:ICIN~-- - ~ -~-II ____I_______~c-- - l·I·I·-- - - - - - - ~~-~--- ~0-M PT~~ .~ - - ~ - - ~-- ~ - - ~ - - - -1 - - - - - - - - - 1 1 1 1 I il BUTLLETA DE SUBSCRIPCIÓ : I Nom i cognoms del subscriptor: Signatura: ...................................................................................................................................... : 1 ¡ ! I I 1 Població i Codi postal: .................................................................................................................. Telèfon: ................................... . ! !:.~ LES SEVES DADES SERAN INCORPORADES ALS FITXERS DEI. GRUP PALAU De LA MÚSICA {ORFEÓ CATALÀ, FuNDACIÓ ORFEÓ CATALÀ-PALAU DE LA SEU AL CARRER PALAU De LA M úSICA 4 • 6, DE BARCELONA, CP 00003, PER FER-NB AMB LA M ÚSI-CA A--LA·--U-DE ADREÇA ____P_' -CA···i-·CO·-·N--S-0--R-Cl ___ÚSI_ M El. S DRETS D'ACC&, RECTIRCACIÓ, CANCEL·LAOÓ I OPOS!ClÓ. EXERCIR TOTS POTCATALANA), AQUESTA I EN GENERAL, DEI. GESTIÓ LA ___ 16 448 : ---------······-------·-·---------------·------------------------- -------¡ PANORAMA DIETARI D'UN CRÍTIC EN EXCEDÈNCIA Guinjoan, inventor de mús ica El crític CarJos Gómez-Am at parla del músic que inventa música. No per casualitat Gómez-Amat escriu de música com s'h a d'escriure de música, amb l'art del so com a contingut i l'art de la paraula com~ a continent. No per casualHat deixa anar la fórmula "músic inventor de música" en u n ar ticle, m olt complet, sobre Joan Guinjoan. La inven ció a plicada a la m úsica funciona b~e<tiys des de Joh ann Sebastian Bach. ' -- 11 • s per ANTONI BATIST .,. :.. ~ 0' rl titñ'bres. Emesos des del coneixement de la matèria primera que e ls emet. -----------4':~~....,-=~ 7 Després, el ritme. l'organització en el ~ '"'-:--- • uinjoan té la sufícientvm~m-../ temps, que és el suport on la música baUa. tia per inventar. No té la fatí1 damunt d'aquestes columnes verdica i castradora por a la llitebrals, tota la resta, la melod ia, l'barberta!, ben al contrari, s'hi monia i l'embolcall del seu moment llença sense embuts ni sordines, que són històric, que és aquell en el qual Schonuns estris més de l'ofici. Té tanta obra, berg posa el metrònom en marxa. Seper a tants formats i instruments, tan guint els hàbits dels músics populars, és múltiple, i coneix per haver-los practila matèria la que li diu quina és la múcats tants camps de la interpretació, que sica que li ha de sortir a cada moment. esdevé difícil tro bar-hi un quid. Però és 1 Guinjoan s'escolta la matèria per ferestadísticament proba ble que un dels la energia. Això volia dir al principi, és seus secrets sigui buscar l'espetit des de clar que sense fer-me entendre ... Però la matèria, que és l'única manera que la música tampoc no és per entendre-la, tenim d'accedir-hi. deixem l'enteniment per a altres disciEl Guinjoan pagès de l'adolescència plines. al Baix Camp, que fa cultura des del culVaig conèixer joan Guinjoan l' any tiu, veritable origen tel·lúric de la paraula, cava endins perquè sap que com més avall sigui capaç d'anat~ més amunt podrà pujar. D 'aquí atTcnca, ptimer de la terra no metafòrica; després, de la base sonora popu lat~ de l'acordió que captivava joan Maragall, dels cuplets que acompanyava quan va començar a malguanyar-sc la vida. J ha estat amatent sempre a altres tradicions que emergeixen de les profunditats intuïtives dels pobles, com el jazz i el namenc. Tot això no és que "encara" sigui en la seva música, és que n 'és l'argila sobre la qual l'emmotlla. Totes les bases materials de la música són presents en Guinjoan, se senten fi ns a quasi veure's i tocar-se, olorar-se i paladejar-se, perquè la música del mestre resulta que entra pels cinc sentits, perquè, seguint ab origine, l'apareU sensorial deu ser La forma de connexió de l'ànima amb la realitat. Ptimer va ser el so - ... bé. segons e l Gènesi va ser la llum , però resulta que la llum surt d'un esclat, de manera que... Un so potent, ple de colors que nosaltres anomenem G 1976, quan afegia a la seva varietat l'exercici diari del crític musical. o se sentia massa còmode en aquella disciplina, perquè haver de jutjar col·legues i músics que en un determinat moment pod ien haver de tocar alguna peça seva, no era grat per a una persona tan exigent com ell. Però el llenguatge verbal tampoc no era la seva eina d'expressió. De manera que em va confessar que, tot i que era agradós anar a concerts i fer una funció social en la d il'usió dc la música, hi aca bava patint. Eren reflexions molt interessants i que plasmaven un temps en el qualla crítica estava pràcticament monopolitzada pels compositors. Per això li vaig demanar que presidís el Curs de Crítica Musical que vaig ditigir a I'ESMUC. el febrer de 2004. I va fer-hi una preciosa i interessant intervenció. uinjoan és, personalment, un home que té to tes les plenituds vitals. Gaudeix d'allò que té però no s'estressa per ambicions ni enveges. L'austeritat personal contrasta sovint amb el desplegament del seu camp expressiu. I el sentit de l'humor l'acompanya vagi on vagi; també en la seva música a vegades pica l'ullet. El magnífic llibre que porta com a títol ras i curt Joan Guinjoan, dc J. M. Garcia Ferrer i Martí Rom , editat en tiratge curt i restringit, és un com pendi perfecte de la vida i l'obra del mestre. La llista d'obres que ha compost, els estudis que n'han sortit. els crítics que han escrit sobre ell, els intèrprets que l'han estrenat..., donen l'exacta mesura de joan Guinjoan. un dels grans compositors dels nostres temps. No és hipèrbole. G 17 449 UOrfeó Català rep el 'Els segadors: una pinzellada escolar na de les primeres lleis del Parlament sorgit de les eleccions de 1977 fou la declaració d'Els segadors com a himne nacional de Catalunya, que ratificava la que de fet regí a la Catalunya dels anys trenta; no sense una resistència d'un cert sector de la societat, que hi veia un text no gens pacífic, i amb aires de venjança. Fins i tot el conseller de Cultura, Ventura Gassol, encoratjà la creació d'un nou himne; josep M. de Sagarra n'escriví un de contundent: El cant del poble ("Glòria, ca· talans cantem cantem victòria... ") aplicat a una tomada musical molt coneguda d'Els xiquets de Valls d'Anselm Clavé. L'estrena tingué lloc en un concert de l'Orfeó Català en homenatge al mestre icolau; el públic rebé favorablement aquell cant, però paradoxalment tot seguit reclamà la interpr·etació d'Els segadors, que es continuaren prodigant públicament com a himne. En els plans curriculars vigents de l'Escola Primària, hi és prescrit l'ensenyament d'Els segadors. Interessat pel tema, volia saber com compaginaven els mestres l'ensenyança d'un cant amb lletra d' una certa violència amb la tasca educativa que advoca per la solidaritat i la germanor entre tothom. La proximitat amb una mestra experta (que ha passat per tots els graus de la docència) m'ha posat a les mans els telèfons de col·legis de diverses menes: públics, privats, concertats, rurals, urbans (situats en zones benestants o en zones perifèriques; d'estaments elitistes fins a estaments progressistes ubicats en barris obrers). Les consultes fetes m'han donat una panoràmica redu'1ble a dos grans blocs. a) Els d'algunes zones residencials procuren trobar excuses per no ensenyar-lo, o bé es limiten a ensenyar-ne a tocar la melodia amb l'instrument més proper, habitualment la flauta de bec, per obviar-ne el text. b) La majoria dels situats en zones perifèriques i zones rurals es remunten al romanç sorgit en la Guerra dels Segadors de 1640, n'expliquen l'evolució en el transcurs del temps fins a arribar a l'himne actual, del qual fan una metàfora dels enemics que han de tremolar o de les cadenes que han de ser· segades. tot fent una al·lusió al comportament propi i convertint el text en assumible per tothom. Penso que és una excel·lent actitud pedagògica. Premi Nacional de Música U 18 450 per PERE ARTÍS l passat 30 de setembre tingué lloc a I'Audüori de G irona el lliurament dels Premis Nacionals de Cultura, en els quals es va concedir el de música a l'Orfeó Català. En una cerimònia presidida pel fi ns ara president de Ja Generalitat de Catalunya, Pasqual Maragall, i retransmesa en directe per TV3, va ser la vicepresidenta de l'Orfeó, Mariona Carulla, qui va recollir el guardó, atès que el cor que dirigeix josep Vila i Casañas estava complint un compromís artistic a l'Ametlla del Vallès (amb motiu dels 1.100 anys d 'aquesta vila). Tot i això, una connexió en directe amb l'Ametlla va permetre gaudir d' una breu intervenció del cor i que josep Vila i Casañas, en nom de tot el col·lectiu de l'Orfeó Català, agraís el Premi. Mariona Carulla, per la seva banda, va destacar que l'Orfeó ha estat la primera entitat musica l que aconsegueix el Premi Nacional de Música. L'Orfeó Català ha rebut el Premi Nacional de Música per "la seva gran activitat du ranl l'a11y 2005, resultat d'un treball de renovació inicial e/1 998". E Tribut a Jo a quim Homs en el centenari del seu naixement quest és un any de celebracions, homenatges i records a una generació de compositors catalans, tots ells nascuts durant el segle xx, que tot i seguir camins diferents en el món de la composició, van conviure en un mateix espai temporal, geogràfic i històric del qual ara -assumit ja el segle XXI- comença a parlar-se en passat. El 28 de setembre, al Petit Palau, va ser el torn del longeu joaquim Hams, que durant el 2006 hauria fe t cent anys. La seva llarga vida -va viure 97 anys- va deixar un catàleg extens i valuós en música vocal, coral i de cambra i li va permetre elaborar un llenguatge propi, en què infl uències com Ics de la Segona Escola de Viena hi van tenir una empremta cabdal. Durant l'acte d'homenatge, amb la presència dc Pietat Homs -responsable d'una important tasca de catalogació dc l'obra del compositor-. A el conseller de Cultura, Ferran Mascarell, i el pianista jordi Masó -gran coneixedor i intèrpret de l'obra d'Homs-, es va glossar la figura d'un dels compositors catalans del segle XX amb més personalitat i independència. fet que es rellecteix en una obra en què el recorregut vital es palesa amb molta claredat expositiva. El Cor Madrigal-dirigit per Mireia Barrera- va interpretar amb l'exquisidesa del so que l'ha caracteritzat darrerament sis peces a cappe/la del catàleg d' Homs, des de les primerenques -en què s'inclou una evocadora ha11nonització d'El cant dels ocells i !'"Agnus Dei" de la Missa per a cor a cappella del 1943- fins a Ics més suggerents i tardorals com Flors vora el riu, basada en un antic poema xinès i datada el 1982, en què es pot observar una evolució de la música d'Hams cap a un intimisme de caire elegíac. amb un segell molt personal. M.C.P. NOTICIAR I iii;J:C•i¡f;J,i,f;i UAuditori acull el cicle de Joves Intèrprets Catalans n total de deu concerts ofereix el cicle de joves Intèrprets Catalans que promou la publicació "La Porta Clàssica", en col·laboració amb lbercamera, l'Auditori i Catalunya Música. El seu marc serà la tot just estrenada Sala de Cambra i la Sala Polivalent de l'Auditori. Com indica el seu nom, està adreçat a la promoció de músics catalans en un període avançat de la seva formació, i tot incorporant la figura del compositor resident -o compositors- es busca també d'obtir l'àmbit del repertori que calgui interpretar a propostes innovadores i, fins i tot, en algun cas agosarades. Els esmentats compositors residents són Oliver Repport i Luis Codera, obra dels quals serà oferta concretament U en el concert número 6 que, titulat "Trombó contemporani", oferirà el dia 21 de març Cassile Anton amb el quartet de trombons Slide Brass en un dels concerts f01malment més radical. Per ordre de programació. hi intervindran el pianista Alex Alguacil, el Ttio Clarinet lx3. el Quartet Alquímia -corda-, Equilater Enscmble -percussió, saxo i tuba-, el conjunt La Foll ia -piano, violí i electrònica, en un al11·e concert de característiques innovadores-, l'esmentat programa .. El trombó contemporani", el quat1et Elias, fonnat per tres sopranos i una mezzosoprano, el quintet de violoncels Seordatura Spectralis, el duo de piano i violí format per Jordi Humet i Joan Plana. i llnalmcnt la pianista Mireia Vendrell, que clourà el cicle el dia 30 dc juny. Consolidació d'un gènere amb el llibre 'Temporada d'òpera' d'Amics del Liceu J a fa anys que els Amics del Liceu editen el llibre Temporada d'òpera, un recull d'articles introductoris a la temporada d'òperes del Gran Teatre del Liceu que tracten de cada títol des de punts de vista diferents i que suposen una bona aproximació als títols programats: síntesi argumental, el context, veu i vocalita t. emegistramcnts i dos articles entorn dels aspectes més característiques del tema i la perspectiva musical i escènica que es podrà viure al Liceu. Enguany el llibre -complementat amb la visió d'un artista plàstic sobre els mites o personatges protagonistes de les òperes-, compta amb la presència del pintor natural de Cartagena Angcl Mateo Charris. La seva aportació pictòrica, des d'un estil actual proper a l'estètica del pop art i l' hiperrea lisme, és profundament personal i tanmateix suggerent. Les seves creacions evoquen el vessant més arquetípic dc Ics figures representades en Ics òperes i alhora les situen en un context intemporal que les fa més properes en el temps i el pensament dels noSires dics. De la mateixa manera, una edició acurada en el detall, l'interès creixent per l'excel·lència in tel·lectua l en les col·laboracions i el grau necessari de vigència en el temps són les caractetístiques principals d'un llibre que an1b els anys s'està fent un lloc en la categoria de publicacions dc referència sobre el món de l'òpera. Entre els col·laboradors més destacats del títol vigcnt-Te111porada d'òpera 2006-2007-. es compta amb la presència d'intcl·lectuals com Félix de Azúa -en l'article dedicat a la Manon de Massenet-, Peter Konwitschny -director d'escena de la polèmica producció del Don Car/os de Verdi que es podrà veure al Liceu després del seu pas per Viena-. Alcssandro Roccatagliati -gran coneixedor de l'obra de Belli ni- o Annc Bcssand-Masscnct -única descendent del compositor. A més a més, aportacions personals com les de l'actriu Cecí lia Roth - intèrpret de La voíx lnunaine en la vet-sió teatral de jean Coc tea u- o Mor·gan Llywclyn -autora de The Druids i gran coneixedora del món mitològic irlandès- doten el llibre d'un caràcter eclèctic i d'una amplitud d'hotitzons que prc ·agien la consolidació d'un producte que per les seves peculiaritats pot arribar a convertir-se en llibre dc capçalera per a qualsevol amant de l'òpera. M.C.P. SET PERSONALITATS VINCULADES AMB LA MÚSICA REBEN LA CREU DE SANT JORDI. Enguany la Generalitat de Catalunya ha distingit amb la Creu de Sant Jordi quinze entitats i seixanta-sis personalitats. entre Ics quals figuren set relacionades amb el món de la música i la dansa. Així, els compositors Jordi Cervelló i Josep Maria Mestres Quadreny. la soprano Barbara Hendricks. el director Franz-Paul Decker. el compositor i guitarrista Toti Soler. el poeta i lletrista josep Maria Andreu i el coreògraf i director dc dansa catalana Salvador Fa. han estat premiats amb aquest guardó. TANGENTS Amagatal ls eutèrpics A mb tota una vida de consumidor musical al darrere, un creia que ja ho sabia ga irebé tot. Sabia que hem passat d'haver de buscar quin dia hi havia concert a triar entre sis o set convocatòries diàries. Sabia que es fa música a llocs que fa anys no en feien o no existien . Encara, però, hi ha sorpreses: una cantant que donava un recital un dijous, volia rodar-lo en públic i em va convidar a anar-la a sentir, el dimarts abans, en una casa particular del carrer de Margenat. Per un moment em va venir l'aroma de l'època gloriosa del jardí dels Tarongers on el mecenes Bartomeu reunia la crema per fer bona música en anys d'escassetat. Es tracta va, però, d 'una altra cosa. En ent rar per una porta nonnal dc casa dc veïns, una amable senyora em va dir: .. Cap apa/I, al Teatrillo", i cm vaig trobar amb una sala amb seixanta o sctanta cadires on, en una mena dc creuer central hi havia una tarima amb un piano. Em van oferir un programa imprès on ni més ni menys constava que era el concert número XCIV que hi feien. Més de noranta concerts amb n o ms com el Trio Lom, Montserrat Martí, Lucrècia i un no n'havia tingut mai notícia. Es tracla d 'un benefactor. de cognom fran cès, que en una natural i amable successió dc català i castellà explicava amb ingenuïtat el contingut del concert -els intèrprets deuen ser molt bons. deia, perquè el seu currículum està ple de noms anglesos i alemanys- i encoratjava els assistents al concert gratuït perquè. al fina l, donessin una almoina per a I'Asociación Educación Sin Limites. Els arguments utilitza ts per a un públic en què abundava la gent d'eda t: Doneu diners. que quan us mo- riu els trobareu multiplicats per cent a l'altra 11ída. ja no s'atreveixen ni les esglésies a pronunciar-los en públic. Bona acústica. intimitat... Ah! I el concert que vaig anar a sentir era de la me::o lnés Moraleda amb fosep Surinyac al piano i en vaig sortir trasbalsat de la bellesa del Gelteímnis i d'una s uperba interpretació de Von etViger Lie!Je, també de Brahms. I tres peces d'Eisler i una Maja dolorosa de Granados. I un Turina, Vade retro. molt picant que va fer riure i entusiasmar quatre mongetes que hi havia entre el públic. Com un conte de fades ... per JORDI MALUQUER 19 451 DEL SEU AFFM. Sra. Alícia de Larrocha, en el recordator i d'una absència impossible Estimada amiga, Em costa una mica adreçar-me a vostè, encara que sigui en la distància -entesa en bona part de la seva polisèmia-, que ho estic fent, malgrat que són ja molts anys de coneixença. I és que vostè, amb la seva actitud concentrada i impermeable a tot allò que no sigui estrictament transcendental, d'antuvi no posa fàcil d'apropar-s'hi. Jo vaig ser un més dels privilegiats -n'érem una bona colla-, que el passat dia 15 de setembre va assistir a l'acte que en homenatge seu va promoure I'Esmuc. Tots nosaltres ens vam sentir privilegiats de poder compartir amb vostè - la seva absència només era fisica- un programa molt ben ideat, molt ple de sentit en cadascun dels capítols, que a més va transcórrer amb el tempo ideal. Acabo de dir que la seva absència només era física, però amb tot m'és difícil renunciar a pensar com hauria resultat dc diferent aquell acte amb el seu cos menut allà, amb el seu caminar fi dc trepig gaire bé imperceptible, amb el seu rostre eternament inamovible però d'una expressivitat oculta, i amb el seu gest senyorívol però minimalista i auster fins gair·ebé l'eixutesa. Però a la fi, per què perdre el temps dolent-se de l'impossible, quan el que va ser, va ser "ta n " ... ? Tan intens, tan emotiu, tan autèntic, tan intel-ligent i tan sensible. L'acte íntim de dedicació d'una aula al seu nom, amb el breu recital de Jordi Can1ell; ja a la sala d'audicions, el muntatge audiovisual -estri cada dia més imprescindible, malgrat que en aquest cas un pèl llastat per un excés de prosopopeia del narrador-; les paraules de Salvador Mas, les del COBLA 20 Del seu affm. Jaume Comellas Entre Sabadell i Broad way es dc ben jove, Agustí Borgunyó es va implicar d'una manera decisiva en la vida musical del seu Sabadell nadiu. Entre l'Escola i l'Orfeó entre altres estaments. durant anys hi va desenvolupar una profunda activitat, però els atzars de la vida i una guerra el va n dUJ" als Estats Units als trenta anys gairebé amb una mà al davant i l'altra al darrere. Mai no va oblidar la seva ascendència, però sempre va manifestar un gran respecte per la terra que l'havia acollit. Si l'art és expressió de sentiments, molt difícilment l'obra de Borgunyó podia ser aliena a aquestes circumstàncies. En el decurs de la seva vida artística va conrear tota mena d 'estils amb tota mena de grups instrumentals. Suites, ballets, operetes, cançons... i sardanes. Als Estats Units va arribar a ser considerat un dels millors instrumentadors i arranjadors, i mentre la seva fama i els encàrrecs creixien, robava temps per dedicar a la cobla. Enviava les seves sardanes a Catalunya sense haverles pogudes escoltar per una cobla, i malgrat això. obtenien no només el vistiplau dels jurats dels pr·emis de composició a què es presentava, sinó també un èxit popular extraordinari. El seu profund coneixement de la cobla i l'amplitud de mires que li va comportar implicar-se en la vida musical de Nova York van ocasionar una barreja d'estils espectacular. A Amèrica apassionava el seu deix català, mentre que Catalunya es deixava regalar per les influències que rebia a ultramar. La Cobla Sabadell ha tingut, per raons històriques i artís tiques, una no gens dissimulada devoció per Agustí Borgunyó. La cadira de solista principal l'ocupa actualment Elisenda Vilarrúbias, tenorista igualadina que ha copsat i processat aquesta inquietud fins a donar-hi forma de tesi. Amb una feina d 'investigació fina i abnegada. l'Elisenda ha tret a la llum un munt de documentació arrenglerada als prestatges de diversos arxius, i a mesUJ"a que s'apilaven els descobriments ha implicat diverses persones al voltant del seu projecte. Al final, el treball ha fructificat en forma de disc, Nostàlgia, en el qualla formació sabadellenca fa una relectura d'algunes de les sardanes mítiques de Borgunyó i n'hi incorpora d'altres no tan de domini públic, a més dc la que dóna nom al disc, darrera sardana del compositor a qui la mort va sorprendre abans que pogués instrumentar-la per a cobla. Elaborat amb criteris artístics que defugen els que sovintegen en edicions eminentment dedicades als nostàlgics del sector. la Cobla dc Sabadell i Bernat Castillejo. el seu director, protagonitzen un treball discogràfic que és alhora una interessant immersió bibliogràfica i una lliçó de cura interpretativa. Borgunyó va coincidir amb Xavier Cugat, i si, com ell, s'hagués dedicat a la música lleugera. a hores d'ara la seva obra tindria una consideració molt més generalitzada. Nostàlgia rescata de l'oblit un compositor eminent i w1 ambaixador exemplar amb un volum imprescindible a les discoteques més cultes. per JOSEP PASQUAL D 452 conseller en Cap, joaquim Nadal, i, especialment, les de la seva filla Alícia -quanta dignitat s'escola de la seva persona ... I finalment la presència activa d'aquest gran senyor que és Joaquín Achúcarro, tan fi i sensible a l'hora d'acaronar les tecles com a la d'improvisar una breu homilia. l en el conjunt, l'ambient de calidesa i d'afecte que ho presidí tot, i per damunt de tot - i ho remarco- d'admiració per la seva extraordinària trajectòria artística. Espero que no li sabrà greu si li dic que, amb tot, a mi el que més em va omplir van ser les massa escasses estones en què l'audiovisual ens va permetre disfrutar del seu art extraordinari. Allò sí que era presència seva autèntica i viva; allà hi havia el tot vostè, sadollant de grandesa. Acabo de fer esment al mot admiració, perquè crec que és el que millor expressa allò que concita la seva persona: admiració pel seu art excels, és clar. I aquesta admiració mena indefectiblement a l'afecte. Precisament un dels versos de Shakespeare que acabo d'escollar en el si del concert titulat " Instint Mozart" -en publiquem la crítica a part-, el dramaturg i poeta anglès ve a dir que la bellesa és la manifestació més sublim de l'afecte, i que és a través seu que hom hi arriba. Crec que això és el que va planar, amb gran intensitat i molt per damunt de tot, durant dues hores excepcionals al recinte de I'Esmuc aquell dia 15 de setembre. I també crec, més ben dit, n'estic convençut, que és el que més li podia plaure. CONVOCATÒRIES ARS SUBTILIOR I PREMI DE RECUPERACIÓ DEL PATRIMONI MUSICAL ERNEST LLUCH. De caràcter biennal i convocat per la Fundació Ernest Lluch, és adreça t a musicòlegs, crítics musicals, llicenciats de les facultats d"humanitats i titulats de les escoles superiors de música. Es tracta d'un ajut dc 10.000 eu ros per promoure treballs biogràfics o que recullin l'obra de compositors dels segles XVIII i XIX, preferentment de l'àmbit lingüístic català o de compositors relacionats amb l'àmbit geogràfic i cultural de la Corona d'Aragó. El termini de presentació de sol·licituds és el dia IS de novembre de 2006. Per a més informació sobre les condicions i requisits per optar a aquest ajut: telèfon 93 759 00 84; lnternet: <www.fundacioe rnestlluch.org>. Cors a l!Auditori CONCURS MIRNA LACAMBRA. Per accedir a l' ll è Curs de Professionalització que organitza l' Escola d' Òpera de Sabadell. Aq uesta edició serà dedicada a preparar l'òpera La Cenerentola de Rossini, la qual serà representada en públic pels alumnes seleccionats el dia 3 de maig de 2007 al teatre La Faràndula de Sabadell. Hi poden optar tots els cantants de nacionalitat espanyola o estrangers residents a l'Estat espanyol que tinguin la carrera de cant acabada en un con servatori professional o equivalent amb professor particula r. El repertori que s'estudiarà correspon als rols d' Angelina (mezzosoprano), Don Ramiro (tenor lleuger), Dandini (baríton), Don Magnifico (baix baríton buffo), Clorinda (sopran o lírica-coloratura), Tisbe (mezzosoprano) i Alidoro (baix). El jurat del Concurs serà format per Mirna Lacambra, Daniel Martínez, Enric Serra, Pau Nadal, Pau Monterde i Miquel Górriz. la data límit d'inscripció és el dia 29 de gener de 2007. Per a més informació i condicions de participació: Associació d' Amics de l' Òpera de Sabadell. Pl. Sant Roc, 22, 2n l a. 08201 Sabadell. Tel.: 93 725 67 34, 93 726 46 17. Fax: 93 727 53 2 1. A/e: aaos@aaos.info. lnternet: <www.aaos.info>. IX CONCURS DE COMPOSICIÓ DE LA FUNDACIÓ RIUS I VIRGILI. Certamen ad reçat als alumnes de música de sisè curs dc grau mitjà (certificat del conservatori), que poden concursa r amb una obra instrumenta l (d'un o diversos clements) o de cant, d'una durada màxima dc vuit minuts. S"atorgaran dos premis de 1.500 i 900 euros cadascun. La data límit de presentació d'obres és el dia 28 de febrer de 2007. Per a més info tmació i condicions dc participació: Fundació Rius i Virgili. Av. 3 17, núm. 6 (urbanització Montemar). 08860 Castelldefel s. Tel. i fa x: 93 665 17 7 1. I CERT AMEN DE COMPOSICIÓ DE LA FUNDACIÓ RIUS I VIRGILI. Adreçat a llicenciats en composició amb la fina litat de donar a conèixer nous talents. S'hi pot concórrer amb una obra instrumental (d' un o diversos elements) o de cant, d' una durada màxima de quinze minuts. S' hi atorgaran dos premis: 6.000 i 3.000 euros. Pet· a més infot·mació i condicions de participació: Fundació Rius i Virgili. Av. 3 17, núm. 6 (urbanització Mon temar). 08860 Castelldefels. Tel. i fax: 93 665 17 71. Fi del cicle Celebracions amb la figura de Joan Guinj oan om a conclusió del cicle Celebracions -destinat a recuperar Ics figures dels més destacats compositors catalans del segle xx- proposat per l'Obra Social de Caixa Catalunya. el passat dia 3 d"octu bre a la sa la d'actes dc la Ped rera va tenir lloc una xerrada col·loqui entorn de la figura del compositor nascut a Riudoms Joan Guinjoan. La presència del compositor i la feliç glossa que de la figura de Guinjoan van fer els experts Benet Casablancas i José Luis Téllcz van propiciar l'ambient distès i de veritable celebració de què es va poder gaudir, tot evoca nt la trajectòria d'un gran compositor -deixeble estètic de Schonberg i Boulcz- i d'un personatge entranyable - magnífiques les anècdotes dc tota una vida que es van evocar- com és Joan Guinjoan. Això es va percebre també en l'aportació que grans músics com el clarinetista Joan Enric Lluna -que interpretà Tres peces per a c/arh¡ef sol ( 1969)- . la violoncel·lista Amparo Lacruz - Elegía (monod ia) ( 1996)- i un octet dc violoncels di rigits per Nacho de Paz -q ue interpreta ren Díptic (2000)- van oferir al públic i al compositor. molt efusiu i emocionat per la satisfacció d'una celebració compartida. M.C.P. C l món coral està d'enhorabona: l'Auditori ha decidit crear un cicle de concerts de música coral que tindrà com a escenati la namant Sala dc Cambra. S'iniciarà el 13 dc gener i oferirà set concerts protagonitzats per sengles cors de bon nivell (sis catalans i un francès). amb repertoris originals, alguns multidiscipUnaris (combinant música amb teatre o lectures poètiques), amb presència dc compositors catalans i predomini dc la música del segle XX, i amb un acompanyament musical de qualitat. El director artístic és joaquim Garrigosa. una persona amb una trajectòria sòlida, vinculada a la música coral des do fa anys i des dc diversos àmbits. sensible al fenomen del cant col·lcctiu i les seves implicacions socials, i que li té ben pres el pols al món coral actual: tota una garantia. Ell mateix es va mostrar convençut de la bona salut de què gaudeix aquest col·lectiu: cada cop hi ha més cors i el nivell és més alt. 1 aquesta iniciativa és una recompensa a la feina ben feta i un formi dable estúnul per a un seguit de cors, nombrós, de segona línia que tot i que treballen bé repertoris originals i de categoria, no tenen gaires oportunitats d'oferi r-lo al públic en condicions dignes i amb recursos (mancances principals dels cicles organitzats per les federacions) amb el consegüent reconeixement, difusió i motivació que això pot reportar a la tasca d'aquests cors. I n'hi ha? Per descomptat: us en donaria una llista que ompliria la columna: per què no els coneixem? Senzillament perquè només es dediquen a cantar i mai no han sabut "vendre's". oferir el seu treball com un producte interessant i llaminer. Però alerta, caldrà estar a l'alçada: i no cm refereixo a l nive ll dels concerts d'aquest primer cicle, que està fora de dubte, sinó a la resposta i la reacció del col·lectiu coral. D'una banda. generant una bona oferta per a edicions futures: per fi els repertoris ambiciosos i el bon treball seran recompensats i tindran una via d'expressió. D'altra banda, omplint dc gom a gom tots els concerts del cicle: seria decebedor un èxit a l'escenari amb una platea mig buida. Cal mobilitzar-se no només per gaudir d'un bon concert, sinó per ratil'icar la bondat del projecte. I finalment caldrà desterrar dclïnitivament l'endogàmia congènita del món coral i haurem d"aprcndre a difondre la feina. donar-la a conèixer i vendre-la. A la necessària i per fi plenament implantada (semi) professionalització dels directors, caldrà afegir-hi un reciclatge a fons dels criteris d iguemnc comercials dc les entitats que vulguin fer aquest pas endavant. Confirmada la progressió con~tant del nive!J vocal i musical del món coral, aquesta esdevé la seva assignatura pendent. E per XAVIER CHAVARRIA 21 -1 53 PANORAMA Recordant Schünberg Amb elogiable oportunitat, la Fundació Caixa Catalunya va organitzar i celebrar un simposi internacional dedi cat a commemorar l'estada d'Arnold Schonberg a Barcelona, episodi del qual enguany es compleixen setanta-cinc anys. Simposi Internacional Arnold Schonberg. Auditori la Pedrera (Caixa Catalunya). 14. 15 i 16 de setembre de 2006. I per FRANCESC T AVERNA- BECH onscients del que suposà la vinguda dc Schonberg, s'organitzà una exposició, se celebrà un concert i, a més. el Simposi Internacional va incloure vuit conferències, dues taules rodones i. com a cloenda ,la filla, Nuria Schonberg Nono, barcelonina de naixement juntament amb el pianista Stefan Litwin -ella, recordant el parc i tot allò que va vi ure ol seu costat, i ell interpretant obres el 'ell i dels seus deixebles- van evocar la persona litat del músic. A totes aquestes activitats, hi van col·laborar també el Fòrum Cultura l d'Àustria, 1'/\rnold Schonberg Center i la Fundació Goethe, i properament, en una mena de ju111ellage, se'n repetiran alguns dels actes a Viena ... Seguint els consells dels seus metges, Schonberg havia d'evitar els freds intensos dc Berlín, i va ésser per gestió del seu deixeble. Robert Gerhard. que entre l'octubre dc 193 1 i el juny de 1932 va decidir dc traslladar la seva residència a Barcelona ... Com a paradoxa. aquell hivern va ésser molt menys benigne dels que acostumem a tenir, atès que va nevar... Tot i això. Schonbcrg va marxar ben content de la ciutat i fins i tot anibà a tenir la idea de fixar-hi la residència; tanmateix. les circumstàncies polítiques tant d'Europa com de casa nostra ho van impedir. L'estada va resultar fructífera. ja que aquí va acabar el segon acte de l'òpera Moisès i Aaron i la peça opus 33 b, per a pia11o; aquí va néixer la seva filla i li posà el nom de Núria en record del seu sojorn barceloní. Així mateix, es relacionà amb el musicòleg Higini Anglès, que batejà la seva filla , i amb Lluís Millet. També en Ics estones de lleure pogué practicar el tennis i el ping-pong amb Carles Si nd reu. Tornà el 1933 per dirigir novament l'Orquestra de Pau Casal~> i dedica un concert per a violoncel al nostre violonccl·lista basat en un dc C. Monn, un compositor del segle XVIII ... C 22 454 Certament, d'haver-se perllongat aquestes estades. el pas dc Schonberg per la ciutat hauria pogut incidir molt positivament en la nostra vida musical, perquè no era solament un compositor profundament compromès amb les idees de l'època i de l'avantguardisme, sinó que Ja seva humanitat abastava en profunditat moltes altres branques del pensament, fos en sociologia, estètica, filosofia i en l'art en general. Va viure en una ton·c modernista del carrer de Briz del barri dc Vallcarca (el carrer ara du el seu nom i, a la casa, hi figura una placa -col·locada per iniciativa d'un grup de compositors cata lans- recordant la seva estada) i va deixar una petja prou intensa per influen ciar la majoria dels nostres compositors de la generació del 51. ixí es palesà en el concert del conjunt Enscmble Reconsil Viena que, dirigit per Roland Freisitzcr. interpretà al costat de la Suite 29, unes emotives i personals Variacions i fuga sobre un tema d'Alban Berg dc Josep Soler. la brillant Sonata per a Pioloncel i piano dc Gerhard. i una versió de Tensió-Relax de Guinjoan que posava dc manifest la riquesa imaginativa del compositor. El concert continuà amb els Dos soliloquis per a trio de cordes i pia110 dc Joaquim Homs, sense dubte el veritable continuador al nostre país del dodecafonisme schonberguià. i que aquí excel·leix en força expressiva i conceptes creatius; i destacant també com a clarrera ramificació del pensament vienès, la tensa complexitat dels Epigrames de Casablancas, que van cloure la puntual col· laboració del conjunt vienès. De les conferències, cal esmentar la impar tida per Christian Meycr que versà sobre el període berlinès (J 9261933), anys en els quals Schon bcrg va estar en contacte amb Robert Gerhard i desenvolupà la seva important labor pedagògica. Molt interessant i ben do- A comentat va resultar el tema que desenvolupà Susana Zapke, que, en una síntesi clatificadora, ens presentà el vessant importantíssim com a pensador o filòsof de la música que manifestà Schonberg en els seus Aforismes i altres dels seus nombrosos escrits. D'altra banda, Andreas Jacob i Vllrich Schneideler vHn dissertar sobre punts estrictament musicals, com són el contrapunt, la instrumentació, i també sobre la religiositat en l'obra del vienès, mentre que Eugenio Trías va presentar magistralment la figura de Sehonberg com un innovador teòleg de la música, amb propostes interessants i suggestives. n alh·e tema, la interacció del serialisme entre Viena i Catalunya, va ésser exposat amb exhaustiva documentació per Agustí Charles. Quant a la dissertació de Casablancas, se centrà en la innuència de Schonberg entre els compositors catalans. Per últim, en la taula rodona que moderà Susana Zapkc, tant Joan Guinjoan com Xavier Benguerel es limitaren a parlar dels inicis dc la seva carrera com a compositors i van obviar el tema que se centrava ni més ni menys que en l' impacte d'Arnold Schonberg a Catalunya. Hi hagueren altres conferències i una altra taula rodona a les quals qui signa no va poder assistir. En conjunt, podríem dir que tots els actes tingueren un públic força Htent i interessat i que, en termes genera ls, el simposi serví per confirmar amb més o menys força la valoració que hom té sobre Schonberg i la seva obra, aspecte certament positiu que s'hauria d'estendre a altres figures que han imprès ca ràcter i personalitat a la música del nostre temps... U PANORAMA A PROPÒSIT DE... Inici de diversos projectes discogràfics Jesús Rodríguez Picó i Marc Moncusí És imminent la sortida al mercat d'un nou CD de Jesú s Rodríguez Picó que inclourà la seva òpera E l paradis de les muntanyes i ja està treballant en nous enr egistram.ents. Amb motiu d'aquest bon n1omen~ parlem amb ell i amb Marc Moncusi, director del Barcelona Modern Projecl. per ALBERT TORRENS -Com valora l'aparició d'aquest ú ltim enregistrament? -JRP: A mi, els enregistraments 111 'interessen molt, i especialment aquest últim, perquè és molt difícil gravar una òpera de cambra de prop de seixanta minuts. A més, jo, com a autor, també prefereixo mostrar un treball d'una certa complexitat, no una obra de deu o dotze minuts. perquè a les d'aquest tipus, el públic hi té un cert accés. I això ha estat possible gràcies al contacte amb en Marc Moncusí. -Si enregistrar és difíci l, què en pensa dc les p ossibilita ts d' un autor contemporani per produir i programar Ics seves o bres? -)RP: Com a autor, veig molt moviment musical a Catalunya. I jo, la veritat és que fa diversos anys que vaig treballant amb una certa constància. Són composicions de tipus molt diferent, des de les pedagògiques a les orquestrals. Normalment són encàrrecs de conservatoris, músics i orquestres. Crec que d'un any ençà hi ha hagut un gir de la política cultural beneficiós per a l 'au tor, és un inici que s'ha de consolidar. encara queda molt camí. -Un cop disposem dels mitjans, ¿podem afrontar aquests projectes amb garanties de qualitat? -MM: El nivell mitjà d'w¡ intèrpret professional català actual relativament jove és molt més alt que fa uns anys. En primer lloc, perquè la formació del e OM TA 'l'S ALTRES COL-LEGUES DE PROFE SSIÓ, JESÚS RODRÍG UEZ PICÓ HA COMBI AT LA COMP OSICfÓ AMB L'ACTI VITAT CONCERTÍSTICA, LA P EDA GOGIA I F I. S J TOT LA P LANIFICACIÓ MUSICAL. D ES DE li'A DOS ANYS TAMBÉ ÉS CODmECTOR ARTÍSTCC I COMPOSITOR RESIDENT DEL B A RCELO NA MODE RN PROJECT, UN ensemble FUNDAT 1 DIRlGIT PER MARC lVIO NCUSÍ. P LEGATS F ORMEN UN TÀNDE M QUE JA HA DONAT I!: LS P I:UM El\S FRUITS T QUE PREPARA, COM A PASSOS SEGÜENTS, .!] E NREGISTRAMENT D' U A OBRA P ER A CLARINET 1 GRUP INSTRUMENTAL I J}òPJUU ffOte/ Occidenl , AMB UNA TRENTE A D' INTÈRPRETS. músic cada vegada és millor. també humanísticament, i després perquè molts músics s'han format a l'estranger. i això no vol dir que hagin estat més ben formats. però sí que han 11ist més coses, han rebut molta informació i llavors valoren més el que tenim aquí. -Per què creuen que costa tant d'acceptar la música contemporània? -MM: A casa nostra, els grans corrents artístics sempre han arribat un cop a fora ja lw11ien desaparegut. El retard i la mala assimilació d'aquestes influències lza provocat 1111 cert rancor en l'oient davant de la música contemporània, que encara avui patim. No po t ser que program em Sclli)nberg o Bartók i la gen t digui que això encara és contemporan i, quan de la manifestació d'aquests autors ja fa wts quants anys. Ara es torna molt més a la tonalitat, a un llenguatge molt més assequible. -lRP: La música que fèiem fa vint o vint-i-cinc anys, que en aquell moment ens sembla11a que era la e¡ ue s 'havia de fer. ara entenc que és w1 capítol acabat de la història de la música. Continuar escrivint avui de la mmeixa manera que entre els anys quaranta i setanta, connectant amb l'Escola de \liena. el serialisme integral u /'at:ar, pot interpretar-se com viure d·'esquena a la realitat. Per a mi, compondre ara vol dir escriure un tipus de música que. tot i ser contemporània, pensi també en el públic i en la possibilitat de comwlicar. -Finalment. com a autor, ¿pot preveure l'evolució del seu estil en el futur? -)RP: És difícil. Cada obra té ww relació amb el que acabes de fer, se suposa que de creixement. I lti /ta ww idea de catàleg, de créixer en una direcció. Jo lze incorporat àmbits com/a música de cinema. el ja:z i fes músiques de/món. Són elements de l'en tom que. en comptes de veureïs des d'una posició de jerarquia. procuro utilit:arfos per ampliar les possibilitats expressives. 23 455 Tèbia fi de commemoració buix de personatges que no animozartiana al Liceu ben ni a arquetipus per manca LA CLEMENZA Dl TITO de W. A. Mozart. Llibret Pietro Metastasio (adaptat per Caterina Mazzolà}. Michel Shade. Véronique Gens. Ofèlia Sala. Vesselina Kasarova. Marianna Pizzolato. Umberto Chiummo. Orquestra i Cor del Gran Teatre del Liceu. Dir. escènica: Francisca Negrfn. Dír. musical: Sebastian Weigle. GRAN TEATRE DEL LICEU. 2 D'OCTUBRE DE 2006. per J. Comellas ue més enllà dels doscents anys de la seva estrena, els experts encara no es posin d'acord sobre si La clelllenza di 7lto és o no una obra gran, d'antu vi crea un cert estat de prevenció. És allò del sedàs dc la històlia. o pretenc pontifïcar i em limitaré a assenyalar que com a mínim no és una obra feta des de la necessitat ~.:rem iva íntima del compositor. l <~ ixò no sols pel fet dc ser un encàrrec, a més resolt a una vdocitat considerable, sinó sobretot perquè en eltrans- Q curs de tota la partitura, el geni mozartià brilla més per la conseqüència amb solucions conegudes tot al llarg del seu opus, que per la força original i innovadora que implimia a cada nova composició, sobretot en aquells anys tan intensos de la li de la seva existència. I el fet que a més partís d'un argument d'arrel mctastasiana -una mTel ja força eixorca aleshores-, sens dubte hi ajuda. Per això aquesta Cle111en:a di Tito, confegida amb el canemàs d'un argument insubstanciós i el di- Mozart total RMC )6-:J - INSTINT MOZART O L'ÒPERA D'EROS I THÀNA TOS. Idea general. guió i direcció musical: Xavier Baulies. Orquestra Simfònica Camera ta Sant Cugat. Cors Camerata Sant Cugat CMSM. Coral Polifònica de Tremp. Cor Infantil Casp de Barcelona. Aniol Botines, tenor. Mercedes Guinea. soprano. Margarida Lladó, mezzosoprano. Germà de la Riva, baix. Mercè Pons i Pau Miró, recitadors. Coreografia: Montse Sanchez i Ramon Baeza. Direcció escènica: Eduard Muntada. PALAU DE LA MÚSICA. 26 DE SETEMBRE DE 2006. per J.C.C. ' Any Mozart -o l'altre Any Moutrt- s'està escolant enmig d'un context d'indi f'c rència i de decebedora manera de complir les expc~.:tativcs que, en abstracte. havia desvetllat la commemo- L ració del 250 aniversati del seu naixement. En aquest context, una proposta com aquesta resu lta un fet reconfortant, ja que acara el "contingent" rememoratiu amb unes dosis dc creativitat de cos caracterològic, es construeix sobre una estructura intema ja obsoleta. tacada dc recitatius gairebé secs i amb el recurs dc l'inesgotable inventiva melòdica pròpia de l'autor que li forneix moments fins i tot brillants, però sense emprendre el vol vers la transcendència autèntica. vers aquell alè poètic propi de les obres grans. Al Liceu ha arribat amb un moll bon equip vocal, insòlitament homogeni -hom podtia parlar d'una producció de companyia dc teatre estable-, però potser per això mateix també sense capacitat d'imposar unes personalitats impactants capaces dc trencar l'encefalograma poc contrastat que va acabar essent l'ensenya definitiva de la representació. El suport orquestral, brillant com sempre que es compta amb el guiatge de Weigle. en aquesta oportunitat tanmateix no va estar sobrat dc polidesa. Alhora, l'escenografia -en dues meitats de cas11ctesístiques molt diferenciades- tampoc no va tenir capacitat "ambientadora'' i suggeridora, en una proposta que, com tantes d'altres de tall no descriptiu, o figuratiu, quan no saben imposar un veritable clímax ni que sigui en abstracte, haulicn d'anar acompanyades -eom es fa amb l'argument- d'una pantalla que a cada moment n'expliqués el contingut semàntic. I em dispensaran la boutade. Amb tot això no vull pas negar que les tres hores llargues de representació no resultessin intrínsecament belles, que no manquessin aplaudiments per als cantants que interrompien el ritme de la representació - fins a l'abús-, que tampoc no en manquessin al fina l- i força abundosos- per a tots els intèrprets i que el conjunt no tingués un elevat nivell de dignitat. Però una cosa no lleva l'altra. que tant hem trobat a mancar tol al llarg de l'any. arreu satisfetes amb versions més o menys dc tràmit del Requiem. I esmentem això conscients que justament aquesta obra és la basc del muntatge que ha ideat i conduït amb una absoluta solvència Xavier Saulics. Emprant-lo com a canemàs, però situant-lo en un paradigma d'obra total -paraula cantada, paraula recitada i ballet, aquella d'acord amb els bellíssims sonets de Shakespeare- , sorgeix una altra realitat enormement suggestiva. Aquí no es tracta d'expetimentar amb noves formes dc la figura "concert", sinó d'oferir una creació que comença i acaba en si mateixa i que cerca sobretot crear un tot d'emocions noves. inquietants per com atien la imagi11aci6; per la manera amb què a cada pas embolca llen l'espectador d'un tot dc suggestions que encara que en gran part li resultin inaprehensibles en el detall. acaben amarant-lo d'una indefinible càrrega emotiva. Hom no voldria donar una imatge sobredimcnsionada dels valors d'aquesta realització inclassificable. L'ensamblatge del ballet en l'acció i el de la paraula poètica, només parcialment disfrutada malgrat la bona interpretació dels recitadors, no sempre va resultar fluid. L'elogi rotund en tot cas és per l'ambició, originalitat i ~.:o­ herència de la proposta i, finalment, per l'alta dignitat i noblesa de tota la versió. Musical petit i reeixit El MUSICAL MÉS PEllT. Dir.: Daniel Anglés. Merrily we roll alongd'Stephen Sondheim. VILLARROEL TEATRE. 8 DE SETEMBRE DE 2006. per J. C. C. ----- l Musical Més Petit, la fon11ació liderada per Daniel Anglés, que va néixer fa deu anys en una sala petita ~I Versus Teatre, si no m·e n'Oi que va csdatar al TNC de la mà dc josep Maria Flotats, celebrà l'esmentada efemèride amb una producció rodona, sense fissures, plena d'encerts E 24 456 dintre de les limitacions pròpies del petit o - més ben dit- mi~à format. Més d'una vegada hem parlat aquí del '·concepte català" del gènere musical. centrat més en la imaginació i l'aprofitament exhaustiu dc recursos que en l'excés d'aquests. I en aquest sentit, la producció que ens ocupa en constitueix un exemple paradigmàtic. Hom parteix d'un material de gran solvència -Sondhcim és molt Sondheim-, amb un argument original que camina del revés: comença pel final i acaba pel principi en un successió dc jlash-back moll ben lligats. I és clar. amb una música i uns temes cantats, generosos en meIodisme netament anglosaxó i alhora dc paladar còmode. Daniel Anglés -director. intèrpret i ànima de la companyia- ha sabut conduir amb autoritat la proposta, lot mantenint molt ben ll igat el ritme dels diversos quadres -o èpoques que reviuen els personatges-. sense defallences ni buits perceptibles. Tot això comptant amb un equip jove i esplèndid en recursos i il·lusi6 -amb la presència gratificant de la ja més feta i gran artista de musical Ester Bartomeu- , i confegint d'aquesta manera un espectacle rodó. en què tot està al seu lloc, sense pretensions d'anar més enllà del que permeten els recursos disponibles i amb l'honestedat de l'alta tl rtcsania. Bernat Vivancos estrena una coinposició en el Inarc de l'exposició sobre Gargallo, a la Pedrera n el ma rc de l'exposició Gargallo, oberta al públic a la Sala E d'Exposicions de la Pedrera del 31 d'octubre de 2006 al 28 de gener de 2007, el compositor i professor de l'ESMUC. Bernat Vivancos, va presentar el 30 d'octubre passat una obra titulada "Contemplació polièdlica de nu femení'' per a violí solista, cinc violoncels i dos contrabaixos. L'obra, de setze minuts de durada i interpretada en la seva estrena pels estudiants de I'ESMUC Elena Rey (violí solista}; Maria Bou. Alba Haro, Marta Requena, Jordi Claret i Oleguer Aymamí (violoncels); i els contrabaixos Joan Drovet i Oriol Xicart, s'emmarca dins la dinàmica d'encàrrecs periòd ics realitzats per la Fundació Caixa Catalunya que dirigeix Àlex Susanna. Posteriorment, la composic ió de Vivancos s'enregistrarà per formar part d'u n CD editat per la mateixa Fundació Caixa Catalunya, juntament amb d'altres encàrrecs. L'enregistrament musical anirà a càrrec de l'exa lumne de Sonologia de I'ESMUC, Gerard Font. Pel que fa a l'exposició, presenta més d'un centenar de peces de l'artista Pablo Gargallo (Maella , 1881- Reus, 1934 ). amb l'objectiu d'apropar al pú- blic l'obra d'un dels escultors més rellevants del segle passat. L'obra prové de més d'una vintena de museus i col· leccions, no només de Saragossa i Barcelona sinó de França (París, Rivesaltes, Ceret. Grenoble, Dijon, Marsella). de Suïssa, Bèlgica, Madrid i Nova York, entre d'altres. L'exposició, comissariada per Rafael Ordóñez Fernfmdez, conservador en cap del Museo Pablo Gargallo de Saragossa, incideix en les seves aportacions al procés d'alliberació física i reformulació conceptual de l'escultura, decisives per a la comprensió de l'evolució de l'art del segle XX. Pasqual Maragall visita per primera vegada l'ESMUC oincidint amb el dia de Ja inauguració de Ja nova sala de cambra dc L'A uditori, el 9 d'octubre passat. el president de la Generalitat, Pasqual Maragall. va realitzar la seva primera visita oficial a l'Escola. El president va ser rebut pel coordinador general del centre, Josep Roda; així com pel director de I'ESMUC, Salvador Mas; la gerent, Roser Galí, i el sots director, Oriol Ponsa. Després d' una breu aturada a l'àrea dc secretaria acadèmica, Maragall va saludar tots els caps dc departament, convocats a la sala d'orquestra, i es va interessar per diversos aspectes relacionats amb el dia a dia dc l'Escola. Com a mostra d'agraïment per la visita i en nom de la resta dc companys, el cap del departament de Jazz i Música Moderna, Manel Camp. va interpretar una composició al piano. Per últim, el president de la Generalitat va aturar-se detalladament a la biblioteca de l'Escola, l'estudi de gravació i diverses aules del primer pis de I'ESMUC. C 2 ACTUALITAT ifjMIJij Llicons mestres Elisabeth Leonskaja ent gala d'una generositat extrema i atenent a la invitació del seu col·lega i director de l'ESMUC, Salvador Mas, la prestigiosa pianista russa Elisabetb Leonskaja va impartir una classe magistral a l'Escola el dimecres, 4 d'octubre passat, com a preludi de les seves actuacions a L'Auditori. Leonskaja, dirigida per Franz-Paul Decker. i acompanyada per l'OSC, el Cor Madrigal (que dirigeix Mireia Barrera) i el Cor Lieder Càmera (amb Glòria Coma al capdavant) va interpretar les obres següents: F BACH/ELGAR: Fantasia i fuga en do menor per a orquestra, op. 86 ( 1922) BEETHOVEN: Concert per a piano i orquestra núm. 4 en sol major, op. 58 BRAHMS: Niinie,op. 82, Cançó del destí, op. 54, Selecció de Danses hongareses De manera prèvia a la realització d'aquests concerts, iniciats el d ia 5 d'octubre, la pianista russa va realitzar una llarga classe magistra l, de prop de cinc hores de durada, a la sala d'orquestra davant la mi rada atenta de professors i a lumnes de l'Escola. Els alumnes participants a la classe magistral van ordre: set~ per aquest Medir Bonachí: Sonata KV. 330, en do major. I r moviment, de W. A. Mozart Carles Marigó: Sonata en mi bemoll major. Op. 7. núm. 4. I ri 2n moviment, de Beethoven Maria Lorenzo: Preludi i fuga en mi bemoll menor. Volum 1., Clave Ben Temperat de Bach 5 preludis de Scriabin lmma G il: Sonata en fa major, KV. 332. de W. A. Mozart Josep Garcia: 3 transcripcions sobre Listz UESMUC reprèn amb la visita d'Elisabeth Leonskaja l'activitat acadèmica vinculada als cursos, seminaris i classes magistrals corresponents al nou curs 2006-2007. 3_ _ iJj.\(ilj ARTICLE Qj verli mcn t literari-musical, dedicat a Joan Gwnjoan, membre iHust:r:íssim de la Reial Acadèmia de Belles Arts de Sant Jordi, en reconeixement a la gran labor que, en pro de la música contem porà:llia, va realitzar amb el grup Diabolus in Musica, que ell tantes vegades dirig:í. Diabolus in Musica Història d'una nota infausta I per CARLES GUINOVART I RUBIELLA i havia una vegada un do, ara fa molts, molts anys, en temps de l'edat mitjana, que vivia en un convent. Viure reclòs en el si de l'Església compottava una actitud sotmesa i obedient: la litúrgia i els cants, la música monòdica i la severitat dels dogmes, representaven un règim modal on el privilegi podia recaure jeràrquicament en qualsevol dels sons de l'escala diatònica. El do era encara jove i hagueren de passar moltes coses abans no arribés a fer valdre els seus atributs dc nota principal. L'ambient dc perfecció conventual on es desenvolupà aquella primera etapa semblava que havia dc portar-lo a una vida recollida, contemplativa, apartat del món. El do, com un monjo més, dc bon principi no ambicionava cap protagonisme, sinó que més aviat aspirava a l'anonimat hum il de la seva condició dc serf dc Déu. Les seves freqüències vibratòries ressonaven, com Ics dels seus germans, sota les voltes dels temples romànics. Més tard. a l'època gòtica, barrejades amb l'olor dc l'encens. arribaren a enlairar-se més encara. en aquella elevació mística de les noves catedrals que, plenes de llum, apunten cap al cel. El l. doncs, era un més entre lacomunitat dels sons: fins i tot el seu mode no era, ni dc bon tros. dels prefetits per la litúrgia. Abans que el jònic (mode que el representava) hi havia el dòric (re). el frigi (mi), el lidi (fa), el mixolidi (sol). i cadascun tenia accents i característiques propis netament definitoris. El primer mode, el protus (dòric o mode dc re), havia, necessàriament, d'ésser cqu~n i mc-<:om a pare priOt·entrc els modes- i, per tant. el més equili brat. Eren altres temps, i a l'edatmitjana el do. com a ta l, era insignificant. Vaja, que no estava dc moda! La música, en aquell temps, no preten ia ser hedonista. ni s'escrivia per complaure, sinó per incitar a la devoció, la introversió, el recoll iment. resperit d'abnegació. I en el cant pla -<:n el cant anomenat gregorià- era eleva- H 4 ESMUC 1 ció de la paraula. Per això era una música fonamentalment monòdica! Una filosofia eminentmen t religiosa no podia sinó jugar, a l'època, amb els conceptes oposats de bé i mal, dc llum i tenebres: per això. maniqucísticamcnt. els sons més allunyats del sistema diatònic, el fa i el si (el primer i el darrer en l'ordre dels sostinguts o dels bcmolls) es repel·leixen, i els entenem com a quelcom antinòmic i negatiu envers la devoció i l'apropament diví. En una paraula, la successió de tres tons seguits (sense cap semitò capaç dc suavitzar el gir musical) l'ou considerada antireligiosa i diabòlica. Ex. 1. Sèrie diatònica per a quintes D'aquesta manera, el dolent del nostre conte, el Diabolus in Musica, fou la personificació del diable, i es així com el tríton melòdic (el fa i el si connectats) quedà mareal definitivament, des d'aquell moment d'ascetisme extremat, per un sentit mefistofèlic. oposat a la perfecció divina de la quinta justa. .E. • 1 Ex. 2. El tríton melòdic Uautor dedica aquest escrit a la gran tasca en favor de la música contemporània de Joan Guinjoan a través del grup Diabolus in Musica, que ell dirigí. Però al llarg del temps, do intueix, s'adona que potser el seu lloc no ha d'ésser sempre necessàriament l'Església, els cants religiosos o els contrapunts governats pel cantus firmus; de manera que penja els hàbits, abandona la sotana i es proposa, com un nou Faust, conquetir el vast món. Menh·estant han passat moltes coses: la música fa temps que va deixar d'ésser monòdica i visqué els entreteixits de la gran polifonia modal fins arribar a un gran canvi. Un canvi radical i revisionista: el despertar humanista que es coneix amb el nom de Renaixement. Aquesta nova situació, molt més mundana, serà la que donarà al do la possibilitat de jugar la seva basa. íntimament lligada amb el naixement de rharmonia i de la tonalitat incipient. Des d'ara, el que s'estilarà no és l'ondulació melismàtica dels cants monacals, sinó la implantació progressiva dc l'acord de tres sons. que donar~ pas al naixement d'una nova era. I. ara sí, serà a través de l'acord, un acord que s'anomenarà pe1j"ecte, que do comença rà a imposar-sc i prendre importància. Ex. 3. L'acord perfecte major I ART I eL E El pacte assaren els anys. les dècades. les centúries, i un dia. ja en el Renaixement. trobem el do en el seu gabinet, elucubrant sobre l'esdevenidor, qüestionant-se com realitzar la seva ambiciosa escomesa: afany de protagonisme i d'eterna joventut. Enderiat en aquests pensaments, cercant en còdexs, tractats i incunables polsosos una solució als seus anhels, invoca de manera insensata les forces ocultes i transcendents del destí: pren contacte amb el món antagònic de la perfecció, el més allunyat de la quinta perfecta o divina, el tríton musical, Mefistòfil o Diabolus in Musica. P I .. DIABOLUS: Oh, mortal, m'has invocat! Aquí em tens, disposat a complaure't. Do: Fins ara m' he mogut discretament dintre dels modes eclesiàstics. Cap dels modes importants em representa, i estic tristament relegat a un mode jònic de poc reconeixement. DIABOLUS: Certament, estàs diluït en diversos modes eclesiàstics. i la teva nota final , com dius molt bé, tampoc no té rellevància. Però no t'hi amoïnis, jo puc fer de tu el gran mestre, el centre de l'univers musical, el senyor indiscutible al qual res no es nega. Mira ... , jo tinc un poder immens, un poder resolutiu més gran que el de qualsevol altre interval; les meves capacitats. per aquest fet, van directes a l'objectiu. ~ semit. :;e~ (i t. ' semit. Ex. S. Acord de sèptima de dominant, negres el si i el fa J I sense mi no hi hauria l'esperit dinàmic de la tonalitat; estaríeu encara en el règim de la pentatonia ... Pobres diables! e " , • ., = .,. ça , o A Ex. 6. Pentatonia i cercle de quintes Do: Què vols dir, exactament? DIABOLUS: Que hem de fer un pacte. Jo et donaré els llorers i la glòria, seràs el rei de la tonalitat (en la seva expressió més genuïna de tecles blanques) i posseiràs, com a tònica que seràs, el sentir de totes les èpoques, des d'abans del Barroc fin s a l'Expressionisme dc la Segona Escola de Viena, passant pels diferents "ismes" fins ben entrat el segle xx. Gràcies a mi seràs el rei dc l'univers tonal i conqueriràs el que és més pregon en la música, l'art excels dels grans genis. Do: I què em demanes, a canvi? DlABOLUS: No creus que haig de demanar-te l'ànima ? Aquesta ànima que vibra en els harmònics de la teva dominant, la constcl·lació sonora de la ressonància. T'estic demanant, amb els harmònics, l'ordre sublim de la tonalitat. 1 I I 4 J I !!. t to 11 12 lS « tS t6 _ ¿::§3'9 . Ex.7. Harmònics de sol La teva absència en aquesta constel·lació de dominant et fa imprescindible. com a catalitzador de la seva energia. Per contrapartida. la meva presència en aquest desplegament entre la sensible i la sèptima (harm. 5-7, 7-1 O, 10-14), crea entre nosa ltres un enllaç perfecte, un engranatge resolutiu que ens complementa meravellosament. Tot el vigor de la ressonància de dom inant apunta cap a tu, de manera inexorable. Donat aquest engranatge idoni entre tu i jo en la constitució de la cadència, em permeto oferir-te una extensa i llarga vida com a entitat tonal de més de cent..., què dic cent! , dos-cents, té, si vols fins a tres-cents anys! Però, això sí, finalment hauràs de lliurar-mc amb la teva caiguda tot el que ha estat la història de la música tonal: Renaixement, Barroc, Classicisme, Romanticisme, impressionisme - m'hauràs de lliurar la leva essència. el teu jo més profund. Des d'aquest moment perdràs els teus atributs: ja no seràs perfecte! i major, ni menor, seràs un simple individu. semblant a qualsevol dels teus congèneres. Do: Però .... serà.... dius, molt enllà. no? (reflexiu). Trescents anys ... ! DIABOLUS: Tu. do, sense aquests parcials, sense aquest seguici, no tens projecció. Els teus propis hannònics t'enalteixen, et donen vida, et justifiquen. 1 ~ ._, 2 $'[? Ex. 4. Resolució harmònica semitonal jo, en tant que tríton, tot abastant els extrems de les set notes ordenades per quintes, he engendrat els semitons; sense mi no tindríeu ni la sèptima ni la sensible de l'acord de dominant, - !! I if)MIIij &JI 2 3 5 • .. 6 7 8 9 10 11 12 1J 14 15 16 _ n ~ tt , . . . .. . . . .. : . . ..L li Ex. 8. Harmònics de do Què seria, per exemple, del piano - el magne instrument romàntic- sense l'em bolcall de la ressonància? El principi físic que t'alimenta i el seu espectre fantasmagòric són a la base d'allò que anomenem harmonia. No veus la relació secreta entre Ics paraules harmònic i harmonia? És un sortilegi de la mare naturalesa! Una harmonia projectada que, no obstant ai.xò. és expressió matemàtica -<les de Zarlino- de la teva pròpia essència. L'ordre artístic que genera aquesta facultat, aquesta ressonància dels harmònics. ànima teva que comprèn la tonalitat fins a l'Escola de_Viena. és la que vinc a cercar! Do: I tu, per a què la vols? DlABOLUS: Per viure joiosament aquesta gran aventura artística i musical. peripècia engrescadora i exultant, però sobretot perquè jo també hi sóc, en aquest espectre sonor. Tingues en compte que el meu gran poder ve precisament d'estar situat sobre la teva dominant. Observa la significació coercitiva del terme! Gràcies, però. a la meva potestat. que poso al teu servei t'enaltiré, segons el nostre pacte, fins a cotes insospitades. Do: I només per tenir-te a distància de mig to, en qualitat de nota sensible, s'aconsegueix la fórmula màgica? DIABOLUS: És exactament així, a més a més del fa , que tendeix cap a la reva tercera, el mi , tot satisfent la resolució dels únics semitons diatònics dc l'escala (ex. 1, 4, 5. 6) ens mostra la cadència. v Ex. 9. Cadència 1 v 1 5 ESMUC i{j.',(iij ARTICLE Aquesta fórmula universal atorgarà tal poder. enriquintse ella mateixa, que evocarà el geni de Bach i de Mozart per crear el miracle de la seva perfecció, un poder que estructurarà les més grans simfonies que s'hagin escrit mai. Un poder extraordinari mentre regni la tonalitat de la qual seràs paladí, i jo seré el teu impulsor obedient. Do: Ma leït interval! Tens poder de convicció! Sento una gran esgarrifança, un calfred que em travessa l'espedt fins més enllà de la columna dels microintervals ressonants (em grinyola més enllà de l'harmònk 16 ... !). Cal dir, verament, que si és així, malgrat el final nefast que m'ofereixes, la proposta és temptadora! DIABOLUS: (Sorneguer) I com creus que ha d'ésser, venint dc mi, artífex suprem la seducció... Do: La música, per tant, ara serà hedonista, proporcionarà plaer escorcollant les entranyes de l'ésser, de l'emoció, i jo, grl1cies a la fórmula cadencial que tu em procures, governaré lots els "ismes", tots els estils. DIABOLUS: Serviràs per clou re grans prodigis, també en la teva pròpia tonalitat. No és do major la tonalitat de la "Júpiter" amb la qual Mozart -o Schubert (a "la Gran")- s'acomiaden de la Simfonia? 0 ... no és també un sublim do major, l'ariel/a amb variacions de l'op. I I I, el to amb el qual el darrer Beethoven diu adéu a Ics sonates per a piano? No diguis que no és meravellós, que no seran experiències excelses, incommensurables, Ics que viuràs pletòricament, com aventura fàustica, des del cor mateix de la tonalitat; fins i tot, per tancar capítols, sovint, des de la teva pròpia tonalitat. Al'lt:e.t:Oo 1noho. ._.nnpUu·lrt cnn l;ttJilr .....,. ¡; ( --- rrnFfc lf'I.Mlu nu•) Ex. 10. li nici de l'arietta de l'op. 111 de Beethoven Do: Ja veig que insisteixes i no em dones opció. DIABOLUS: Mira ... , t'ho repeteixo, tindràs una existència tonal i un domini absolut d'almenys tres-cents anys! Diguem, per precisar, que et deixo arribar fins ben enh·at el segle xx, quan arribi la desintegració de la tonalitat. I posem com a termini l'òpera Wozzeck d'Aiban Berg que, tot i ésser una obra atonal, no és encara una obra escrita amb els procediments serials. Però l'assassinat dc Maria a mans de Wozzeck i la "Invenció sobre una nota", precisament la nota si que em simbolitza, deixa al descobert la substància musical de la tragèdia. El si fatídic que inunda tota l'orquestra. en l'interludi següent. es clava punxant la sensibilitat de l'espectador, fa un nus a la gola i angoixa l'ànima. Aquest crit esfere'ídor de la protagonista. que va des del si més agut (precisament el si!) en gran glissando. fins a les profunditats de l'abisme existencial, fons insondable, ontològic. dc l'ésser; aquest cdt, que, com ja saps, ve de la meva nota, et ressonarà a tu, do, això sí, per tota l'eternitat! I serà la teva sentència. el teu infem. la teva punició. Aquest crim teatral, do, esdevindrà doncs, també, la teva mort (així com la de la tonalitat que simbolitzes) i la fi absoluta del nostre compromís. Do: En tot aquest temps els estils hauran anat canviant: cada músic parlarà el seu llenguatge, cada compositor tindrà la seva pròpia expressió... Com intervindrem en aquest procés evolutiu? DI ABOLUS: Et deixaré accedir altra vegada al si de l'Església, edificar cantates, passions religioses, rèq uiems, oficis, càbales esotèriques ... Si en un principi parlàvem de set notes diatòniques - ho record es?-, aquelles, per exemple, que eren les tecles blanques del teclat, aquella escala que tu mateix inauguraves com a primera nota, i que anomenàvem escala de do, ~ <J 9__) ' 9 '' T Ex. 11. Escala de do major ara, de mica en mica, envairem les tecles negres per aportar, amb intervals molt més tensos, una major càtTega expressiva a través del cromatisme. Des de les diferents dominants secundàries multiplicarem de manera wagneriana els meus poders t1itònicoresolutius dins d'un exacerbat cromatisme i una '·melodia infinita" que posposa contínuament el seu assentament per manifestar els deliris de Tristany. Que vols altres ideals? Et deixaré intervenir en el destí pur de Parsi fai! Ja ho veus, les relacions entre els sons arribaran a ser molt intenses i semblarà que vas perdent potència i autoritat, però mentre jo t'avali, et manti ndràs ferm. Do: I quan arribi Debussy? L'harmonia-color, noves modalitats, exotismes ... DIABOLUS: Serà llavors el principi de la fi! La modalitat arcaica, fins i tot aquella de la qual procedies p rendrà una nova dimensió i sorgiran altres escales, alienes a la presència dc la sensible, i aquí jo començaré a retirar-me i vindrà aleshores el teu declivi, de mica en mica t'aniràs eclipsant. Ara me n'haig d'anar! Mentrestant tu vés a veure els nostres amics de la Camerata Fiorentina, el comte Bardi i els seus companys per obrir-nos pas en el nou món de l'òpera. Més tard, vés a visitar Monteverdi, per continuar el nostre periple. Ja veuràs quantes aventures i vicissituds viurem! Do: Som-hi, doncs! I l'ombra funesta s'esfumà en la tenebra ... Epíleg T ancat el cercle, el do, ara ja fora de la tonalitat, tornarà a l'a nonimat: serà una nota com qualsevol altra . L'Escola dc Viena, primer, i després el serialisme, li hauran pres tot p rotagonisme. Com ja s'ha d it altres vegades, el socialisme o. fins i tot, el comunisme entre els sons li hauran ll evat, a ell. "príncep de la gran època de la tonalitat". tota jerarquia. Tornant així 6 ESMUC als principis, el do tindrà menys importància encara que a l'era modal, però haurà viscut una vida envejablement intensa, un moment màgic, una autèntica època daurada de la història de la música . Sí, és veritat, els harmònics, expansió física de la ressonància de l so, encara continuaran funcionant, però de manera més universal i en un altre context. Fins i tot sorgirà una música espectral, eminentment especulativa, sobre les qualitats expressives del timbre, que arribarà a visuali tzar i manipular amb els aparells electroacústics ... Però la il·lusió de perennitat del do, el seu idea l constructi u d'aco rd amb e l tríton harmònic que va donar lloc a tota una e ra g loriosa, s' haurà extingit per sempre. El somni d'aque lla nota infausta s'haurà, així, acomplert. Carles Guinovart i Rubie/la, compositor, pedagog i promotor musical, és professor del Departament de Teoria i Composició i Direcció de I'ESMUC. IAGENDA IJiü'li Activitats Els Concerts de l'Acadèmia (L'Auditori, Sala Polivalent. Lepant, 150. Barcelona) novembre 2006 El cant dhrupad, l'estil de cant més antic de l'Índia i un dels més a ntics del món Dia 14 Tradició: fusió i improvisació Dia 7, 19 h A càrrec del gru p Estramp-jaç. Intèrprets: joan Aguiar, violí i m andolina; Ivó Oller, trompeta; Quico Samsó, bateria; Toni Rocosa, clarinet i tenora; Alfons Rojo, guitarra; Marcel Casellas, direcció i contrabaix . Plays Mas. Obres originals de Roger Mas Dia 14, 19 h Intèrprets: jaume Llombart, quintet; Jaume Llombart, guita n·a; Roger Mas, piano; Santi de la Rubia, saxòfon; Bori Al bero, baix; juanma Nieto, bateria. Cicle de música índia i nepalesa Classe magistral de veu a càrrec de Shree Vislmu Acharya, cantant del grup del mestre Hom Nath Upadhyaya. i un dels millors cantants del Nepa l, reconegut mundialment. El cant dhrupad és un estil vocal i instrumental estès pel nord dc l' fnd ia i el Nepal que es remu nta al sultanat mogol de Delhi (s. xv), els sobira ns del qual es delien per aquesta música. S'ha conservat sense gaires canvis des del segle XVI i és un tipus de cant que exigeix una enorme capacita t d'ornamentació i improvisació . El públic occidental coneix millor estils més modems com el khyal o el ghazal, però el dhrupad és el més noble i exigent. Teotia i Composició i Direcció, Musicologia Compositors a Barcelona: La Música de Peter Maxwell Davies (Organitzat pels depattaments de Música Tradicional i Musicologia) Dies 2 i 3. dc 16 a 20 h Dia 4, de IO a 14 h Introducció a les músiques del Nepal i del nord de l'Índia: el s istema de ls ragas A càrrec de Paul Griffiths. musicòleg i analista britànic. Autor de nombrosos llibres i treballs sobre música i compositors del segle xx. El curs es dedicarà a analitzar i interpretar la música de Sir Peter Maxwell Oavies. Dia 13, de 12 a 15 hI Aula 250 A càrrec de Pandit Hom Nath Upadhyaya. En els darrers anys el mestre Hom Nath ha anat desvelant el secret millor guardat del sostre del món, la seva música, ja sigui actuant com a solista de madal (percussió tradicional nepalesa), ja sigui en projectes de fusiÇ> amb músics occidentals_o com a líder del gru p Prustaar. Es amb aq uest darrer con¡unt que Hom Nath Upad hyaya oferirà la seva primera gira per l'Estat espanyol. L'acompanya el seu fi ll Pramod, un dels alumnes més ava ntatjats del gran mestre de la taula hindú Zakir Hussain. La classe magistral consistirà en una visió panoràmica dc les músiques de I'Himàlaia i del nord del subcontinent indi. Es farà una aproximació al sistema musical del ragas, els modes dc la música clàssica hindustànica (del nord de l'Índia) El madal d e l Nepal i la taula de l'Índia, dos dels i nstruments de percussió més complexos i sofisticats del món de les músiques Dia 13, de 18 a 21 hI Aula 350 A cànec de Pandit Hom Nath Upadhyaya i Pramod Upadhyaya. El Pandit (mestre) Hom Nath Upadhyaya és un dels pocs músics que ha aconseguit forjar-se una projecció internacional, i és considerat el millor percussionista del Ne- L~\aula hindú és un dels instruments de percussió "ètnics·· més estesos del mó n, i les seves possibilitats són ben conegudes, i elmadal té un potencial sonor de la mateixa magnitud. Dc la mà dels seus millors intèrprets nepa lesos els alumnes descobriran els inesgotables cicles ti tmics de la tradició nepalesa i hindustànica. Dia 4, de 16 a 20 hI Institut del TeatTe, Sala Ovidi Montllor. Pl. Margarida Xirgu s/n. Barcelona Assaig general del concert d'obres de Peter Maxwell Davies, o bert a tots els participants del curs. Musicologia Taller sobre Mús ica i poesia llatinoamericanes Oia 15, de 9 a li hI Aula d'orquestra A càrrec de Roberto Bravo, pianista xilè de renom internacional. especialista en repertori relacionat amb la poesia i la literatura llatinoamericanes. Es farà una sessió matinal en format taller en què el pianista presentarà un treball d'interacció de la poesia llatinoamericana i la literatura pianística, mitjançant la interpretació en directe d'obres de Villa-Lobos, Piazzolla, Víctor )ara o Manuel de Falla, en combinació amb projeccions de vídeo i recitals de eruda, Borges o Miguel Hemandez, entre d'altres. Música Clàssica i Contemporània Classe magistral i concert Dia 16, de 18 a 20.30 h I Aula d'orquestra A cà rrec dc Roberto Bravo. Per consultar totes les activitats: www.esmuc.net Padilla, 155 - Edilici L'Aud itori 08013 Barcelona Tel .: (+34) 933 523 011 Fa x: (+34) 933 497 108 A/e: info@esmuc.net lnternet: www.esmuc.net 0 "''u;- <-' -::;'• F'e . ('I~ ~ ,..~ 7 DavidXir gu Professor de bateria '~ l'ESMUC ensenyo tal i com m'hauria agradat que m'ensenyessin" Cordialitat, prudència i claredat. Aquests són alguns dels trets evidenciats pel bateria i prqfessor de l'Escola, David Xirgu, al llarg d'una conversa. destinada a acostar el~ lectors ala realitat associada al departament de Jazz i NfúsicaN/oderna de l'ESM UC. Amb l'experiència assolida al llarg de cinc anys a l'Escola, Xirgu esbossa, a parts iguals, reptes i objectius del nou curs: entre els principals, situar el jazz en igualtat de condicions a la resta d 'ensenyaments musicals. I per RUT MARTÍNEZ - Professor de bateria, responsable d'un "combo" i amb un coneixement dc l' Es· cola ja prou notable... Com ve us l' ES· MUC? -La veritat és que molt bé, ja des d'un primer moment. Valoro molt positivament el fet que els joves músics es plantegin. enfoquin. l'ensenyament del jazz com a una carrera en règim de dedicació exclusiva. Això converteix l'Escola en un centre de reunió, en un punt de trobada on es veuen els músics per quedar i per tocar. És aquest fet el que propicia que s'apugin tant Ja concentració com el rendiment dels estudiants. - Pesen enca ra massa els tòpics assa· ciats al món del jazz i els seus músics? La imntge de l'intèrpret tot sol... - Dc ben segur. És convenient que el músic, en ple pc1íodc dc formació. no estigui tot el dia sol, estudiant, sense relacionar-sc amb d'altres músics. Per això valoro molt Ics classes dc tipus col·lcctiu; resulta molt enriquidor que el professor et vegi tocar amb altra gent i pugui, així, valorar Ics teves reaccions. - 1 es pot plantejar, aquest intercanvi, en el marc de l'actual pla d'estudis? Hi ha un excés dc càrrega lectiva? -Al principi ens vam atabalar molt tots en debatre sobre aquesta qüestió. Tots els professors teníem ganes de donar molia feina als alumnes. d'impartir hores i hores de docència. potser per allò de què som grau .. superior·· ... Ara, però, aquesta tendència, s'ha corregit sense oblidar que, sigui quina sigui Ja càrrega lectiva total dels estudiants, els cal treballar per arri· bar a ser bons músics. Inicialment hi ha· via força gent que intentava combinar l'estudi amb la vida professional, fora de I'ESMUC, però els costava molt. Estudiar aquí és du r: necessites ser-hi moltes hores i, quan no s'hi és, també cal treballar fort. -Com és Ja relació amb la resta de departaments de l'Escola? -Encara força pobra perquè tothom va molt enfeinat amb la tasca del dia a dia. I això que tenim reunions periòdiques dels departaments! Crec que fins i tot a nivell de docència seria bo que hi hagués més relació. Penso, per exemple, en ajuntar grups dc cambra. en barrejar un quartet de jazz i un dc corda, en fer-los treballar plegats... Jo tinc alumnes dc percussió clàssica amb qui ens complementem molt bé! -Què caldria millorar, si més no a curt termini? -Potser s'hauria d'encaminar encara més la carrera vers Ja realitat "post" ESMUC: és a dit~ la vida després dels estudis a l'Escola. És obvi que els estudiants han d'aspirar a ser molt bons instrumentistes, molt capacitats, però també ho és que els cald rà saber què es trobaran en la seva vida professional. Ens hau rícm dc trencar el cap per permetre que els alumnes desenvolupin Ja seva rapidesa. la seva visió estratègica de les coses... Si bé no po· dem donar-los Ja pastilla màgica dc l'experiència sí podem fer que la nostra experiència els servei.'l:i. Dit d'una altra manera: hem de garantir que els estudiants de l'ESMUC, en acabar la lliccnciatunl, no surtin amb el lliri a la mi1. -El fet que bona part dels professors de l' Escola estigueu en actiu, dificulta el ritme habitua! de les classes? -Probablement sigui així perquè dc vegades ens cal sacrificar alguna cosa -ocasionalment et trobes amb problemes d'horaris i has dc recuperar alguna classe però crec que, en termes generals. val la pena. Un professor ''en actiu'' és aquell que constantment es recicla i aquest fet esdevé un incentiu per als alumnes. -Catalunya, terra dc bons jazzistes ... És així? -Sempre ho ha esta t. En aquest sentit. la figura de Tete Montoliu ha estat molt important. Ara hi ha un volum notable de bons músics de jazz, proba blcmcnt com mai fins ara. gràcies a escoles com l'ESMUC. Ho diu tothom. a lot arreu. La veritat és que constatar la gran quantitat dc músics que hi ha d'altíssim nivell, que són també artífexs de grups veritablement interessants. resulta bastant impressionant per a la nostra generació. - 1 és prou gran, el mercat, per acollir tota aquesta gent? -Sí. suposo que sempre voldríem que hi hagués més públic, que els mitjans de comunicació ens fessin més cas, etc. Però el més important és que tot allò que pro· picia el consum de Ja gent no vagi només dirigit al negoci, als diners, sinó que re· quereixi una mica més d'esforç per part del propi consumidor ~ue, en tennes musicals, ben bé pot ser el qui escolta. És a dir, el que necessitem és que el públic sigui actiu. Entenc que aquesta petició resu lta especialment difícil en el nostre temps ... És com llegir un llibre o mirar la televisió. Escoltar segons quina música pol resultar més difícil però, al final, la re· compensa hi és. El dia que descobreixes una proposta que t'engresca i tens l'ànim prou bo com per rebre-la, és fantàstic! -Tens, per tant, encara la percepció que el jazz és un gènere minoritari? -Sí que ho és però no ens amoïna, si més no, no als professors i alumnes dc I'ESMUC. Aquí ens sentim, fins a cert punt, aixoplugats. A més, tot i que encara ens queda molt camí per recórrer, s'ha millorat molt. Tinc, però, una queixa: abans es feien molts concerts populars a l'aire lliure, sobretot de ja:: ... Ara això no passa. Caldlia potenciar els ajuts a tots aquells col·lectius que volen programar actuacions en directe: a qui li toqui. demano que es faciliti aquesta tasca. És tot allò de Ja música en directe: a tot el món. a tota Europa, hi ha locals de música en directe, ben sonoritzats... En això, encara estem molt enrera. -Per últim, t' has marcat objectius a curt termini? - La funció bàsica que tinc aquí és preparar la gent com m'hagués agradat que cm preparessin a mi quan no existien es· coles com I' ESMUC. r això. sincerament, ja em sembla prou. Si després em demanes què m'agradalia, voldria més quanti· tat d'alumnes perquè. so,vint, els conjunts es ressenten de la manca de places per al jazz. No molta gent, però sí amb una mi· ca més de gent... Pàgina web: www.davidxirgu.com. Mozart gran amb I'OBC CHRISTIAN ZACHARIAS . NOVAMENT AL CAPDAVANT DEL FESTIVAL MOZART FESllVAL MOZART. OBC. Christian Zacharias, piano. Josep M. Colom, piano. Magdalena Martínez, flauta. Dir.: Christian Zacharias. L'AUDITORI. DEL 22 DE SETEMBRE A L'l D'OCTUBRE DE 2006. per Lluís Trullén ón ja deu les edicions del Festival Mozart, inici de la temporada de I'OBC, deu temporades en les quals s'ha consolidat un projecte que any rere any rep una resposta més positiva del públic i en el qual l'alt ni vell artístic assoli t i l'originalita t dc programació s uposen un atractiu del tot inqüestionable. Mozart -en el dos-cents cinquantè aniversari del naixement- i el neoclassicisme d'Stravinsky han estat epicentre dels concerts en el decurs dels quals Christian Zacharias, director del Festival, ha corroborat la seva vàlua com a pianista, com a director i com a músic extraordinari que manté una plena comunió amb els professors de l'O BC. Han estat tres concerts simfònics i un de cambra, en els quals s'ha assoli t un altíssim nivell artístic, en el qual fi gures com Josep M. Colom, Magdalena Martínez i cimateix Zacharias han mostrat el talent com <1 solistes prou coneguts del públic. Però aq uest Festival ha tingut algunes característiques interp retati ves que li han atorgat una singula ritat especial. Un dels fets més rellevants ha estat el nivell mostrat per I'OBC, amb una versió plena de dinamisme, qualitat tècnica i equilibri de la Simfonia júpiter i amb unes recreacions de pàgines d'Stravinsky com Apollon Musagète, les Danses concertants o la Suite Pulcinella que han evidenciat la bona entesa existent i fusió d'idees amb el director. Les Simfonies 11/ÍIIl. 39 i núm. 4 1. "júpiter", posseeixen ca racterístiques que les fa n del tol singulars en el llegat sim fò nic. La seva complexitat interpretativa rau en l'equili bri que ha d'existir entre els seus temps, en la conjunció entre un llenguatge amb el qual s'assoleix la culminació del classicisme i una força interna que per la seva perfecció obre Ics portes a nous plantejaments estètics i estilístics. Zacharias dema- S nava a I'OBC versions tendents a la vehemència i a la brillantor sonora, amb claredat en l'exposició de les dinàmiques, sense caure, però, en un excés de contrast i per sobre de tot una profund itat estilística en què cada secció de l'O rquestra havia d'oferi r el bo i millor del seu talent per assolir la de manda d'un d irector exigent i extraordinàriament comunicatiu. Una j úpiter majestuosa i una 39 radiant amb Ja seva tonalitat de Mi bemoll van mostrar-nos aquesta predisposició interpretativa manifesta en els músics de l'Orquestra. i amb el simfonisme dc Moza11 van mostrar-nos una plena conjunció de caire tècnic i estilístic, en les versions de les obres d'Stravinsk)~ I'OBC va assolir idènticament un paper del tot brillant. Fluïdesa, ritme, detall isme, precisió quasi puntillis ta i un cons tant joc d'equi libri de dinàm iques que quedava palès bé en partitures re presentatives del neoclassicisme més pur; com Pulcine/la, o en les Danses concertants. Zacbatias cerca en tot moment un vessant particulaJment ah·actiu: la recreació de les idees musicals amb la major claredat possible, tot convertint la transparència d'un discurs profund en contingut, fonamentat en un sòlid coneixement estètic i estilístic. en l'epicentre d'una àmplia narració de gran bellesa plàstica i refinament inqüestionable. Zacharias va dirigir i actuar com a solista en dos concerts mozartians, concretament els nlÍm. 23 i el núm. /8. Per sobre de tol va potenciar i posar al servei d'ambdues partitures una sèrie d 'aspectes piru1ístics que l'han convertit en un dels grans de la interpretació. La seva habilitat recrea els passatges exigents en l'articulat a tempo, però am b la facu ltat d'emmotllar-los a una varietat inusua l de dinamismes. matisos: la música fluei-x amb S uns colors de gran bellesa. dc gran a tracti u i el piano de Mozart, en especia l en els seus passatges més vius, assoleix una dimensió extraordinària. Zacharias, un gran schubertià, beethovcnià i un dels més destacats intèrprets d 'Scarlatti. posseeix la sensibilitat dc l'escola pianística francesa -cal recordar la scva vinculació amb Perlcmuler- quant al dibuix del fraseig i alhora una rectitud manifestada amb l'exposició d'una tècnica de gran perfecció. Moments com la reexposició del moviment lent del Concert per a piano núm. 23 van servir a Zacharias per fer ornamentacions lliu res en Ics notes dc va lo r més lla rg de la partitura, un costum q ue altres pianistes tam bé ha n adopta t i, així, a més d'of'e rirnos una visió personal, exposava novament Ics seves habilitats en l'execució de trinats, mordents. arpegis i escales executades amb una gran diversitat dc sons i matisos de color extraordinaris. Un Mozart fresc, brillant, detallista i comunicatiu en el qual l'Orquestra va mostrarnos novament el seu millor vessant interpretatiu. com a complement del pianisme dc Zacharias, el de Colom. solista del Capriccio d'Stravinsky; brillant, tècnicament impecable, radiant en la sonoritat, colorisla amb la compenetració orq uestral i, per sobre dc to t, am b una motricita t rítm ica d'una fo rça int erna del to t s uggercnt. Majestuós, detallista, brillant en moments tan ve rtiginosos com el "Presto in icial'' o l'" Allegro capriccioso·· i. en definitiva, corrobOrélnt aques ta qua litat dc tots coneguda que el converteix en un dels nostres solis- I tes més internacionals. Si la bravu ra i la riq uesa del color va n marcar aquestes dues intervencions pianístiques, la nautista Magdalena Martínez -solista de l'O BC però que enguany restarà en excedència- va mostrar-nos una visió contemplativa i temperada de Mozati; la subtilitat quasi màgica duta a l'extrem i el refinament i l'elegància tímbrica com a eixos per extreure el màxim contingut musical del celebèrrim Concert en Sol que en tantes ocasions ha recreat. La su btililal i la 1í nia dc fraseig depurada van brillar per sobre dels moments dc més brillantor sonora i la seva recreació del bellíssim "Anda nte" va esdevenir un dels moments més atractius de la sèrie dc concert. ja fora dc programa, el te mps lent del Quartet amb flauta vacorrobora r aquesta sensibilitat musical de tots coneguda que posseei-x Martínez. o volem deixar de fer esment del concert de cambra. que si bé va acollir poc públic. sí que va tenir moments musicals de gran bellesa i interès inqüestionable. Ashan Pillai i Larry Passin van resoldre sense problemes, respectivament, dues obres per a instrument sol d'Stravinsky com l'Elegia per a viola i les Tres peces de clarinet, i solistes dc l'Orquestra ens van end insar en les delícies del Noctum núm. 1 dc Haydn, una de les delícies cambrísl iq ues llegades pel compositor aust,-íac. El quartet amb piano de Mozart. amb un Zacharias novament estel· lar. va cloure aquest programa que malgrat la poca assistència de públic caldria incloure en noves edicions del Festival. N 25 -157 Mtt:C.I;(i .~r;l eR rT •e A Versió rigorosa del Bruckner més romàntic PALAU 100. Bayerisches Staatsorchester. Dir.: Kent Nagana. Wagner, Bruckner. PALAU DE LA MÚSICA. 3 D'OCTUBRE DE 2006. per Mercedes Conde Pons -------------------------- ot i tractar-se d'una gran versió dc la Simfonia núm. 4 dc Bruckner, coneguda amb el sobrenom de l?omàntica -en la seva primera versió del 1878- 1880-, la de Kcnt Nagano al capdavant de Iu B~1ycrisches Staatsorchcstcr -orquestra amb la qual estrena la recent titularitat- va ser una versió pulcra i meticulosa, molt ordenada i amb una arquitectura impol·luta, potser massa i tot. T El mestratge del director d'origen japonès va pem1etre gaudir d'una gran simfonia, a la qual en el fons li faltava un pèl d'ànima. I Bruckner és pura ànima; la sublimitat de la seva música es mou entre el romanticisme i l'espiritualitat més elevada. En aquest sentit, Nagano sí que va estar encertat, ja que en cap moment el so contundent va sonar estrident -error en què cau més d'un director eq uiparant ro- manticisme amb soroll-; hi havia en el seu so un conteniment esplèndid i alhora una ductilitat en el discurs que va permetre una audició gustosa, en cap moment ensopida. La gradació de la tensió, amb un tractament de Ics dinàmiques exceJ.Ient i una precisió absoluta en el ritme i l'articulació - fins i tot en la respiració director i músics anaven alhora!- van ser altres factors que van propiciar l'èxit d'una versió rigorosa, tant en el bon com en el mal sentit. Una mica més de llibertat expressiva, dc deixadesa emocional , de contingut visceral en resum, n'haurien fet una versió memorable. L'Idil·li de Siegfried, aquesta raresa simfònica d'un Wagner portat pels sentiments més profunds -és sabut que aquesta peça la va dedicar a la seva ja esposa Còsima quan va tenir el tercer fill en comú i el primer noi, Siegfried- va permetre gaudir del Wagner més líric i subtil, en què els /ei fmotiven de Siegfried apareixen pausadament, sense una gran elaboració temàtica, ja que més aviat semblen quedar suggerits. Amb aquesta obra la Bayerísches Staatsorchester va Lluir l'esplèndida forma del seu so, amb una corda plena, tot embolcallat amb un so mòrbid. Quan el contemporani té sentit i significat ORQUESTRA DE CAMBRA CATALANA. Cor Estudi XXI (dir.: R. Ribera). A. Garcia, baix. C. Silva, tenor. Dir.: Joan Pàmies. Requiemde R. Hurko (1962), Simfonia de cambra op.llO de Xostakóvitx. AUDITORI DEL CCCB (BARCELONA). 1 D'OCTUBRE DE 2006. per Robert Benito i Ics paraules "bo, bonic i barat" qualifiquen qualsevol objecte com a interessant. aplicar-Ics a un concert dc música clàssica no sempre es veu amb bons ulls. sobretot si encaro hi posem altra "b", la de "breu". Hi ha la idea generalitzad¡¡ que un concert de qualitat ha dc ser llarg, car i amb pi'Ogramcs complexos i estranys o d'un repertori per a la galeria. El concert que vam sentir en la inauguració dc la temporada dc I'OCC, va ser bo (en qualitat d'interpretació), barat (exactament dc franc), breu (poc S més d'una hora) i bonic (és a dir, interessant per la varietat i amb un gran criteli en l'elecció). Dues obres van configurar el concert al voltant de l'exposició que amb motiu del vintè aniversari del desastre de Txcrnóbil va aplegar un públic variat (des de nens fins a vells, i amb presència considerable de joves) que omplia de gom a gom les més de dues-centes butaques de l'Auditori del CCCB. La primera va ser una obra vocal a cappella (amb petit reforç d'orgue) titulada Requiem per les 11íctimes de Txemóbil del compositor canadenc d'origen ucraïnès Roman llurko, el qual, seguint el servei liturgicomusical ortodox, eleva aquesta pregària amb diàleg a tres bandes: sacerdot (tenor), diaca (baix) i assemblea (cor mixt). La bellesa de la par1itura, que continua amb la gran tradició de música litúrgica de l'ortodòxia russa que ja iniciaren Txaikovski, Rakhmàninov, Sn-avinsky i un llarguíssim etcètera. barreja meditació, recitatius, pregària i exaltació amb rit111es lliures i modes orientals, tot creant una comunió de l'oient amb els intèrprets i la divinitat malgrat la paganitat del lloc i de la circumstància dc la catàstrofe que va provocar la partitura. Cor i solistes van donar el millor de si i no solament vocalment, sinó amb una "veritat" di lici I de trobar en altres concerts de més "qualitat". Enhorabona igualment per facilitar Plenitud i gaudi amb Vicky Peña AL LLARG DEL KURT. Vicky Peña, veu. Jordi Camell, piano. Guió: Damià Barbany. Cançons de Kurt Weill. TEATRE LLIURE. l D'OCTUBRE DE 2006. per J . C. C. ---------------------------- L 26 458 es cançons dc Kurt Weill, tant Ics sorgides individualment com les que formen part dels diversos espectacles - en algun cas pròpiament òperes- , tenen una força que el pas del més de mig segle d'existència no ha pogut ablanir. Alhora. la seva tan individualitzada personalitat formal. hereva i epigònica dc l'ex- pressim1isme germalllc. ha temptat importants artistes - i faig atenció especial ¡¡ aquest concepte- a donar-ne la seva versió. r.: acili u ho ha fet ara -en realitat la proposta arrossega alguns anys-. tot assumint el risc de la dificultat intrínseca d'aquest material i també dc la seva condició de no cantant ex- plícita, malgrat que, tanmateix, ¿qui pot oblidar actuacions memorables en musicals com, especialment, Sweeney 'lbdd? I ho ha fet en un moment oportú, en aquell en què es conjuminen maduresa creativa i facultats físiques encara poderoses. Perquè només des d'aquest estadi privilegiat hom pot acarar amb plenes garanties un recital tan complex i ric. Vicky Peña no hi interprc- la lletra traduïda del text cantat en rus, que el públic va seguir amb atenció i respecte. La segona part va ser un altre rèquiem, però en aquest cas l'autobomenatge que Dmitri Xostakóvitx es va fer a sí mateix amb el seu Quartet de cordes núm. 8 i que dc cara enfora va dedicar a ''les víctimes de la guerra i del feixisme ... Obra de cinc moviments sense solució de continuïtat, va ser interpretada en l'arranjament per a orquestra de corda de Rudolf Barschaï. De grans exigències tècniques i sobretot expressives. van brillar-hi el concertino i el violoncel solista, però amb una orquestra de cambra que sota la batuta del director titular, Joan Pàmies, va saber reflectir la magnitud del dolor del compositor juntament amb la seva sempre ironia musical i respiració folklòrica russa. ta les cançons; les viu. les devora literalment, se les va fer seves amb una voracitat creativa vívida i rotundament comunicativa: cada innexíó era un tros d'eUa mateixa. de la seva sensibilitat de gran artista -en tota la grandesa de l'expressió-, abocada al públic dc manera generosa. Hom no admira la cantant, sinó el doll de vida que emana del seu si, encara que a vegades sigui de manera heterodoxa en termes estrictament formals de base canora. Que això, en el context, importa molt poc. Definitivament. setanta-cinc minuts dc plenitud i de gaudi. Bon Carmina Burana malgrat la batuta TEMPORADA OSV A SABADELL Orfeón Donostiarra. Miki Mori, Jordi Domènech, Antoni Marsol, solistes vocals. Dir.: J. A. Sainz Alfaro. Orff: Carmina Burana. LA FARÀNDULA DE SABADELL 22 DE SETEMBRE DE 2006. per Xavier Chavarria ------------------------- ' Orquestra Simfònica del Vallès (OSV) ha començat amb molta força una temporada que promet ser decisiva per al seu futur: nou director titu lar, ambiciós projecte dc futur, reestructuració a fons del model11nanccr; tot plegat un pas endavant decidit i que ja esdevenia peremptori per consolidar en la divisió d'honor l'orquestra més popular i estimada del país. La primera proposta ha estat de traca i mocador: els Carmina Burana de Cari Orff i amb un cor llegendari com a convidat, I'Orfeón Doncstim·ra, en una producció que cs va presentar també a Terrassa, Barcelona i Lleida. El concert a Sabadell, però, va tenir llums i ombres. Musicalment, Carmina Bura na és el que és (i no cal entrar en detalls), però hi ha diversos aspectes que l'emiqueixen i li donen l'atractiu i Ja força que l'ha fet popular: la grandiloqüència, el joc de contrastos. els efectes sonors, ritmes implacables i hipnò- L tics, i el regust primitiu i medievalitzant. I tot això va estar a punt d'anar-se'n en onis per culpa d'w1a direcció flàccid a, de baix voltatge, sense nervi ni vigor: la batuta de]. A. Sainz Alfaro va ser eficaç i correcta, però mancada de tensió i esperit. Sort que aquesta obra funciona sola i que el director pot convertir-se en una mena de "metrònom repartidor d'entrades", però alguns dels invents que ell proposava van arribar a empastifar més d'un passatge: ritme incoherent i desmanegat en el "Veris laeta facies" dels baixos, pianíssims exagerats, tempi extrems i poc naturals que atropellaven la música de tan ràpids o que l'anestesiaven de lentitud... L el cor se'n va ressentir: J'Orfeón Donostiarra, o bedient i molt rejovenit (¿massa?), va sonar correcte, precís, afinat, amb un so compacte i brillant especialment als tenors, però lluny del "nivellàs" que el carac15ritza i que li hem sentj¡t ~n viSités o EL DIRECTOR DE L'ORFEÓN DONOSTIARRA JOSÉ ANTONIO SAINZ ALFARO recents: li vam trobar a faitar aquella formidable contundència vocal, aquell so poderós que tomba d'esquena ... L'Orfeón semblava un altre cor, un cor més, com qualsevol altre. En canvi, elllio de solistes va redimir la versió: el contratenor )ordi Domènech va brodar amb convenciment la seva única inte1venció ("Oiim lacus"); la soprano japonesa Miki Mo1i va exhibir una veu dolça, àgi l i sinuosa, sensual en "In trut ina" i d'aguts estratosfèrics en "Dulcissime"; però el lloc més alt del podi, l'or, se'l va endur el baríton Toni Man;ol, el ve1itable meslTe de ce1irnònies. que va agafar les regnes del conce11 amb una veu portentosa. àgil i generosa, cantant de memòria. amb bona presència escènica i instint teatral, i encomanant a la resta de músics un esperit que ni al director se li acudia demanar. Va ser. sens dubte, el millor de la vetllada. li'OSV va tenir una actuació blillant, en què va destacar especialment l'excel·lent tTeball de la percussió i el bon nivell del metall, més precís i pulcre que mai. En definitiva, un bon concett malgrat la batuta. -------------------------------------- ~----------------------------------- -- ---- -- -----~(t'! En bones mans~~ El concert va començar jll11b una interpretació plena de força i precisió dc l'Im- XTEMPORADA DE MÚSICA DE CAMBRA. Trio Kandinsky: Cor- promptu per a violí, violoncel i piano de Joaquim Hems, -~"' rada Bolsi, violf; Amparo lacruz, viola; Emili Brugalla, piano. Homs, Guinjoan, Cervelló, Ravel. ESGLÉSIA DE SANTA CRISTINA D'ARO. 23 DE SETEMBRE DE 2006. per X. Ch. ens dubte. els millors ambaixadors de la música contemporània són intèrprets i grups com el Trio Kandinsky. músics dc molta qualitat, però per sobre dc tot compromesos amb la nova creació: ells són els primers que hi creuen i la treba llen a fons. Ja digereixen, se n'enamoren i la mostren al públic amb convenciment i en tot el seu esplendor. I el suport més idoni per percebre tot això és el concert: la música contemporània, més que cap altra. s'ha d'escoltar en S viu. perquè la presència dels intèrprets és una part inherent de la creació; sense ells no tTanscendeix, no existeix. I per tant, és una gran sort no només que bons músics s'involucrin en la nova creació, sinó també que hi hagi programadors que hi tingu in fe i que incloguin en les seves temporades concerts com el que va protagonitzar el Trio Kandinsky, una de les formacions de cambra més ambicioses i en bona forma del panorama musical actual a casa nostra. una peça experimental però amb la tonalitat encara present a l'horitzó. Després, la violoncel·lista Amparo Lacruz va fer un autèntic treball d'orfebreria en l'Elegia per a violoncel sol de Joan Guïnjoan, amb una lectura elegant, sòbria. continguda, despullada de passió, però amb una sonoritat dcnsn, carnosa i equi librada, gairebé humana. La primera part va acabar amb Dos 111011iments per a trio de )ordi Cervelló. introspectiu el primer, convuls el segon. que el Trio Kandinsky va llegir amb vehemència i intensitat. bon equili bri sonor i un gran treball de compenetració. En la segona part va sonar el Trio e11 La me11or que M. Ravel va escriure l'any 1914, en el qual recrea la forma clàssica però amb un llenguatge genuí que convetteix aquesta obra en un calidoscopi sonor d'ambients mòrbids, d'efluvis orientals i atmosferes d'encanteri que el Trio Kandinsky va saber traduir a la perfecció. sense afectació, tot evitant l'ensucrament i amb una dosificació exceJ.Ient de les tensions en el primer moviment i en el ''Finale'', juganer i espurnejant el "Pantoum'', i amb un arc temàtic coherent i natura l en la delicada i misteriosa "Pasacaille''. Ja fo ra de programa i corresponent als efusius aplaudiments del públic, l"'lntermczzo" de Goyescas de Granados arranjat per a trio per G. Cassació va corroborar la gran categoria individual de cadascun dels membres del Trio Kandinsky. 27 -159 ii);i:t•J¡f;J .~(J OR F EÓ CATAL À Cor Jove de l'Orfeó Català i Terrassa 48 Es tracLa de la primera col-laboració entre el Cor Jove de l'Orfeó Català i l'Orquestra Terrassa 48, que es materialitzarà en dos con cert5 els dies 14 i 24 de desembre. El primer a la Basili ca de Santa Maria del Mar -organitzal pel Col·legi d'ApareUadors i Arquitectes Tècnics de Barcelona- i el segon a l'Auditori Municipal de Terrassa -tercer concert del cicle propi de l'orquestra terrassenca. El programa estarà format per dues obres de Joseph IJ.aydn: la Missa Sant Nicolau, adienl per a vigilies nadalenques, i la Sim/onia núm. 45, am b el so brenom "dels adéus". Jove empresa pel apa'' Haydn I per RRMC _ _ _ _ __ en·assa 48 és una orquestra que, amb el seu concertino director. Quim Ténnens. és cada vegada més present en la vida musical del nostre país. Aquest fet no és casual. ja que aquesta ja és T HAYDN Missa ntím. 6 en Sol major, "Sant Nicolau". Simfonia núm. 45, "dels adéus". Cor jove de l'Orfeó Català. Orquestra Terrassa 48. Quim Térmens, concertino. Esteve Nabona. director. 28 460 24 de desembre, Auditori Municipal de Terrassa, 12.00 hores la seva desena temporada dc treball 1igorós, amb una plantilla consolidada. i que s'allunya del concepte d'orquestra fonnada per a produccions concretes. Segons comenta Esteve Nabona, director del Cor Jove de l'Orfeó Català, "per a un cor com el nostre, for- mal per joves, és interessantíssim poder treballar al costal d'una orquestra que combina la professionalitat amb l'entusiasme propi del músic jove", i afegeix que ''de fet, potser es tracta de la núllor manera d'arribar al punt lúdic que exigeix la música de 1-laydn •·. Sobre la Simfonia núm. 45 i la Missa Sant Nicolau E I l 762 Haydn va ser nomenat Kapellmeister del príncep Nicolai Esterhazy. que tenia una dc les orquestres amb més qualitat de l' Imperi. Uns anys després, el príncep traslladà l'orquestra a una de les seves residències als afores dc Viena, tot allunyant els músics de les cases respectives. Per aquest motiu , i solidaritzant-se amb ells, Haydn va escriure una nova simfonia en la qual. en l'últim moviment, i com a protesta, els músics abandonaven el faristol segons la llunyania de casa seva. Una protesta tan original commogué el príncep, i l'orquestra tornà a Viena. Poc després d'un any, llaydn va compondre la Missa Sant Nicolau amb motiu del seu desè aniversari dc servei a la cort de Nicolai Esterhazy. No es tracta. doncs, d'una obra d'encàrrec, sinó d'una ofrena musical del compositor i un reconeixement a la seva generositat mostrada temps abans. MÚSICA NOVES TECNOLOGIES Una profunda revolució en marxa o és la primera vegada que apareixen en aquest Tema problemàtiques deti vades de la implantació abassegadora de les tecnologies avançades en l'àmbit del fet musical. Aquesta vegada, en tot cas ho p lantegem d'una manera més directa, i hi afegirem operativa, ja que en part ens referim a l'ús o les possibilitats d'ús que ofereixen. Sobre el paper es tracta d'un tema de tipus funcional, però tanmateix darre re aquesta aparença s'amaguen components molt més complexos. Això esdevé evident en el primer dels treballs que reproduïm, en el qual es mostra el gran trasbalsament que per a la indústria de la reproducció musical ha significat el que podríem anomenar "nou ordre comunicaciona l". I com aquest trasbalsament, de moment encara incontrolat per una vertebració legal operativa, està produint conseqüències importants en el negoci: una de les primeres, .la forta crisi del sector di scogràfic, al qual se li fa difí- cil supera r la derrama d 'ús de reproducció musical al marge del seu propi àmbit que suposa el ciberespai. Es tracta d'una autèntica revolució, ni molt menys assentada, que p er una part tanca les portes a l'actual -o ja antigaactuació social i empresarial i, per una altra. obre noves portes a d'altres que alhora suposen també fonts de negoci de gran envergadura: tot això. cal insistirhi, en un conte ·t legal que camina constantment darrere de le nove ituacions ense aconeguir atrapar-les plenament. Aques t és un món . en definitiva, obert i enormement dinàmic, que d'a lguna manera tot just ha començat. L'altre treball s'endinsa de manera directa i molt exhaustiva en les extraordinàries oportunitats de gaudi directe de les noves tecnologies, en la seva extraordinàri ament variada gamma de recursos. Ve a ser una mena de guia útil per descobrir un paisatge vast i ric i alhora per ajudar-nos a ca minar-hi de la millor i més eficaç manera possible. 29 -161 Un món sense música: un hivern etern UNA OVA GENERACIÓ D'AFECCIONATS A LA MÚSI CA S'ESTÀ ACOSTUMANT A NO COMPRAR CED~S PEL SI MPLE FET QUE P ODEN B AJXARSE LES S8VES CANÇONS FAVOlUTES GRATUÏ'I'AMENT DEL Cl BERESPAI. I _A_ _ _ __ _R _R _A _G sE per RYAN BLANEY _ J. lsern Pat entes y Marcas. <www.jisern. com> es grans d iscogràfiques es queixen que cada any perden milions de dòlars a causa de l'intercanvi iJ.Iegal de música a través de la Xarxa. Si les discogràfiques volen sobreviure en la nova era digital, haulien de treballar juntes amb els sistemes legislatius i jurídics dels països del món per crear barreres a la baixada iHcgal dc música d'lnternet. Així mateix, haurien d e lluitar perquè s 'augmentin les sancions existents i fer menys atractiu aconseguir travessar aquestes barreres. Una font impo rtant de la presència de música il·legal en la Xarxa ve donada per l'actitud relaxada de les discogràfiques quant a la protecció dc la seva pròpia música. Tradicionalment. les grans discogràfiques prestaven còpies de cançons noves a deejays que les emetien per la ràdio a fï de c rear entusiasme per un àlbum abans dc llançar-lo al públic. Dissortadament, aquestes còpies es penjaven a lnternet. on, en poques hores, acabaven a les cases dc milions d'usuaris arreu del món gra tuïtament. Si les discogràfiques volen mantenir la seva pos ició de domini en e l món dc la música, haurien de controlar aquesta pirateria desenf1·enacla associada amb In transmissió d igita l de música per la Xarxa. Destaco que aquest projec te ambiciós ha d 'estar format per tres blocs importants: I) reprimir la pirateria il·legal amb barreres jurídiques i tecnològiques: 2) sancionar els qui travessen aquestes barreres: i 3) redefinir la seva estructu ra dc promoció i vendes per integrtlr-sc plenament en la Xarxa. tot atraient l'audiència que ha deixat dc veure els CD com un mètode pràctic d'escoltar música. Si Ics discogràfiques pretenen aconseguir frenar la pirateria per ln ternet, necessitaran el suport dels tribunals. Fins ara els tribuna ls als Estats Units han estat els que s'han enfrontat més al tema dc "peer-to-peer slwring" (P2P) per Intemet, la qual cosa es refereix a pàgines web en què usuaris poden compartir carpetes dc música i baixar-se'n exemplars gratuïtament. Però els tribunals s'han negat a dictar una sentència ferma . tot deixant als creadors dc pàgines web com Grouper i Grokster de continuar oferint serveis "de P2P slwring" amb la defensa que no saben el que s'intercanvia en Ics seves pàgines web. Quan Ics carpetes es poden compartir dintre d'una pàgina web P2P, Ics cançons es poden reproduir milions de vegades a més dc ser distribuïdes a a ltres usuaris, comunicades públicament mitjançant tecnologia stream i utilitzades per crear obres derivades sense el mínim consentiment de l'autor oligi nal de l'obra musical. Com indica e l vicepresident de l'Associació Americana de Músics: "l li lw ww me/I/alita/ en la Xarxa que facilita als usua- L ris de pensar que s'flo poden baixar tot gratis. Però és difícil defènsar-se contra el jèt que quan copies tm CD, i ho penges a la Xarxa, és un robatori. No li i lia cap dijèrència entre això i el j'et d'entrar en una botiga i sortir amb un CD sense pagar." 30 462 Sense tenir coneixements d'activitat il·legal en una pàgina web, un demandat no pot ser culpable simplement per proveir la tecnologia que permet a milions d' usuaris dc copiar i compartir música gratuïtament. Un demandant ha de provar que el demandat sabia perfectament quina activitat il-legal s'esdevenia en la seva pàgina web. En el cas d'Arista Records, la Recording Inclustry Association of America (RIM ) havia enviat una carta amb data del 25 de maig de 2000, que no només identifícava cançons concretes, sinó que també contenia documents adjunts que mostraven 662 enllaços en què el demandant argumentava que infringiria els drets d 'autor d els artistes de l' Associació. Aq uest cas il· lust ra com és de difícil provar que les persones d irigents dc pàgines web en Ics quals el "P2P sharing" és a bundant, saben perfectament que els recursos que posen a disposició a limenten l'inte rcanvi dc còpies il·legals de música. A causa de casos com aquest, no s'han esta blert pautes concretes que defin eixin com provar si un demandat té e l req uisit de ''reasonable know/edge" (means rea), ni tampoc hi ha models per esbrinar quan un creador d' u11a pàgina web P2P té coneixements d'activitat il·legal. Arran d'aquesta llacuna jurídica, han sorgit moltes pàgines web P2P de segona generació en les qua ls carpetes compartides s'utilitzen per passar milions de cançons il·lícitamen t. La nova generació de pàgines P2P, com per exemple Grokster, Grouper i Mercora. ara es mostren com a exemples legals dc carpetes compartides en lnternet. No obstant això, encara que aquestes pàgines web limiten l'accés a les carpetes compartides, l'intercanvi dc música iHegal continua produint-se. Aquestes pirgincs web continuen habilitant als consumidors una font per em paquetar i distribuir les seves carpetes de música a través dc la Xarxa. ' L argument central dels qui dirigeixen aquestes pàgines web és que limiten els usuaris a un grup de 30 perso· ncs, que són els que tenen accés a una carpeta concreta. D'aquesta manera, argumenten que no és una d istribució pública i cau dintre de l'ús privat permès per llei. A Espanya. fi nalment, la ll uita contra la pirateria t indrà una mica dc subst·ància. El Pla integral per a la disminució i l'eliminació dc les activitats vulncradorcs dc la propietat inte l·lectual, més conegut com el Pla an lipirate ri a. consta de cinc mesu res, i hi ha onze ministe ris implicats. A més de la lluita policia l. amb la creació d'un cos especial dc persecució per als delictes de pirateria per la Xarxa. inclou mes ures de prevenció, diagnosi del fenome n, coordinació i campanyes dc conscienciació que compten amb el suport dels autors i la indústria. El més positiu d'aquest pla, que el diferencia de qualsevol mètode nord-americà intentat fins ara, és el seu element educatiu. El fet que s 'hagi d'iniciar una campanya publicitària per educar els espanyols sobre els drets d'autor, sobre com s'infringeixen i les sancions que s'imposaran per infringir els dits drets, suposa un element bàsic per lluitar contra l'an-el del problema dc la pirateria: la ignorància. Està clar que els fans musicals no deixaran de baixar música dc la Xarxa i s'haurien de crear mètodes perquè puguin fer-ho lícitament. Les discogràfiques haurien d'establir pactes comercials amb els creadors de pàgines web P2P, tot exigint que aquests últims controlin les carpetes compartides en les seves pàgines web. Alhora, Ics discogrMiques haurien de crear un sistema de royahics amb els c readors perquè ambdós es quedin amb una quantita t fi xa després dc cobrar als usuaris per utilitzar carpetes compart ides. Finalment, tot a ixò s'hauria de fer a canvi que Ics d iscogrà fiques prometin no demandar els creadors d e pàgines web P2P pe r infringir les lleis de la propieta t inte l·lectual. Durant l'última dècada. en la nostra societat s'ha creat un sentiment erroni que tenim el dret de baixar cançons d' Internet gratuïtament i sense au to rització. A causa d'aquesta sensació de llibertat dels usuaris d'ln ternet, no només han sofert les discogràfiques per pèrdua de vendes, sinó que han sofert autors d 'obres musicals que no reben beneficis econòmics per les seves creacio ns. Això és alhora trist i alarmant, perquè igual un dia es deixarà de crear, i sense la creació no hi haurà música, i sense música la vida serà un hive rn etern. Pn Temporada 2006-2007 AAOS 2Sè Aniver&ari La Bohème Giacomo Puccini Ekaterina Shcherbachenco, Albert Montserrat, Montserrat Martí Caballé, Carles Daza, Manel Esteve, Joan Caules Director musical: José Collada. Director del cor: Daniel Martínez. Director d'escena: Jordi Vilà. Escenografia: Pablo Paz Octubre-Novembre 2006. Sabadell: 25, 27 i 29 oct. Sant Cugat del Vallès: 3 nov. Figueres: 5 nov. lleida: 8 nov. Viladecans: 1Onov. Granollers: 12 nov. Reus: 14 nov. Cançó d'amor i de guerra R. Martínez valls Júlia Farrés, Carles Cosías, Carles Daza, Rocío Martínez, Carles Ortiz, Ferran Campabadal Director musical i del cor: Daniel Martínez. Director d'escena: Carles Ortiz. Escenografia: Jordi Galobart Novembre de 2006. Sabadell: 24 i 26. Desembre 2006. Viladecans: dia 1. Gener de 2007. Lleida: dia 13. Macbeth Giuseppe Verdi Joung-Min Park/Carlos Almaguer, Maribel Ortega, Elia Todisco, Carles Cosías, Albert Deprius, Ana Belén Gómez, Josep Pieres Director musical: Elia Orciuolo. Director del cor: Daniel Martínez. Director d'escena: Carles Ortiz. Escenografia: Jordi Galobart Febrer-Març de 2007. Sabadell: 28 de febrer, 2 i 4 de març. Reus: 6 març. Vila decans: 9 març. Granollers: 11 març. Lleida: 14 març. Sant Cugat del Vallès: 16 març. Figueres: 18 març. La Cenerentola Gioacchino Rossini Natalia Gavrilan/Anna Tobella, Hans Ever/Joan Ribalta, Oleg Romashyn, Toni Marsol, Elisa Vélez, Susana Santiago, Josep Pieres Director musical i del cor: Daniel Martínez. Director d'escena. Pau Monterde. Escenografia: Elisabet Castells Maig de 2007. Sabadell: 2, 3, 4, 5 i 6. Reus: 8. Viladecans: 11. Granollers: 13. Lleida: 15. Terrassa: 17. Sant Cugat del Vallès: 18. Figueres: 20. El_s quatre espectacles estaran acompanyats per . COR AMICS DE L'OPERA DE SABADELL i ORQUESTRA SIMFONICA DEL VALLES • Produccions: As~ociació d'Amics de l'Opera de Sabadell Presidenta-Directora General: Mima Lacambra AAOS és membra da I'Assoclacl6 ó Opero~~~ Informació I venda de locallats: AAOS. Plaça Sant Roc, 22, 2° 11 08210 Sabadell Tels: 93 725 67 34- 93 726 4617 Fax 93 727 53 21 www.aaos.info e-mail: aaos@aaos.lnfo ESCOLA D'OPERA DE SABADELL iflm Generalitat de Catalunya iUJJ:i Departament de Cultura CONCURS MIRNA LACAMBRA per accedir 111 Xl CURS DE PROFESSIONALITZACIO dedicat a I òpera Fundació BancSabadell La Cenerentola (La ventafocs) deG. Rossini Tancament de la inscripció: 29 de gener de 2007 Concurs del 5 al 8 de febrer de 2007 Inici del curs: 19 de febrer de 2007. Finalizació del curs: 3 de maig de 2007 amb la representació de l'òpera al Teatre M.la Faràndula (Sabadell). Ajuntament ,¡, de Sabadell La música ''puntcorn" D'UNS ANYS E ÇÀ ELS CONTINGUTS MUSICALS A l NTERNET S'HAN MULTIPLICAT. D ES DEL PUNT DE VISTA LÚDIC O DE CONSUM, TEl\lJM A L'ABAST GAIREBÉ TOTA AQUELLA MÚSICA QUE VULGUEM, AMB ELS CERCADORS MÉS AVANÇATS PODEM "BAIXAR- OS" GAIREBÉ QUALSEVOL OBRA I, A MÉS, PODEM ACCEDIR A TOT UN VENTALL DE JOCS MUSICALS DES DE LES PÀGINES VIRTUALS DE LA MAJORIA D'E TITATS PEDAGÒGIQUES QUE OFEREIXEN PROPOSTES BEN DIVERTIDES. T AMBÉ PODEM COMPRAR ENTRADES PER ANAR A CONCERT (TRIA T LA BUTACA EXACTA) I CONSULTAR LES PROGRAMACIONS DE GAIREBÉ QUALSEVOL CICLE MUSICAL AiVIB CARA I ULLS. per DAVID PUERTAS es del punt de vista documental, lnternet ens ofereix la possibilitat de transformar la nostra pantalla de l'ordinador en una font gairebé inesgotable d'informació musical: biografies d'artistes i compositors, compra i venda d'instruments i partitures, plans d'estudi de centres d'educació musicals, articles d'opinió i críti· ques ... Però cal tenir molt present que la paraula que més s'ha repetit en aquest paràgraf és '·gairebé". Cal anar amb molt de compte, cal tenir ulls i orelles ben oberts i cal ser molt curós quan es navega per Internet: el nivell de fiabilitat de la informació que hi trobem és molt divers. 1 malgrat que fa pocs anys que lnternet és a gairebé totes les cases, ja ha assolit un nivell de credibilitat popular equiparable al de la televisió: de la mateixa manera que ja no creiem allò de "si ho han dit per la tele, és que és veritat", tampoc no hem de creure que "si no ho he trobat per Internet, és que no exis- D teix". n cas pràctic. Obro el meu correu electrònic i em trobo que una col·lega em pregunta: "Saps si està enregistrada en CD una obra titulada Serenata per a violoncel i guitarra d'un autor clàssic anomenat Call? ·• Fa uns anys (tres o quatre a molt estirar) li hauria dit que jo no en tenia constància, que no havia sentit a parlar mai d'aquest autor ni sabia cap obra clàssica composta per a l duet violoncel-guitarra. Però ara, l'any 2006, abans de mostrar la meva ignorància, em connecto a lnternet i faig alguna cerca. Vint minuts després puc contestar-li que, efec· tivament, l'obra està enregistrada per un segell de Madrid (Emecdiscos Original roman tic music for cello and guitar), però que abans haurà de concretar el número d'opus, ja que Leonhard von Call va compondre dues serenates per a violoncel i guitarra: l'opus 84 i l'opus 99. L'autor en qüestió és austríac. nascut el 1767 i mort el 1815, i va compondre més dc cinquanta duets pensant principalment en els músics amateurs de l'època. Fins i tot li envio l'adreça d'una pàgina web en la qual un professor de guitarra de Sevilla parla de les obres deVon Call i -per acabar d"arrodonir-ho- fins i tot li indico on pot imprimir-se ella mateixa la partitura (la part de guitan·a per una banda, la de violoncel per l'altra i, si vol, fins i tot la de flauta travessera, ja que hi ha una versió de l'opus 84 per a guitarra i flauta). La meva col·lcga em contesta amb un simpàtic: U "ja deia jo que si algú sabia res d'en Call, havies de ser tu.'' 32 464 La situació narrada al paràgraf precedent és tan habitual que els qui ens dediquem d'una o altra manera a alguna de les activitats que prodríem recollir en el gran paraigua de la "documentació musi- cal", ja ens hi hem acostumat. Naturalment, qui subscriu no havia sentit a parlat mai de Von Call (gairebé podria confessar que mai no m' havia topat amb un duet per a violoncel i guitarra. fora dels estàndards de jazz que he tingut ocasió d'interpretar al costat del bon amic Lito Iglesias). Però un cop més, la gran enciclopèdia en què es pot convertir lnternet m'ha fet quedar bé. i és tot, a lnternet? La frase "A Internet hi és tot" gairebé és certa (no perdem el "gairebé"). Tot, tol no hi és, però més de la meitat sí. Els qui ens dediquem a la divulgació musical (sigui a Ja docència, a la investigació, a la redacció de comentaris de concerts o altres activitats relacionades), continuem consultant els manuals. els llibres, els llibrets dels CD, les revistes i els programes de concerts, però l'espai comú d'Internet és, sens dubte, una eina més de gran ajut. No és apropiat fer-hi cerques sobre Ja biografia de Beethoven, de Falla, d'Emic Morera o dels Beatles: per als clàssics més famosos més val tirar mà dels llibres. Però per a altres qüestions és una bona manera de comença r a buscar. Cal anar amb compte, és clar: els milions d'articles que pengen de l'espai global no han passat pel sedàs del co rrecto t~ ni del comitè científic; sovint ni pels mínims d'educació que s'haurien d'exigir a tot aquell que es posa a escriure sobre música. De barbaritats, Internet n'és ple (d'acord: molts llibres també en van plens, però per això hem après a contrastar). Cal tenir molta paciència i qüestionar-ho tot, però els fruits acaben apareixent. L'altre element ineludible quan treballem amb Internet és la utilització de l'anglès. Amb les pàgines en català o en espanyol dedicades a la música sovint no n'hi ha prou. Una cerca ens du a una altra i d'un enllaç passem a un altre a velocitats de vertigen: aviat haurem caigut en pàgines esctites en anglès (o alemany, o italià) que ens semblaran aptes per a la recerca que duem a tetme, però aleshores ens caldrà començar a utilitzar un traductor (com que també n'hi ha a lnternet, problema resolt). En el cas que hem plantejat més amunt, amb vint minuts n'hi havia prou per obtenir algunes respostes, però hi ha cerques que exigeixen més temps i molta imaginació. Els àmbits de recerca són nombrosos i sovint cercant amb paraules clau molt àmplies no n'hi ha prou. Si us poseu davant l'ordinador i comenceu la recerca amb una parella de paraules com "recursos musicals", per exemple, la llista que ens ofereix el Google és interminable: escoles de música, promotors artístics, discogràfiques, revistes, recursos pedagògics, tertúlies musica ls (ara se'n diuen blocs o "fòrums"), editorials, botigues d 'insttuments i partitures, audüolis, festivals, pàgines d 'artistes, arxius sonors ... Comença el mareig per l'allau d'informació. H Els àmbits de recerca són nombrosos i sovint cercant amb paraules clau molt àmplies no n'hi ha prou. Si el que ens interessa és estar al cas dels enregistraments discogràfics, hi ha tres opcions, principalment: cercar el que ens ofereix la botiga de discos (botigues virtuals n'hi ha diverses), cercar directament la discogràfica que vulguem (totes les discogràfiques tenen la seva pàgina web i moltes penneten escoltar fragments dels darrers enregistraments) o buscar directament a la pàgina de l'artista que ens interessi. Com que la producció discogràfica segueix un 1itme vertiginós, les actualitzacions d'aquestes informacions són constants i el que hem localitzat avui pot ser que la setmana vinent ja no hi sigui. No cal patir: potser no hi és al mateix "lloc", però segur que en un altre ''espai", ho trobarem . nem a concert. Un altre dels usos habi tuals de la Xarxa és la rece rca de concerts. actuacions, xerrades, cursos, exposicions, etcètera. Si no anem am b peus de plom, en dos "clics" serem al Servica ixa o al Tel-entrades, empreses de venda de localitats per Internet. D'altra banda, si això és el q ue volem, les aplicacions que ens ofereixen són (en alguns casos) fan tàstiques: podem comprar exactament la localitat q ue vulguem tot consultant el plànol dc la sala dc concerts on vulguem anar. La música clàssica és un dels gèneres on aquest recurs està més avançat. No hi ha tant de detall en la compra d'entrades per a espectacles d'altres gèneres com el jazz, Ja música popular o el rock. sempre que no es facin a grans auditoris que disposin del servei de taquillatge per pantalla. Per gaudir musicalment d'un viatge, és recomanable consultar els concerts que podem tTobar a Ics ciutats on anirem a passar-hi uns dies (sigui a prop o ben lluny): comprar localitats des de casa per anar a veure una obra al teatre d'òpera de titelles de Praga, per exemple. A E ls grans temes. Com a amants de la música, és possible que el que més ens interessi de l'espai global sigui la recerca de programacions de concerts. No hi ha cap problema: tots els grans programadors (siguin auditoris o empreses de producció musical) i les orquestres i els artistes més destacats tenen el seu web: l'Auditori <auditoti.com>, el Palau de la Música Catalana <palaumusica.org>, el Gran Teatre del Liceu <liceubarcelona.com>, lbercamera <ibercamera.es>, Euroconcert <euroconcert.org>, l'OSC <obc.es>, l'Orquestra Simfònica del Vallès <osvalles.com>. l'Orquestra Nacional de Cambra d'Andorra <onca.ad>, el Quartet Casals <cuarteto-casals.com>, Salvador Brotons <brotonsmercadal.com>, Joaquín Achúcarro <achucar ro.com>, etcètera. Si el que ens interessa és informació sobre compositors, sovint és d ifíci l si l'autor no disposa de pàgina web personal o si la seva editorial no li dedica una mica d'atenció. A casa nostra la cosa és enca ra bastant "rural": busqueu Salvado r Pueyo, sense anar més lluny, a veure si trobe u a lguna cosa a part de l'any del seu naixement; o proveu amb Olaf Sabater, o Miquel Roger, o el canta utor Miquel Gil. Sembla que només hi ha we bs ben estructurats quan l'autor ja és mort: el cas dc Montsalvatge <montsalvatge.com> o Joaquim Homs <joaquimhoms.org> són modèlics. El mateix passa amb els artistes: si els seus representants no s'ocupen de tenir-los ben col· locats al ciberespai, és di fícil localitzar què fa o deixa de fer Ros Marbà, josep Pons, Emi li Brugalla o Pau Codina. Ara bé: els que estan ben promocionats ens ofereixen pàgines web personals on apareixen els seus com promisos artístics dels pi'Opers tres anys. els darrers enregistraments, les crítiques (favorables) que han rebut. etcètera. per escoltar música ? Tampoc és cert que puguem escoltar per lnternet qualsevol obra musical ... , però gairebé. Amb els cercadors actuals són poques les músiques que s'escapen de la gran biblioteca global. En música pop i comercial podríem dir que hi és tot. Podem "baixar-nos'' arxius de música des dels llocs més diversos sempre que acceptem la q ualitat del que ens baixem: és mentida que soni igual un arxiu Mp3 que un CD. El fet dc comprim ir informació , fa que moltes freqüències es perdin pel camí. En música clàssica hi ha les grans obres, però coses molt concretes no les tro barem. I no oblidem que hi ha força emissores de ràdio que ofereixen la seva programació per lnternet -com ara Catalunya Música <www.catradio.com/cm>i q ue fins i tot permeten fer cerques de programes ja emesos amb anterioritat. I er llegir sobre música. Hi trobareu editotials musicals, revistes digitals dc qualsevol gènere (no deixeu passar <lapo rtaclassica.com>), biografies d'artistes i compositors. estudis h istòrics, fòr ums de debat, comentaris sobre llibres, diccionaris en línia (incloent-hi la monumental obra britànica de referència The New Grove que en el seu format trad icional ocupa dues prestatgeries amb els seus vint volums), pàgines personals de musicòlegs, treballs universitaris d'investigació, tesis doctorals en format <pdf>, crítiques, comentaris de programes de concerts (hi ha cicles de concen s que pengen els programes de mà, com ara lbercamera) ... i les mi l i una pàgines d'aficionats que diuen la seva. Llegir sobre música és un camp inesgotable a lnternet, només ca l anar llimant el criteri a l'hora de triar la informació més fefaent i desestimar l'altra. Si entrem en el món de la pedagogia musical, els recursos que hi trobem tendeixen a l'infinit, però dur-los a la pràctica ja és una altra cosa. Sovint no són mès que llargues llistes que no ajuden gaire si el que busquem és alguna cosa concreta. En l'àmbit català hi ha una bona eina creada l'any 2002 per Cristina Fuertes per encànec del Moviment Coral Català amb recursos i materials per a l'ensenyament i l'aprenentatge de la música i reculls d'iniciatives d'escoles, de professors, d'entitats o col·lectius <Xtec.cat/entitats/m1cc>. Des del Departament d'Educació de la Generalitat, també trobarem enllaços centrats, per exemple, en la informàtica musical. Per clome aquest breu viatge pel ciberespai musical, cal esmen tar q ue els darrers anys hi ha hagut a lguns inten ts d'agl utina r tota la info rmació musical catalana en un únic portal. Ara per ara hi ha alguns llocs webs que p retenen ser ''el portal definitiu i global de la música a Catalunya··. però mai acaba de serhi tot del tot. I és que, com dèiem més amunt, a lntemet hi és tot... gairebé. P Llegir sobre música a Internet es un cam p baesgotable, només cal anar llimant el criteri per triar la informació. 33 465 ISII(jlf;i tl;i RETRAT Feia molt de temps que les parets del Liceu no testimoniaven un èxit tan clamorós com el que es va produir la passada temporada en el debut de la soprano itaHana Fiorenza Cedolins, una de les intèrprets del rol protagonista de la pucciniana Madama Butterjly, representada durant els darrers mesos de juny i juliol. La hlstòria del Liceu evidencia una especial jnclinació cap a les veus femenines de naturalesa mediterrània, la qual cosa permet donar credibilitat al que deien els paperets que el seu públic incondicional li va llençar en acabar la dar- rera funció : '51 Barcellona una bella storia d'amare è incominciata... Brava Fiorenza!" De moment, l'any vinent tornarà per cantar-hi orma i Aida. Fiorenza / "Uamor per la música, la base de l'èxit" per MERCEDES CONDE PONS om ha viscut la reacció del públic al seu debut a Barcelona? No és molt comú que es facin bisos al Liceu. C 34 466 -Bisar "Un bel dí vedremo" va ser una bogeria, perquè està a la meitat de l'òpera i queda molt per cantar encara. a més, era la primera vegada que el bisava. Em vaig sentir molt commoguda, no m'esperava aquesta rebuda, perquè aquí el públic és molt disciplinat. Estic molt contenta d'haver establert una relació amb Barcelona, perquè és una ciutat que m ·encanta, té el punt d'equilibri ideal entre una ciutat molt moderna i a la vegada una manera de viure molt mediterrània. De fet, estic pensant a venir a viure a Espanya, a prop del mar. -Per què aquesta decisió? ¿Vol cantar més a Espanya? -Sí, absolutament. Aquí he trobat una situació d'amor sincer, lliurat i un coneixement profund de l'òpera lírica que només es troba a Espanya, a Itàlia i al japó. Aquesta manera de cliri- gir-se a l'òpera, l'interès per les veus i la música, cada vegada és més estrany a la resta del món, perquè l'atenció s'ha anat progressivament decantant cap a la direcció escenogràfica. Ha d'existir un equilibri, perquè l'òpera és melodrama i com el seu nom indica, ha d'haver-hi tant de drama com de melos -música- i aquí encara se'n troba. -Com reacciona davant de directors d'escena que li proposen innovacions o visions noves d'una òpera? -Les innovacions són bones. El problema no està a ser tradicional o no, sinó en el fet que l'artista tingui sen- R ETRA T sibilitat i estigui al servei de l'òpera i del públic. Qui arriba amb l'actitud de voler explicar la seva història, com si estigués per sobre de l'òpera, comet un error. Les innovacions van bé quan es té un respecte per la història, la música, els artistes. Jo tinc bona relació amb aquells artistes imef.ligents i sensibles, que mostren disponibilitat cap als altres membres d'una companyia. Tots hem de procurar ser els millors artistes, però també ser prou humils per saber fer junts aquesta feina. -Per fer una bona feina s'ha de preparar molt bé cada personatge. Com es p repara cada nou rol que incorpora al seu repertori? -Acostumo a desenvolupar la meva idea del personatge i de la dramatúrgia i ho faig en diversos nivells d'aprofundiment. El primer és el nivell literari i musical de/llibret -les fonts històriques, musicals i dramatúrgiques-, perquè hi ha moltes obres que es basen en textos literaris. Per a mi va ser if.luminant llegir Schiller quan vaig preparar Luisa Miller, perquè en e/ llibret de l'òpera no s'entén del tot la història. Schiller és molt complex i entendre'/ per mitjà de Verdi encara ho és més. En segon lloc, hi ha el nivell dels sentiments -allò que sento jo gairebé de manera visceral davant una frase del text o de la música- , que s'ha de trobar la manera com transmetre-ho al públic; cal trobar un terme mitjà entre la tècnica i els sentiments, perquè el que sent el públic és diferent del que sentim nosaltres, quant a distància fisica i quant a percepció. -Quin és el seu rol preferit? -Sens dubte la Madama Butterfly; trobo que és un personatge d'una gran profunditat. Es tracta d'un teatre molt modern, tot el segon acte és il·luminant i allà realment es pot comprendre què vol dir ser "una actriu", perquè qui fa de Butterfly ha d'aconseguir crear un crescendo emocional en el decurs de l'òpera actora/ment. Per a mi, Puccini va estar genial, perquè en realitat a escena no succeeix gairebé res -és com el teatre del nou-cents d'Ibsen o Pirandello-. però amb la música t'explica què pensa el personatge, fet que dóna una possibilitat d'aprofundiment impressionant. fo tinc una visió pessimista d'aquest personatge. En la civilització japonesa, suïcidar-se és una cosa gairebé normal, és part de la seva cultura, i això em sembla terrible. Per això, sota la delicada aparença de les geishes, els quimonos, para-sols, ventalls, etc., sento la violència cie la societat japonesa que imposa a una noia, gairebé encara una nena, una vida senyalada amb el dolor. el patiment, del qual ella no té cap culpa. Tothom sap que les noces de la Cio-Cio-San són fingides menys ella, que 11eu en el casament i ,1,ii()i!1!f;l Amb el bel canto, vaig començar amb Norma i ara v ull aprofundir en l'escriptura donizettiana, perquè hi ha personatges bellíssims que em permetran insistir en la meva preparació tècnica vocal. amb l'americà la possibilitat de començar una nova vida, perquè al Japó només té dues opcions: o exercir la prostitució o suïcidar-se. Ella només viu de la il·lusió i aqui és on s'amaga la tragèdia de l'òpera, que una noia de quinze anys només tingui aquestes opcions en la seva vida: o fer de prostituta o matar-se. -Puccini coneixia profundament la psicologia femenina, cosa que es percep en el tractament dels rols femenins en les seves òperes. -En efecte, Puccini ha estat un dels més profunds coneixedors de la psicologia femenina i crec que ho era per la història de la seva vida. Va ser sempre l'únic home envoltat d'un gran cercle de dones -mare i germanes-, en ser l'únic fill home d'una família molt aviat orfe de pare. Això va fer que vi:>qués l'experiència existencial de totes aquestes dones, i li va possibilitar aprofundir en la psicologia femenina molt més que no pas en la masculina. I quan es va casar, ho va fer amb una dona d'una personalitat dominant; ell va veure en la dona la figura forta, no en l'home. -Curiosament. sempre emmarca les dones en històries tràgiques. -Sí, sempre acaba destruint-les, perquè ell tenia una personalitat feble; la relació conflictiva amb la seva dona ha estat una història digna de psicoanàlisi, amb un fortíssim contrapunt amorodi. És lògic pensar que els compositors acaben reflectint en les seves obres les seves pròpies experiències. la seva personal manera d'entendre la vida. -Verdi també ho va fer. -Ell també s'explica amb la seva música: (ot es les seves vivències familiars, la pèrdua de la dona i dos nens petits tan ràpid i essent tan jove. És evident que per a Verdi la figura femenina ha estat idealitzada, transportada a l'espiritualitat. La seva dramatúrgia se centra en dues figures: la dona santa -gairebé una màrtir, transfiguració de la primera esposa i la mare- i el desig d'haver tingut un pare que l'entengués i l'estimés; per això tots els personatges masculins forts són els personatges pa tema/s -Simon Boccanegra, Rigoletto-, tot allò que ell hauria volgut tenir en un pare i no va tenir. -Com veu vostè els personatges verdians en contraposició amb els de Pucci ni? -Amb Verdi jo sempre parteixo del seu caràcter, perquè ell era un home fort, sabia patir sense mostrar-ho, perquè quan va perdre els fills i la clona es 110 tomar una persona molt dura. És la reacció dels caràcters forts, que no arriben a deixar-ho sortir tot per orgull, per dignitat. Penso que en la dramatúrgia verdiana s'ha de tenir present el caràcter de Verdi, que porta a mantenir els personatges més distants que en la dramatúrgia pucciniana. Els seus personatges han de tenir l'estatura de persones que saben patir en soledat i això es reflecteix també en els temes que Verdi explica en les seves òperes: un patiment solitari, molt rígid, que ve d'una gran noblesa de caràcter. És menys seductor per al públic, però s'ha de tenir en compte que Verdi ve del romanticisme i en la temàtica romàntica els homes són ideals, personatges abstractes que representen ideals sublims, són molt deshumanitzats i molt més distants. És un error estilístic convertir els personatges verdians en personatges veristes. excepte personatges particulars com la Traviata o Rigoletto, que beuen de la literatura naturalista [rances a. -Fins ara ha cantat principalment Verdi i Puccini. Quins són els rols que li agradaria cantar en el futur? -Els del bel canto. Vaig començar amb orma i ara vull aprofundir en l'escriptura donizettiana, perquè hi ha 35 467 i"Ji('JI!iif;i RETRAT LG.Uill.AMET T É UN POSAT DE MODEL I PODRIA DEDICAl\-SE A LES PASSAREL-LES SENSE PROBLEMES, VAL A DIR-HO, PERQUÈ SAP COM POTENCIAR UNA BELLESA NATURAL MOLT LLATINA, COM LA SEVA VEU. FrORENZA CEDOLINS ÉS D'AQUELLES CANTANTS - I NO EN QUEDEN GAIRES- QUE INSPIRA RESPECTE TAN1' A L'ESCENARI COM A PEU DE CARRER, I LA SEVA VEU PARLADA TRASPUA TANT DE CARÀCTER COM QUAN CANTA LES MUSES P UCCINIANES I VERDIANES. PERÒ EL QUE MÉS JMPOSA ÉS LA CONVICCIÓ AMB QUÈ EXPOSA LES SEVES REFLEXIONS ENTORN DE LA MÚSICA QUE VIU, SENT I, SENS DUBTE, CONEJX MOLT BÉ. ELLA REPRESENTA EL NOU CONCEPTE D'ARTISTA, COMPENDI DE DOTS NATURALS, TÈCNICA EXCELSA, P l\OFUNDITAT DE SEi\"TIMENTS I, SOBRETOT, SAVIESA. 36 468 personatges bellíssims que em pennetran insistir en la meva preparació tècnica vocal. El bel canto és imprescindible per a les veus '"a la italiana'", ha de ser una gimnàstica quotidiana, com la barra per als ballarins. per mantenir la veu flexible. La meva 11eu s'emmarca en les característiques de la grand liriquc -que està entre la Jírico i la lirico-spinto. Són veus que de natural són més propenses al cant verista, però el verisme s'ha de cantar amb la tècnica de l'escola italiana del ottocento, perquè si no la veu pot tenir defectes i no ser capaç de fer-fa servir com un instrumellt. Per això és imprescindible ser capaç de ca11tar bel canto, la colora tura d'òperes com Lucrezia Sorgia, Poliuto, Maria Stuarda o Anna Bolena. -¿Algun cop li han ofert cantar Mozart; té una vocalitat molt diferent de l'escola italiana? -M'agradaria molt cantar Mozart; els rols de Donna Anna o Donna Elvira, la comtessa i I'Elettra de /'Idomeneo. S'ha de tenir en compte que hi ha el Mo::art italià i l'alemany, que tenen dues vocalitats totalment diferents. El Mozart italià necessita un cant amb legato, un so suau, ben recolzat i això ve de l'escola italiana i espanyola. A mi m'agrada molt escoltar les veus d'escola italiana o espanyola -Caballé. Alva, Kraus, Dels Àngels-, perquè el so és més natural, més mediterrani. És una conseqüència de la manera de parlar, l'idioma configura moll/a manera com es canta. -¿La seva veu ha evolucionat, des que va començar a cantar fins ara? -La meva veu és pesant. obscura i molt timbrada, però amb els anys -i ja porto vint anys de carrera- curiosament la meva tessitura ha pujat. Al principi em costava molt arribar al Si bemoll. em vaig adonar que això podia ser w1 problema i vaig començar a estudiar la coloratura, que em va ajudar moltíssim a alleugerir la veu, he après a cantar amb la veu més pujada a la màscara i he descobert que tinc un registre sobreagut que desconeixia; ara arribo fins al Re natural i quan tinc un bon dia jïns i tot al Mi bemoll. Mai es deixa d'estudiar, al Conservatori vaig tenir una professora molt intel·ligent que em va dir una cosa que no he oblidat mai: "Amb la música no hi ha mai un punt d'estancament. O es va endavant, o es 1·a endarrere." Això em va crear molts dubtes, perquè no em podia creure que m'esperava tota una vida estudiant, però ara he entès que és així. -¿Sempre va veure clar que el seu camí era ser cantant? -jo vaig començar a cantar en públic abans de començar a estudiar cant. Amb quinze anys feia de solista en un cor i em sentia molt a gust damunt de l'escenari. A mi em fa feliç cantar per als altres i això em feia adonar-me que potser era una mica diferent dels altres, que tenien terror a pujar a l'escenari. Per això la primera vegada que vaig sortir a l'escenari professionalment, per a mi va ser molt natural, no em sentia estranya, perquè em semblava que era el meu lloc. Es com si hagués sentit una veueta interior que em digués: "Aquest és el teu lloc. " Són coses realment molt estranyes, és com un instint natural. Penso que el secret de la felicitat és fer allò que et ve de l'instint, del cor, no de la raó. Quan segueixes els instints. tota l'energia es concentra en el mateix punt i f 'empeny, i només se n'ha de veure el resultat! PR E eR rT I e A @,l,ii(jlf;Jt(J EL MES DE NOVEMBRE, A L'ABAST it Duto rlesnticisme Cha nòrdic amb el postroma El tercer programa que en s ofereix Palau 100 augura tensió j sublimitat. No pel fet de ser més conegudes, les obres escollides són menys interessants; això sí, els seus intèrprets han de ser de primer ordre per assolir un nivell que l~l.J:!adi9ó/fa que ~ sigui més alt. ~ 0 per MERCEDES CONDE PONS PALAU 100. Philharmonia Orchestra. Dir.: Charles Dutoit. Mikhai1 Pletnev, piano. Sibelius, Grieg, Txaikovski. PALAU DE LA MÚSICA. 7 DE NOVEMBRE DE 2006 (21 h). inlàndia de Jean Sibelius és una de les obres que més van conttibuir a forjar una fama de compositor nacionalista i patriòtic, ja que aquesta breu peça simfònica va ser l'escollida per l'Orquestra Filharmònica d'Hèlsinki per interpretarla en l'exposició Universal de París el I900. L'esperit niomfal i grandiloqüent que es desprèn de la seva partitura és innegable, a mode de fanfara marcial amb què se celebra l'orgull d'un poble, però no es pot passar per alt el lirisme de caire espiritual present en la pa rt central de l'obra. Aquest contrast ofereix les claus per entendre el sentit de la composició de Sibelius, la recerca de la música pura per mitjà de la introspecció personal. El Concert per a piano i orquestra en La menor op. 16 d'Edvard Grieg exigeix una gran complexitat virtuosística i mostra una evident impetuositat germànica deutora de la seva formació a Leipzig, juntament amb un feliç retrobat ca ràcter personal d 'arre ls noruegues, que fan del concert una de les joies del gran repertoli postromàntic. La Simfonia núm. 5 en Mi menor de Piotr Ílitx Txaikovski està composta, igual que la Quarta, amb el signe del destí, tema que turmentava molt el compositor rus. Sigui per la coincidència numètica amb Ja simfonia del destí de Beethoven o pel fet de ser la ptimcra obra després d'un període estèril q uant a inspiració, el tractament hi és de caire ombrívol i impertorbable, present tot al llarg dels moviments de la simfon ia i amb certes reminiscències beethovenianes superades per l'exuberància orquestral del gran simfonista rus. Charles Dutoit va néixer a Lausana ara fa setanta anys. En la seva primera infància es va iniciar en el solfeig i el F cant coral i no va ser fins als onze anys que començà a estudiar un instrument. Després d'un intent frustrat -el u·ombó-, el seu pare li aconsellà d 'estudiar violí. Més tard va estudiar viola, piano i percussió. Als tretze anys va conèixer el jove prodigi italià Roberto Benzí, que ja havia protagonitzat una pel·lícula, Prélude à la gloire, premiada en el Festival de Canes el I 950 i que en aquells moments ja dirigia Mozart i Liszt. Aquest fet va estimular molt el jove Dutoit i va marcar un punt d'inflexió ineludible en la seva formació. A partir de llavors, Charles Dutoit inicia veritablement una formació seriosa que el portà a estudiar no només els instruments esmentats, sinó també història de la música i composició a Ginebra, Siena, Venècia i Boston. Quan Herbert von Karajan el convidà a dirigir la première del ballet El sombrero de tres picos de Manuel de Falla a Viena, Dutoit va esdevenir una figura internaciona l. Des de llavors Ja seva trajectòria l'ha portat a dirigir grans orquestres dels Estats Units, com les de Boston, Nova York, Los Augeles, Chicago, San Francisco, Pittsburg, Cleveland i Filadèlfia, a més de les grans formacions europees com són la Filharmònica de Berlín, Royal Concertgebouw i totes les londinenques. El seu pas, entre I 977 i 2002, com a director titular de la Montreal Symphony Orchestra va propiciar un canvi radical en aquesta formació, tot convertint-se gràcies a ell en una de les orquestres principals de l'Amèrica del Nord. Malgrat el seu origen francòfon, el so que Charles Dutoit cerca assolir en treballar amb una orquestra és el de la música que interpreta en aquell moment, no el d'una orquestra en concret. Ell mateix reconeix no haver estimat durant molt de temps la música de Debussy per una fèrria voluntat d'aconseguir un so net, transparent però molt tic i p le, com el de la música del segle XVIII. De la cosa que no hi ha dubte és la seva capacitat polifacètica, que no només l'ha po rtat a enregistrar nombroses obres del catàleg simfònic -en més de cent setanta enregistraments-, sinó que li possibilita d'assolir un ampli repertori, com es dedueix del programa nòrdic amb què es presenta enguany al Palau de la Música. a Philharmonia Orchest ra és una de les formacions que actualment gaudeix de més prestigi internacional, tot i la seva joventut , amb només seixanta anys de trajectòria. El seu director titula r és Christoph von Dohnanyi, però pel podi han passat batutes tan destacades com les d'Otto KJemperer, Lorin Maazel, Riccardo Muti i Giuseppe Sinopoü. a més de grans directors del segle xx com Furtwiingler. Strauss. Toscanini, Karajan o Giulini. Sota la batuta de Charles Dutoit i juntament amb la Philharmonia Orchestra, el pian ista, director i compositor rus Mikhaïl Pletnev in terpreta rà el Concert per a piano i orquestra en La menor op. 16 del compositor noruec Edvard GJieg. Mikhru] Pletnev du a terme una intensa activitat concertística -<:om a pianista i director- i és el fundador dc l'Orquestra acional de Rússia. nascuda després de la desfeta del règim soviètic. L 37 469 I PRECRfTICAI,I,II()IJI!f;l EL MES DE NOVEMBRE, A L'ABAST El Bartók més representatiu en el seu 125 è aniversari PALAU 100. Orchestre Philharmonique du Luxembourg. Dir.: Arturo Tamayo. Christian Tetzlaff, violr. Bartók i Ravel. PALAU DE LA MÚSICA. 13 DE NOVEMBRE DE 2006 (21 h). o és només Mozart qui durant aquest any arriba a una xifra djgna de ser lloada . El compositor Béla Bartók en fa just la meitat -és a dir I 25 anys- però mereix d' igual manera tTibut, perquè la seva aportació al món de Ja música també va ser cabdal. Durant molts anys va dur a terme una enorme tasca de recuperació i anàlisi del repertOt·i popu lar hongarès i gitano, tot destriant les característiques de cada tTadició musical, fins al moment confoses. El programa ofer1 per I'Orchestr-e Philharmonique du Luxembourg permet endinsar-se en el Bartók més autèntic. El ballet El mandarí meraJ!ellós permet copsar el seu foriíssim estil personal, en què el cromatisme i els ritmes asimètrics i a contratemps -molt propis de Ja música tradicional hongaresa- abunden, mentre que el Concert per a violí i orquestra mím. 2 és una mostra d'extraordinari virtuosisme. Tot i estar dividit en tres parts, el segon moviment -"Andante tr·anquillo"- consta en el fons d'un tema central amb sis variacions. Dos compositors contemporanis, dos estils diferents, dues lilosolïes semblants en les seves versions francesa i honga- N resa. Maurice Ravel es caracteritza per l'encís d'una música sempre seductora, que en Ma mère l'oye té un exemple excel-lent. Ravel juga amb l'art d'orquesh·at; i crea sempre una subtilesa sonora que aquí esdevé molt evident. Composta originalment per a piano a quatre mans, Ravel la va orquestrar un any després de la seva estrena en la versió original, i la convertí en un ballet. Es tracta d'una sèrie de contes infantils molt evocadors i profundament fantasiosos. que aconsegueixen realment despertar antics sentiments d'infantesa. Els encarregats de posar en comú -a tall de joc de contrastos i semblancesBartók i Ravel són la Filharmònica de Luxemburg, el director madrileny Arturo Tamayo i el violinista alemany Cruistian Tetzlaff. La formació luxemburguesa, fundada el 1933, ha fet gires per l'esmmger i té una destacada reputació internacional , en gran part assolida gràcies a la tasca feta pels cinc directors titulars que hi han tTcballat: I-Ienri Pensis, Luois de Frement, Leopold Hager; David Shallon i Bramwell Tovcy. Actualment Emmanuel Krivine n'és el director titular. rturo Tamayo s'inicià en la direcció d'orquestra de la mà de Pierre Boulez abans de perfeccionar-sc a Friburg i Viena. Des del 1977 ha dut a terme una gran activitat artística amb grans orquestres europees i en importants teatres d'òpera de Berlín, Londres, Brussel·les. Viena, Venècia, Roma, París o Graz. És un gran especialista en el repertori musical del segle X)<, del qual dóna fe haver estr-enat obres de Rihm. Bussotti o Huber i els seus enregistraments de l'obra orquestral de Maurici o Ohana -i que li han valgut setze pr-emis intemacionals-. els monogràfics dedicats a Goffredo Petrassi i Franco Donatoni. com també l'enregistrament de les obres d'orquestra de lannis Xenakis. El violinista natural d'Hamburg Christian Tetzlaff ha actuat com a solista i músic de cambra a grans sales de concerts, com les de Nova York, Amsterdam, Viena, Londres, París, Berlín i Munic. Darrerament ha actuat en el Festival de Lucema, als London Proms i en els festivals d'Edimburg i Hèlsinki . A U Orquestra de Cadaqués inaugura temporada a la Sala de Cambra de l'Auditori TEMPORADA DE CAMBRA A L'AUDITORI. Ensemble de l'Orquestra de Cadaqués. Dir.: Vassili Petrenko. Assumpta Mateu, soprano. Rosa Novell, narradora. Trio Lom. YoungHee Kim, soprano. Albéniz, Debussy/Schooberg, Gerhard, Stravinsky i Xostakóvitx. SALA DE CAMBRA DE L'AUDITORI. 9 i 23 DE NOVEMBRE (20.30 h). csprés de la inauguració oficial el 9 d'octubre de la nova Sala dc Cambra de l'Auditori, l'Orquestra de Cadaqués serà la responsable el dia 9 de novembre d'inaugurar la primera temporada de cambra amb un programa centrat en el segle xx. L'Orquestra de Cadaqués -orquestra de cambra nascud a el 1988 en el marc del Festival dc Cadaqués- està integrada per una selecció de músics europeus que es reuneixen periòdicament per interpretar Ics principals obres del repertori simfònic clàssic i romàntic, com també per recuperar obres "oblidades" i estrenar-ne de compositors contemporanis. El seu director titular. D actualment és l'italià Gianandrea oseda, mentre que el principal director convidat és Sir Neville MarTiner. Vassili Petrenko -guanyador de la sisena edició del Concurs In ternacional de Direcció de l' Orquestra dc Cadaqués- és actua lment director principal de la Royal Liverpool Phi lhannonic Orchestra i principal director convidat de J'Orquesh·a Sim fòn ica de Castella i Lleó. Els seus darrers comprom isos l'han portal a debutar amb l'orquestra simfònica City of Birmingham. la BBC Prulhannonic, Simfònica de la Ràdio de Suècia, etherlands Symphony, Orquestra Simfònica de Galícia. Orquestra Nacional d'Espanya. Orques- Ira acional del Capitole de Tolosa de Llenguadoc i Ja Filharmònica de Moscou. Fidel a la seva vocació d'apropar al públic el repertori del segle xx, el programa del concert de l'Orquestra de Cadaqués ofelirà un ventall amb les diverses manifestacions estètiques musicals d'aquest segle. des d'Albéniz fins a Stravinsky, passant per Debussy i Gerhard. El programa, l'obliran els Poemes d'amor per a narrador i orquesIra d'Isaac Albéniz. en què es podrà sentir la veu de Rosa Novell com a narradora. El Prélude à l'ap rès-midi d'un faune de Debussy se'ns oferirà en la transcripció de Schêinberg per a onze instruments. mentre que les Sis cançons de l'infantament de Shaharazada de Gerhard ani ran a càrrec de la soprano Assumpta Mateu, per finalitzar el concert amb la versió de suite per a set instruments de la Història del soldat d'Stravinsky. 39 471 • ·~ ''ii«tJtt;l P R EcRfTacA 1 El MES DE NOVEMBRE, A l'ABAST Dues simfonies recuperades de Ferran Sor i Hans Rott TEMPORADA OBC. Aleksei Volodin, piano. Dir.: Paul Goodwin. Sor, Beethoven, Haydn, Brahms. I Dir.: Jesús López Cobos. Beethoven. I Nikolai Znaider, violí. Dir.: Jesús López Cobos. Brahms. Rott. L'AUDITORI. DEL 10 AL26 DE NOVEMBRE DE2006 (CONSULTAR DIES I HORARJ). E l mes de novembre l'Auditori s'omple de grans obres simfòniques del darrer classicisme i primer romanticisme alemany. Ludwig van Beethoven serà present en la interpretació de les seves Simfonies núm. 1 i 7 sota la batuta del ja assidu director espanyol Jesús López Cobos, i el Concert per a piano i orquestra núm. 2 en Si bemoll major interpretat al piano per Aleksei VolodLn, amb direcció de Paul Goodwin. L'altre gran romàntic alemany que és Johannes Brahms també tú1drà molt de protagonisme gràcies a la interpretació de les seves Variacions sobre un tema de I-Jaydn op. 56a i el seu Concert per a violí i orquestra en Re major, mentre que Franz )oseph Haydn apareixerà representat per Ja seva Simfonia núm. 99, Ja ptimera en què fa servir el clarinet en l'orquestració i una de les simfonies més denses del seu catàleg, que presagien un romanticisme ja proper. Però sens dubte, les obres que més destaquen pel seu caràcter de descobriment recent són Ja Simfonia núm. 3 de Ferran Sor i la Simfonia en Mi major de Hans Rott. La primera és l'úni- ca obra de Ja programació de concerts de l'OSC del novembre que.no és d'un compositor alemany. De fet, Fen·an Sor era nascut a Barcelona i coetani de Haydn i Mozart. La seva obra més coneguda és per a guitarra, instrument per al qual fins i tot va escriure un tractat, però se n'han recuperat tres simfonies de joventut, una de les quals és la inclosa en el concert que ditigú·à Paul Goodwin. Sor és un d'aquells personatges dels quals es podria escriure una novel· la o fins i lot fer-ne un film; tan Lntensa i heterogènia va resultar la seva vida. Escolanet de Montserrat, militar, guitarrista, compositor, protegit de Ja duquessa d'Alba i del duc de Medinaceli, capità en l'exèrcit napoleònic, etc., el seu catàleg musical és ben extens i igualment divers. Té prop de setanta obres per a guitarra sola, òperes -Telemaco i La feria de Smirna- , ballets, obres per a piano, peces vocals i tres simfonies fins fa poc no descobertes. La Tercera Simfonia en Fa major de Ferran Sor consta de dos moviments i té un esquema fonnal d'allegro de sonata sense desenvolupament, semblant als esquemes d'obertures d 'òperes ciàs- siques. El seu llenguatge hmmònic mostra una sensibilitat propera al Sturm und Drang alemany, corrent filosoficoestètic previ al romanticisme. e Hans Rott també es pot dir que és digne de protagonitzar un guió cinematogràfic, malgrat la seva curta existència. Rott va motir als vint-i-quatre l!_nys, internat en un centre psiquiàtric amb diagnòstic de bogeria al ·lucinatòria i mania persecutòtia obsessiva. Però durant els pocs anys de vida de què va gaudir, va ser company de pupitre de Gustav Mahler i alumne predilecte de Bruckner. De fet, el mateix Mahler va dir d'ell que amb Ja seva mort el món musical havia perdut el creador de la "nova simfonia", tal com ell mateix l'entenia, i que si hagués viscut més anys hauria pogut aprendre molt d'ell. No n'hi ba cap dubte, perquè la Simfonia en Mi major de Rott té Les claus per entendre el discurs musical del Mahler simfònic. En ella -de Ja mateixa manera que s'hi observen influències evidents de 13ruckner, Wagne1~ Brahms i Schumann; en definitiva, la línia històrica del simfonisme germànic- hi ha un gran component d'introspecció psíquica -que es dedueix complexa en el cas de Hans Rott- i que Gustav Mahler va fer servir de leitmotiv espiritual tot al Uarg de la seva creació. D L'autèntica contralt torna al Liceu amb Handel L 40 472 a contralt polonesa Ewa Podies serà Ja protagonista absoluta del reti tu lat "Concert Handel" ~n un inici havia de ser un concert Vivaldi i Haydn amb la presència de la soprano espanyola [sabel Rey-, amb àties d'òperes recuperades tan conegudes avui dia com Giulio Cesare, Ariodante, Rinaldo i Rodalinda. fntercalats entre les àries, l'Orquestra de l'Acadèmia del GTan Teatre del Liceu, dirigida per Eduardo López Banzo, interpretarà el Concerto grosso en Fa major, op. 3 núm. 4 i el Concerto grosso en Sol major, op. 6 núm. I. Ewa Podies té en les seves cordes vocals una raresa que alhora és un prodigi de la naturalesa. L'agilitat d'unacolora fura innata lligada al dramatisme d'un color de veu fosc, vellutat i alhora brillant, en fan l'autèntica contralt dels nostres dies. Inicialment centrada en el repert01i purament barroc i de bel canto: Handel i Rossini, la contralt ha anat afegint progressivament al seu reperto- ri rols de Verdi, Strauss i Wagner, fet que demostra Ja llexibilitat d'una veu privilegiada -dificil de classificar per l'ampli ventaU de característiques que la defineixen- i polifacètica. Des de Cesare (Giulio Cesare de Handel) fins a Klytamnestra (Eiektra d'Strauss), des de Tancredi (Rossini) a Ulrica (Un ballo in maschera de Verdi) i des de La Cieca (La Gioconda de Ponchielli) a Erda (L'or del Rin de Wagner), qualsevol rol que afegeixi al seu repert01i és un nou triomf en una carrera que l'ha portada als principals teatres d'Europa i els Estats Units. En Ja seva activitat artística combina les aparicions a l'escena amb els concerts ~n què abunden Ja interpretació de les simfonies i els lieder de Mahler- i recitals de lied. I Amb eUa, l'Orquestra de l'Acadèmia del Liceu -cada vegada més present en Ja programació estable del Teatre de La Rambla- rebrà una classe magistral del director especialista en música banoca i fundador de la formació barroca Al Ayre Español, Eduard o López Banzo. Nascut a Saragossa, va perfeccionar els seus estudis amb el prestigiós clavecinista i d irector Gustav Leonhardt. Amb la seva orquestra ban·oca ha emprès una important tasca en la recuperació del repertOI·i ban·oc ibèric -del qual ha fet lloats enregistraments- i d'obres oblidades de grans compositors com Scarlatti i Paisiello. Activitat a la qual cal afegir nombrosos concerts durant l'any a les més prestigioses sales de concerts d'Europa i els Estats Units. CONCERT HANDEL. Ewa Podies, contralt. Orquestra de l'Acadèmia del Gran Teatre del Liceu. Dir.: Eduardo López Banzo. Handel. GRAN TEATRE DEL LICEU. 22 DE NOVEMBRE (20.30h). PR E eR rt I e A i,:ii(ji.,;1!(J EL MES DE NOVEMBRE, A L'ABAST La marató d'enguany es diu 'Lucia di Lammermoor' Corn cada any, la programació del Gran Teatre del Liceu inclou una autèntica marató a redós d'un títol amb una capacitat especial per atreure contingents amplis d'espectadors. per J. COMELLAS nguany li ha tocat a Lucia di Lammermoor, que segueix Madama Butterfly i L'efisír d'amore. La diferència rau en el fet que, en aquest cas. les estratosfèriques divuit representacions es concentren en només vint-i-quatre dies pràcticament seguits - gairebé a representació diària-, mentre que en les temporades anteriors es repartien en blocs temporals aïllats. No cal dir que l'obra de Donizetti posseeix les caractetístiques idònies per acomplir la finalitat indicada, sobretot perquè permet el lluïment dels cantants - i d' una manera especia l de la soprano- fins a l'escreix. Com és sabut, l'argument es basa, de manera lliure, en una novel·la de Walter Scott, expressió de la literatura romàntica anglesa per excel·lència. Es tracta d'una història d'amors i traïcions directes, sense sofisticacions, perpett·ades des d'instints primaris, poc treballats psicològicament, que menen a unes actuacions exagerades. de tot o res. sense matisos actuacionals. L'estrena de Lucia... es troba al bell mig ( 1835) de la dècada dels anys tren- E ta, la més productiva i densa en estrenes importants: Anna Bo/ena ( 1830), L'elísír d'amare ( 1832), Lucrezía Borgia ( 1833), Maria Stuarda ( 1835), Roberta Devereux (1837). Moment en què el domini de l'expressió belcantista es manifesta de manera més generosa. Lucia..., en aquest sentit, resulta una referència ex-plícita i alguns dels seus moments constitueixen expressions al límit d'aquesta circumstància. I en aquest sentit l'exultant sextet que clou el segon acte i sobretot el non va plus de l'escena de la follia del tercer, tenen molt a veure amb la capacitat d'atracció que manté aquesta òpera, d'altra part, en conjunt prou feble. Òbviament, una obra així ex igeix grans intèrprets, almenys dos, i sobretot una. 1 aquesta serà una supercspecialista en el gènere, Edita Gruberova (Lucia), en bona mesura titular liceística darrerament d'aquest tipus de paper. L'altre titular serà Josep Bros (Edgardo) - una mena d'inici d'alineació fixa d'aquest a casa nostra-, capaços d'assumir amb tota suficiència tot allò que exigeixen els seus papers i que en demanen els seus afectuosos seguidors. Ells seran els protagonistes de set de les divuit representacions, mentre que en les "rotacions" hi haurà els duos Patrizis Ciofi-Giuseppe Filanoti i Mariola Cantarero-Tito Beltran. Anthony Michaels-Moore es repartirà el paper del malvat Enrico amb Stefano Antonucci i Àngel Òdena, alhora que altres papers seran cantats per Vicente Ombuena i jordi Casanova (Lord Arturo), Mireia Pintó absorbirà totes les Alisa, Josep Fadó tots els otmanno i finalment Giacomo Prestia, l\l!irco Palazzi i Simon Orfila seran Raimondo. Josep Caballé substitueix el previst i desconegut Stefan Anton Reck en la màxima responsabilitat musical. Una nova ocasió per confirmar els mètits ja coneguts d'aquest jove director català. Robert Carsen, habitual en produccions vistes al Liceu -recordem, per recent. A Midsummer's Night's del mes d'abri l de 2005- condui rà una producció de I'Opernhaus de Zuric. És un excel·lent cread01~ habitual als teatres d'òpera més importants d'arreu. LUCIA Dl LAMMERMOOR de Gaetano Donizetti. Llibret: Salvatore Cammarano. Edita Gruberova. Josep Bros. Anthony Michaels-Moore. Giacomo Prestia. Vícente Ombuena. Mireia Pintó. Josep Fadó. Orquestra Simfònica i Cor del Gran Teatre del Liceu. Dir. d'escena: Robert Carsen. Dir. musical: Josep Caballé. GRAN TEATRE DEL LICEU. DE l 'U DE NOVEMBRE Al4 DE DESEMBRE DE 2006. 40 o;o de descompte Els subscriptors de "Revista Musical Catalana" obtindran un 40o/a de descompte en la compra d'entrades a les taquilles del Palau de la Música Catalana per als concerts dels cicles Concerts Simfònics al Palau, El Primer Palau i Música de Cambra al Petit Palau de la temporada 2006-07, a partir del dia 17 de novembre de 2006. Cal presentar el darrer rebut de la subscripció. 41 473 Sintonitza, sota la teva direcció: Temporada de I'OBC des de L'Auditori 19 novembre: Simfonia núm. 1, op. 21 i Simfonia núm 7, op. 92, deL. van Beethoven. Orquestra Simfònica de Barcelona i Nacional de Catalunya. Direcciój Jesús López Cobos. 10:55 h (directe). Temporada del Gran Teatr del Liceu 17 novembre: Lucia di Lammermoor de Gaetano Donizetti, amb Patrizia Ciofi; Giuseppe Filianoti, Stefano Antonucci, Anthony Michaels-Moore, David Alegret i altres. Orquestra Simfònica i Cor del Gran Teatre del Liceu. Direcció: Stefan Anton Reck. 20:25 h (directe). Temporada dels Amics de l'Òpera de Sabadell 24 novembre: Cançó d'amor i de guerra de Rafael Martínez Valls, amb Carles Cosías, Júlia Farrés, Carles Daza, Rodo Martínez, Carles Ortiz i altres. Cor Amics de l'Òpera de Sabadell. Orquestra Simfònica del Vallès. Direcció: Daniel Martínez. 20:50 h (directe). Sintonitza, amb tota la informació: TV3 -teletext catalunya Música avui, pàgina 291 Catalunya Música demà, pàgina 292 www.catradio.cat www.ritmes.net/docs/programacatmusica.pdf Intensament clàssics Música per EDUARD V. PATSI encreu ada Música encreuada d'octubre 2006 (núm. 264) Horitzontals . 1. Cantar les notes. Do antic. 2. Albéniz, per exemple. Faci tocar a dos instTUments la mateixa cosa. 3. A mig to de Fa. Ravel. Romberg o Ruera. Zoltan, compositor. 4 . Compositor italià, val a dir que era molt fresc. 5. La ·'musical" de Bach és molt famosa. Reial Acadèmia d'Esparreguera. 6. ono. Nielsen o Narcís (Paulís). Així acaben els cantats i els tocats. 440Hz. Kilòmetre zero. 7. Institut Nacional de Notació. La major. Qui mana al convent. 8. Les directes, a primer curs d'hatmonia. són proh ibides. Parla sense pa. 9. En aquestes tres i la següent poseu-hi el nom d'una llengua índia. El que has de fer respecte del que di u el director d'orquestra i punt. 10. Ho cantava l'lglesias abans de dir '·no vagis presumint per allà". Li cal al violoncel·lista. Potser en Holst va escriu re Els planetes perquè en va veure un. 11. Trombó antic. No cal que vagi a l'hospital. Verticals. 1. O rquestres grosses. 2. Em deleixo fent la vertical. La filla cata lana d'en Schonberg. 3. A un to de Sol i a un de Si. No pas a fora, però cap am un t. Do major. 4. Enganyifa màriusserriana (plural) . Nin-non, nounat. Acabarà parlant amb la cantant a la ta rda. 5. Tercera descendent Mi-Do. Couen avocàlicamcnt. Empastifada fent la vertical. 6 . jolivet o Juli (Garreta). Així en diuen del canta nt de l"'O pà" de l'estiu passat (s'esmuny pel 6 horitzontal). Mi major. Mític grup de música tradiciona l de Menorca (cap amunt). 7. Fems cap avall, casori cap amunt. Arenys & Pineda Symphony Orchesh·a. Faristol desplegat. 8. El que fa amb una mà el que toca la viola de roda. Rakhmàninov, Respighi o Ramió (Concepció). La màquina de música americana: Juke ... 9. Compositor rus. 10. Bonica població catalana (que ben bé podrien ser tres paraules). 11. Els qui ensenyen llenguatge musical a força de tisi tas allargant un ti. Pregaria a qualsevol hora. Solucions en e l número següent. sidokus.com Instruccions: Per resoldre el sidoku cal posar en cada casella una nota musical (Do, Re, Mi, Fa, Sol, La, Si), tenint en compte que les set notes han d'aparèixer en cada columna, en cada tiJa i en cada zona (una zona queda delimitada per vores més gruixudes). Les notes que ja estan posades són pistes que ajuden a completar aquesta particular composició musiFA DO SOl. RE Sl Ml LA cal. I encara hi ha una altra pisMl Sl FA LA I\ E SOL DO ta: si s'interpreten les notes que hi ha a les caselles ombrejades SOL LA DO Ml FA Sl RE (en ord re: d'esquerra a dreta i de dalt a baix) sonen els pri mers LA Ml RE Sl SOL DO FA compassos de la peça musical que s'indica al peu del sidoku. uo RE Sl FA Ml LA SOL Sl FA RE SOL LA SOL DO RE Ml Ml FA Sl DO LA Solucions en e l número següent. Sidoku d'octubre 2006 (núm. 264) America. West Side Story (Leonard Bemstein) SOL Ml I I I SI Ml I LA MI -SOL LA FA sr RE LA - DO !- Ml SI soL l FA <" "" .sldokus.com> Cançó d'amor i de guerra. Obertura (Martínez Valls) 43 475 Adéu a erzan o PRIMER DIBUIX QUE CESC PUBLICÀ A LA " REVISTA MUSICAL CATALANA" (NÚM. 1, NOVEMBRE DE 1984) I per JAUME COMELLAS I lector m'haurà de disculpar que l'espai que habitualment ocupa la secció Scherzando avui l'ompli aquest escrit. La raó, lamentable com poques, és que el gran dibuixant Cesc. el ninotaire català més important dels dan·crs més de cinquanta anys, ha decidit no perllongar més la seva col·laboració. D'aquesta manera es posa fi a exactament vint-i-dos anys seguits dc presència -dia per dia, ja que el número 1 va sortir el mes dc novembre del 1984-, tot configurant un aplec considerable de prop de 250 dibuixos. Feliçment, les causes són de tipus personal, derivades del desig de dedicar-se més intensament a la seva molt valorada obra pictòtica, a la qual amb el temps ha anat decantant-se cada vegada més en perjudici de la seva tasca de dibuixant de premsa. Amb l'adéu a aquesta plana, el lector queda orfe d 'una cita no sols molt esperada, sinó també otiginal, ja que no es coneixen antecedents semblants en el publicisme especialitzat en música. Una cita a la qual ha acudi t puntualment, amb un rigor i una autoexigència exemplars, amb l'alta qua litat dels seus treballs, i també amb una gran generositat. Cesc ha estat el continuador més referencial de la gran nissaga de dibuixants de premsa que va esclatar a Catalunya en el primer terç del segle xx -els )unceda. Bagaria, Feliu Elias (APA). Opisso, Castañs i el seu pare, que signava D'Ivori. Però ho ha estat amb un estil propi, amb un dibuix elegant i refinat i amb una capacitat extraordinària per sotjar els racons més amagats de les constants del comportament humà: i jo diria que sobretot els més absurds. Ell mateix va dir en E 44 476 l'esplèndida entrevista que li va fer la nostra col·laboradora Mònica Pagès en el número 254 de la Revista: "La realitat, quan es va analitzant, és sorprenent." Abans havia dit: "Quan faig el dibuix per a la Revista, no necessito escoltar-ne [de música], només penso on ha d'anar, el públic a qui va dirigit, que sigui un dibuix que encaixi dins de la Revista des de la meva llibertat, és clar. La música que escollo només em serveix per relaxar-me, no em determina un tema concret. ·• A rran de la magnífica exposició de dibuixos apareguts en aquesta Revista que va promoure joventuts Musicals de Figueres en el curs de la Schubertíada de Vilabertran del 2004, vaig escriure en el catàleg:"... per damunt de tot Cesc és un poeta del dibuix, si entenem la poesia com expressió d'allò no evident; d'allò que s'amaga en les profunditats de la condició humana i que només apareix a la retina pri11ilegiada de justament els poetes: i de poeta no se n'exerceix; se n'és. 1 si se n'és, se n'és per a tot. Per això l'alè poètic de Cesc ha pogut manifestar-se tan bé en acarar la temàtica musical com al llarg de la seva obra ha pogut fer-ho davant de tot tipus de fets que ha tractat en la seva parceUa d'espectador professional i atent de la realitat." I l'esmentada Mònica Pagès apurava definitivament el perfil dels trets més genuïns del dibuixant, quan en l'entrevista esmentada el definia així: "És un artista que té l'habilitat de treure la màscara a la realitat tot conservant-ne la innocència. Per això els seus dibuixos no necessiten paraules per fer vibrar aquelles cordes que lots portem dins, com la música." Només em resta dir que a més és una persona entranyable i un amic estimadíssim. concerts BARCELONA (BARCELONB) 4 NOVEMBRE 21 h At. Barcelonès Quartet Afrodisax. Leibowitz, Carbonell, Roig, Codina. Díaz. (Joves & Clàssica ous Valors). 21 h CCCB Orquestra de Cambra Catalana. Dir.: Joan Pàmies. 5 NOVEMBRE 18 h Església del Pi Orfeó Català (patrocinat per Fundació Caixa Penedès). Mercè Sanchís. orgue. Dir.: Josep Vila i Casañas. (lntermón Oxfam). 6 NOVEMBRE 21 h Saló del Tinell La Capella Reial de Catalunya. Hespèrion XX. Solistes vocals. Dir.: Jordi SavaU. (Cicle El So Original: O•ígcns i Memòria). 7 NOVEMBRE 21 h Palau Philltarmonia Orchestra. Mikhaïl Pletnev, piano. Dir.: Charles Dutoit. Sibelius, Grieg, Txaikovski. (Palau I00). 10 NOVEMBRE 20.30 h Conserv. Liceu Kwan Shik Lee, piano. (V Cicle Anna Ricci). 21 h Auditori Temporada OBC. Aleksci Volodin, piano. Dir.: Paul Goodwin. So•~ Beethoven, Haydn, Brahms. 19 h Palau OSV. Dil:: D. Giménez. Ravel, Txaikovski, Beethoven. (Con. Simfònics al Palau). 19 h Auditori Temporada OBC. (Segona aud ició). 20.30 h Liceu Lucia di Lammermoor de Donizctti. Dir.: Stefan Anton Reck. llh Auditori Temporada OBC. (Tercera audició). 12 h Palau El fantasma del Palau. (Concerts Familiars al Palau). 19 h Liceu OrqLL, Cor i Solistes del Teatre Mariinski. Dit:: V. Gergiev. Wagner. (lbercamera). 20.30 h Liceu Lucia di Lammermoor de Donizetli. Dir.: Stefan Anton Reck. 21 h Palau Orchestre Phlll1armonique du Luxembourg. Christian Tetzlaff. violí. Dir.: Arturo Tamayo. Bartók. Ravel. (Palau I00). 20 h Catedral Claudia Stopfaelhaar, orgue. Lübcck, Pachelbel, Tunder, Buxtehude, Bach. (L'Orgue de a Catedral de Barcelona. Euroconcerl). 20.30 h Liceu Lucia di Lammermoor de Donizetti. Dir.: Stefan Anton Reck. 21 h Sala Metrònom Gmp XXI. Dir.: Peter Bacchus. Gardner, Lewin-Richter, Pinkston, Brncic. 16 NOVEMBRE 20.30 h Liceu Lucia di Lammermoor de Donizetti. Dir.: Stefan Anton Reck. 17 NOVEMBRE 20.30 h Liceu Lucia di Lammermoor de Donizetti. Dir.: Stefan Anton Reck. 20.30 h Conserv. Liceu Mireia Farrés, trompeta. Mercè Hervada, piano. Vergés, Brotons, Stevens, Turrin, Falla. (V Cicle Anna Ricci). 21 h Auditori Temporada OBC. Dir.: Jesús López Cobos. Beethoven. 19 h Auditori Temporada OBC. (Segona audició). 21 h At. Barcelonès Maria Teresa Sierra, piano. Soler, Beethoven, Txaikovski, Chopin. (Joves & Clàssica Nous Valors). llh Auditori Temporada OBC. (Tercera audició). 12 h Palau La volta al món amb 80 instruments de percussió. (Concerts Familiars al Palau). 17 h liceu Lucia di Lammermoor de Donizetti. Dir.: Stefan Anton Reck. 20.30 h Liceu Lucia di Lammermoor de Donizetti. Dir.: Stefan Anton Reck. 21 h Palau Christian Zacbarias, piano. Schumann, Beethoven, Schubert. (Euroconcert). 21 NOVEMBRE 20.30 h liceu Lucia di Lammermoor de Donizetti. Dir.: Stefan Anton Reck. 22 NOVEMBRE 20.30 h Palau Cuarteto Quiroga. Luis i Víctor del Valle, duo de pianos. Jove Orqu. Nacional de Catalunya. Dit:: M. Valdivieso. Aniaga, Brutók. (El Plimer Palau. Festa de la Música). 20.30 h Liceu Concert Handel. Orq uestra dc l'Acadèmia del Gran Teatre del Liceu. Ewa Podies, mezzosoprano. Dir.: Eduardo López Banzo. 21 h Auditori Chamber Orchestra of Euro~e . Maria }oao Pires, piano. Dir.: Emmanuel Krivine. Weber. Mozart, Bra ms. (lbercamcra). 20.30 h Liceu Lucia di Lammermoor dc Donizetti. Oir.: Stefan Anton Reck. 21 h Petit Palau Cor dc Cambra del Palau de la Música Catalana (patrocinat ~er Fundació Caixa Catalunya). Co~unt instrumental. Dir.: Jordi Casas ayer. Victoria. Fletxa. (Música de ambra al Petit Palau). 20.30 h Liceu Lucia di Lammermoor de Donizetti. Dir.: Stefan Anton Reck. 11 NOVEMBRE 12 NOVEMBRE 13 NOVEMBRE 15 NOVEMBRE 18 NOVEMBRE 19 NOVEMBRE 20 NOVEMBRE 23 NOVEMBRE 24 NOVEMBRE wc ~65 CONCERTS 21 h Auditori Temporada OBC. Nicolaj Znaider, violí. Dir.: jesús López Cobos. Brahms, Rott. 21 h CaixaForum Endellion String Quartet. Mozart, Homs. (Centenari joaquim Homs). 19 h Auditori Temporada OBC. (Segona audició). 20.30 h Liceu Lucia di Lammermoor de Donizctti. Dir.: Stefan Amon Reck. 21 h CaixaForum Endellion String Quartet. Mozart, Homs. (Centenari joaquim Hems). 11 h Auditori Temporada OBC. (Tercera audició). 17 h Liceu Recital Montserrat Caballé, soprano. Manuel Brugueras, piano. Handel, Paer, Mayr, Niedermayer, Catalani, Gounod. Saint-Saens. 19.30 h CaixaForum Endellion String Quartet. Mozart, Homs. (Centenari joaquim Homs). 27 NOVEMBRE 20.30 h Liceu Lucia di Lammermoor de Donizetti. Dir.: Stefan Ant on Reck. 28 NOVEMBRE 20.30 h Liceu Lucia di Lammermoor de Donizetti. Dir.: Stefan Anton Reck. 29 NOVEMBRE 20.30 h Liceu Lucia di Lammermoor de Donizetti. Dir.: Stefan Anton Reck. 26 NOVEMBRE AMPOSTA (MONTSil) 11 NOVEMBRE 22 h U. Filharmònica l Compañía de Ballet Flamenco Julia Grecos. Paper de Música l Ludovica Mosca, piano. lñaki Etxepare, violoncel. Chopin. CAPELLADES (ANOIA) 18 NOVEMBRE 21 h CERDANYOLA DR VALLU (VALLU OCCIDENTAL) 26 NOVEMBRE 18 h Ateneu Orfeó Català (patrocinat Dir.: josep Vila i Casañas. li orgue. Teatre El J ardí l La Bohème dc Puccini. Dir.: josé Collada. (Òpera a Catalunya). per Fundació Caixa Penedès). Mercè Sanchís, FIGUERES (ALT EMPORDl) S NOVEMBRE 18 h GIRONA (GIRONU) j Orquestra del Teatre Marünski. Dir.: Valeri Gergiev. Brahms. Rakhmà- 4 NOVEMBRE 21 h Auditori 10 NOVEMBRE 21 h Auditori j Ensemble Orquestra de Cadaqués. 1/istòria d'un soldat d'Stravinsky. 19 NOVEMBRE 21 h Auditori j 26 NOVEMBRE 19 h Auditori l Agustí Fernandez. Clavells vermells. ! ninov, Wagner. Final del 13è Premi Xavier Montsalvatgc d' interpretació musical. GRANOLLERS (VALLU ORIENTAL) 12 NOVEMBRE 19 h Teatre Auditori i La Bohème dc Puccini. Dir.: josé Collado. (Òpera a Catalunya). Teatre Principal l La Bohème dc Puccini. Dir.: José Collada. (Òpera a Catalunya). Teatre Fortuny l La Bohème de Puccini. Dir.: José Collada. (Òpera a Catalunya). LLEIDA (SEGRil) 8 NOVEMBRE 21 h REUS (BAIX CAMP) 14 NOVEMBRE 21 h SABADELL (VALW OCCIDENTAL) 24 NOVEMBRE 21 h La Faràndula j Cançó d'amori de guerra de Martínez Valls. Dil:: D. Martínez. (Òpera a Catalunya). 26 NOVEMBRE 18 h La Faràndula l Cançód'amorideguerradeMattínczValls.Dir.:D.Mrutinez. (ÒperaaCatalunya). SANT CUGAT DEL VALLU (VALLU OCCIDENTA~) 3 NOVEMBRE 21 h Teatre-Auditori l La Bohème de Puccini. Dir.: José Collada. (Òpera a Catalunya). SANT LLORENÇ DE MORUNYS (SOLSONU) 11 NOVEMBRE 18 h Hotel Monegal j Maribel Ortega, soprano. Ricardo Estrada, piano. 2S NOVEMBRE 18 h Hotel Monegal i Mat·isa Martins, mezzosoprano. Mac McCiure, piano. Albéniz. TERRASSA (VALW OCCIDENTAL) S NOVEMBRE 18 h Centre Cultural 23 NOVEMBRE 21 h Centre Cultural VILADECANS (BAIX LLOBREGAT) 46 478 10 NOVEMBRE 21 h Atrium ¡Ballet Nacional de Rússia. Dir. a11ística: Alsu Kondroleva. El Trencanous. ¡Víctor i Luis del Valle, duo de pianos. Mozart, Lutoslawski, Ravel. ¡La Bohème de Puccini. Dir.: josé Collado. (Òpera a Catalunya). Juntos, mas y mejor. Juntos. encontramos soltJCl0118S: rne)Ofes compras y sei'VlCtos: l'lkís lormaci6n e 1nnovaCIOii tecnológiCél, màs respeto medioalrbiental. Juntos. mejor beneficio para todos. Euromadi, Central de Compras y Servicios con mas de 14.CXlO puntos de venta asoc1ados. vwvw.euromadi.es LA FUN:PACIÓ CAIXA CATALUNYA EL CoR DE CAMBRA u DE LA MÚSICA CATALANA