Revista Musical Catalana. Núm. 272 Juny 2007
Editorial: Volodin, ¿connnis pas? / PANORAMA Grans orquestres europees, nord-americanes i israelianes a Palau 100. RRMC / Temporada OBC 2007-08. Conservació d'uns principis heterogenis. Mercedes Conde Pons / Personalització de les butaques del Palau per celebrar el seu Centenari / Festival de Torroella de Montgrí. Reajustament de dimensió amb una oferta de notable interès. RRMC / Dietari d'un crític es excedència. El violoncel. Antoni Batista / Mikrokosmos: Homenatge als Setze Jutges. Pere Artís / Tangents: Un Kreutzer. Jordi Maluquer / Del seu affm.: Sr. Friedrich Cerha. Jaume Comellas / Cobla: Normalització acústica. Josep Pasqual / Ars Subtilior: Explicar la música. Xavier Chavarria / Ho han dit, ho han escrit / A propòsit de... Joan Martín-Royo. Albert Torrens / Crítiques: Jaume Comellas, Lluís Trullén, Mercedes Conde Pons, F. Taverna-Bech i Xavier Chavarria / TEMA Els concerts en domicilis particulars. Música en la intimitat / Una realitat cultural selectiva. Mercedes Conde Pons / Escoltar a tocar de la música. Ana María Dávila / MUSICALIA Josep Bros. Vocació i ofici al servei de l'art. Mercedes Conde Pons / El mes de junt a l'abast. El Càntic dels càntics de R. Lamote de Grignon. Integral dels Concerts de Brandenburg amb Sigiswald Kuijken. Das Paradies und die Peri de Schumann. Música de la Generació del 27. Mercedes Conde Pons / Manon i Thaïs de Masssenet. A la recta final de la temporada liceística. Jaume Comellas / Música encreuada. Sidokus.com Eduard V. Patsi / DISCOS / Scherzando. Cesc / CONCERTS / Revista de l'ESMUC pàgines centrals
Centre de documentació de l'Orfeó Català
Còpia permesa amb finalitat d'estudi o recerca, citant la font "Centre de Documentació de l’Orfeó Català". Per a qualsevol altre ús cal demanar autorització.
EVISTA Massenet U SI C ~osep Bros Ob ra pòs tum a de 'Th ais ' Mall .O ll al Lice u de Grig non per l'OBC tanc a el cicle s estrena~? Lamote HI HA LLOCS MOLT P OÈTICS ON ESCRIURE EL T EU NOM El Palau de la Música Catalana celebra 100 anys. Col·labora en el Centenari I posarem el teu nom en una de les butaques de la Sala de Concerts. Amb l'ajuda de tots podrem gaudir, al cent per cent, de cent anys més del Palau de la Música. Aportacions des de 50 euros. www.palaumusica.org. Tel. 93 295 72 00 11111111111111 PALAU MÚSIC A C ATALANA BARCELONA 19 08.2008 • RéVISTA MUSICAL CATALANA ANY XXIV 4a ÈPOCA EDITORIAL PANORAMA 5 6 8 ari NÚM. 272 Volodin, iconnnis pas? Grans orquestres curopi'CS, nord-am ericanes i isrnclim• cs u Palau 100 perRRMC ................................................... .................................................... ..................... T empomda OBC !2007..()8. Conservació d 'uns p1incipi s h cl c•~>~;·cni~ per Mércedes Co11de Pons lO Pct-sona.lització de les bu lnqucs del PaJau 11 Festival d e T otToellu dc Monlgrf. Reajustament d e dim ensió amb una oferta dc n olabl c inl cr~s pe~· celeb11lJ' c.l S<'u Ccntcnnl'i ···--------------····································------------------------------------·-···------------------- ----CONSD.L Ebn'ORW: Fèlix Millet (president). Montserrat Albet. Josep M. Bricall, Josep M. Busquets, Josep Caminal, Salvador Cardús, Jordi Casas, Gregori Estrada, Gabriel Ferrer, Joaquim Garrigosa, Joan Guínjoan, Carles Guinovart, Teresa Lloret, Joan Matabosch, Jordi Montull, Ramon Muntaner I Ramon Pla. CoNSELL DE DIRECCIÓ: Pere Artls (editor), Jaume Comellas (direcció), Lluls Mlllet (direcció musical) I Montserrat Urpí (coordinació amb l'ESMUC). DissENY OIIIGIU1: Ferran Sendra. DIPÒSIT ww: B-34.432/83 ISSN:l887·2980 COl'lAliOIIIN EN AQUEST NÚMERO: Pere Artls, Antoni Batista, Xavier Chavarria, Jaume Comellas, Mercedes Conde Pons. Ana María Davila. Jordi Maluquer. Josep Pasqual, Eduard V. Patsi, Jaime Rodrfguez Pombo, Francesc Taverna·Bech, Albert Terrens I Llurs Trullén. 12 Dietari d'un critic en excedència. E l '~o l o noel l4 1\Ukrokosmos: llom cmtlgc ni s Sclze .Jutges per Antoni Batista ...................... .............................................................................................. ................................................................................... . . .._ per Pere Artis .......................................................................................................................................................................... ZUBIN MEHTA, DE NOU EN LA TEMPORADA DE PALAU 100 2007·08 15 T angents: Un l<t-c ulzc r· per Jordi J\1/a/ur¡urr .................................................................................................................................................................... 16 D el seu aiTru.: Sr. Pl'icdl'lch Cer·ha per Jaume Com el/as Cobla: 'ot·mal i tznció ucúslica per Josep Pasqual 17 .19 !~L-~~~-~-~-~~:-~~-~-t:::.~~~:~~. . . . . . . . . .. _ _ _ _ _ _ _ _ _ · · · · · · ·-· ·-. -·-· --.. . . Ars Subtilior : Expli car Iu música MAQUETACIÓ I So:AnAIIIA DE REDACCIÓ: Teresa Martfnez. Puauc:ITAT: Gestac Indústria, 13, pral. 2a. 08037 Barcelona. Tel.: 646 46 84 38 Aie: molist@gestac.org PREIMPRESSIÓ: Ormograf, S.A. IMPRESSIÓ: Agpograf, S.A. DtsTRIIIUCIÓ: Distribarna, S.A. perRRJ\JC per Xauier Chacarria -------------------------------·······························································-··-·········--··-·--· A propòsit d c.- Joan Mnrtln- Royo per A lbert Ton ·cns EIJI QUE, DIRECTOR TITULAR DE LA TEMPORADA DE L'OBC ··--------------------------·-----···············-··--··--·---·---------···········.. ···························--·----- 20 2007·08 TEMA Critiques perll!fercedes Condc Pons, Xavier Chavtwria, Jaume Com elias, Uuls Tmllt!n i fi'mllce.vc Tavcma-Brch ~7. . ~~~-~~~~~~~~-~-~~~~~~~~~~-~~-~~~~~~~~:~~~~!~-~~-!~-~~'.'.i_._'~!~~~~ ......................... 2·------------------·-······-·········-············· 8 per Alercedes Conde Po/15 -································-·-····-··········· Una realitat cuJlllrul scleclivu 29 MUSICALIA 33 36 ··------------- Escollar a tocar d e Iu m lísl cu per A na Maria Ddvila .Josep Bros. Vocaci ó i ol1 ci al servei d e l'art per Mercedes Corulr Pans .................................................................................................................................................................................................................................. El m es de juny u l'u bust 11.1 Clin tic del.~ càntics de R. Lamote de Gri¡,.,.wn. lnte¡,"''aa dels CotUX!tts tir Bmntlenburg amb Sigiswuld I{ uijkcn. Dns Paradies und die Peri dc Schumann. Música dc Iu Gcncl'nció del '1.7. per Ilfercedes Conde Pons Ma non i Thais de ~lossen ct. A l a recta final de l a temporada liceística per J. Comellas 41 DISCOS 43 SCHERZANDO 44 CONCERTS 4ó Músi ca encreuada. Sidolws.co m per Eduard V. Patsi per Cesc Revista de I' ESMUC, pàgines cent rals 3 243 11111111111111 PALAU MÚSICA CATALANA IARCELONA Palau 100 xv11 Temporad a 2001- 2ooe GRANS ORQUESTRES I RECITALS J..~J.~.~-~,~-~ !! ...................... !~.~-1-~-~~:.~.1-~. •••••........ . ...•.•.. .. ISRAEL PHILHARMONIC ORCHESTRA MOONWINDS Cor dt Cambra dol PUau dt li Música Celta14n• (OflrOCII"'.1t oet Fundoò4 Co11.ca 0411.0~ Zubln Mehln.,dfttKJtOf JOM Enric Uuna. cl6rlnet í dtrOclOt """"*"'" DvorAk: Selenats per • N>SIIlA>1fnls rJo .-oot Bruckner: M<ssa llllm. 2 Sch6nberg: Nacht /UI llir trllll$lfgcJnldO) Beethoven: L«>noro tún. 3lotler1JJn>l Schubert: tUn.9 13 ~)¡ous. lO abot 2006. 21 h ···stAAfSKAPEï.IE·················· DRESDEN ~-~·-~~~~-~~'~-~ ~- --··· ····· ............. ORQUESTRA REVOLUCIONÀRIA I ROMÀNTICA MONTEVERDI CHOIR Mundry: s.nces W11gn8r: ldH elit Sieglrled Strauss: lklo lrida d't)fJffJI Slr John Eltol Oard111er, dlroctot Brahms: ~ s«>-e un l&n6 <16 Ho~ Schubert: GosMg dst GoosMr utw <J6n-., Schubert: ~ aus dem T...uwus OONCEAT DE NADAL 1 Btahms: Rllpoóde per a CC>rlnlll - /U7I. r ~~~=-~! .~.~-~--~-~~---················ JOSEP CARRERAS, tenor AINHOA ARTETA, soprano 14 OIJOos. 17 oM 2008. 21 h ···ciNCiNi\jAfi.svM.PHONv·· ORCHESTRA Cor Joole de I"Orfe6 CGil ~ '* ~ O!queovo 81mll>rolea del Vol.. OaVkt Oitn6Mt. director 3 C~PJo. 25 ooM>te2007. 21 h ···scòffisR··c·HAMBER········ Programa per determinar eoo- ,.._...,... ~'*' ORCHESTRA a Mendelssohn: 0 . - -.e101*1urar Mozart: C<>ncart per a damer Mendelssohn: Som,.,., núm. 3. ·E~ · ~ 1•vonor 2008. 21 h ...iJLAbiMÏR.sPfiJAi<óV;·~¡·· ·· AJ...EKSANDR GHINDIN, piaro Schubert:~ rún 2 I Bart6k: Sc:nllanin 2 Pftrt: Sp/<)f¡o/ lm Sploga/1 Fronck: Sonara ~--~-~-~-~~=-~-~- - -················ CECIUA BARTOU, mezzosoprano Mozart: Les noces rJo Rgaro (01>8<1...,) Txalkovski: Concsn per s violi Xostokó vltx: Sin/onlll nlim. 10 • C»YWWI. 211 - 2008, Z1 h ...RAMMERóRCHESTER···-·· ~~-~~~~~~:.~!.~... ················--······ ORCHESTRA OF THE EIGHTEENTH CENTURY Orfeó Ce1al• lP-1110cin;lt per Functtelo c.. ~ vtolot Soreno Noorduyn, $0p'QI'IO Wilko to Brummolsttoott, IJ')GZ;(Oioprt~no Al*- J. Dahlln. (tYKJf I Otwld Wllson~ohneon. bOrJto't Frans Br6ggen. di'eotor Mo:tart: SiTiibía llllm. 4() Mourt: M<ssa de 1a CG'cnoc*l BERLIN ....c.muo... Brill ~ Ob<asdo: Rosalnl Eklar Noboltln, piano I Katrln Scholz, violiIctitectOfB Boccherfnl: SmltlnOallllm. 6 Mozart:~ per • 1110fllllm 5 ~-~.!~~~~~!.-.~~-~---·· ··········· LOSANGELES PHILHARMONIC En·Pokk.t 81~en, tWecl« Mozart:~per.,.., llllm. Haydn: - 15 llllm. 85 "La Rof>e• ~~-~.!~!~.~-- ~-~-~- --··················· ···· GRIGORIJ SOKOLOV, Programa per detennirw BBC PHILHARMONIC Hilary Hahn, \1of Giarumdrt & Not lda, directOr Britten: Somlbn/8 <16 Requíem Ovonll<: ~per a violi Strauss: Ñ4 petiB Zstatlllslra - FILHARMÒNICA DE XINA ............. LontYo.- Wagner: T-(ollorl\lra) Rakhmànlnov: Concort w a plano núm. 2 Mahler. Das U8d 1011 dot Eroe (El C8flf <16/a IIJha) piano Sibelius: Smlonlo núm. 4 I Sinlonlo llllm. 7 !.~. !~--~-~:.~!.~................... tO O.touo, 8 mol¡¡ 2008, 2 1 h ···oRdUEsfR:A.··························· 11 ~ 2·-2006. 20h ···rRiiJ{A.R.MóNiA····················· COHCERT ElCTRAOODINAAI """' d"OI>clNmOnll orn-.19 - 2 0 0 7. 21 h ··-¡s·RA:ECP"Ril.HARMONic··· ORCHESTRA Yonl Amheim, Jfauta ORCHESTRA Zubln Mahta, diret;tor Riceotdo Muti. director Mozart: SinfoOOnúm 41. •JVpJrer Bardanashvili: ec..:...t per a llatRD Dvorak; SiM:na llllm 9. •dtJI No<J Món" P10grama pérdeterminar Informació i venda: Tel.: 902 442 882 • Ne: taqulllesOpalaumuslca. org • Venda d 'entrades per internet: www.palaumuslca.org PREUS D'ABONAMENTS A 16 CONCERTS: de 242 PREUS DE L ES ENTRADES: de 12 a 175 € VENDA D'ABONAMENTS: del6 al16 de juny de 2007 VENDA D'ENTRADES: a partir del 25 de juny de 2007 a 2.003 € Patroc ino; IIIL ......... oano CA1o\lA PAL6,U Ol lA MthiCA EDITORIAL omplint amb la nostra obligació de seguir i servir la vida musical del país i de manera particular la dita clàssica, ens va pertocar assistir a una enèsima presentació d'un dels molts festivals d'estiu que s'escampen arreu del país. Un més dels que partint d'una dedicació inicial exclusiva a la música clàssica, progressivament s'han anat obrint a altres expressions musicals, que entre altres característiques -algunes prou vàlides i fins i tot transcendents- tenen la fonamental de tenir una més àmplia capacitat d'acollida per al gran públic. Aques t procés d'obertura comporta alhora el de marginació de la música culta, fins a arribar a aparentar el paper de company de viatge a manera de referent però no de motor. Tot amb tot, en aquesta parcel-la, que tot sigui dit, l'esmentada manifestació cuida d'una manera, malgrat tot, prou afectivament i convençuda, hi havia noms i produccions de notable importància, entre els quals eJ del prestigiós pianista rus Aleksei Volodin. L'endemà d'aquesta presentació, l'aparell mediàtic va propagar als quatre vents amb generositat i detall la majoria dels noms de l'àmbit no clàssic i, com no podia ser altrament, res ni ningú del clàssic. Una vegada més ens trobem al bell mig d'una realitat -i que el lector ens disculpi la insistència- en la qual es barregen components molt diversos i que, per no fer el comentari massa extens i feixuc, situem entre dos pols: per una part, el context de vulgarització cultural que ho domina tot; i aquí que cadascú que hi té a veure que assumeixi la seva parcel·la de responsabilitat. I per l'altra, la mateixa professió nostra, que per motius diferents, ja sigui per ignorància, per manca de sensibilitat i també perquè és més còmode deixar-se dur pel corrent de les aigües, ajuda d'una manera explícita a consolidar aquest context. La conseqüència és que un gran pianista com Volodin, o molts "Volodins", perpetuen llurs imatges de grans desconeguts. RMC 272 Volodin, (:connais pru? 5 245 PANORAMA AMB MEHTA, MUTTI, PEKKA-SALONEN, BRÜGGEN I GARDINER AL CAPDAVANT Grans orquestres europees, nord-americanes i israelianes a Una exhibició de poder simfònic i simfonicocoral defineix d'una manera encara m és acusada del que és habitual la que serà l'edició 2007-08 del cicle Palau 100. Lper RRMC i sempre el vessant del concert dc gran format presideix aquesta proposta, en la pròxjma edició això s'esdevé d'una manera especial amb catorze de les setze manifestacions, que comptaran amb un escenari molt nodrit dc components i tan sols clos amb un duo instrumental i un recita l dc piano. l encara cal afegir-hi un dissetè concert amb caràcter extra· ordinari fon1 d'abonament. Aquesta dimensió dc base quantitativa, en lot cas queda plenament justificada per la densitat dels noms importants que la integren. amb un conjunt dc fo rmacions d'un gran prestigi conduïdes pels seus titulars o per directors convidats tots ells dc gran nivell. En el primer cas resulten eloqüents els binomis Israel Philhannonic Orquestra-Zubin Mehta. que inauguraran la temporada el dia 18 de setembre i que així mateix protagonitzaran l'esmentat concert extraordinari. També el que formen l'Orquestra Revolucionària i Romàntica i el Montverdi Choir amb John Eliot Gardiner: Los Angeles Philharmonic Orchestra i Esa-Pekka Salonen; BBC Philhatmonic Orchestra i Gianandrea Noseda; Cincinnati Symphony Orchestra i Paavo jarvi: Philharmonia Orchestra i Riccardo Muti; Kammerorchester Berlín i Scholz: Staastkapelle Dresdcn i Fabio Luisi; Orchesh·a of the Eighteenth Ccntury i Frans Brüggen. Amb alguns d'ells intervindran solistes situats aLxí mateix a l'òrbita del gran reconeixement internacional, com són, per ordre dc presència. el clarinetista Maximi lian Martin (Scottish ChamberBrüggen), la violinista Hilary Hahn (BBC Philharmonic-Noseda), el pianista Eldar Nebolsin (Kammerorchester Bcrlin-Scholz). la violinista janine jansen (Cincinnati Syrnphony-Jiirvi) i aquest fenomen que és el pianista xinès Lang S 6 246 ZUBIN MEHTA SIR JOHN ELI OT GARDINER ESA·PEKKA SALONEN CECILIA BARTOLI Aplec important de maridatges entre titulars . 1 grans formacions. Lang amb una orq uestra que aporta unes dosis d' imprevisible molt acusades: la Filha1mònica de Xina dirigida per Long Yu, un nom que. òbviament, no gaudeix d'un reconeixement partícular. Sense moure' ns de la pm·cel·la simfònica, la subparcel·la que es complementa amb l'aportació coral , en aquest cas com pta amb tres produccions remarcables. La que protagonitzarà el Monteverdi ChoiT que fundà i dirigirà john Eliot Gardiner amb la també "seva" Orquestra Revolucionària i Romàntica, amb un programa Brahms i Schubert PANORAMA CICLE DE CAMBRA DE PALAU 100 Comiat del 1rio Beaux Arts ' actuació del Beaux Arts Trio, en la que serà la seva darrera gira, constitueix ral·licient més destacat del cicle de Concerts de Cambra que s'oferiran al Petit Palau formant part de Palau 100. Aquest veterà conjunt, format el 1955, obrirà el cicle el dia 13 de novembre amb un recital que per la mateixa i reconeguda envergadura del conjunt en si mateix i per la significació al· Iudida, adquireix caràcter d'autèntic esdeveniment. Amb ells actuarà la soprano Joan Rodgers, que oferirà sengles cicles de cançons amb acompanyament de trio de Xostakóvitx i Beethoven. Postetiorrnent hi actuaran tres altres fonnacions aixi mateix importants: Mandehing Quartet, Jetusalem String Quartet i Mozarteum Quartett, aquest amb el pianista sabadellenc Adolf Pla, que interpretarà el Quintet amb piano en Re menor de Fauré que clourà el concert. Caracteristiques particulars tindrà el segon dels concerts. a cura del Cor de Cambra del Palau de la Música Catalana. acompanyat per un conjunt instrumental amb un programa dedicat totalment a obra del pare Antoni Soler amb direcció del titular del Cor, jordi Casas. L en el qual destaca la Rapsòdia per a contralt , cor masculí i orquestra del compositor hamburguès. na altra manifestació destacada serà la que ofctirà el Cor de Cambra del Palau de la Música amb aquest grup singular que és Moonwinds, que recupera una tradició com a estmctura que ve de lluny i que dirigirà el seu creador joan Enric Lluna amb la versió dc la Missa núm. 2 de Bruckner per a cor i instruments de vent. Finalment, seguint sempre l'ordre de realització, I'Otfeó Català interpretarà la Missa de la Coronació de Mozart amb l'Orquestra of the Eighteenth Century sota la direcció de Btiiggen. Hi ha tres concerts de característiques especials, dos centrats en la veu solista. Per ordre, el que ofeliran a les envistes de les festes nadalenques josep Carreras i Ainhoa Arteta amb el Cor Jo- U ve de l'Orfeó Català, acompanyats per l' Orquestra Simfònica del Vallès dirigits pel seu titular, David Giménez. Per l'altra, el que té com a focus ptincipal Ja mezzosoprano italiana Cecilia Bartoli, que serà acompanyada per l'Orquestra Barroca del Teatre de l'Òpera El virtuosisme de Cecilia Bartoli s'exhibirà amb obra de Rossini. ZENA CONVOCATÒRIA :RM- C 272 -(~ ~. RJ!I'JOL . . YPF PREMI I DE de Zuric (La ScintiUa), en un recital integrat per obres de Rossini. La part més estrictament solista instrumental la serviran. per una part. el pianista rus Gligorij Sokolov i, per l'altra. el duo que fonnen el violinista Vladimir Spivakov. de presència a casa nosIra fa uns quants anys sovintejada. que farà duo amb el pianista Aleksandr Ghindin. A part de les obres ja esmen tades, a l llarg del cicle hom podrà gaud ir d'obres tan importants com La ni/transfigurada de Schonberg, Simfonia núm. 9 '·fa Gran" de Schubert, Concert per a clarinet de Mozart. Simfonia Escocesa de Mendelssohn, Simfonies núm. 4 i 7 de Sibelius. Així parlà Zaratlwstra i Vida d'heroi d'Strauss. Concert per a violí de Txaikovski. Simfonia núm. lO de Xostakóvitx, El cant de la terra de Mahler, Concert núm. 2 de Rakhmàninov i Simfonia del Nou Món dc Dvorak. COL I..ABO'<EN MUSICAL CIUTAT DE TARRAGONA .......__...,_..,.. ll&l~wc.r. 7 247 PANORAMA TEMPORADA OBC 2007-08 Conservació d'uns principis heterogenis .J a es coneix la programació de la temporada 2007-08 de l'Orquestra Simfònica de BarceJon a i Nacional de Catalunya. Una temporada en què el que més destaca és una ren ovació abundant del planter de directors d'orquestra convidats a dirigir l'OBC -no hi fa ltaran, però, els habituals Jesús López Cobos i Josep Caballé-Domèn ech , forta i eficienl aposta de l'Orquestra- , mentre que cau de la llista Franz-Paul Decker, una absència jmporLant que molts trobaran a faltar. I per MERCEDES CONDE PONS er compensar-la. cal destacar la presència de nous noms, molts d'ells encara desconeguts en el panorama de primera línia internacional. com són els de Rubén Gimeno, Hannu Lintu, Tugan Sokhiev, James Judd o Vasily Petrenko. Al seu costat, dos impulsos particulars a joves directors espanyols. com és el cas de Virgínia Martínez o Pablo Gonzalez -darrer guanyador del Concurs Internacional dc Direcció de l'Orquestra de Cadaq ués- i la tornada dels més vetenms Salvador Mas, Sa lvador Brotons i Manuel Valdivieso. Encara que d'un mode gai rebé excepcional, s'agraeix la presència dc prestigiosos directors com Lcona rd Slatkin , Leopold Hager, Emmanuel Krivine, Pinchas Zukermann, Michel Plasson i Christopher Hogwood en una temporada amb una certa descompensació a nivell artístic. Seguint la línia conservadora d'uns principis artístics ja consolidats, no sobta, però. la presència novament de Christian Zacharias com a director artístic del Festival Mozart, enguany amb un tema molt suggerent: el corrent estilístic preromàntic de I'Sturm und Orang (Tempesta i Empenta), ni la assumpció pel titular dc l'Orquestra, Eiji Oue, dels programes dc més grandària i volada, que inclouen grans obres del repertori, com els Gurre-Lieder de Schonbcrg -q ue es podran sentir per primer cop interpretats per I'OBC-, la Tercera i Novena Simfonia de Mahler, la Simfonia .. Patètica·· de Txaikovski o la Ci11quena dc Xostakóvitx. Ernest Martíncz-lzquicrdo, únic director convidat després dc la inesperada caiguda de cartell del veterà Franz-Paul Oecker, segueix en la línia d'oferir programes elaborats amb obres poc o gens conegudes del repertori del segle xx i XXJ -com és el cas del Concert per a violoncel de la finesa Kaija Saariaho-. tot P ~e 272 8 248 combinant-les amb clàssics com són la Simfonia dels Alps de Richard Strauss o la Simfonia mím. 7 de Jan Sibelius. Dins de l'àmbit d'intercanvi amb orquestres internacionals, només està prevista la presència de I'Orchestre National du Capitole de Tolosa de Llenguadoc, que interpretarà la Simfonia núm. 5 de Txaikovski i un dels Concerts per a violí i orquestra de Fel ix Mendelssohn, sota la batuta de Tugan Sokhiev i amb la presència del violinista Reanud Capuçon. ovament I'Orquesta y Coro Nacionales de España, sota la direcció del seu titular Josep Pons. tornarà amb una versió del Requiem alemany de USturm und Drang presideix el Festival Mozart, novament encarregat a Christian Zacharias. Brahms en què destaca la presència del baríton Roman Trekel. La Joven Orquesta Nacional de España, dirigida per Edmond Colomer, toma amb un programa de clara línia contemporània. amb la presència de la sempre ben rebuda Consagració de la primavera d'Stravinsky, el Concert per a violoncel i orquestra "Tout un monde lointain ··de Outilleux i Enchantements oubliés del poc conegut compositor xinès Quigang Chen. el que fa als solistes convidats, el contrast toma a ser evident si es té en compte la presència de grans artistes amb reconeixement internacional. com el violinista Pinchas Zukermann, els pianistes Nelson Freire i Maria joao Pires o les cantants Ofèlia Sala i Nathalie Stutzmann amb la d'altres certament nous com són Piotr Anderszewski, Anssi Karttunen, Rcanud Capuçon, Valentina lgoshina, Amanda Forsyth o Xavier Ph ill ips. És d'agrair, però, el retom d'artistes catalans com la pianista Alba Ventura - amb el Concert per a piano i orquestra núm. 4 de Saint-Saens- i la presència dc joves promeses com la del darrer guanyador del Concurs Maria Canals, el pianista José Emique Bagaria, que farà la seva presentació amb I'OBC amb el P PANORAMA mams i javier Navan:ete, amb peces lligades a pel·lícules de caràcter fantàstic i de ciència-ficció com són: Frankenstein de Mary Shelley, 2001: Una odis- Concert per a piano i orquestra núm. 1 de Rakhmàninov. També tornen com a principals f01macions corals l'Orfeó Català -dirigit per josep Vila- , el Cor Lieder Càmera -dirigit per Glòtia Coma-, el Cor Madrigal-dirigit per Mireia Barrera- i el Cor Vivaldi-Petíts Cantors de Catalunya, d irigit per Òscar Boada. Recalcant aquesta línia de continuïtat de les darreres temporades de l'OSC, tant el nou gerent de l'OSC, Patrick AJfaya, com el director de L'Auditori, Joan Oller, van destacar en roda de premsa la importància de consolidar i fidelitzar un públic -que actualment compta am b 13.000 abonats-, al qual se li ha d'oferir una programació plural, amb obres del gran repertori -des de Bach a Vivancos-, tot cercant una màxima difusió de la música i donant pes a la presència del repertori del segle xx i XXI, la música catalana actual i clàssica, la nova creació, donant suport als joves intèrprets i posant èmfasi en la música simfonicocoral, molt ben rebuda pel públic català. En aquest sentit i fent una anàlisi més exhaustiva de l'oferta creativa, es poden destacar, en grans blocs, els àmbits d'interès d'aquesta línia o estratègia programadora. El Festival Mozart, enguany p lantejat entorn dels compositors que més s'emmarquen dins del corrent esteticofilosòfic de I'Sturm und Drang. acollirà obres de Cari Philipp Emmanue) Bach -la seva Simfonia en Fa major i el Concert per a piano en Re menor-, que es combinaran amb creacions del Beethoven coetani estilísticament, com són l'Obertura Coriolà, diversos fTagments del Prometheus i la seva Simfonia núm. 4, com també la Simfonia núm. 48 de Haydn. De Mozatt s'ofetirà el Concert per a piano núm. 20 en Re sea de l'espai, Encontres a la tercera fase, Parc Juràssic, La guerra de les galàxies o la més recent El laberint del faune. àmbit de la creació catalana contemporània estarà representat durant la temporada per la recuperació de la posposada versió 2006 d'EL lleó afamat de Rodríguez-Picó, Les Nits de TavernaBech, Le Cltrist dans la Banlieu dc josep Soler, Líneas de fuerza de Satue i dues obres encàrrec a Pueyo i Vivancos. Però aquestes no seran les úniques del repertori català, s'ha de tenir en compte també la programació del Concerto Breve per a piano i orquestra de Montsalvatge, l'Obertura Costa Brava de Salvador Brotons i la recuperació d' una simfonia de l'oblidat Josep Pons, a les quals cal afegir dos concerts dedicats exclusivament a la música catalana: un amb obres de Guinovart, Pueyo i Serra; l'altre -que servirà de mostra dc l'art musical català a la Fira de Frankfurtamb peces de Lamote de Grignon, Guinjoan, Toldrà, Mompou-Ros Marbà, Gerhard i Vivancos. Menció a banda -en l'àmbit de la creació contemperània- mereix el concert concebut dins del marc del Festival ous Sons, amb obres de Takemitsu, Pana, Berio i Copland. És una nova temporada densa i diversa, però també apta per a tots els públics, amb la mirada posada en la pluralitat, la que representa un públic amb vistes a expandir-se. Com a mínim, la intenció hi és. L menor, com també dues Simfonies - la núm. 25 i la núm. 40- en tonalitat de Sol menor. Però no només en el Festival Mozart es poden trobar obres que al·ludeixen a aquesta estètica a cavall entre el classicisme i el romanticisme. Durant la temporada, diverses obres s'apropen a aquesta estètica: les Simfonies núm. 2 i 4 de Schumann, l'obertura Les Hèbrides i la Simfonia núm. 3 de Mendelssohn. com també les Simfonies núm. 2 i 3 i el Concert per a piano i orquestra núm. 1 de Beethoven. La música coral estarà present amb obres del gran repertori, com les cantates núm. 4, 5 i 6 de l"Oratori de Nadal i el Magnificat de Bach, els esperadíssims Gurre-Lieder de Schonberg, el Requiem alemany de Brahms, el Requiem de Fauré i la Tercera Simfonia de Mahler. L'únic, però ja habitual, concert dedicat a la música de cinema acollirà un programa heterogeni, en què conviuen clàssics com Strauss i Ligeti amb d'altres més associables al món exclusivament cinèfil, com són John Wi- ' ~C 272 ¡-------------------------·----------·---·------·-----------------------·-·------------ -------·------·-------------------------·--------------------------------1 l ~VISTA MUSICAL : i CATA lANA , C/ PALAU DE LA MUSICA, 4-6 . - 08003 BARCELONA ' Senyors, els agrairé que amb càrrec al meu compte/llibreta atenguin els rebuts que els presentarà el Conson:i del Palau de la M6sica Catalana, pel pagament de la meva subscripció a 'Revista Musical Catalana' Ii ~~~~~~m~L ' -~ - -~FI C~~~--~-~ -~~ .. ~. -0~ .~ ...~. ~-m. . ~~~--~~:PT ~N~ •1·1·1····1··1· ~ .. ~. ~ . ~ .. ~.. Sigoaàlra: 1 • BUTLLETA DE SUBSCRIPCIÓ I Nom i cognoms del subscriptor: ...................................................................................................................................... ¡ Adreça: .................................................................................................................................................. ................................................. . I ::::·~::;~:~•. ~~·:.·::~;:~;.,~~~=~::::. ;::::.;::=:~.T'"'"• 11 1 ¡i · · · · · · · -... . . (o bé tal6 bancari adjunt a favor de 'Revista Musical Catalana'). Per a subscripcions a l'es tranger, consulteu el preu. LES SEVES DADES SERAN INCORPORADES ALS ffiXERS Da G RUP PALAU DE LA M úSICA (ORFEÓ CATALÀ, FuNDACIÓ O RFEÓ CATALÀ-PALAU DE LA • MÚSICA I CONSORCI Da PALAU DE LA M úSICA CATALANA), AMB SEU AL CARRER PALAU DE l.A M úSICA 4- 6, DE BARCaONA. CP 00003. PER FER-NE l.A GESTIÓ OENERAL, ¡EN AQUESTA ADREÇA POT BXERCIR 'IOTS as DRETS D'ACCÉS, RECITFICACIÓ, CANCa·l.ACIÓ I OPOSICIÓ. l i I i ~ BUTLLETA DE DOMICILIACIÓ BANCÀRIA !i: II I¡ i i1 i ' 1 i 1 1 i!, i L------------·-------------------------------·-----------·----------·-··--·----------·------ ·-----·--------------------------------- --·--··-------¡ .9,;____ 249 PANORAMA Personalització de les butaques del Palau per celebrar el seu Centenari Com és ben sabut, l'any vinent es complirà el centenari de la inauguració del Palau de la Música Catalan a. Aquesta efemèride es pretén que sigui celebrada amb la brillantor qu e mereix, atesa la importàn cia històrica d'aquest recinte i el seu paper tan desta ca t que h a desenvolupat al llarg del període, especialm ent com a marc dels esdeveniments m usicals més destacats, com també de caràcter cívic i fins i tot polític. _:- : ''J.~-~\·' I-·~ ".': " . • , .\ . ,. '-: I I t ~~ ~·t~ l ~~·. ~~-'~'\ _ : · ~ , . ~ _ ! _ .~· ft : J .~ .-·::..:~~- ~~~ ·- ;.~.¡ ~ ·.',. . ._ . l .,.., . . ..... ~_ ~ •• .:. ,I ~. ' ;: .: . ' .-·.·¡ ·< ) -_ ·_I ' ~-. ~- ~.· -~. _;... ,--..:. • • ..... .. _ .1 . 1 _.· RMC .. . . '"~·_ .... /.' -llf,. - . . :Ñ ;,;: ' ..._, _. (~ ., - ;i . ¡ ' {,.. \/. ' ... , .. ' • • · v - -·~'.~ _..- . . 1! 272 façana. Tot això. a més, reparant totes les mancances que han comportat a l'exterior del Palau l'erosió i petits accidents, fi ns a retornar-li , tal com s'ha apuntat, la seva fid elitat originària. A l'interior, també es treballarà en la iJ.Iuminació, un dels aspectes més importants, recuperant el ctiteri de Domènech i Montaner, que era partidari de molts punts de llum però d'intensitat baixa. Alhora es procurarà posar-hi equipaments per tal de poder facilitar de manera còmoda les instal-lacions especials de focus i equips de llum i so que requereixen detetminats esdeveniments, com recitals de pop o d'altres tipus. al marge de la música clàssica. En un horitzó més llunyà, Tusquets insisteix en la recuperació de les grans llànties que iJ·Iuminaven antigament l'escenari, que han quedat tan perpetuades en nombrosos documents gràfi cs. Alhora, hom rehabilitarà les butaques actuals que corresponen a un disseny del mateix Tusquets. Hom mantindrà l'esquema d'alumini fos però se'n refaran els encoixinats i la resta. Per això la Fundació Orfeó Català-Palau de la Música ha promogut una campanya popular d' apadrinament -se n' informava en el número anterior-, mitjançant el qual, a canvi d'unes dotacions, hom podrà perpetuar el seu nom a la pa rt del darrere de cada butaca. Es tracta d'una nova proposta oberta a la societat catalana. en línia amb les diverses que s'han promogut històricament des de la casa, la primera dc Ics quals amb motiu de la mateixa construcció del Palau - aleshores d'obligacions-, i després am b la dels tubs de l'orgue. Campanya que ja està oberta i que és previsible que assoleixi la resposta feliç de les esmentades. A la tardor es donarà a conèixer el programa definitiu d'actes que se celebraran amb motiu del Centenari. ' entre hom prepara una sèrie d'actes de diversa índole, amb protagonisme especial, naturalment, dels de naturalesa musical, hom procura així mateix que l'edifici anibi a la fita esmentada en les millors condicions possibles. Això en suposa la restauració, actualment en curs, seguint el projecte dirigit per l'arquitecte Oscar Tusquets - que alhora té com a objectiu recuperar-lo en l'estat més exactament igual com era quan es va inaugurar. Com és sabut, el Palau al llarg de la seva història ha estat objecte de diverses actuacions, sovint sobre la base de moderar-ne la riquíssima càrrega ornamental originària. Tusquets. ben altrament, malda pel retom als orígens i en aquest sentit s'està treba llant en la recuperació d' una llanterna metàl·lica que sc situava a la cantonada de la faça na, com també en torxes de la part alta de la mateixa façana que imitaran llames amb els colors roig i groc de la bandera catalana. També a la façana es refarà la cúpula central, que en els anys cinquanta va perdre el trencadís original. substituït per un altre menys ajustat amb l'originari. Basant-se en fotografies, hom procurarà reconstruir de la manera més fidel possible aquest element arquitectònic que posa colofó a la M 10 250 ~-r' I I I · f/. j . I• li '·-. ·- -:'/ . 1 I ' • '. I , PANORAMA FESTIVA L DE TORROELLA DE MONTGR Í Reajustament de dimensió amb una oferta de notable interès Amb un total de catorze concerts repartits al llarg de sis setmanes a cavall de juliol i agost, la viol-i-setena eclició del Festival de Músiques de Torroella de Montgrí confirma una concrela línia de reajustamen t de la seva dimensió, alhora que hom en manté intacles les virtuts d'originalital i inquietud programadora. per RRMC n aquest darrer i capital aspecte, resulten eloqüents propostes com les quatre produccions pròpies, les dues estrenes encarregades per la Fundació Caixa de Catalunya -el gran referent com a patrocinador-, alhora que hom potencia aquesta iniciativa pròpia interessant que és l'Orquestra Barroca del Festival -La Principessa Filosofa. Pel que fa a qualüat, destaca per damunt de tot la presència com a artista resident del pianista polonès Piotr Anderszewski -protagonista de tres concerts-. la reiterada i sempre ben acollida actuació senyera del pianista bilbaí joaquín Achúcano - la icona més representativa del Festival-, la de l'exquisida soprano navarresa María Bayo i el debut a casa nostra de l'excel·lent soprano italiana Francesca Pattané que substitueix el previst recital d' Ana María Sanchez d 'àries operístiques. La resta es mou en un pla més discret. Hom insisteix en el concepte tan propi de la casa. de "músiques''. tot mostrant la voluntat de no casar-se amb cap corrent concret ni amb fórmules establertes, i en aquest sentit la cosa es tradueix en el fet que quatre concerts corresponguin a obres del període preclàssic, set formin part de l'àmbit convencionalment anomenat clàssic, dos s'acullin al concepte obert però de fet lligat a la música de tall popular exòtic -en aquest cas amb referents arabomediterranis i de l'Índia-, i finalment hi ha un concert relacionat amb el cinema, i de manera concreta amb les músiques inspirades pel film Temps modems de Charles Chaplin. Ca l remarcar el criteri o ideari que presideixen els concetts, en algun cas especialment suggestius. És el cas especialment del titulat "La festa de l'Arxiduc'' en l'escaiença enguany del trescents aniversari de la caiguda de València. Correspon al consolidat homenatge que el Festival ret a Ernest Lluch cada any i inclou un mínim de dramatúrgia a redós de música de ~ompo­ sitors relacionats amb la casa d'Austria. com Cabanilles, Handel, Philidor, Desmazures, etcètera. El Festival comença1·à amb un plat fort, la primera de les produccions prò- E pies, amb l'únic oratod de Vivaldi, fuditha triumphans, amb l'esmentada Orquestra Barroca del Festival, el Cor de Sant Esteve de Vila-seca i un quadre de notables intèrprets femenins: Coma-Aiabert, Hinojosa. Pintó, Casariego i Marta infante. Un recital del clavicembalista Ottavio Dantone (Bach, Handel, Scarlatti). l'esmentat "La festa de l'Arxiduc" i el programa titulat "La dissolució medieval: Guillaume Du fay" a cura del grup vocal masculí Diabolus in Musica, configm·en l'ofe1·ta de repertori preclàssic. Anderszewski oferirà un recital en solitari (Schumann. Beethoven), interpretarà el Quintet per a piano i cordes de Schumann amb el Belcea String Quartet i el Concert núm. 1 de Beethoven amb l' Orquestra de Cambra de la Filharmònica Txeca i direcció d'Andreas Weiser. La Simfònica de Lituània agombolarà la música del cinema de Chaplin i les àdes i intetmedis del recital de francesca Pattané, La Camerata Salzburg amb Natalie Chee com a solista i directora oferirà un programa tota lment Mozart i com a cloenda del cicle, Maria Bayo amb I'Orchestre de Chambre de Ginebra dirigida per Rubén Gimeno oferirà un programa titulat '13izet, Berlioz i sarsuela ... ! amb María Bayo" amb obres també de sa1·sueles modernes (Giménez, Femandez Caballero. Chapí i el cubà Gonzalo Roig). Amb el títol "Un AI-Andalus pianistic", joaquín Aehúcarro inte rpretarà obres de Nin-Culmell, Brahms i lemes andalusos d'Albéniz, Debussy i Falla. Una vegada més l'església de Sant Genís serà l'auditori oficial del Festival, comptant enguany amb una pantalla acústica que afavmirà els resultats en aquesta parcel·la. A part queda I'Off festival. de tall popular i en espais sovint exteriors, en el qual es barrejaran vessants diferents del pop i la música d'arrel popular en un totum revolutum amb protagonisme destacat dels professors de l'onzè Curs de Música Tradicional promogut pel Centre de Promoció de la Cultura Popular i Tradicional. En total seran dotze propostes de caractelístiques molt diferents que ofereixen un altre vessant, si cal lúdic, que enriqueix d'una manera notable l'oferta del Festival. ~e 272 11 251 PANORAMA DIETARI D'UN CRÍTIC EN EXCEDÈNCIA • vio once ~127 d'a bril passat va morir Ms tis lav R.ostropóvitx, un deJs més gran s violon cei·Hs les de La història. I per ANTONI BATISTA I violoncel és un instrument singular. És gairebé un cos que necessita que un altre cos l'abraci per fer música. Aquest component quasi humà de la carcassa i la musculatura el té també el seu so, aquell que més s'aproxima a la veu, segons que reconeixen els tractats d'instrumentació i que certifiquem en escoltarlo. El violoncel canta. El cant dels ocells n'és el millor paradigma. El fet que un dels millors músics cata lans, Pau Casals, fos violoncel·lista, ens ha fet una cultura musical especialment sensible a l'instrument Aníbar a Bach a través de la minimalista complexitat de Ics Suites des de l'arquet del mestre del Vendrell és un privilegi inusual d'aquesta riba mediterrània que té poc a veure am b l'Europa nevada i luterana. I musicalment enorme. Que Glenn Gould sigui el millor intèrpret pianístic de Bach admet polèmica; que Casals ho és del cel/o, és indiscutible. Mstislav Rostropóvitx va ser un dels hereus més reeixits del seu llegat arnstic. I semblantmen t a Casals tenia la percepció global de la música, la que pennet dirigir amb comoditat Només vaig estar amb ell una vegada, però va ser una estada llarga i intensa. Em va concedir una entrevista. un dilluns de descans d'un cicle de concerts a Amsterdam. Tenia temps i ganes de garlar. Com que el seu anglès era tan dolent com el meu, la conversa va ser fàcil, sense complexos i amb l'ajut d'una intèrpret del rus que de seguida es va l'e r còmplice d'aquell sagaç seductor. Les converses dc música amb músics dels dc debò. aq uells que ho són en essència , constitueixen un plaer immens. Perceben la transcendència amb la sensibilitat dels místics i més que veure la realitat, l'escolten, i configuren un imaginari diferent i volàtil, més d'energia que de matèria. Evocava les obres que l'entusiasmaven, les dites Sui- E RMC 272 12 252 tes, és cla r, però també altres monuments violoncel·lístics com el Triple Concert de Beethoven, que ell va fer amb altres dos monstres russos com Richter i Oistrakh. les Sonates de Prokófiev que va estrenar. els concerts de Lutoslawski, el Gran tango que li va dedicar Piazzola .. . I el primer Concert de Xostakóvitx. El mateix compositor va explicar que en els assaigs previs a l'estrena, hi havia moments que es perdia, i el poderós arquet del seu amic "Siava" arribava on Ja batuta anava a Ja deriva i sa lvava aq uells compassos compromesos. La seva musicali tat integral, manifestada en l'arquet i la batuta, es complementava amb el pi<mo. A l'Òpera d' Amsterdam, on fèiem l'entrevista, s'hi va asseure per il·lustrar algunes de les coses que comentava. El disc acompanyant la seva dona, la soprano Galina Vixnevskaia, amb cants de Rakhmàninov i Glinka, és una petita joia. El plom de la ttistor atàvica russa, tan prò- ~i ma en concepte al quejío flamen c ... Es un cedé remasteritzat amb motiu del recent vuitantè aniversari de la Vixnevskaia. Confesso que, llevat de la seva experiència en la transició del fmal del règim soviètic i el seu tracte amb Mikha'tl Gorbatxov, i l'experiència única de posar banda sonora a la caiguda del mur que tant havia patit al moll de l'ós de cos i ànima, la seva vida civil m'interessava menys, especialment quan , en sentir-se obligat davant d'un periodista sobre els papers "espanyol", repartia elogis a la monarquia. Però de seguida redreçàvem la conversa cap al terreny menys terrenal de la música, segurament l'art de més popular gaudi. El violoncel, sentim-lo cantar amb Casals, Du Pré i Rostropóvitx, que ja són música pura. I amb els que perpetuen tan noble dLnastia. Maisky, Gutman, Claret. I no passem per alt un jove que excel·leix en la corda de l'OBC, Damià Martínez. li:OBC TEMPORADA 2007-08 ORQUESTRASIMFÒNICA DE BARCELONA I NACIONAL DECATALUNYA Inici periode d'abonaments. OlRECTOR TITULAR: EIJI OUE PRINCIPALS CONVIDATS TEMPESTA IPASSI OAMB MOZART IBEETHOVEN c. Ph. E. Bach Simfonia M ozart Concert per a plano mim. 20 Beethoven Corio1811. Obertura Simfonia nclm. 4 Chrlstlan Zachartas director I plano ''""'*itiKMI1il!tift!1Afil·'' TEMPESTA I PASSIO AMB MOZART IHAYDN Mozart Simfonia núm. 26, KV 183 Thsmos KV 346 'Zwlschenlll<tmus•ken' núm.2 Gluck Euridlce. 'Ou.J vila è quesúJ ma~'· 'Che r~e~o momento' Mozart Thamos KV 346 'ZWISdtensklmus•ken' núm. 3 Zak!e 'Rulle sanh' Haydn Scena dl Bllrenlce Simfonia núm. 48 Chrlstlan Zachartas d"ector I isabel Monar soprano IIHIIM@If.MWFfi•@Gtf§titfti·''* SOMNIAR UN MON MILLOR Beethoven FtornelhttuJ op 43. C. Ph. E. Bach Concert per a plano Mozart Simloms núm. 40 Chrlstlan Zachartat director I plano I§M14i8fM+IUMM.!i MOSIQUES CATALANES QUE TRASPASSEN FRONTERES Lamote de Grignon Tres Sonates del Pare Soler Vlvancos Code~. Tres glosses sobre fragments del Llibie Vermell da Montserrat Gulnjoan Trencadfs Toldri Cançons. Selecc/6 M ompou/Rot M arb6 Combat del somni Gerhard Obis s detarminsr Salvador Mas director 1Ofella Sala soprano liHptMBMIÇfJ,fJikffiiM·IIM CONCERT PER APlANO DE RAKHMANINOV Rodrfguez Picó El /le6 af11111Bt Rakllm6nlnov Concert per a pr.no rún I Prokoflev S.mfonla núm. 6 Vaslty Petnmko director I .IoM Enrlque Bagarfa piano l@tJM-EJWiil:fl·fkMMitf§ CONCERT PER APIANO DE CHOPIN Chopin Coocert per a plano núm. I Schumann Simfonia núm. 4 Pablo Gonzjlez dorector I Oenys Proshayev LA SIMFONIA ESCOCESA DE MENDELSSOHN EL R~QUIEM DE BRAHMS LES LLEGENDES DE SIBEUUS Mendelssohn Les Hèbrldes Schubert Simfonia núm. 5 M endelssohn Simfonia núm 3 Christopher Hogwood director Brahmt Rèquiem alemany Orquesta y Coro Naclonales do Espafta. Josep Pons director I Sybllla Rubens soprano I Roman Ttekel bariton Haydn Simfon/8 núm. 86 Slbellut Llegendes IIRMMfj&taillll§litii!I41§•U•IiM LA MÚSICA DEL CINEMA FANTASTIC +@iJIIMifi8fiiNI11·11ti1A.Ji§ l i @f4iBt·MIJIIffiM1 LA CINQUENA SIMFONIA DE TXAIKOVSKI Ftsnkestein de Maly Sheley, 200 I: Una odiss& de l'espai La guerrs de les galdxies, Enconltes a ls tercera fase, Parc JUfàssic, Fahrenhert 461, 1.1/bmatvrn a la tena. Ellabennto del fauna Patrfck Ooyte. Richard Sll'auss John W~llems, Bemard Takemlt.tu Nlghl signa/ H6ctor Parra Chroma 2 Bach/Berlo D•e Kunst der Fuge • Hermann, Gy6rg Ugetl, Javler Navarrete Virglnla Martínez dorectora '6FIM8 EJIFIFii&li'414··'®1 L'ORATORI DE NADAL Bach Oratori de Nadal fMo/ 248. Cantates núm. 4,5i6 Magnii'ICB( fMo/ 243 SalVador Mas cirector I Cllrtstlne Wollf soprano I Katartna Kaméus meno I Wemer GUra tenor I Flortan Boesch baríton 1Cor Lieder Cimara (dor" Glòoa Coma) IWJIIEEMHtiNEII'i·i§·'4 MÚSICA PER AUNA FESTA Roulnl La gaus iadra. Obertura Pucclnl Manon LescauL lntermezzo Fteludl simfònic Ponchlelll Ls Gioconda. Dansa de les hores Khatxaturlan Mascarada Suite Txalkovsk l El /Isc dels cignes. Seleccl6 iiMHM@DIIJf#ttiM.ii§ EL R~QUIEM DE FAUR~ Brotona OOerlur. Costa Btava ("fJSM.a catalana núm. 4) Montaalvatge Coocerto Breve per a p¡ano Faur6 Réqutern Jesus López Cobos d~rector 1Marra Espada sopnro IStêphane Oegoot barllcn I uta Weyand piano I Cor de Cambra del Palau (dir.: Jordi Ceses) ++npwarwwp•JCtAenm.t;gw L'HEROICA DE BEETHOVEN Beethoven Slmlonla núm. 2 Simlonls n~m. S Jesús López Cabot director M+tii+p4&t+UMfJFFIJ.i§.i§ ZUKERMANN INTERPRETA MOZART GURRE-UEDER: EL GRAN ~IT DE SCH0NBERG Sch!Snberg Gurre-Lieder Eijl Oue director 1Melanie Olener soprano I Jane lrwin, mezzo I John Mae Msster tenor I Thomas Randi e tenor I barfton i narrador a determinar I Orfeó Català (dir.: Josep Vila) I Cor Lleder Cimera (dir; Glòria Coma) I Cor Madrigal (dor; Mireía Batrera) IMEM-MII@hi.i§.i§ LA CONSAGRACIO DE LA PRIMAVERA Qulgang Chen Enchantements oubliés. Out llleux Concert per a~ Stravinsky Ls c:onsagtliCI6 de la prwnavera Joven Orquesta Nacional de España Edmon Colomer director 1 Xavier Phltllps YIOioncel EL PODER DE SEDUCCIO DEL TANGO Xostakóvltx Concert per a vio/f núm. I RakhmAnlnov Danses simfòniques, op.45 Eljl Ou e director 1Boris Belkln vlolr Ortlz Obra d'encàrrec de l'OSC Sibelius Simfonia mim. 7 Plazzolla/M alnettl Tangos. Plazzolla Ernest Martlnez lzqulerdo director 1 Pablo Malnettl bandone6 Faur6 Pelléss I Mellsande. Suite Blzet Simfonia núm. I Chauason Simfonia Mlchel Plasson director Rub6n Gimeno d11ector Salvador Brotons director I§M*bi'MI!*'·''I'i·I·NA··'Mil l§tM4)8MIIifll:tii§.t.ili§ ..!ifA L'ENCIS DE LA MÚSICA FRANCESA Contrapunctus XIX Debussy .k!wt Copia nd Fsnfsre for the Common Man Takemlt.tu From me flows whet you all hme I NBIIMjl 29 do f ebrer 1·2 do marc p¡ano CONCERT PER AVIOLI DE XOSTAKOVITX TAKEMITSU ''""'riifldif§lifl&lii§.!§.t.ii LA NOVENA DE MAHLER M ahler Simfonia núm. 9 Eljl Oue dnector Wagner Els mestres cantaires. Obertura Bruch Kol Nldrei, per e v•oloncel Mozart Conscert per s violi núm. 5 Prokoflev Simfonia CIAss~ Txalkovtkl Romeu I Jul111ta Plnchaa Zukermann director I voolr I Amanda Forsyth violoncel 11MfipWN:ffi§.s611 SCHUMANN IZEMUNSKY Schumann S.mfon,. núm. 2 Zemllntky La Sirena Em manuel Krfvlne director IMJEfiiWI§I ..ji@I§, Fii CONCERT PER APIANO DE BRAHMS Brahmt Concert per apano núm. I Dvorak Stmfonls núm. 6 Leopold Hager director 1Net son Frelre poano 1 I« " , ; 1 28·29·30 de marc· 1 d'abnl LA PATtnCA DE TXAJKOVSKI Josep Pont Stmfonla Mozart Slmlonlo núm. 36 Txalkovtkl Simfonia núm. 6 EIJI Ou e director I@BIIMWiiMIIOfiFIRfi® OBERTURAIBACANALDETANNHXUSER Lemminkainen suite Hannu Llntu director Obertura a det erminar Mendelssohn Coocerl per o VIolí op 64 en m1 menor Txalkovskl Sdnfonra núm. 6 Orchestre National du Capltol de Toulouta TUgan Soklllev dorector I Renaud Capuçon YIOII I WIIIMf48MEfYl#Uktl® LA SIMFONIA ALPINA Surtaho Concert per a~ Strau.s s Simf01118 AJpdtB Ernest Martlnez lzqulerdo dorectot 1Anssl Kantunen VIOloncel LA TERCERA DE MAHLER Mahler S.mloroa núm. 3 Eijl Oue directO< I Nathallo Stutzmann contralt 1Cor Madrigal-cor de dones (dtr~ Morela Barrera) 1Cor Vlvaldl: Petits Canton~ de Catalunya · cor de rEscola lpsi de Barcelona (dl" Oscat Boada) l@ijilMftMtMill!ll•lii!I§ 1.RU. LA PRIMERA SIMFONIA DE BRAHMS Josep Soler Le Chrlst dans ls Bsnlieu Salnt·Sallns Concert per o plano núm 4 Brahma Simfonia núm. I Eljl Ou e director I Alba Ventura plano ''""IP4fttMM11Jfll:&t;.,61t; ANllERSZEWSKIINTERPRETA BEETHOVEN Sa tu e Llneas de Fuern Beethoven Concert per s plano núm. I Vaughan Wllllams S.mfonra núm. S lames Judd director I Plotr Anderszewsld poano ''MUAMIFfAff'1t§.. &!t. LA SIMFONIA FANTASTICA Haydn Simforoa núm. 67 BBrber Assaig núm. 2 Berfloz Sdnlonra Fsntàsta Leonard Slatkln director 30·31 de maog 1 de juny PIRES INTERPRETA MOZART Mozart Concert per a p¡ano núm. 27 Xostakóvltx S~~r~f0111a núm. S El)I Oue director 1Maria Joao Pires p¡ano lptmMtiii 4iiilp.,i§Qlll' SIMFONISME CATAlA Cartes Guinovart Movrment S•mllmtc Joaquim Serra Impressions camperoles Pueyo $/mioma Manel Valdlvieso director Taverna·Bech Les nits Rakhm6nlnov Rspsód•a sobte un tems de Poganini Wagner TsnnhJJuser. Obartura I &canal Strauu Les fackles de TIJ/ Eulensp¡egel Josep Cabaii6-0om•nech d1rector I Valentina tgoShlna p•ano Si desitja rebre el programa complet o comprar un abonament, sol·liciti'l al 93 247 9307 o www.obc.cat Principals pauocinadorl do fO BC fUUDAOO CAIXA CATAtUitYA CATALUNYA -~­ RADIO ~UDITORI ~ Homenatge als Setze Jutges a molt poques setmanes, el Parlament de Catalunya féu un acte d'homenatge a als Setze jutges, el grup de la Nova Cançó que atorgà aires de normalitat en l'àmbit de la cançó popular bandejant repertoris anacrònics. per temes i per formulació lingüística. Fou una acció clarivident d'allò que convenia a la situació del país al començament dels anys seixanta. D'ací la justícia d'aquest homenatge, bé que amb un cert retard a la importància d'aquell grup que es convertí en un moviment que es propagà com una onada arreu dels països de parla catalana. Lamentablement, no tots els "jutges" pogueren recollir el guardó, perquè alguns ja han mort. Però és inexp licable i, al meu entendre, greu, que no s'hagi atorgat a una persona, sortosament vivent, que des d'un segon pla impulsà decididament aquella acció: em refereixo a Ermengol Passola, un empresari amb clara visió dc país i que empenyé aquesta acció amb iniciatives tan fructíferes com la creació del segell Concèntric, després d'haver intervingut en el naixement d'Edigsa i creador de la Cova del Drac al carrer de Tuset de Barcelona, al sector més in de Ja metròpoli i que fou un fogar on feren les primeres mmes molts dels qui després foren cantautors famosos. És un oblit inexplicable. Tanmateix la manca d'egolatria d'en Passola li farà oblidar l'oblit, perquè allò important per a ell no era qui ho fes, sinó que és fes i ell no va esperar cap reconeixement personal favorable i públic. Això no obsta perquè siguem molts els qui l' hem tractat que considerem que és creditor d'un homenatge del món polític i d'allò que s'anomena societat civil. Quin país no fóra el nostre si a cada cap de comarca hi hagués persones com ell, tan abocades a l'enaltiment de la cultura i ben arrelada al país. F 14 25-1 per PERE ARTÍS El Festival Internacional de Música Concerts de Mitjanit de Sitges es consolida en la seva quarta edició n la quarta edició del Festival Internacional dc Música Concerts de M i ~j an it de Sitges, l'oferta musical es consolida en l'àmbit clàssic però sense deixar de banda atractives propostes a mig camí entJ·e el món clàssic i el fo lklòric o popular. La creació l'any 2006 de la Fundació privada cultural Port d'Aiguadolç-Sitges ha pcnnès la consolidació del Festival i la seva gestió, que es situa com a oferta cultural i musical de primer ordre en una zona de Catalunya amb molt poca oferta estival en l'àmbit musical. Enguany torna a destacar per una programació fortament competitiva, que conjuga grans intèrprets del panorama internacional amb joves promeses de la música i un ampli repertori que va dels clàssics a la nova creació, amb una clara aposta per la creació catalana i espanyola actual. En l'edició d'aquest any -en un dilatat calendari que s'estén des del 16 de juny a l' l l d'agost- el cartell el formen tres recitals de piano de joves promeses del panorama actual: Marie Vermeulin - premiada al Concurs Maria Canals-. Luis Rodríguez Salvà i l'internacionalment reconegut Alek- E sei Volodin, dos concerts de cambra a càrrec del veterà Trio Guarneri i el prometedor Trio Lunaire - arpa. flauta i viola-, i la presència de l'Academy of Saint Martin in the Fields i el duo d'acordions format per lñaki Alberi i Íñigo Aizpiolea, amb un programa contemporani en què el protagonista serà Ja música espanyola contemporània, amb obres de Guinjoan, De Pablo, Erkoreka i l'estrena d'una obra de Torres. En l'àmbit més interdisciplinari, les propostes s'acosten al repertori més folklòric. Un dels concerts més destacats és, sens dubte, el de les germanes Labèque juntament amb la veu de Mayte Martín, en un programa íntegrament espanyol. amb clàssics que van des de Gardel a Granados, passant per versions de poemes de García Lorca i cançons de Joan Albert Amargós. Al seu tom, Las Migas presenten un programa que du com a títol "Alegrías, tangos y bulerías". El Festival Concerts de Mitjanit manté els diversos espais on fins ara s'han dut a terme les passades edicions: el port d'Aiguadolç, l'Hotel Dolce Sitges, I'Audit01i Melià i el Palau Maricel. M. Conde Pons Conservar i difonde el patrimoni sonor l foxtrot, l'I/inme de Riego i el Cerebrino Mandrí tindrien ben poc en comú si no fos que I'ASPE -Associació per a la Salvaguarda del Patrimoni Enregistrat- els acaba d'aplegar en el seu primer disc compacte, que ha titulat Girant a 78 rpm: músics i actors catalans, 1904-1948. Aquest CD conté 26 enregistraments originals de fons de coHeccions particulars o d'institucions corn la Fonoteca de Catalunya. L'objectiu d'ASPE, entitat sense ànim de lucre fundada el novembre de 200 I, és la conservació i difusió del patrimoni sonor del període que va des dels orígens de l'enregistrament -és a dir, des dels temps d'Edison- fins a la desaparició dels discos de 78 rpm -aproximadament, 1957-, no només per la seva complicada conservació, sinó també, i sobretot, per tractar-se d'un patrimoni ignorat i amenaçat per la dispersió. La selecció dels temes, basada en la voluntat d'acollir el màxim d'intèrprets que haguessin tingut algun vincle amb els Països Catalans i prioritzant temes no reeditats recentment, dóna al disc una gran varietal d'estils: música clàssica, jazz, sardanes, cant coral, lleugera, cuplet, revista, recitals i, fins i tot, publicitat. De !'et, com recorda el president d'ASPE, Josep PeJTamon, .. no som els primers a fer aquest tipus de reedicions, però sí els pri- E mers que ho fam sense especialitzar-nos en autors o estils". Tanta diversitat queda, però, ben contextualitzada per un complet llibret explicatiu, amb indicació de l'any i procedència de l'enregish·ament i fotografia dels intèrprets. Cal tenir en compte que, en tractar-se d'enregistraments molt antics. la qualitat aud itiva no és tan bona com caldria desitjar, tot i els tractaments moderns de reducció de sorolls que s'hi han aplicat. A.Torrens NOTICIAR li);J:C•i¡f;Jitf.j Més música clàssica a la TANGENTS Xarxa de Músiques UnKreutzer U T n total de setanta con.certs configuren la programació del període ablil-juny que ofereix la Xarxa de Músiques a Catalunya. Aquesta iniciativa promoguda per Joventuts Musicals de Catalunya, en aquesta temporada abasta 4{) poblacions d'arreu del país i és oberta a diverses fom1es de manifestació musical. Amb aquesta voluntat manifesta, hom es mostra particularment sensible a obrir el ventall de la mateixa forma concert o recital a una sèrie de propostes en alguns casos de difícil qualificació. ~b .tot, .en aquest ~icl~ la mú~ica clàssica recupera en part el seu protagonisme ongman amb presencta en mes de la meitat de les propostes -36. Cal fer esment a l'acusat paper que hom atorga al namenc. amb 14 actuacions del conjunt Las t::1igas -el. que es!arà més ocupat-, amb una visió particular d'aquest gènere genwnament t essenctalment andalús. Seran 19 els concerts de música clàssica interpretats per tres formacions estrangeres -el duo Latour-Surot. el conjunt EnAccord Strijkkwartet i Harmonie Universelle-, mentre que els restants tindran com a intèrprets el duo Mireia Fomells-j. M. Hemandez. Barcelona Art Ensemble. Virdung i el pianista Juan Francisco Lago. El concert de la Cobla Simfònica de Catalunya que dirigeix Joan Lluís MOt·aleda (obres de Toldrà, Borgunyó, Casals, Vinarós, Joaquim Serra i Moraleda) figura en l'apartat de músiques del món amb el conjunt que encapçala el bandoneonista argentí fincat a Barcelona Mm-celo Mercadante, i l'esmentat conjunt Las Migas. Tan1bé hi ha presència de les anomenades noves músiques d'arrel, música i cinema, pop-rock i cantautor. Edició d'una col·lecció de DVD per a nens, famílies i educadors ' Auditori i Benccé han coproduït el primer volum (Metàf.lics) de la col·lecció de DVD "Mira i escolta L'Auditoti'', producció audiovisual dels Concerts en Família que organitza el Servei Educatiu de L'Auditori i que està destinat a educar i entretenir. Metàf.lics és el concert del quintet de metall Spanish Brass Luur Metals, en què s'interpreta un repertori variat amb música popular. de cinema, clàssica i contemporània, destinat a nenes i nens a partir dels sis anys. Aquest DVD és, segons els productors, la primera producció a l'Estat espanyol que es fa íntegrament en alta definició, i conté una sèrie d'informació addicional molt completa; es pot visualitzar en català, castellà i anglès. Metàf.lics es pot adquirir als punts de venda habituals de CD i DVD i a les taquilles de L'Auditori, a un preu de 24 eu ros. L La 1a Trobada de Violoncel·listes Pau Casals aplega 96 participants l passat 14 d'abril se celebrà aquesta trobada simultàniament a les instaHacions del Museu Vil·la Casals i a l'Auditori Pau Casals, al Vendrell, tot reunint gairebé un centenar de participants. La trobada es dividí en dos apartats, un per a violoncel·listes professionals i estudiosos, i l'altra per a participants i estudiants més joves. La trobada comptà amb la presència de la prestigiosa pedagoga Matia de Macedo, que va parlar de "L'aprenentatge de les Suites de Bach'', que va fer dues classes magistrals. També es va fer una taula rodona i es va projectar una pel·lícula amb Pau Casals impartint una classe magistral; i a més hi va haver la intervenció de luthiers. A la tarda la trobada es va obrir al públic i s'oferí un concert a càn ec de dos grups de vio- E loncels: Scordatura Spectralis i Ensemble Gaspar Cassadó a l'Auditori Pau Casals. Vist l'èxit d'aquesta primera trobada, promoguda per la Fundació Pau Casals i el Patronat Municipal Auditori Pau Casals. s'ha pensat de convocarla cada dos anys, amb caràcter internacional i amb més d'un dia de durad11. ot va començar per una simple errada d'impremta. El trio de ducs Oautes i guitarra es disposava a tocar el Trio en Re major, op. 9 núm. 3 de joscph Kreutzer i, en un progr8111a ciclostilat. entre parèntesis, s'hi indicava (Alemanya 1778-1882). No em vaig creure que aquest compositor hagués viscut I04 anys i vaig voler vetificar-ho. El diccionari de música del qual tiro mà en primera instància és francès i resulta que Joseph Kreutzer no hi sortia. Sí que ho feia Rodolphe Kreutzer (VersaUes, 1766- Ginebra, 1831 ), destinatari immerescut de la Sonata a Kreutzer de Beethoven. També hi sortia el seu germà, )ean Nicolàs Auguste (Versallcs. 1788 - París, 1832) que per dates. no per nom i nacionalitat, hi concordava, i l'alemany Conrad ( 1780- 1849), el rus Leonid i el fill de Jean icolas. Leon Charles François. o devia ser aquest. En un antic diccionari fet a Barcelona l'any 1956. surten Rodolphe, Auguste i Conrad, com a Konradin, però nascut dos anys més tard. Vaig intenta r fer cas de les noves cines i per lnternet vaig trobar una entrada a <www.classicos.hpg:> que informava que josepb Kreutzer ( 1778-1832) era germà de Rodolphe. tot i que el fa nascut a Alemanya i la <www.burgmueUer> diu que joseph era nascut a Düsseldorf el 1790, que va fer moltes obres per a guitarra i va morir, no especifica on, el 1840. Un, per un Uampec de memòria. recordava que era un dels músics del repertori del guitatTista Jaume Ton-ent, però els seus programes no n'aclarien dades ni nacionalitat. Un disc de hios de Konradin i Joseph Kreutzer no aportava tampoc dades biogràfiques. Quan pensava que no cm quedatia altre remei que anar a la Biblioteca de Catalunya a consultar el Grove, vaig pescar al fòrum <guitarra.artelinkado> un guitarrista desesperat que tenia partitures de joscph Kreutzer i que no trobava cap dada, ni al Grove. Un altre corresponsal li aclaria que les úniques dades les havia trobades a l'Enciclopedia de la Guita"a de Francisco Herrera, on es diu que va néixer més o menys cap al 1779 a Düsseldotf, on va morir el 1837 i que va deixar escasses petjades biogràfiques. Efectivament, en les diverses informacions consultades només sortia que va ser violí principal de l'orquestra del'Verein Tonkunst", que va dedicar una sonata a un cirurgià i que va ordir la rebel·lió dels músics de Düsseldorf contra el director Mendelssohn. l Burgmueller el cita com a professor seu. Un escolta un concert i quan va més enllà de la música. tot es complica... perJORDIMALUQUER 15 255 DEL SEU AFFM. COBLA Sr. Friedrich Cerha, Normalització acústica i I·Justr1ssima i desaprofitada figura de la música europea Benvolgut amic. Per a mi va constituir un gran plaer poder saludar-lo instants abans que vostè fos "celebrat" a l'Auditori de la Pedrera en un d'aquests actes -justament dits Celebracionsque promou la Fundació Caixa de Catalunya, i rememorar, amb la intermediació de Benet Casablancas i encara que fos en breus moments, l'entrevista que li vaig fer fa, com aquell que no diu res, exactament vin t anys amb motiu dc la seva estada entre nosaltres per dirigir l'òpeta Lulu que vostè va acabar de compondre. Fet que aleshores va constituir un esdeveniment carregat de transcendència i que vaig tenir el privilegi de viure molt de prop. L'acte va tenir el model de guió que acostumen a tenir, amb una salutació d'Àiex Susanna, director de la Fundació Caixa de Catalunya: una breu, interessant i pedagògica conferència introductòria de Benet Casablancas, una audició dc fragments d'obres que va comentar l'esposa dc vostè i linalmcnt un concert a cura del Trio Kandinsky. Amb la seva imatge tirant a mefistofèlica -i espero que no s'ho prengui malament-. en tot moment va mantenir una actitud distant; va renunciar a tenir protagonisme actiu -per cntcndre'ns, va deixar que parlés la seva obra i no va voler que ho fes la seva boca- i tot es va moure en un clima moll formal, molt po/i -que dirien els francesos- i força acadèmic en un sentit a mig camí de la fami liaritat i del rigor dc digestió no ben còmoda per als no identificats amb els envitricolls de la música fo1malment avançada. Vaig estar molt atent a tot el que succeïa i també al context i al fi nal cm va anar penetrant un pessigolleig d'insatisfacció que no m'he pogut treure del damunt. El motiu és força evident. Deixant al marge que la naturalesa de l'acte potser no era del tot idònia, el que m'afecta és que la seva presència no va convocar l'atenció de gairebé cap membre del seu ofici -compositor-, ni del que podríem anomenar "sistema musical català": i aquí pol posar-hi docents, intèrprets, premsa. etcètera, escassíssimes excepcions a part. Una personalitat tan gran com la seva, una ligura enorme dc la música europea dels darrers cinquanta anys. va passar insolentment i inelegantment menystinguda. Enmig d'un públic inqualificable -aquesta massa necessària que farceix però no substancia actes amb espessa càrrega intel·lectual-, em va sem blar una nova manifestació d'estultícia d'aquest sistema musical-que no quedi per el·lipsi- al qual acabo d'al·ludir, que amb l'implícit "ja s'ho faran'' reiterava un tipus d'actitud tanmateix no imprevisible. Com si en aquest país nostre sobressin oportunitats com la que vostè va fer possible. En tot cas, si li serveix de consol, la del seu adm irat Pierrc Boulez. èxit del concert a part en la inauguració de la Sala Oriol Martorell de L'Auditori, tampoc no va congriar sadollaments insostenibles d'atenció. Ja ho veu estimat amic, potser és que cada dia em convcrtcix.o més en un ser abissal en aquesta mediterrània d'aigües recloses i estant isses. però sigui com sigui, em dol en gran manera que Ics seves molt valuoses hores hagin servit per a tan poc quan haurien pogut servir per a tant; i crec que això com a mínim no hauria de passar desapercebut. Si almenys servís per a això... Del seu affm. Jaume Comellas 16 256 ot i que l'imaginati col· lectiu tingui la sensació absolutament cont rària, la cobla és un conjunt instrumenta l de disseny sonor modern. La configuració actual no té gaire més d'un segle i mig de vida, i en relació amb el model instaurat per Pep Ventu ra, les modificacion s se centren gairebé en exclusiva en la configuració instrumental. La tenora data si fa no fa de la mateixa època, i per tant també es pot considerar un instrument jove. En relació amb la majoria dels instruments i conjunts instrumentals simfònics, les possibilitats d'evolució de la cobla i la tenora estan més limitades pel fet que tant el seu àmbit geogràfic d'actuació com el de la majoria dels seus actius (compositors, instrumentistes, pedagogs i luthiers) és molt més reduït. Per tant, no ha d'estranyar que encara hi hagi assignatures pendents lins i tot en l'àmbit tècnic. Si de cas, el que pot estranyar (o almenys sorprendre) és que hi hagi investigadors que amb el seu treball situïn cobla i tenora a l'avantguarda mundial, com ara en el cas que ens ocupa. L'Institut d'Estudis Catalans ha fet públic recentment l'estat en què està el treball que està realitzant i que ha dc culminar en l'elaboració d'un prototipus de tenora que resolgui els problemes d'afinació i d'homogeneïtat timbrica que arrossega des de la seva creació. Per l'arrelament social de la qüestió i per raons de caire tècnic, cal celebrar que un estament com aq uest hagi agafat el "toro per les banyes" d'un afer de repercussions artístiques i culturals tan sensibles. Ho han fet Joaquim Agulló, catedràtic d'enginyeria mecànica de la UPC. i jaume Vilà. l'especialista més veterà de l'instrument i que més ha vetllat per la seva dignificació musical i pedagògica. I fins i tot, social. Tots dos porten gairebé trenta anys de recerca, i és molt probable que un camí tan llarg hagi estat prou ple d'entrebancs com per desencoratjar el més pintat, però el viacrucis sembla que està arribant a la seva darrera estació. Si més no així ho espera el col ·lectiu de tenoristes, que si se'n surten, haurà d'agrair la feina de tot un equip format per professionals com Anna Barjau, doctora en física especialitzada en l'acústica de la tenora; Sergi Soler, responsable de les eines de mesurament que s'utilitzen en la investigació: )ordi Campos, especialista en acústica i instrumentista de tenora, i Pau Orriols, luthier constructor dels diversos prototipus. El camí encara no s'ha acabat, però els avenços permeten començar a pensar en una festa de presentació del prototipus definiti u que pol tenir lloc en un futur molt pròxim. La propera estació del viacrucis. el Congrés Internacional d'Acústica Musical que sc celebrarà pel setembre a Barcelona, en el qual molt probablement l'acústica de la tenora tindrà un espai destaca t. T ' per JOSEP PASQUAL NOTICIAR I iiJ;1:l•l¡f;1,1,f;J CONVOCATÒRIES ARS SUBTILIOR 26è CURS INTERNACIONAL DE MÚSICA EMILI PUJOL. Del 21 al 31 de juliol a Cervera i Bellpuig, s'adreça a estudiants de nivell mitjà i superior i a postgraduats, amb l'opció de participar en l'orquestra del curs a criteri del professor. S'hi impartiran les matèries següents: violí (G. Comellas, J. Akoka, A. Baget, V. Fernandez i M. Gothoni), viola (E. Cantor, V. Fillatreau, A. Pillai), violoncel (C. Pestalozzi, L. Sbat·cea i R. Talkowsky), contrabaix (A. Ackerman), guitarra (A. Marrosu i C. Trepat), piano (L. Colom, M. Farré i J. Vilaprinyó), flauta (J. Cortadellas), oboè (E. Pasqual), clarinet (J. Fuster), fagot (R. Aragall), trompeta (M. A. Bosch), trompa (A. Nogués), trombó de vares i pistons. fiscorn i tuba (F. Sanchez Orteu), tible (J. Vilaró), tenora (J. Vilà), música de cambra (Quartet O rpheus), pianistes acompanyants (A. Bañados, J. D. Fidalgo, J. Castellà i S. Riu), orquestra (G. Comellas iX. Puig). El te rmini d' inscri pció acaba el dia 20 de juny de 2007. Més informació: Tel.: 973 53 1 I 02, fax: 973 53 27 68, afe: <conservatori@cerverapaeria.cat>, lnternet: <www.cerverapaeria.com/conservatori>. Explica r la música i ha qui diu que la música no cal explicar-la, que s'entén per si mateixa . I cada cop estic més convençut que això és fals. Potser no és necessari fer-bo, però sí recomanable, interessant, i en molts casos saber quatre secrets d'aquella obra o del seu autor enriqueix l'audició i la fa més digerible. Ara fa unes setmanes, les Passio11s de J. S. Bach van sonar en diverses contrades del nostre país. El cor Lieder Càmera va interpretar la Passió segons sant Mateu (comentada en aquesta mateixa CURSOS I SEMINARIS D'ESTIU A GIJÓN. En el marc del Festival de Música Revista) a Vic, Terrassa o Tortosa. i la CoAntigua de Gijón, tindran lloc entre el 21 i 29 de juliol. Cursos: continu al ral Sant }ordi va portar la Passió segons clave i a l'orgue (M. Toni), cant (A. Abete), viola de gamba (S. Colonna), sa11t Joan a viles on probablement no hallaüt, tiorba i guitarra barroca (E. Egüez), gest escènic i actuació teatral (D. via sonat mai, com el Pla de Santa MaC. Colonna), llaüt renaixentista (P. O ' Dette), violí barroc i instruments d'arc ria. Però, tot i la bondat de la iniciativa, (0. Centurioni), cant barroc espanyol (R. Andueza) i música de cambra. El la saludable voluntat descentralitzadora, seminari tractarà sobre les noves tecnologies aplicades a l'estudi dels instrui el bon nivell d'aquestes versions, l'exments musicals antics. Data límit d'inscripció: 28 de juny de 2007. Pe1· a més periència ha tingut (segons no pocs coinfonnació: <www.musicaan tiguagijon.eom>. mentaris de totes bandes) a lguns punts que no tenen res a veure amb la foscos AMPLIACIÓ DE TERMINI PER AL IX CONCURS DE COMPOSICIÓ I EL I CERTAPer la seva especial idiosincràsia, música. MEN DE COMPOSICIÓ DE LA FUNDACIÓ RIUS I VIRGILI. Adreçat el primer a poder assaborir i gaudir d'una Pasper alumnes de música de sisè curs de grau mitjà (certificat del conservatori) i el sió es necessita una certa preparació, i tesegon a llicenciats en composició, l'entitat organitzadora ha ampliat el te rmini nir la traducció dels textos, un bon prode presentació de treballs fins al dia 8 de setembre de 2007. Per a més inforgrama de mà, o uns comentaris previs mació: <www.fundacioriusivirgili.org>, tel. i fax: 93 665 17 71 0 ;al concert ajuden molt, especialment el \ pdf!>lic no avesat a obres d'aquesta mage~Fe.. 'tutb que senzillament no sap què va a re:)\ltramenl es pot arribar a generar · sensació de ted i, avorriment i insaacció que provoqui una reacció d'ae o...~~P-." nyament i aversió a la música. Una bona Passió, sense l'embolcall adequat. es festivals, els tots a referència fa que calendari guia primera s tracta d'una pot convertir en un Via Crucis per a un cicles, temporades i programacions jazzístiques nacionals, i en què tamdeterminat públic poc informat (o forbé s'inclou una llista completa de clubs, sales, associacions professionals, mat). Però qui en té la culpa? ¿És una empreses de promoció i managemenl, músics, discogràfiques, escoles, mitjans mala idea dur produccions d'aquesta ende comunicació i altres agents. vergadura fora dels escenaris (i ciutats) La Guia del jazz dels Països Catalans, que s'encartà amb el número 12 de habituals? De cap manera: és una iniciala revista "Jaç" (tardor 2006), ha estat realitzada per l'equip de redacció de la tiva formidable. Però l'organització ha revista "Jaç" com a primera iniciativa de l'Associació de Festivals i Programaa l'alçada: cal exigir que els tèed'estar Autònoma tat l'Enti de dors de Jazz de Catalunya (AFEJAZZ), amb el suport cultura d'ajuntaments, consells de nies Calalunde Generalitat la de Cultura de Departament del Cultural Difusió de comarcals o institucions diverses. resya i la coJ.Iaboració de l'Associació de Músics de Jazz i Música Moderna de Caponsables de "comprar" concerts i protalunya (AMJM). gramar l'activitat musical d'una comuniD'altra banda, el grup Enderrock també edita anualment. en un format semtal, sàpiguen què ofereixen, com ho ofeblant, la guia llibre Trac/ifolk. amb tota la infmmació actualitzada de l'àmbit reixen i a qui va adreçat. Si no tenen del fo lk català, i s'encarta amb la revista "Folc''. A fina l dc 2006, les ducs guies preus coneixements sobre món musical, senaquest en També, at>. <www.festivals.c domini al es van penjar a Jnternet, és absolutament necessari que tinguin un tit, el proper projecte és una guia de rock dels Països Catalans, que sortirà amb bon assessorament per saber escollir l'opla revista "Enderrock". ció més adequada i presentar-la de la millor manera possible i en condicions òptimes. No hi ha res pitjor que deixar la gestió cultural en mans de buròcrates i economistes, encara que sigui a petita esnguany dedicat al violí, joel Bardolet va guanyar el primer premi Joan Mascala. Perquè, de vegades, un plantejament sià (dotat amb 1.500 euros), mentre que Mireia Ferrer guanyà el segon pree1-roni de l'organització pot convertir un mi Ma1ia Carbonell (dotat amb 800 eu ros) i Laura Gaya el premi Associació a bon concert en una mala experiència. preEl euros). 300 la millor interpretació de l'obra de Joan Massià (dotat amb mi Juvenil, al millor intèrpret menor de vint anys, va quedar desert. El Concurs, organitzat per l'Associació Massià-Carboncll. tingué lloc el 26 d'abril a I'ESMUC i el jurat era format per Montserrat Cervera. Eva Graubin. per XAVIER CHAVARRIA Salvador Mas i Salvador Pueyo, sota la presidència de Marçal Cervera. H "' ' Edició de la primera guia de j a21z dels Països Catalans E Premis del28è Concurs Joan Massià E 17 257 PANORAMA HO HAN DIT, HO HAN ESCRIT olta substància s'aplega en aquesta secció en el dens recull que proposem. De la mà d'un grup de CREADORS D'UNA ALTA CATEGORIA, hom aborda qüestions d'una importància notable. DANIEL BARENBOIM parla dc lacrisi que pateix el món operístic berlinès després de la reunificació alemanya i com afecta ELS TRES GRANS TEATRES D'ÒPERA. en una mirada que transcendeix de llarg el tema considera t d'una manera estricta. ANTONI ROS MARBÀ renexiona sobre el seu ofici i el molt bon moment professional que viu i es refereix al respecte i estima que mereixen els nostres músics, mentre que el pianista rus ARCADI VOLODOS aporta intel·ligència i sentit comú a l'hora d'establir què i com ha de ser la seva professió. Un gran nom de la composició de la segona meitat del segle xx, FRIEDRICH CERHA, qüestiona lúcidament la REVOLUCIÓ ATONAL. Finalment la incòmoda situació que viu FRANZ-PAUL DECKER AMB L'OCS - també és tractat en una al tra secció- mereix així mateix una atenció particularitzada. M wc 272 18 258 «No es una cueslión dc ganar, ni se produjeron cntonccs duelos en ninguna cumbre. EL PROBLEMA DE LAS ÓPERAS DE BERLfN es dernasiado delicada corno para tratarlo de esta fo1ma. porquc tienc rnuchos otros aspectes en los que de algún modo cncuentro cierta SIMILmJD CON LOS QUE SE PRODUCEN EN ORIENTE MEDIO. ( ... 1en ambos casos cxiste un condicionarnicnto histórico y un presente CUANDO BERLfN SE CONVIERTE EN UN CENTRO INTERNACIONAL. LA VIDA ES MUCHO MAS VARIADA EN COMPARACIÓN CON LA QUE HABfA ANTES, y los que estuvieron los primeres, sin haber perdido calidad de nada, no soportan. clespués de haber sido los t111icos. dejar de serio. En todo esto hay que contemplar un aspecto de calidad y otro económico 1 ... ]. No se puede olvidar que UNA PARTE DE ALEMANIA VIVIÓ UN TRAUMA DESDE 1933 A 1945, que se convirtió en otro trauma con la separación de las dos Alemanias a partir de este último año. LOS QUE ESTABAN EN EL ESTE TIENEN OTRO SENTtDO DE LOS VALORES; una manera de pensar distinta de los que vivían en la Alemania occidental. o nos olvidemos de que EL FIN DE LA GUERRA FRfA NO ES LO QUE DICEN LOS AMERICANOS NI LO QUE OPINAN OTRAS PERSONA$. Si hubo un el aro triunfo fue contra el aspec to económico del comunisme que no funcionaba. Pere lo peor que le ha podido suceder a los Estades Unides y al resto del mundo ES QUE HAYA DESAPARECIDO LA UNIÓN SOVIÉTICA- De no haber sucedido lo que sucedió, no estaríamos ahora con la guerra de I rak [ ...]. LAS caSAS HAN IDO A MUCHO PEOR, Y EN LUGAR DE LOS SOVIÉTICOS TENEMOS TERRORISMO. Me estoy saliendo de tema, pero todo va por ahí. Porque un cambio político tan importantc que se produce después dc tant os años, deja su huella. Y LOS JÓVENES, POBRECITOS, QUE CONOCEN SOLAMENTE BERÚN OESTE desde los a1ïos sesenta y setenta, no entienden por qué ahora juegan un pa pel muchísirno menor que jugaban antes[ ... ]. Todavía continuamos con los mismos problemas.» Daniel Barenboin, entrevistat per juan Antonio Llorente, "Scherzo'', abril de 2007. «He tingut oportunitats però també moltes traves. JO NO HE ESTAT MAl UN ARTISTA FÀCIL DE Ml ES DIU QUE SÓC DUR I EXIGENT. PERÒ EL QUE ÉS DUR, ÉS TOCAR BÉ, LA MÚSICA ÉS DURA. Les obres mestres són un treball seriós que s'ha d'estudiar amb molta profunditat [ ... ]. Crec fermament que s'ha dc RECOLZAR ELS NOSTRES COMPOSITORS VIUS PERÒ TAMBÉ ELS ANTICS. Potser no sigui unu música de gran transcendència però és la nostra. 1... ]. No Lpensar a retirar-se I Un director d'orquestra COMENÇA A SABER DE QUÈ VA AIXÒ A LA MEVA EDAT. Dc jove tens l'impuls i el talent, però dc gran tens l'experiència, és quan t'estàs trobant a tu mateix. I no vull desap1·ofitar que és a la maduresa quan estic millor dins la meva pell. CREC QUE POSSIBLEMENT ESTIC EN EL MlLLOR MOMENT DE LA MEVA CARRERA,, Antoni Ros Marbà. Marta Porter. "Avui", ff d'abril de 2007. TITIVITAT PER SER EL MILLOR. [ ...)» Arcadi Volodos. Marta Porter, '·Avui", ff d'abril de 2007. «Tmc 81 anys i encara NO SÉ QUÈ ÉS LA MÚSICA ATONAL [ ...].El meu mestre va tenir una relació directa amb l'Escola de Viena i Amold Schonberg. Ell deia que la se•· •••c•~ó va música era atonal , però el meu mestre hi sentia cadències, SENTIA MÚSICA TONAL. 0 sigui, que al final, AIXÒ DE LA TONALITAT O LA ATONALITAT ÉS UNA COSA MOLT PERSONAL. i el que per a algú és atonal potser per a un altre és tonal. [ ...] Nosaln-es som com mdinadors. Emmagatzemem experiències auditives. Però, quan sentim alguna cosa nova que no relacionem amb res de conegut. no ho copsem ni entenem, i PER AIXÒ ES PRODUEIX AQUEST REBUIG (de la música atonaiJ. Sempre busquem COMPARAR AMB ALLÒ QUE HEM SENTIT ABANS. A Viena, actualment, hi ha dos grans tipus de públic: els abonats als grans concerts, que escolten fms a Strauss, Debussy i Stravinsky i no van més enllà, i un altre grup que escolta la música que es compon ara. A ixi és que TAMPOC NO ES COBREIX TOTA LA HISTÒRIA MUSICAL DEL SEGLE XX. Cal portar el públic d'abonament fins al present perquè pugui emmagatzemar la nova música i després reconèixerla i apreciar-la. QUAN SENTIM MÚSICA, EsTEM CREANT UNA BASE DE DADES, i corn més gran sigui, més receptiu et tomes. Tot i que tothom té les seves preferències.>> Friedtich Cerha. Marta Porter, "Avui", 24 d'abril de 2007. « DESAGRAÏTS. Aquesta és la primera paraula que ens ve al cap davant del TRACTE REBUT PER FRANZ-PAUL «JO APRENC MOLT SENSE EL PIANO. Faig molta feina mental: les millors idees m'han vingut sense el piano, estant amb natura i silenci. Moltes hores treballant al piano ESPATLLEN L'ESPONTANE'ITAT, POTS ACABAR SEMBLANT UNA MÀQUINA. [ ...] Jo puc aprendre una obra en un dia, però la veritable feina comença als concerts; és aleshores que puc aprofundir en una obra [ ... j. PER A Ml TOCAR EL PIANO ÉS LA MEVA VIDA, NO UNA FEINA 1...] per a mi un concert no és una rutina, és un esdeveniment especial. La gent espera molt de mi i jo he de donar molt. Per això, quan acabo una gira NO TOCO EL PIANO DURANT UN MES, NECESSITO DESCANSAR. L...J No entenc com UN NEN DE CINC OSET ANYS POT DECIDIR QUÈ VOL FER AMB LA SEVA VIDA- Els meus col·legues recorden la seva INFANTESA COM UN VERITABLE INFERN, PLE D'HORES D'ESTUDI I DE COMPE- DECKER. [ ...] Les seves possibles excentricitats semblen un preu assu.....~uo mible quan a canvi Decker protagonitza un cop i un altre CONCERTS REMARCABLES, DAVANT D'UN PúBUC QUE SE L'APRECIA. Les nostres institucions deuen patir una peculiar síndrome que els du a perdre les f01mes amb els seus antics responsables musicals. BERTRAND DE BILLY NO HA TREPITJAT MÉS EL LICEU (però sí amb assidu'ítat el Met o l'Òpera de Viena). LAWRENCE FOSTERVA SORTIR PER LA PORTA PETITA de la hist.Ò· ria de l'OBC, i fins i TOT NOMS DE LA CASA COM ROS MARBÀ es confessen dolguts amb l'Orquestra. I ARA DECKER ES CONVERTEIX EN DIRECTOR ACOMIADAT QUAN EL QUE HAURIA DE SER ÉS DIRECTOR EMÈRIT.» Xavier Cester, ''Avui", 27 d'abril de 2007. PANORAMA A PROPÒSIT DE ... El seu prime r gran paper al Liceu Joan Martín-Royo Fins ara havia fet diversos papers m enors al coliseu de la Rambla, però sense l'entitat del Lescaut amb el qual encapçala, aquest mes de juny, el segon repartiment de la Manon de Massenet. Als 29 anys, el bariton barceloní comença a recollir els fruits d'una trajectòria estudiada, pacient i prometedora. per ALBERT TORRENS -Com afrontes el primer paper important al teatre de la teva ciutat? -jo sempre dic que el Liceu ha estat una pedrera. per a mi. Des de la primera vegada que vaig guanyar el Concurs Viñas, es van interessar en mi, em van donar alguns covers -sense funcions, però que et petmeten estudiar el paper i treballar amb els mestres-, i després vaig començar amb papers petits. ParaJ.lelamcnt, la meva carrera s'ha anat desenvolupant en altres teatres i a ells també els interessa veure que treballes fora. Hi ha molta gent que ha confiat en mi. -Et classifiquen com a baix baríton i destaquen l'excepcionalitat d' aquest timb re vocal en un cantant jove. ¿ Hi estàs d'acord? -Cadascú té la veu que té i no crec que sigui important tenir més o menys anys. El que ha d'arribar al públic és que la veu sigui adequada per fer un repertori. jo sempre dic que en el Concurs Viñas vaig guanyar el Premi Mozart i he tligat gairebé quatre anys a fer el meu primer paper de Mozart, que és la base del meu repertori, juntament amb Rossini i Handel. Amb el temps he anat evolucionant: quan vaig començar a treballar em considerava baix, després vaig ser baix baríton i actualment la meva veu s'ha estirat molt, va cap al baríton líric. És clar que si tens una veu de baríton però amb un color fosc, un registre greu sòlid, sempre et E NGUANY HA PARTICIPAT EN DUES LLARGUES PRODUCCIONS D 'ÒPERA A PARÍS I A PARMA ABANS D'ARRIBAR AL LICEU. MARTÍN-ROYO ES LAMENTA QUE L'INTENS RITME DE TREBALL NO LI l lA PERMÈS GAUDIR DE LES RIQUESES D'AQUESTES CI UTATS DES DE LA SEVA CONDICIÓ DE EN LLICENCIAT HISTÒRIA DE L'ART. PERÒ SAP SEPARAR LA FEINA DEL PLAER: CREU EN LA POSSIBILITAT D'APRENDRE DE TOTHOM I, SOBRETOT, EN LA IMP ORTÀNCIA DEL TREBALL DIARI. SENT QUE TÉ EL SUPORT DE LA CRÍTICA, PERÒ ÉS CONSCIENT QUE ELS DIRECTORS l EL PÚBLIC SÓN ELS SEUS PRLMERS JUTGES. pots oferir a fer papers de baix. Però també cal tenir en compte que, per joventut i per presència escènica, cm pot convenir més fer un determinat paper que un altre. Cada vegada l'aspecte fí. sic a l'escenari és més important. I Iem vist casos dc cantants que els han fet fora d'un teatre per això. Des de fa uns anys, el cantant ha de ser bon actor, ha de correspondrc's amb el paper en tots els sentits. -Quins professors creus que han estat claus en la teva formació? -La meva professora de sempre, Mercè Puntí, cm contin ua supervisan t de tant en tant. Estudio cant amb ella des dels onze anys -excepte els dos anys del canvi de veu- i tenim una relació supetior a la de mestra i alumne, és com de la família. Però també he fet moltes classes magistrals que et permeten, en una o dues setmanes, conèixer un professor, veure com treballa, agafar-nc les idees i, si t'interessa . després el vas se- guint. Jo n'he fet t.ant amb pianistes -com Dalton Baldwin, Norman Shelter, Roger Yignoles- com amb cantants - Thomas Quasthoff, Eli sabcth Soderstrom o Bonaldo Giaiotti. I, finalment, el millor quan comences a cantar professionalment és que ets al costat de cantants que estan en la pleni tud de la seva carrera - en el meu cas, per exemple, Carles Alvarez, Simon Keenlyside o Michele Pertusi-, als quals pots demanar que t'escoltin i et poden donar idees molt interessants. - Per què és important veure ta ntes maneres diferents de cantar? - Perquè la tècnica cadascú l'explica a la seva manera i els cantants no som com els altres instrumentistes, que poden veure la posició o l'articulació del seu professor i imitar-la. A nosaltres, el que ens explica el professor són Ics seves sensacions. i tu has d'intentar captar el que aquesta persona et vol dir i aplicar-t'ho a la teva manera. RMC 272 19 259 iiJ·i:C•I ¡(J .~ r;i eR fT I e A Joshua Bell, entre la profunditat i l'impacte PALAU 100. Academy of Saint Martin in the Fields. Joshua Bell, violf i direcció. Ccncerl per a vio/fi orquestra i Setena Simfonia de Beethoven. PALAU DE LA MÚSICA. 26 D'ABRIL DE 2007. per Francesc Taverna-Bech l Palau s'emplenà gairebé totalment per escoltar el violinista Joshua Bell, i pels aplaudiments que sc li varen brindar, diríem que el públic sortí més que satisfet dc la vetllada. Ben cert, com a espectacle, l'actuació d'aquest ben conegut i prestigiós conjunt que és l'Acadèmia dc l'església londinenca dc Saint Martin, com les intervencions del jove i sensacional violinista. van brillar a uns nivells considerables. Res a dir, doncs, quant a brillantor orquestral i mecànica vir- E tuosística; ara bé, caldria preguntar-se si la música no té alh·es qualitats més que la d'impactar amb discursos grandiloqüents o bé meravellar-nos amb les habilitats per minimitzar els problemes d'execució. I és que en cert sentit, la magnificència sono ra amb la qual es van exposar l'Obertura Coriolà o bé la Setena Simfonia , van estar quasi exemptes d 'aquells accents humanístics i filosòfics que són precisament els que atorguen transcendència i alta expressivitat a totes les obres de Be- ethoven. També és cert que avui, amb l'estil de vida que portem, més inclinats a mostrar una bona imatge i a passar de puntetes per sobre de tot allò que ens obligaria a reflexionar en profunditat, escoltar i interpretar Beethoven potser resulta més còmode de fer si ens quedem en el que és pura façana i deixar de banda tota la problemàtica social, tan angoixant com la que avui ens envolta, que Beethoven manifestava en els seus pentagrames, mai complaents amb els poders i sí sempre contestataris amb l'omnipresència i la injustícia del poder malentès... D'alguna manera, en la lectura del Concert per a violí el diàleg -premissa essencial en el discurs de l'obra- va desenvolupar-se dins un caràcter quelcom monotemàtic, on a vegades el lirisme oscil·lava excessivament entre la sequedat de la massa orquestral i una mena de dolçor sentimental que es quedava en la superficialitat. D'altra banda, s'ha dit que la Setena Simfonia ve a ésser una visió sonora del classicisme grec amb tot el que posseeix de profunditat i grandiositat humana i, certament, d'alguna manera el curs de l'obra va limitar-se a impactar amb la contundència de la sonoritat'. Aspectes que van minimitzar la majestat dels dos moviments inicials, mentre que en els "Presto" i "Allegro con btio" finals la violència del ritme desfigurà fins a cert punt el sentit coreogràfic de la seva música. 'Segona' de Mahler més analítica que transcendental TEMPORADA OBC. Orfeón Pamplonés. lnger Dam-Jensen, soprano.lris Vermillion, mezzosoprano. Dir.: Ernest Martínez lzquierdo. Simfonia núm. 2, "Resurrecci6" de Mahler. L'AUDITORI. 20 D'ABRIL DE 2007. per lluís Tr ullén es que anys enrere la batuta dc Dccker va fer-se càrrec de I'OBC, Ics versions que s' han anat succeint de diverses partitures de Mahler; Strauss i Bruckner, sempre s'han tancat amb uns resultats en què una lectura acurada del contingut del missatge venia acompanyada per una forta càrrega emocional i poètica. D Una partitura com la f~esur­ recció pot afrontar-se des de nombrosos punts de vista i directors com Solti, Bersntein o Karajan (per dir referències històriques), s'hi van apropar des d'uns punts de vista diversos: emotivitat, espectacularitat, interiotització del missatge. De fet, el que cal cercar d'una versió d'una obra de tal magnitud com la Resurreció Excel·lent Cor Sant Esteve CICLE CORAL A L'AUDITORI. Cor Sant Esteve de Vila-seca. Magdalena Barrera, arpa. Dir.: Xavier Pastrana. Brahms, Janacek, Holst, Eben. L'AUDITORI (SALA CAMBRA). 28 D'ABRIL DE 2007. per Xavier Chavarria l cicle coral que l'Auditori ha engegat aquesta temporada està ratificant la bondat i l'encert de la proposta concert rere concert, perquè més enllà dc la seva vocació dc mostrar el bo i millor del nostre món coral, ens està oferint descobertes interessantíssimes, tant de repertoris com dc formacions corals d'arreu del país (la voluntat descentralitzadora hi és evident i reeixida). Aquest concert en va ser una prova més: un cor en franca ascenció i un repertori divers. atractiu i innovador: in- E 20 260 centivar l'estrena d'obres autors catalans sería la cirereta. El Cor Sant Esteve de Vilaseca està format per una trentena de noies amb un admirable nivell voca l i musical. un col·lectiu de veus molt interessants i prometedores però tímbricament molt heterogeni: al costat d'unes veus agudes corpulents i amb gruix (que en certs passatges presenten un vibrat excessiu), en trobem d'altres de timbre blanc i cristal·lí, o una corda greu polida però feble i de poc calat sonor. No obstant això. el resultat so- és l'aprofundiment en el contingut. Cal endinsar-se plenament en aquell missatge creat per "un jove que cerca i pateix" -en paraules de Bruno Waltcr- , en una sens ibilitat que des de la Marxa fúnebre a la memòria de von Bülorv, passant per l'onírica i sublim Uum imaginària, fins al monumental fina l. amb referències a la mort i a la Resurrecció, ha d'embolcallar tota la interpretació. Però l'opció de Martínez lzquierdo es va enfocar cap una visió subjectiva, més analítica que no transcendental, més refl exiva que no temperamental, i només en moments com l'oníric "Urlicht", amb la llum imaginària cantada amb subtil delicadesa per Iris Vetmillion, l'emotivitat va apoderar-se de la recreació. A la versió, no hi van mancar sonoritats de gran bellesa, forta lesa tímbrica i contundència, però sí magnetisme en Ics cordes i aquella cohesió palesa en altres recreacions de Mahler llegades per l'O BC que li donés l'emotivitat necessària. L'Orfeón Pamplonés va complir dins una versió que serà recordada pel seu rigor analític respecte de la seva càrrega emocional. nor és atractiu i riquíssim en colors, perquè hi preval el treball acurat, detallista i de bon gust. Les quatre cançons de l'opus 17 dc J. Brahms, per a cor femení, arpa i dues trompes, van sonar elegants, delicades i subtils, molt ben acompanyades pels trampistes Martí Marsal i David Folch. La primera sorpresa de la vetllada, quant a repertori, va an·ibar amb Belvedere, de Leo1t janiícek, una peça complexa, quasi programàtica. confegida com a diàleg entre el cor i una solista; aquí va destacar especialment la veu exquisida de la solista del Cor Maria Escobar, i el subtil acompanyament de Magdalena Barrera a l'arpa. Les sonoritats suggerents i exòtiques dels Quatre Himnes del Rig Veda deG. Holst van ser perfectament retratades pel Cor, tot i certes indecisions en l'afinació. El concert es va acabar amb una altra descoberta: el Diccionari grec de Peter Eben, una obra pensada per acompanyar una funció teatral inspirada en textos d'Homer, que vol recrear les sonoritats musicals de l'antiga Grècia per mi~à d'harmonies i línies melòdiques de regust arcaic. El Cor aquí es va mostrar segur, compacte, precís en el ritme i polit d'afinació, amb intervencions solístiques remarcables de diverses cantaires del cor (especialment de la mezzo Tànit Bono). Xavier Pastrana, que va dirigir tot el concert de memòria amb un gest contingut però elegant i precís, ha fet una feina admirable i té entre mans un cor amb moltes possibilitats. El plaer d'un discurs operístic fresc i natural DER FUEGDIDE HOI.LANDER. Llibret i música: Richard Wagner. Tómas Tómasson. Jean·Michèle Charbonnet. Bjarni Thor Kristinson. Endrik Wottrich. Barbara Bornemann. Norbert Ernst. Cor de Cambra del Palau de la Música Catalana. Cor i Orquestra del Gran Teatre del Liceu. Dir. escènica: Àlex Rigola. Dir. musical: Sebastian Weigle. eóproducció Gran Teatre del Liceu i Teatro Real de Madrid. LICEU.l7 D'ABRIL DE 2007. per J. Comellas a cara i els gestos exultants de felicitat que mostrava l'esplèndida Jean-Michèle Charbonnet davant l'allau d'entusiasme amb què era saludada la representació -al marge dels aplaudiments individualitzats-, resulten paradigmàtics del clima que va congriar aquesta nova versió de Die fliegende Holliinder al Liceu. Era una explosió importan t - tampoc no desmesurada- , que donava fe d'un espectacle feliç, reeixit tant en la seva grandesa com en les seves limitacions i coherent en l'equació objectius-resultats. Ni l'obra és la més important de Wagner, ni per descomptat la més monumental, ni el repartiment -el segonera de fer caure d'esquena, ni la dramatúrgia havia inventat L l'ou ferrat, ni el context - una representació més- eren excepcionals. I tanmateix hom havia consumit d'una tirada, sense fregadissos de fatiga, gairebé dues hores i mitja de satisfacció autèntica. Hom parteix d' una obra amb un argument molt atractiu i ben Uigat-els llibrets de Wagner acostumen a tenir sentit del que abans s'anomenava en castellà carpintería teatral-, i una música d'un lirisme mengívol dintre del que desp rés serà el cos defini tiu de l'obra wagneriana. És una partitura d'adolescència, madura si es vol, però adolescent, abans de l'eclosió del geni. Hi és o s'insinua tot o gairebé tot el món que crearà més endavant el compositor, tanmateix encara des d'una certa dependència del cone- gut. Am b aquests pressupòsits bàsics només un farciment dramatúrgíc i interpretatiu inadequats podia fer trontollar els resultats. Pel que fa al primer aspecte, la proposta de Rigola va resultar conservadora en el bàsic i tímidament rupturista en l'accessori. El seu discurs va ser Lineal, pla, sense cercar ni aconseguir res més que mostrar les excel·lències i les limitacions de l'obra al més clarament possible, sense imposar metalectures, ni esbiaixaments forçats. En l'accessori, el trasllat a l'època actual i llicències com convertir una festa de taverna dels mariners amb nus demoníacs inclosos - femenins, naturalment-, en una imitació elemental del bote/lón, és quelcom ingenu i mancat de transcendència. Seguramen t per aq uesta raó, per com tot es va desenvolupar per camins naturals, els cantants també van tenir una tasca còmoda, i dins del que hom pot esperar d'un segon repartiment: la convicció amb què van actuar i la seva vivència intensa dels personatges, amb esment especial per a la Charbonnet -del tot merescuda la in sistència-, va convertir els seus treballs en quelcom satisfactori i gratificant. L'orquestra es va redreçar després d'una obertura millorable i els cors -el titular i el de Cambra del Palau- van confirmar llurs respectius bons moments en una tasca, per altra part, poc compromesa. Via directa al sentimentalisme romàntic CAMBRA AL PETIT PALAU. Quartet Leipzig. Beethoven, Mendels· sohn, Brahms. PE11T PALAU. lS D'ABRIL DE 2007. per Mercedes Conde Pons l Q uartet Leipzig va omplir la sala del Peti t Palau del mestratge de l'antiga escola camb rística. Escola que combina rigor programàtic amb una interpretació personal adherida, però, a un pòsit reducte de l'esperit originari de les obres. La puresa interpretativa no es pot valorar en termes de fi. delitat a la intenció originària de l'autor, ja que el mateix terme interpretació implica un "fer-se seva l'obra" en cada execució musical. Tanmateix és aq uesta personalització la que mostra les qualitats d'una f01mació de cambra. El I"Ïgor tècnic, com també l'estilístic són la base d'un grup d'alt nivell. Ara bé, hi ha un component afegit difícilment definible que pot permetre a E l'oient no només gaudir de la mús ica, sinó tam bé commoure'!, fer-li viure una experiència que es torna personal. Quan una formació és capaç de provocar aquesta resposta en l'oient, fer-li viure la música i, per tant, generar en ell admiració artística i compassió alhora, se'n pot dir, de la seva interpretació, que és magistTal. Això és el que el Quartet Leipzig va aconseguir davant d'una audiència reduïda però lliurada al Petit Palau. En primer lloc, gràcies a l'excel·lent programa proposat: una primera part amb el Quartet núm. 11 en Fa menor de Ludwig van Beethoven -conegut com "Quartetto serio· so"- i el Quartet en Fa menor de Felix Mendelssohn, i una segona part amb l'exclusivitat del Quartet núm. 2 en La menor de Johannes Brahms. En segon lloc, gràcies a unes interpretacions personals, sentides: viscudes. Totes tres obres són fruit de moments de gran dificultat emocional en la vida dels tres compositors del romanticisme germànic. A aquest fet cal afegi r la linealitat generacional que s'estableix entre tots tres, extensible també en el pla estètic. Els tres quartets tenen en comú la força -en certs moments frenètica- de la commoció del cor, q ue es combina amb grans moments lírics de fort accent melangiós. El quartet de Beethoven es situa en el cim de la seva creativitat artistica, aquí s'allibera dels clixés i se sent capaç de trobar extrems harmònics tremendament agosarats. En el cas del quartet de Mendelssohn, els efectes del dolor provoquen en la seva obra uns re- sultats similars als de Beethoven. És potser una de les obres menys "mendelssonianes" -en termes de classicisme amable i ensucrat en què sovint cau- del seu catàleg, i la tonalitat en Fa menor, amb clara vi nculació amb Beethoven, ja dóna pistes del to general d'una obra excepcional. johannes Brahms elabora en el Quartet núm. 2 un discurs elegíac i també melangiós, en què progressivament s'allibera d'una timidesa amable per acabar amb un punyent "Allegro'' entre irònic i rabiós. El Quartet Leipzig va servir Ics obres amb una interpretació totalment compenetrada que permetia gaud ir també dc l'excel·lent so i11dividual dels ql•atre músics. Amb contrastos agosarats de dinàmiques. les versions van acostar-se a límits de gran tensió que, en acabat el concert, només es podien dissoldre amb una etèria peça de Bach com a propina. 21 261 Assentant les bases del gran simfonisme· TEMPORADA OBC. Natalie Stutzmann, contralt Dir.: Eiji Oue. Ta- kemitsu, Mahler, Strauss. l ' AUDITORI.l3 D'ABRIL DE 2007. per M. C. P. a tornada d'Eiji Oue a L'Auditori -després del problema cervical que el va mantenir allunyat dels escenaris aquest principi d'any- va servir d'impuls a l'OBC, tal com es va poder observar en el concert del 13 d'abril. L'Orquestra Simfònica dc Barcelona i Nacional de Catalunya es va mostrar totalment lliurada a les directrius del director japonès. Oue desprèn convicció i confiança en el que s'ha d'entendre com un projecte a mitjà o llarg termini: la consolidació d'una qualitat estable en una orquestra no sempre encertada. En aquest segon tast de la feina d'Ouc a Barcelona, es va fer evident la preponderància del treball en la sonoritat, tant individual com de conjunt, d'una orquestra amb seccions molt sovint inestables i que en aquesta ocasió - i sobretot en la segona part- va sonar homogènia, L càlida i entusiasta. El programa era l'ideal per gaudir i fer paleses les virtuts -Q defectes- abans esmentats. La primera part es va obrir amb el Rèquiem per a cordes del compositor japonès del segle xx. Toru Takemitsu, una peça tota sinuositat, amb un continu des de l'inici fins al final que modu la contínuament a la recerca d'un so sempre eteri però profundament expressiu. Els Kindertotenlieder (Cançons dels infants morts) de Mahler -servits vocalment per una Natalie Stutzmann en excés intimista- van sonar pulcres però mancats del dramatisme que contenen. S'ha de tenir en compte, però, que aquestes cançons es poden considerar com les més poc mahlerianes del seu autor i això repercuteix en una ambigüitat interpretativa més difícil de resoldre. En la segona pari: Oue i l'OBC van trobar una comunicació més forta. El poema simfònic Ein Heldenleben (Vida d'heroi) de Richard Strauss és el tipus d'obra en què l'OBC es troba més còmoda i això es va fer palès en una versió brillant, de forts contrastos i interessants aportacions individuals dels solistes. Recordant les paraules d'Eiji Ouc en la roda de premsa prèvia al concert, en què deia que la millor manera dc modelar una orquestra era començar treballant els bàsics del simfonisme, és cert que els resultats comencen a ser evidents. La temàtica del programa, en un fort contrast entre la primera part -la mort assumida des de la tragèdia- i Ja segona part -la mort positivista, com a trànsit a una nova vida- era un dels al·licients d'un dels concerts més suggeridors de la temporada, aquells en què el gaudi auditiu es pot transmutar en un gaudi espiritual. Poderosa Orquestra de la Ràdio de Berlín PALAU 100. Orquestra Simfònica de la Ràdio de Berlfn. Ria s Kam- merchor Berlfn. Cor Infantil de l'Orfeó Català. Martina Jankova, soprano. Stuart Neíll, tenor. Anne Bennent, narradora. Dir.: Marek Janowski. Mendelssohn: Mar en calma i viatge feliç. "Com el cérvol es deleixw. salm 42, op. 42. Stravinsky: Perséphone. PALAU DE LA MÚS1CA.l6 D'ABRIL DE2007. per LL.T. quilibri entre seccions, sonoritat brillant, conjunció en unes cordes que funcionen en perfecta harmonia, fustes càlides... i al capdavant un director com Marck )anowski converteixen l'Orquestra Simfònica dc la Ràdio dc Berlín en una formació compacta en totes Ics seves línies capacitada per oferir versions d'una qualitat Eutística modèlica. No només per la seva trajectòria històrica vincultrda als noms de Celibidachc, )ochum, Abendroth o Frühbcck i des del 2002 al dc )anowski, sinó per mantenir en l'actual itat aquest alt nivell de demanda, converteixen la Simfònica en una màquina capaç d'afron- E 22 262 tar amb garanties qualsevol obra del repertori que passi per les seves mans. La música de Mendelssohn del Mar en calma i del Salm 42 -en què va intervenir el Cor de la ruas i la soprano Martina )ankova- va mostrar-nos aquestes virtuts orquestrals, en què el delicat romanticisme poètic, el refinament melòdic propi del llenguatge dc l'autor nuïa sota una direcció dc Janowski que modelava amb la seva reconeguda categoria un equilibri mus ica l en el qual predominava el gust per la delicadesa. Si bé el Salm no conté la força interior de Paulus o Elies, el cert és que en moments com els cantats deli- ciosament per Martina )ankova o l'espectacular cor "Per què t'angoixes ànima meva?", la música de Mendelssohn s'eleva a la categoria lírica i de profund sentiment religiós de Ics esmentades composicions. La Simfònica va mantenir el nivell de qualitat i de brillantor sonora en el decurs de la interpretació de Perséphone, el melodrama d'Stravinsky basat en la baixada a l'infern de la futura esposa de Plutó. 1\mb text francès narrat sota el delicat acompanyament orquestral per una excel·lent Anne Bennent i cantat amb força i convicció en la veu del tenor Stuart Neill, la versió va basar-sc en la claredat, en la cristal·lina sonoritat oferta per una orquestra que servia unes harmonies bellíssimes a un cor que ha de moure's per sobre d'un cant principalment homofònic. Una versió equi librada, de gran sentit melodramàtic, amb moments rotunds, però que en tot moment denotava aquella claredat en l'exposició que sempre cerca la batuta dc )anowski. 'Passió' autòctona de gran nivell ELS DIUMENGES AL PALAU. Orquestra Barroca Catalana. Cor Lie· der Càmera. Cor Sant Esteve.lluís Vilamajó, Evangelista. Xavier Mendoza, Jesús. Marta Matheu, Jordi Domènech, Josep Benet, Enric Martrnez-Castignani, solistes vocals. Dir.: Manel Valdivieso. J. S. Bach: Pas- sió segons sant Mateu. PALAUDE LA MÚSICA. IS D'ABRIL DE 2007. per X. Ch. l Palau es va omplir a vessar per sentir aquesta Passió de producció íntegrament catalana. I va ser una versió molt satisfactòria, amb d iversos moments brillants, passatges dc gran emoció (especialment en la segona par!), un bon nivell en tot el repartiment i alguna prestació antològica. Manel Va ldivieso en va fer una lectura coherent i convençuda. i amb gran atenció pel detall, minuciosa en l'articulació i el fraseig tant d'instruments com de veus, posant accent en la retò1ica, seguint el text fil per randa. I així ho va transmetre amb una direcció segura, precisa, atenta, dc gest clar i molt expressiu, que tots els músics van seguir amb entusiasme i convenciment. Només se li podria retreure una certa fredor en la lectura, evidenciada en la secor de l'articulació, alguns finals abruptes, i especialment en alguns tempi massa apressats, ratllant la precipitació, com en alguns corals, al cor fina l dc la primera part ("0 Mensch") i al cor fina l de l'obra. El caràcter, la força, el dramatisme, el vigor hi eren E molt ben aconseguits, però no van ser tan reeixits els moments meditatius, de reflexió; hi mancava aquella incandescència emotiva, aquella llàgrima intedor que transcendeixen la música i fan de la Passió una obra sublim. El cor Lieder Càmera va exhibir un bon nivell: eficaç, precís, de so homogeni i cuidat en els corals i àgil en el contrapunt; les intervencions en la segona part, fent de turba, van ser impressionants, d'una gran tensió dramàtica. Les noies del Cor Sant Esteve van aportar un so fresc i bonic (menys blanc del que seria desi~able) i bona afinació. L'orquestra es va mostrar aplicada i equilibrada: toquen amb bon gust i un so bonic, la corda és prima però subtil, amb concertinos excel·lents; menció especial mereix el continu, especialment la violonceJ.Lista Mercedes Ruiz, que va ser un suport esplèndid de l'Evangelista. Gran nivell també entre els solistes: la soprano Marta Matheu va cisellar les seves àries amb una veu delicada i bellíssima, expressiva i molt segura: el contratenor )ordi Domènech va aportar carnalitat i emoció, una lectura manierista, potser amb excessiva figuració però molt intensa, i amb un punt climàtic en l'àlia "Erbarme dich", d'un voltatge emocional altíssim i perfectament cantada. Ben resoltes les dues àries del tenor josep Benet, de veu poc sonor.:~ però rica en matisos, mentre que el baix Enric Martínez-Castignani va lluir especialment en l'ària "Machc dich'', amb una veu generosa i consistent, de bon gruix però àgil i homogènia en lot el registre. i molt versemblant en el paper de Pi lat. El baríton gironí Xavier Mendoza va ser un jesús elegan t però un pèl distant, poc dramàtic. No obstant això, va canta r amb absoluta correcció i una veu amable i de bon color. Però el veri table pal de paller d'aquesta Passió, l'excels amfitrió de la vetllada va ser Lluís Vilamajó, que va brodar un Evange~sta d'antologia, amb una implicació i un convenciment que ens va fer sentir molt a prop de la història, perquè ens la va explicar amb tendresa, emoció i autoritat, de tu a tu, ratllant el teatre. i a més amb una prestació vocal excepcional: Vilamajó ens va regalar un so bonic, rodó, ric en matisos. amb tremp, d'aguts valents, amb un ús intel·ligentíssirn dels registres i una dicció cristal·lina i impecable. I tot això, mantingut amb fem1esa i seguretat des del primer fins a l'últim sospir de l'obra. Una actuació senzillament memorabie per a una Passió molt digna, de ptimera divisió, que no té res a envejar a moltes de les que ens arriben dc l'estranger, i que posa dc manifest el bon nivell assolit per aquesta nova generació de formacions i músics catalans. n MC _rx_:.:: 272 A l'ombra del 'Pierrot Lunaire' PRESENTACIÓ DEL LABERYNTHMAKER PLATTFORM. Pierrot Lunaire Ensemble Wien. Dir. artfstic: Gustavo Balanesco. ATENEU BARCELON~S. 28 I 29 D'ABRIL DE 2007. per F.T.-8 . airebé de sobte es va presentar a la sala de l'Ateneu Barcelonès un conjunt dc cambra radicat a Viena. El seu nom: Pierrot Lunairc Ensemble Wien, i la seva divisa: contrarestar ''la dis- G crepància entre la realitat de la vida musical i els somnis dels músics ... ". El grup, fun dat i im pulsat pel pianista Gustava Balanesco i la nautista Sílvia Gclos, du a terme una intensa activitat concertística amb programacions innovadores per motivar l'interès del públic vers la nova música i també per afavolir la creativitat dels joves compositors. Un dels seus projectes és el que es desenvolupa a través del Laberynthmaker Plattform . un concurs per a obres de cambra (un conjunt flexible que inclou: flauta, clarinet, piano, violí i violoncel) en el qual se seleccionen una sèrie d'obres que es presenten en una gira de concetts que tntnscorre per diverses ciutats en funció de la nacionalitat dels guanyadors. Igual que com en l'edició del Laberynthmaker de 2006 s'hi va seleccionar el jove com- positor barceloní Blai Soler, la gira del Pierrot Lunaire Ensemble va passar per Barcelona oferint dos memorables concerts en què es van interpretar onze obres. Set-punt-u de Blai Soler es va interpretar com a cloenda dels dos concerts. Composició d'innegable atmosfera poètica, va posar dc manifest veritable personalitat creativa, ja que dc la seva música es desprenen una sèric de peculiaritats com són: la subtilesa en les disposicions ham1òniques, un lirisme dc gran concentració i austeritat, i també tensions d'innegable contingut dramàtic. Música, en definiti- va, no gens gratuïta, innega- blement creativa, que s'origina en la profunditat d'una autèntica necessitat de comunicació, virtuts que des d'altres perspectives també vam poder percebre en Glass voices d'Uros Rojko (Eslovènia), Ma/er Venti de Vittorio Testa (Itàlia) i Picco/o quartet de Zbigniew Baginski (Polònia). Igualment, i en general pel seu rigor compositiu, cal manifestar que en el conjunt d'aquestes obres, com també dc la resta dels autors (Artur Kroschel, Mauro Pon·o, Villavicencio Grossmann, Stefan Lentini, i !sang Yun), van interessar al públic assistent, que ovacionà la notabilíssima labor dels brillants solistes que integren el Pierrot Lunaire Ensemble Wien_ 23 263 Una Carmen amb massa anys a les cames COMPAÑfA ANTONIO GADES. Carmen. Argument i coreografia: Antonio Gades i Carlos Saura. Direcció: Stella Arauzo. LICEU.l4 D'ABRIL DE 2007. per J C. C. v: nt-i-quatre anys després dc la seva estrena al Théatrc de París, aquest<~ enèsima revisió de la coreografia del mite de Carmen ha deixat un regust estrany que hom ha dc destriar de l'indiscutible patltos entusiàstic amb què finalm ent la va acomiadar el públic. Pathos derivat d'una enèsima, insistida i fora dc guió explosió de juerga de tablao namene, que tant propicia aquest tipus de reaccions sovint de base irreflexiva. No sé si la causa d'aquesta impressió al·ludida és que a aquestes alçàries la proposta de Gades i Saura ha perdut capacitat de sorprendre o bé. també, si l'aJtemança de l'expressió més dura del flamenc -el de tablao i juerga-, amb la més classicitzant. no està prou reeixida; o finalment si la qualitat dc la companyia, considerada en el seu conjunt, sense deixar dc ser notable, tampoc no és excepcional. Hi ha moll de dejà vu, de recurrència i de discurs lineal: també d'insistència en trets popularistes radicals en més d'un cas no sobrats de matís i de ponderació. I hi ha també moments d'una rotunda bellesa i sobretot d'una energia dramàtica impressionants. Però en conjunt un hom té la impressió de producte degradat pel pas del temps, servidor d'uns principis estètics que defmitivament han donat tot el que podia donar de si; almenys aplicats a una història tan coneguda i revisionada com Ja de la dissortada gitana sevillana. Des de Granollers amb Homs i Stravjnsky ORQUESTRA DE CAMBRA DE GRANOl.1.ERS. Jordi Masó. piano. Dir.: Francesc Guillén. Stravinsky, Homs, Strauss-Sch!lnberg. TEATRE AUDITORI DE GRANOLLERS. 22 D'ABRIL DE 2007. per F. T.-B. entament, massa lentament, ens anem posant al dia del que diríem que és normal a nivell europeu. En efecte. anys enrere hauria estat impossible anar· a escoltar un concert simfònic en una ciutat dels voltants dc Barcelona, és a dir, la capital dc Ics terres catalanes. Ara ja podem fer-ho, no solament a Sabadell, seu de I'Or·qucstra del Vallès, sinó que ja són diverses les ciutats calaJuncs que tenen la seva orquestra. Aquest és el cas de la ciutat dc Granollers, que té un conjunt cxccJ.Ient per sostenjr to- L I®C 272 ta una temporada de concerts. Tanmateix, hi ha una altra circumstància que singularitza l'Orquestra de Cambra dc Gra· nollers: el fet d'haver enregistrat un CD amb un segell discogràfic internacional i que a més ha presentat en un concert, en el programa del qual, no solament figuraven dues estrenes absolutes (és a dit~ mundials) d'un compositor català, Joaquim Homs, sinó que incloïa música d'autors tan emblemàtics del segle xx com Stravinsky - Història del soldat- i Schonberg -una interessant orquestració d'El vals de l'empe- rador d'Strauss. I potser l'optimisme s'accentua si tenim en compte que el concert se celebrà en un auditori de remarcable bellesa arquitectònica i amb una acústica cxcel·lent. S'oferí una plausible versió dc la partitura stravinskiana en la qual el director titular, Francesc Guillén, no solament va dirigir amb gest diàfan i precís la d ifíci I comesa dels instrumentistes, sinó que a la vegada, amb notable entitat teatral, va narrar la història que dóna curs a la música. I igualment la densa instrumentació amb la qual Schonbcrg revesteix la suggestiva música straussiana, va tenir en Guillén i l'Orquestra uns traductors puntuals. Aquestes dues obres acompanyaven les ducs pàgines d'Homs que s'inclouen en el CD (publicat pel segell Naxos). Es tractava de la Sui/e "En/re dues línies» i el Concertino per a piano i orquestra de cambra. ambdues datades, respectivament. del 1948 i 1946-1947; per tant, estrenades després de seixanta anys de silenci. En la Suite, la música d'Homs és d'una suggestiva simplicitat que ens acosta al món neoclàssic d'Stravisnky i revela qualitats orquestrals molt personals per donar claredat a la polifonja, mentre que en el Concertino. el compositor ens sorprèn amb uns conceptes d'escriptura d'inqüestionable base clàssica i una disposició molt equilibrada en el diàleg entre solista i conjunt instrumental. Música coral catalana ben servida CAMBRA CORAL Cor de Cambra del Palau de la Música Catalana. Jordi Armengol, piano. Dir.: Jordi Casas Bayer. Brotons, Toldrà, Oltra. PETIT PALAU. 26 D'ABRIL DE 2007. per X. Ch. I Cor dc Cambrer va cloure el seu cicle amb una exquisida combi nació d'obres d'autors catalans del segle xx. I la seva actuació es va anar entonant a mesura que avançava el repertori: Les qual re eslacions de Salvador Brotons, petites joies d'harmonies riques i efervescents, van sonar irregulars i ensopides, poc convincents. Probablement l'eloqüència dc l'acompanyament al piano que en va fer jordi Armcngol, afegida a la magnífica lectura, intensa. incandescent, E 24 264 que va fer de dues peces per a piano sol del mateix compositor (Ideals utòpics i Elegia per la mort de Xostakóvit~:) van encomanar el tremp interpretatiu a les veus que, més esmolades i amatents, van apujar el nivell en les Set cançons populars catalanes de Toldrà, especialment afortunades en les dues últimes ("No t'espantis, Alabau'·, i "Ai, minyons"). Però la interpretació més reeixida va arribar amb les Dolze cançons tradicionals catalanes, una suite per a cor mixt i piano de Ma- nuel Oltra, encarregada per l'Orfeó Català l'any 1998. Aquesta suite és un enfilall magnífic d'harmonitzacions delicioses, detallistes, juganeres (i s'agraeix que cada estrofa en tingui una de diferent) amb un enginyós acompanyament de piano que s'encarrega també dc fer Ics transicions entre peça i peça, en què es combinen sàviament melodies rítmiques i vigoroses amb d'altres dc melangioses, i respectant en tot moment aquells enuvis mediterranis, lluminosos i tan nostrats que aquestes melodies porten als gens. I el Cor de Cambra s'hi va esplaiar a cor què vols, com peix a l'aigua. exhibint el mi- llor color sonor de la vetllada (que va lluir especialment en la finíssima harmonització de Muntanyes del Canigó) i magníficament acompanyat en tot moment per Jordi A1mengol al piano. Ja fora de programa, el Cor de Cambra i el seu director jordi Casas van voler homenatjar i recordar el cantaire Miquel Núñez, traspassat fa uns mesos, amb el Comial de l'ànima de C. Taltabull, una obra que, lluny del caràcter luctuós i dramàtic, és un crit d'esperança i de llum. Aquesta va ser sens dubte la interpretació més emocionant i intensa de la vetllada, i va ser cantada amb alguna cosa més que la veu. Bon mestratge... deixebles excel·lents artet Versus Só n Ca dos Serna, violi (prové de Madrid, on va formar-se, i d'on va venir fa sis anys; ara estudi a amb Raquel Castro); Guillermo ava1-ro, violí (de Valladoüd... ''Vaig començar els meus estudi s s upe ri ors a Oviedo i l'ESM UC m 'ha donat l'oportunitat d'eru'iquir-me com a músic amb l'es tudi dc l' instrum ent i de música de cambra". Estudiant de postgrau amb Eva Graubin); Ca l'l os VaUés, viola (d'Alcanyís, Terol. "Vaig conèixer As han Pillai i vaig tenir clar que volia estudi a r a mb eH. D'això ja fa tres anys"), i Josep Oriol Miró, violoncel (de la Selva del Camp, Tarragona, formaL al Conservatori de Música de Vila-seca. A J'ESMUC estudia amb Damié:Ín Martínez). Tots ells, estudian ts de l'ESMUC i deLxebles del Quartet Casals. Ara, també, finalistes de la segona edició del certamen ''Acordes" qu e convoca L'O bra Social Caja Madrid; un dels pocs co ncursos dedicats a la música de cambra. Per Rut Martfnez 2 -Què us vn pot·tm· a presentar-vos al Concurs de Caja Mad.-icl? - Miró: De fet, ja teníem les obres treballades: d'una banda, el Quartet op. 18, núm. 4 de Beethoven i el Quartet op. 110, mím. 8 dc Xostakóvitx. Vam rodar-les una mica gràcies a la participació en el Concurs de Berga, on vam guanyar una menció d'honor. i en el cicle de Concerts de Primavera que organitzen els col·legis majors Ramon Llull i Penyafort. així com altres actuacions recents -al Cicle de Música de la UB. al Paraninf de l'Edifici Històric de la Universitat, etc. NaJiarro: Els concursos són. en aquest sentit. un incentiu perquè ens vagin sortint més coses. La clau és integrar-ho, entendre-ho com una part més de la nostra fom1ació musical: presentar-nos. tocar en públic. són objectius que ens fan evolucionar com a músics. - Ho concebeu, per tant, com un complement a la vostra formació acadèmica ... - Mir6: És així perquè el pla d 'estudis no _ens pennet treballar tot el que a nosaltres ens agradaria. Es per això que, per presentar-nos a concursos com aquest, ens cal fer un esforç extra. Ens falta treballar conjuntament. Una formació d'aquest tipus, un quartet, necessita molt temps d'assaig per obtenir bons resultats. Sobretot, el quartet de corda, que és especialment delicat pel que fa a la quadratura del so. -¿És aquest gènCl'C, la música de cambra, el que més us intet·essa'? - Vallés: Ens cstusiasma la música de cambra, però la clau està en poder-la combinar amb altres gèneres. Per exemple, enguany el re t de concentrar el treball orquestral en trobades intensives (gener i juny) fa aquesta combinació millor, més fcatible. Miró: L'estabilitat que atorga el grup de cambra és molt interessant però no descartem cap vessant de la música. Es pot compaginar l'aspecte pedagògic. la música simfònica. els re- citals, l'activitat solística ... Sema: El compromís és diferent, és inevitable. De fet,si comparem l'experiència viscuda amb una orquestra simfònica, i partint d'un mateix rigor. sí que la música de cambra exigeix un control i una concentració màxims. -Quanta estona hi dedjqueu, al Quartet Versus? -Vallés: Entre quatre i vui t hores setmanals, tot i que dir això és relatiu, perq uè està molt en funció dels compromisos que tinguem. Quan s'acosten audicions i concursos, el temps d'assa ig és major. NcJVarro: Crec que el més important és que el trebal l si· gui constan t. Per això escollim un repertori, el treballem amb el Quartet Casals, i després ens l'anem fent una mica nostre, buscant polir els aspectes més glo bals però sense renunciar a la personalitat de cada músic. - L'obertlll'a, aquesta temporada, de la sala de cambra (Oriol Martorell) de L'Auditori incrementa l'oferta musical de la ciutat, i aporta una programació estable d'un gènere, la música de cambra, amb presència encara desigual... ACTUALITAT i{ji.(iifj Els membres del Quartet Versus també formen part de l'Orquestra Simfònica de I'ESMUC. Salvador Mas felicita Carlos Serna -Sema: Està molt bé que hi hagi un espai dedicat pràcticament en exclusiva a la música de cambra. A Madrid fa molts anys que hi ha cicles estables, en els quals han intervingut lés millors formacions cambrístiques com a residents. HaUiíem d'aprofitar models que ja funcionen i aplicar-los. Miró: Tinc la sensació que, a Catalunya, de vegades ens mirem massa el melic. Hauríem d'estar més pendents del que es fa a Europa o a la resta de l'Estat. .. No pensar que som els números u en lot. Així no progressarem. - ¿Creieu que hi ha prou públic per omplir un espai dedicat majoritàt·iament a aquest gènere? - Vallés: N'hi ha, jo crec que sí, tot i que parlem d'un país amb poca "especia lització" pel que fa al públic. És a dir: els qui omplen els auditoris per escoltar música simfònica són els qui també tenen interès per conèixer altres formats. altres estils. Sema: És cert, aquí la tradició simfònica és més gran: només cal veure el nombre d'orquestres que hi ha a Espanya i el nombre de grups estables de cambra (Quiroga, Casals i poca cosa més). Navarro: De totes maneres, tot això està canviant perquè cada vegada es valora més la música des de la seva globalitat. I es programa més. Miró: Tot i que encara hi ha mancances... - Quines? -Miró: Caldria un espai per als joves intèrprets, però de caràcter professional: una sala on fos més fàcil tocar, que servís de pont per arribar a la total professionalització. De moment, el que fem nosaltres és enviar informació allà on podem i, de mica en mica, van sortint coses: cicles de joves intèrprets, concerts, etc. Navarro: Aquest any tenim ja força compromisos: hem sol·licitat participar en dos cicles de música jove a Andalusia i el País Basc, ens presentem a l concurs de Sitges .. . -¿Totes aquestes sortides fa n que, cada vegada més, el músic deixi de pensat· en la carrera de solista com l' única sortida laboral? - Vallés: La veritat és que encara hi ha molt aquesta mentalitat, tot i que comença a canviar. Estem "enfocats" a ser solistes, quan a altres parts del món es treballa més la formació integral: és a dir, també aspectes orquesh·als i de cambra. Sema: I és una pena, perquè hi ha molt bons professors de música de cambra. 1 molt bons quartets professionals. Siguin o no d'aquí. -En quins penseu? -Sema: Casals. és clar. Però també Hagen. Al ban Berg, Bo- PREMIS rodin , Mosaïqucs... Navarro: En aquest sentit. crec que és importantíssima l'aportació del Quartet Casa ls. Han creat una nova escola del quartet, barrejant l'escola de violí antic i modem fin s a canviar la manera dc concebre aquesta formació. Abans. en parlar d'un quartet, es pensava en una mena d'orquestra reduïda: ara parlem ja de fer aflorar les qualitats de quatre solistes. Vallés: La veritat és que són molt bons. sonen diferent ... Sema: I han estat els primers a Espanya a obtenir un reconeixement tan important. De fet, a l'Escola Reina Sofia. d'on han sortit. ja tenien un programa molt potent. -Tenim ja orquestra resident, quartet resident ... Per a q uan, una formació de cambra amb estudiants, si pot ser, amb caràcter estable? -(Tots somriuen) Miró: Això estaria molt bé. Sobretot perquè podtíem dedicar-nos només a la música cambra. tot i que sempre cal complementar-la. Ara per ara. amb una hora i mitja de cambra a la setmana. resulta insuficient. Tot i que si tinguéssim més temps, també ens caldria treballar més i millor, més a fon s. Sema: El desequi libri amb Ics assignatures teòriques ... Vallés: La LOGSE cenyeix la música als crèdits: això explica el per què hem dc cursar tantes assignatures teòriques. Potser hauríem dc seguir l'exemple d'altres països. com Alcmaya. on té més importància l'àmbit interpretatiu. Navarro: Crec que una bona solució seria persona litzar l'ensenyament, fer un segu iment de cada alumne per tal que. en funció del seu rendiment. se li pugui donar una mica de marge, de fl exibilitat amb Ics teòriques. Un bon estudiant hauria de gaudir dc cert marge dc maniobra per poder ampliar la seva formació artística. Contacte: cuar tetoversus@gmail.com l dia 26 d'abril passat va tenir lloc a I'ESMUC la XXVIII convocatòria del Concurs Joan Massià. organitzat per l'Associació Massià-Carbonell, amb la col·laE boració del Departament de Cultura de la Generalitat de Catalunya. dedicat aquest any a la modalitat de violí. Escoltada la prova final. el jurat qualificador, integrat per Montserrat Cervera. Eva Graubin, Salvador Mas i Salvador Pueyo, i amb la presidència de Marçal Cervera. va acordar lliurar el primer premi a l'estudiant de l'Escola (i concertino dc l'Orquestra Simfònica de I'ESMUC) Joel Bardolet i Vilaró. El Premi Maria Carbonell va recaure en Mireia Ferrer Yabar, ment re que el Premi Associació el va guanyar Laura Gaya Gabàs, també estudiant de l'Escola, a la millor interpretació de l'obra de joan Massià. l jove Juan Ramon Company, estudiant de lcrccr curs de pedagogia de l'instrument (piano), ha resultat guanyador del primer Premi juvenil, en la categoria d' inE terpretació individual. del Xli Concurs L'Arjau. Company, alumne del pianista )ordi Masó, va interpretar. entre altres. l' Estudi Gnomenreigen de F. Liszt. ' altra banda, l'alumne dc clarinet Víctor de la Rosa ha guanyat el segon premi en el Concurso Permancntc de )uventudes Musicales. en la categoria dc D vent-fusta. 3.:....__ _-1 ESMUC iijHi(j ARTICLE La musicoteràpia Iper MELISSA MERCADAL a relació entre la música i la medicina és ben coneguda des de l'antiguital. Al llarg dels anys, l'estudi i aplicació de Ja música com a recurs terapèutic ha anat evolucionant en funció de les creences i els costums de cada època. Així, es poden distingir tres grans períodes dc la presència de la música en el procés curatiu: les cures musicals relacionades amb la màgia, amb la religió i amb el pensament científic. Aquestes pràctiques inicials, endemés dels estudis científics realitzats per determinar els efectes dc la música en els humans, van ser-nc precursores i van constituir els fonaments del que actualment és la musicoteràpia moderna. Avui dia, Ja musicoteràpia és una disciplina totalment independent i ben implantada en el camp de la salut a la majoria de països europeus i als EUA. A més a més, representa un tipus de tractament erectiu, tal com avalen les continuades investigacions sobre la matèria. L Què és la musicoteràpia? a American Association for Music Therapy (AMTA) defineix la musicoteràpia com la "uti- L 4 ESMUC lització de la música per aconseguir el restabliment, la millora o el ma11tenime11t de fa salut física i psíquica dels individus". És l'aplicació sistemàtica de la música, dirigida per un musicoterapcuta en un context terapèutic, per aconseguir determinats canvis. La musicoteràpia compta amb la figura delmusicoterapeula, un professional especialitzat a dissenyar i planificar els programes d'intervenció, establir uns objectius terapèutics. implantar Ics diverses activitats i avaluar-nc els resultats. Els programes d'intervenció estan específicament concebuts per resoldre les necessitats individuals de les persones i ajudar-les en l'assoliment dc diversos objectius, els quals poden anar adreçats a les dimensions o àrees següents de l'ésser humà: física, cognit iva i socioemocional. Així, la persona és abordada d'una manera holística i integral, potenciant les seves capacituls i proporcionant-li recursos per millorar les seves limitacions. Cal, però, destacar la importància del treball en equip i dc la comunicació en un nivell intc1·disciplinari entre elmusicoterapeuta i els altres professionals. Les aplicacions de la musicoteràpia són molt diverses i es realitzen tant en l'àmbit terapèutic com preventiu. Els principals entorns i col ·lectius que es 1 beneficien d'aquest tractament són els següents: -L'educació. Terapèuticament, amb nens amb necessitats educatives especials (problemes d'aprenentatge, autisme, retard del desenvolupament, problemes de comportament, dèfi cit d'atenció, pluridiscapacitats ... ), i en un nivell preventiu i d'estimulació, amb nens a les escoles. -la salut mental. Amb persones amb algun tipus de trastorn mental, com poden ser situacions d'estrès i ansietat, trastorns anímics, esquizofrènia, trastorns de la conducta alimentària ... -La geriatria Amb persones amb malalties neurodegeneratives (Aizheimer, Parkinson, ACV... ). -La medicina. Amb nens i adults amb malalties oncològiques, neurològiques o dolor; amb nadons prematurs; amb persones en estat de coma, etc. Així, doncs. els tractaments de musicoteràpia s'implanten a escoles de règim general, escoles d'educació especial, centres de rehabilitació, clíniques i hospitals. domicilis particulars. centres de dia o centres geriàtrics. Els objectius específics de la musicoteràpia variaran en funció del context on s'apliqui. Alguns objectius ge- Les aplicacions de la musicoteràpia són molt diverses i es realitzen tant en l'àmbit terapèutic com preventiu. nerals d'intervenció són els següents: Oferir estimulació cognitiva. Promoure habilitats d'afrontament. Promoure el desenvolupament. Elevar l'estat anímic. Utilitzar la música associada a exercicis de teràpia respiratòtia, teràpia ocupacional, fisioteràpia i logopèdia per fer disminuir el dolor i l'ansietat. augmentar l'adhesió al tractament i reforçar-ne el progrés. Normalitzar l'entorn. Ajudar a l'orientació a la real itat. Rehabilitar las capacitats físiques i cognitives. Promoure la socialització. En musicoteràpia s'utilitzen totes les experiències musicals que estiguin a l'abast del professional i és sempre més recomanable la música en viu que no l'enregistrada. Així, les tècniques que més es fan servir són el cant, tocar instruments musicals, la improvisació, el moviment amb la música, l'audició i els jocs musicals. La música adquireix diverses funcions depenent dels objectius terapèutics prefixats. Per què la música com a eina terapèutica? / s de tots ben coneguda la frase "la música i els seus elements (ritme, melodia, harmonia.. .) constitueixen un llenguatge universal", referint-se tant a la manca de ba rreres per comun icar-se mitjançant aquest art, com al fet que és ben apreciada i present en gairebé totes les cultures. Però endemés, la música presenta altres característiques que la converteixen en un mitjà molt potent i eficaç per ser utilitzada amb finalitats terapèutiques. Una característica destaca ble és la llexibilitat, qualitat que li E l ART 1eL E l .. l permet adaptar-se fàci lment a contextos i necessitats diferents, tot possibilitant l'expressió de les emocions i l'establiment de La comunicació a diversos nivells: verbal, no verbal, emocional, estètic... Amb les noves tècniques de neuroimatge, que ens ofereixen actualment les neurociències, s'ha pogut observar que la música, a més a més del seu vincle reconegut amb les emocions, també activa altres àrees del cervell , tant físiques com cognitives, que hi estan molt estretament vinculades; algunes són la memòria, el llenguatge, la motricitat grossa i la motricitat fina. I ês per mitjà de la música que les podem activar i fins i tot rehabilitar, i proporcionant alhora a l'usuari un gran plaer que el motiva a continuar treballant. Tots aquests nous descobriments ajuden a explicar per què després d'un tractament amb musicoteràpia les persones amb afàsia poden recuperar una part del llenguatge expressiu; o per què aquelles persones amb problet;'es de memòlia causats per una afectactó neurològica (com és una demència) poden recordar millor la informació actual i passada; o com persones am? !a. m_alaltia de Parkinson o una parahst son capaces de recuperar dete1minades funcions motrius. Aquests només són uns quants exemples de les aplicacions concretes de la musicoteràpia que han mostr<tt reiteradament resultats amb èxit. Formació del musicoterapeuta a musicoteràpia és competència del musicoterapeuta, un professional .r?rm~~ i especi~­ litzat en la utlhtzacto dc la musica amb finalitats terapèutiques. És per això que la formació és específica per dotar el futur professional de les competències teòriques i tècniques (saber i saber fer) que en fa ran, d'ell o ella, un professional competent, alhora que adquireix el rigor metodològic i l'actitud d'autoperfeccionament constant que el durà a esdevenir un agent del desenvolupament de la professió, tant en !:àrea de la intervenció com en la de la mvestigació. L En l'àmbit internacional hi ba certs organismes que marquen les directrius sobre què ha de constar en els cursos de formació. 1 Cal especificar que a Europa aquesta formació és com a especiaUtzació amb postgraus o màsters professionalitzadors adreçats a persones que ja tenen una formació de grau (diplomatura o Llicenciatura) endemés d'una fo rmació musical. Es parteix de la premissa que el musicoterapeuta és una persona i un professional amb una àmplia formació musical i una estreta vinculació amb el món de la música que es compromet a utilitzar-la amb finalitats terapèutiques. D'altra banda, convé destacar que la professionalitat en musicoteràpia va més enllà dels coneixements tècnics. S'ha de tenir cura de la dimensió humana, tant pel que fa al tipus de problemes que tracta, com pel que fa a l component humà que sc~pre es!à Rresent en qualsevol actuacto terapeunca. El musicoterapeuta ha d'estar preparat per atendre aqu~ll es persones a':lb algun tipus de necess1tat. Pot tractar mfants, joves, adults i persones grans que presentin algun tipus de problemàtica, ja sigui quant a discapacitats físiques, problemes cognitius i/o dificultats socioemocionals. Les competències d'un musicoterapeuta professional sc situen en n·es àrees: musical, clínica i musicoterapèutica. Les competències de caire musical inclouen: domini d'instruments d'acompanyament, im~rovisació •. di:e~ió de conjunts, arran¡aments, h1stona de .1~ música, coneixement d'un reperton 1 Les competències d'un musicoterapeuta professional se situen en tres àrees: musical, clínica i musicoterapèutica. IJj.'.llij estils musicals valiats..., com també tècniques pedagògiques específiques p~r poder fer arribar l'ensenyament musical a participants de nivells diferents. Les competències clíniques inclouen: un gran bagatge de coneixemen ts. de psicologia a més a més de la capac1lat d'empatia. d'observació, respecte, domini de tècniques psicoterapèutiques en col·lectius concrets, avaluació, disseny, planificació de tractaments i comunicació i treball en equip. Les competències musicoterapèutiques inclouen: coneí;<ement de la psicologia de la música, comprensió dels fonam ents teòrics de la musicoteràpia i fami liaritzar-se amb les diverses orientacions metodològiques, com també el domini de tècniques musicoterapèutiques pròpies d'entorns i col· lectius especíllcs (educació, medicina, salut mental i geriatria). Per assolir totes aquestes competències, endemés de l'adquisició dels coneixements teòrics, l'experiència pràctica (practicum) en el camp de la musicoteràpia supervisada per prof~s­ sionals és cabdal per als futurs prolcssionals. Un cop acabada la formació, el fet d'esta r al dia dels canvis i de les necessitats socialment implica la necessitat d'una formació continuada, el que també es coneix com a aprenentatge al llarg de la vida (/ife-/ong learning). La musicoteràpia no és un camp estàtic i és molt important estar al dia dels nous desenvolupaments. Així es pretén respondre a les exigències d'actualització constants de la nostra societat i complir els estàndards de la professió. Situació actual de la musicoteràpia a l'Estat espanyol / s important reconèixer que.la musicoteràpia a Catalunya 1a l'Estat espanyol, tot i que és una professió encara en procés de desenvolupament, compta ja amb una trajectòria i tradició pròpies. Só~ diverses les persones que, de comumtats diferents, per mitjà del seu esforç i dedicació han contribuït a endegar aquesta professió com a pioners. Això ha comportat que la paraula ''musicoteràpia" no soni estranya ni desconeguda en la nostra societat en general. ni entre els professionals dels entorns educatiu i de la salut. Però potser com que els esforços pioners no han estat unificats ni han seguit una mateixa direcció, encara avui dia a la musicoteràpia li queda un llarg recorregut per esdevenir plenament consolidada i integrada dins dels sistemes edu<.:atiu i de salut de l nostre país. Aquesta fa lta d'unificació s'ha manifestat sobretot en el vessant de la formació. Abans d'aprofundir una mica més en el tema, és important remarcar que és necessari distingir entre els diferents nivells d'aprofundiment en la formació en musicoteràpia que existei- E 5 ESMUC i{j4iil 6 BSMUC ART I CLE xcn actualment al nostre país: a) Formació per a la sensibilització. Es realitza mitjançant xerrades, com també presentacions de nivell introductori amb l'objectiu d'oferir una visió general de la discipl ina i de sensibi litzar professionals, estudiants i públic en general sobre les aplicacions i possibilitats de la disciplina. b) Formació complementària d'altres àrees del coneixement. ormalment aquesta formació es realitza mitjançant cursos d'hores limitades, ideats per a professionals que treballen amb col· lectius específics i volen aprendre alguns recursos musicals per poder integrar la musicoteràpia dins del seu treball quotidià; d'aquesta manera amplien el seu repertori de possibi litats a l'hora que acumulen punts en l'apartat de formació continuada. La finalitat d'aquesta formació no és la de formar professionals de la musicoteràpia. En situacions en què especialistes d'altres àmbits utilitzen recursos musicals amb finalitats reeducatives o terapèutiques, és molt important emfasitzar que s'ha de comptar amb musicoterapeutes professionals que assessorin i supervisin la uti lització d'aquestes experiències musicals. c)Formació del professional de la musicoteràpia: el musicoterapeuta. Es tracta d'un tipus de formació dirigida a aquelles persones que desitgen especialitzar-se, esdevenir i exercir com a musicoterapeutes professionals. Normalment el títol que reconeix i acredita el musicoterapeuta professional és el que s'adquireix en concloure un postgrau o màster d'especialització de nivell universitaJi. No cal dir que cada un d'aquests nivells dc formació presenta els seus reptes. Fins ara s'han anat impartint al nostre país molts cursos de sensibilització i de formació complementària a altres àrees del coneixement, però encara hi ha un escàs desenvolupament professional. sobretot si ho comparem amb l'estatus professional dc què gaudeixen altres professions dc l'àmbit educatiu: rehabilitador, mèdic, social o de la sa lut. Fins fa poc, la formació dc musicoterapeutes professionals a l'Estat espanyol s'ha realitzat durant molts anys en centres no universitaris privats. Progressivament s'han anat instaurant programes de fonnació a les universitats. Això irnptica que els dissenys cur·riculars han de seguir, a més de Ics línies d;rcctrius de l'EMTC i de la WFMT.les pautes de la Convergència Europea en l'Es pai d'Educació Superior (EEES) amb més rigor. Aquest fet ajuda no només a fer que la musicoteràpia es desenvolupi com a disciplina universitària, entesa com a formaci ó de professionals, innovació i investigació, sinó també que en un futur hi hagi més facilitat per a l'intercanvi d'estudiants amb altres cursos de f01mació d'altres pa'ísos europeus. És important reconèixer que la musicoteràpia a Catalunya i a l'Estat espanyol compta ja amb una trajectòria i tradició pròpies. Musicoteràpia a i'ESMUC vui dia és de tots ben coneguda la gran varieta t de discipl ines professionals que s'han desenvolupat al voltant de l'art de la música. Si bé fins fa poc al nostre país, quan es parlava de carrera de música, només s'hi incloïa el vessant interpretatiu, tot desconeixent i fins i tot menyspreant altres opcions professionals relacionades, avui dia les especialitats i opcions professionals en música són múltiples. Observem que en el panorama internacional, les escoles dc música més prestigioses tenen currículums ben desenvolupats i implantats tant per a especialitats directament interpreta tives com per a altres que inclouen aspectes més teòrics. tecnològics, administratius i pedagògics de la música. Potser tots aquests canvis en l'àmbit musical són un reflex de com ha anat canviant la funció de la música en la nostra societat, i la necessitat d'adaptar les ofertes i propostes de formació a aq uesta realitat, tal com apunta la lSME (lnternational Society of Music Education). Així. la música ja no és concebuda ni pensada per una elit amb una funció totalment recreativa, sinó que ja és vista i pensada com a art i element cultural que ha de poder arribar i n'han de poder gaudir el màxim nombre de persones, malgrat la diversitat tant en un aspecte econòmic. social i de capacitat, tot conttibuint a aconseguir una societat més integradora. La musicoteràpia, endemés del seu vessant principalment terapèutic i preventiu de malalties (fins i tot d'aquelles que afecten d'una manera important els músics) i. per tan t, amb unes aplicacions molt encarades a resoldre o millorar algun tipus de problema, té Ja funció d'oferir eines pedagògiques adaptades. D'aquesta manera serveix també de suport al pedagog musical perquè faci arribar la música, corn a art i element normalitzador socialment. a una A gran varietat de col·lectius que per diversos motius tenen menys probabilitat de participar-hi i de gaudir-ne. Malgrat que el nostre país s'ha caracteritzat per estar sempre a Ja cua de la resta d' Europa pel que fa a l'ensenyament musical. un dels objectius de l'ESMUC des de la seva creació és adequar els currículums de Ics diverses especialitats musicals als d'altres pa'ísos europeus per poder oferir als estudiants un ventall d'assignatures optatives. Aquesta ampliació del currículum permet als estudiants conèixer i eixamplar el seu punt de mira al voltant de la música , to contribuint a millorar l'educació i la formació integral. L ' assignatura Fonaments de musicoteràpia és una assignatura de caràcter introductori al camp de la musicoteràpia, que ja es va incloure des del començament en el pla d'estudis del Departament de Pedagogia de l'ESMUC. La seva matèria ja ha fmmat part de l'oferta d'altres centres de fo rmació musica l ben coneguts a la resta d'Europa: Guildhall of Music and Drama (Regne Unit), Sionna Academy of Mus ic and Dance (Irlanda), Norwegian Academy of Music (Noruega), Musikhogskolan lngesund (Suècia), Royal Univcrsity College of Music (Estocolm), University of Music and Perform ing Arts (Àustria), College for Science and Art (Bèlgica), Hochschulc für Musik Nürnberg-Augsburg i Hochschule für Musi k und Theater (Alemanya) ... Paral·lelament, és important esmentar que a Catalw1ya, com també a la resta dc l'Estat espanyol, la fi gura del musicoterapeuta es va incorporant dins les escoles de música per poder acollir i donar resposta a aquells alumnes amb necessitats educatives especials que volen participar en experiències musicals i adquirir uns coneixements musicals. A Catalunya encara manquen algunes professions relacionades amb la música que ja existeixen des dc fa molts anys a altres països. L'ESMUC, com a centre superior de formació mus ica l de referència, és el lloc ideal per donar a conèixer i exposar als alumnes tot el ventall de possibi li tats professionals que ofereix l'art de la música i contribuir així a obri r sortides professionals a tots aquells estudiants pels quals la interpretació no esdevindrà el seu futur professional. NOTA 1. European Music Thcrapy Confederation (EMTC) i la World Federalion for Music Therapy (WFMT) . Melissa Mercadal és coordinadora del Postgrau/Màster especialista en musicoteràpia (FPCEE-8/anquerna; URL), musicoterapeuta del Centre Clínic de Musicoteràpia i professora del Departame11t de Pedagogia de l'ES/HUC. melissa.mercadal@esmuc.net , . , NOT(CIES IJ)/.IIIfl es noticies Mostra d'instruments Muramatsu a les aules de l'Escola A mb l'objectiu i vocació de potenciar la formació dels estudiants en els aspectes més tècnics vinculats al manteniment dels instruments. el Parc d'instruments de I'ESMUC, amb la col·laboració del professor del Departament de Música Clàssica i Contemporània, Vicenç Prats, va celebrar els dies 7 i 8 de maig la cinquena edició de la seva Mostra d'Instruments, centrada en la marca de Oautes Muramatsu, segell que compta amb un reconegut i consolidat prestigi internacional. En aquest sentit, el tècnic de la marca, Sr. oda (a la fo- lo), va realitzar de manera gratuïta diversos ajustaments a les nautes del Parc, així com també als instruments dels estudiants de l'Escola que van assistir a la mostra. i va aportar en cada cas diversos comentaris i informacions molt valuoses per al desenvolupament professional dels instrumentistes. La mostra, realitzada a diverses aules de I'ESMUC, també va permetre l'assistència de públic oient. En aquest sentit, cal agrair la col·laboració del distribuïdor d'aquesta marca, el qual ha esponsoritzal una part del material de difusió editat per l'Escola el mes de maig passat. Catalunya Música emet el cicle "Els Concerts de l~cadèmia" n cop ñnalitzada la primera edició d' aquesta sèrie de concerts de professors, estudiants i músics convidats de l' ESMUC, l'emissora Catalunya Música, col·laboradora del cicle, emet des del mes de maig passat, cada dimecres, a les 2 1.00 hores, en sèrie pròpia, els concerts enregistrats pels estudiants i professors de sonologia. Podeu consultar l'ordre d'emissió dels concerts a www.catalunyamusica.cat o bé a www.esmuc.caf. U PORTADA: La violonista (postgraduada de I'ESMUC) Judit Bardolet va actuar en "Els Concerts de l'Acadèmia" acompanyada del pianista Joan Rubina!. El pianista ( postgraduat de I'ESMUC) Pau Baiges actuant en el cicle de l 'Escola Avanç... 21 de juny: Festa de la Música, amb l'actuació dels Grans Conjunts mb motiu dc la celebració del Dia Internacional de la Música, I'ESMUC, amb el suport de l'Institut de Cultura de l'Ajuntament dc Barcelona, ha programat una jornada d'activitats que tindrà com a punt àlgid l'actuació dels Grans Conjunts de l'Escola (cobla, orquestra simfònica i big ba nd), a partir de les 17.00 hor·es, a la sala simfònica (Pau Casals) de L'Auditori. Podeu consultar els detalls de la programació a www.esmuc.cat o bé a www.bcn.cat. A Per consultar totes les activitats: www.esmuc.cat esmuc Escola superior de Música de catalunya Padilla, 155 - Edifici L'Auditori 08013 Barcelona Tel.: (+34) 933 523 011 Fax: (+34) 933 497108 A/e: info@esmuc.net lnternet: www.esmuc.cat 7 ESMUC Maria Hinojosa Cantant PosLgraduada de I'~Sl\11UC "Escoltem Strauss i ens meravellem, en canvi ens avergonyim d'una jota" Ha rebut elogis unà ni mes de cl'itica i públic gràcies aJ rol dc La Antonelli, en l'espectacle "El dúo de la africana", inspira! en la sarsuela de Manuel Fermíndez Caballero i Miguel Echegaray que s'ha representat recentment al Teatre Lli ure dc BarceLona. Aquesta jove soprano sabadellenca es va llicenciar l'any passat a l'ESMUC, després de cursa r els estud is sota la tuteLa d'Eneclina Lloris. Va debutar· amb només setze anys en l'àmbit de la sarsuela, però també ha cantat lied, òpera, oratori i més recentment música contemporània i barroca. Guanyadora l'any 2003 del segon premi del Certamen per a Veus Joves Manuel Ausensi, acaba de participar en eLcicle "La música i el Jli Reich", de la F'undació Caixa Catalunya. El seu testimoni ens serveix per conèixer com són, a voltes, els inicis professionals dels joves cantants del pais. per RUT MARTÍNEZ -Com t'a rriba aquest regal que és el personatge de La Antonelli'l -L'he aconseguit per mitjà d'audicions. Un company meu, amb qui havia cantat, em va avisar i. aprofitant que ja havia fet aquesta obra, cm vaig presentar al càsting. Això va ser al linal de l'any passat... - 1des d'aleshores i fins a l'estrena... - Hem csttlt dos mesos assajant: l'últim mes, treballant sis hores diàries, a les quals cal sumar les tres setmanes i mitja de repl'cscntacions aquí, al Tc¡ttre Lliure. - Com és, per a un canta nt, compartir escenari amb "no cantants"'? I més, si parlem d'un espectacle que ja havies fet amb cantants professionals. -Sobretot. enriquidor. ActuaJment, en aquest país, és difícil trobar un artista complet, perquè el sistema d'estudis vigent no el prioritza. La gent es va formant i, a més, estudia música, perquè no es concep com un ensenyament "en exclusiva". A més, a In música, cal sumar-hi el component escènic, al qual sc li atorga una atenció menor, secundària. Els estudis musicals a Catalunya són bàsicament teòrics i això fa que t'hagis de formar i espavilar pel teu compte. Sobretot si ho compares amb el que passa a països com França, Bèlgica, Alemanya, on et trobes artistes complctíssims. Parlo de músics que, quan canten, et transmeten moltes coses, molt més enllà dc la gestualitat estricta. Senzillament miren d'una altra manera, respiren d'una altra manera... Parlem, però, dc països que no han patit qua ranta anys de dictadura i el trencament que això comporta amb una tradició artística i musical. No hauríem d'oblida r-ho quan ens comparem amb indrets, a l'estranger, on hi ha un petit teatre a cada poble, una òpera, i on s'aconsegueixen aforaments plens gairebé diàriament. - Quines han estat les directrius marcades per Xavier Albertí, el veterà director del muntatge? -El primer dia ja va dir· nos que no volia cap separació entre els cantants i els actors: és a dir, entre Miquel Cobos, Cam1e Sanchez. Oriol Genís i jo mateixa, tots provinents del món de la música, a diferència de la companyia del Teatre Lliure, on hi ha des de Pere ArquiUué a Alícia Pérez, Chantal Aimée o joan Carreras. "Barregeu-vos". deia. "No vull que els cantants tinguin por de despertar-vos actoralmentni a la inversa." Albertí ha prioritzat una actitud, una expressió, més que no pas el mitjà a través del qual arribes. És un director d'idees moll clares, que sap de(inir molt bé Ics feines. - Parlem, per tant, d'una sarsuela adaptada... - La voluntat ta nt dc Xavier Albertí com de Llu'isa Cunillé, autora del guió, va ser adaptar, recrear, l'aurèola cultural i intel·lcctuaJ del moment previ a la dictadura; és a dir, del moment en què es va estrenar aquesta sarsuela. D'aquí neix un producte que emula, imagina, el que hauria pogut passar si no haguéssim patit el parèntesi del franquisme. S'agafa tot el material previ (anem vestits com als anys vint), la música en directe. i es crea una faula on els actors canten en directe. acompanyats al piano pel mateix Xavier Albertí. Un risc, vaja, perquè el resultat és sempre diferent i perquè et trobes en una seu com aquesta, que imposa tant. amb els actors del Teatre Lliure ... - Parla'ns una mica del teu personatge. Qui és La Antonelli? -És una andalusa que pertany a una companyia catalana de sarsuela, La Santa Espina, de Barcelona. Un personatge ple de matisos, molt castís i divertit. -¿T'han sorprès, les bones crítiques? -Una mica. Sobretot perquè aquest espectacle implicava molt risc: una obra en castellà, en un teatre subvencionat per fer teatre en català: una sarsuela -amb tols els prejudicis que tenim en relació amb aq uest gènere. Els pregenerals ja van anar molt bé, la gent hi reia molt, però fins al primer dia no saps com ani rà. Ha estat molt agradable veure que a la gent li ha agradat tant l'espectacle com també la meva feina. -Jordi Coca, al diari "Avui"; Joan de Sagarra, a la SER... Tots ells destaquen el valor d'aquest mu ntatge. ¿Els apriorismes són per a gent poc entesa? -En relació amb la sarsuela, responen a una certa veritat És un gènere que s'ha cuidat molt poc, que ens arriba molt "fet malbé" dc la dictadura, de l'època franquista, d'un moment en què se'n va fer un mal ús. Actualment les companyies, si no tenen molts recursos, fan sarsueles perquè hi ha un públic que les vol veure, però les grans empreses no s'arrisquen a produirles. Si l'òpera ja és un gènere difícil perquè s'associa a una cosa an tiga, fins i tot passada de moda, la sarsuela ja... multiplica per mil aquesta visió. Hi ha, però, músiques fantàstiques, en bona part escrites per compositors que van conviure directament (això és, compartint les mateixes aules de música) amb Donizetti, Bell ini, etc., però que escrivien sarsuela perquè buscaven un gènere més pròxim a la seva realitat cultural, en la seva llengua. Tal com podia fer Strauss, per exemple. Aquí escoltem Strauss i ens sembla una meravella i en canvi ens avergonyim d'una jota. - Projectes... Molts, suposo? -(Riu). Tinc, de moment, dos enregistraments: el primer, una òpera de Cavalli. amb el músic argentí Gabriel Garrido, el novembre vinent, un projecte subvencionat per France Télécom; també a França, per al Canal Art i el segell Hannonia Mundi, gravaré un segon disc. I, properament, actuaré en el Festival de Torroella: tinc l'estrena d'una òpera al Teatre Nacional de Catalunya, amb música de Joan Albert Amargós (mig cabaret, mig música contemporània), el Foyer del Liceu, L'Orfeo de Monteverdi a Grècia, també amb Gabriel Garrido, etc. - Amb tants projectes, sembla que t'hagi estat relativament fàcil... - De fet, sempre he anat treballant, malgrat que estigués estudiant, i això m'ha portat a conèixer molta gent, d'à mbits molt difel-ents. No he deixat mai de fer audicions: tinc projectes li.ns al 2008-2009. Fins i lot havia pensat d'aturar-me una mica, però van sortint audicions i crec que és millor fer-les. Cal una feina constant, crec que l'artista no s'ha d'aturar, no s'ha de confiar. Sempre has d'anar treballant, malgrat que t'estiguis formant. Sobretot en aquest país. La consistència de la redempció musical TEMPORADA DE CAMBRA A L'AUDITORI. Trio Kandinsky i José Luis Estellés. Hindemith, Messiaen. SALA ORIOL MARTORELL 19 D'ABRIL DE 2007. per M. C. P. ' Auditori s'afegeix al conjunt d'activitats paral· Jeies a l'exposició de la Fundació Caixa Catalunya sobre la "Música i elm Reich", amb la programació a càrrec del Trio Kandinsky i José Luis Estellés d'una de les peces de més ressò de la coneguda com a Entartete Musik (música degenerada), qualifica tiu que el nacionalsocialisme va fer servir per anomenar la música sorgida de les comunitats d'origen semita o simplement contràries al règim nazi. Es tracta del Quartet per a la fi dels temps, per a clarinet, vio- L lí, violoncel i piano d'Olivier Messiaen, compost durant la seva reclusió al camp polonès de Gorlitz i estrenat allà el I S de gener de 1941. Aquest culiós quartet, que consta de vuit moviments i respon en la seva instrumentació a les limitades condicions amb les quals comptaven al camp de concentració, és una autèntica obra mestra, pel que suposa d'evocació d'una realitat cruel -la reclusió injusta i el dolor de l'extermini-, però també per l'anhel d'esperança que nota permanentment sobre la música de Messiaen. No és gra- tuïtament que el compositor s'inspirés en el Llibre de l'Apocalipsi per a la composició d'aquest quartet. L'amargor s'hi fa present en els moments més accelerats, mentre que la tranquil·litat d'esperit es fa palesa en les ducs evocacions a l'eternitat de Jesús -Messiaen era un catòlic de fe sòlida- que inevitablement embolcallen l'oient amb un hàlit de pau confortant, tot i que profundament melangiós. En contrast, la fiblada de la injustícia. del dolor sense sentit, apareix representat pel so despullat del clarinet 4!n una pàgina de gran dificultat tècnica per al solista- i en la "dansa de Brillant versió de 'Quadres d'una exposició' EUROCONCERT. Christopher Hinterhuber, piano. Berg: Sonata op. 1. Mozart: Sonata en Do menor, K. 457. Mussorgski: Quadres d'una exposició. PALAU DE LA MÚSICA. lS D'ABRIL DE 2007. per LL. T. er una sobtada malaltia, el pianista Ttll Fellner va haver de suspendre la seva actuació de la temporada Euroconcert i el pianista vienès Christopher Hinterh uber va ser l'encarregat d'oferi r un recital que serà recordat per una brillant interpretació dels Quadres d'una exposició de Mussorgski. Hinterhuber ba actuat malgrat la seva joventut a les sales de concerts més reUevants d'A- P lemanya i Àustria, i ha guanyat concursos tan rellevants com el Beethoven de Viena, el Geza Anda de Zudc o el J. S. Bach de Leipzig. Amb un programa iniciat amb la Sonata op. I d'Aiban Berg-composició dc la qual se celebra el centenari-. Hinterhuber ja va donar mostres del seu pianisme: precisió, gust per la rapidesa, seguretat tècnica, mesura en la col·locació del pedal per assolir màxima claredat de so, articulat me- Enlluernador Volodos PALAU 100. Arcadi Volodos, piano. Cie menti: Sonata op. 25 núm. 5. Brahms: lntermezzo op. 76 núm. 4, Capriccio op. 76 núm. 5. Variacions sobre un tema original, op. 21núm. 5. Schumann: Escenes del bosc, op. 82. Liszt La góndola lúgubre. Funerals. PALAU DE LA MÚSICA. U D'ABRIL DE2007 per LL. T . l pianista Arcadi Volodos ve a sintetitzar amb el seu estil únic i personal Ics millors virtuts dels grans mestres del piano. En ell resulta fàcil reconèixer aquella tècnica inversemblant de Horowitz, enlluernar amb la potència de sonoritat d'Ashkcnazy, meravellar-nos per una dicció tan nítida en ellegato al més pur estil Kempff, i en de- E linitiva captivar-nos amb l'espectacularitat pròpia d' Argcrich, Sokolov o Kissin. Però Volodos continua essent únic. Pertany a aquesta generació de pianistes com Lang Lang, Yun di Li, Anderszewski. Cascioli, Lewis... que desperten un interès inusitat entre els auditoris, i en el qualla suma de tècnica elevada al màxim exponent i de meticulosa musica- furor per a les set trompetes ... un exercici 1ítrnic de gran precisió en l'uníson i amb un all grau ironitzant. La interpretació d'aq uest quartet va ser d'un alt nivell , sobretot gràcies a les magníliques aportacions individuals de José Luis EsteUés amb el clarinet-amb un tercer moviment ''Abisme dels ocellsr impecable- i la violonceJ.Jista Amparo Lacruz, en la seva commovedora ap011ació a la ''Lloança a l'eternitat de Jesús''. Abans d'aquesta peça, el Quartet per a darinet, violí, violoncel i piano dc Paul Hindemith ( 1938), va servir per acostar l'oient a l'univers sonor d'una fom1ació de cambra tan particular. amb una obra contrastada que té en el tercer moviment els seus moments més reeixits. ticulós, però tot al servei d'una musicalitat que sempre ve cuidada fins al mínim detall. 1-linterhuber va oferir una Sonata en Do menor de Mozart de gran densitat musical, amb una clara predisposició a accentuar el seu vessant romàntic, i que en moments com el bellíssim "Adagio" va mostrarnos una depurada sensibilitat expressiva. L'ú11ic "però", el fet de no precedir la interpretació amb la Fantasia en Do menor. Després van arribar els Quadres: monumentals, infaJ.Iibles tècnicament. de gran fortalesa, i amb moments com el mercat de Llemotges o el "ballet des poussins• va evidenciar la seva netedat en el pedal i en l'art i- culació de notes ràpides. El monumental Baba Yaga -perfecte en l'execució de les octaves dc la mà esquerra- i de la Po1ta dc Kiev. majestuós, elegant. superb en els atacs dels acords, en els salts de l'apartat linal. i per sobre de tot en la riquesa de color i contingut, van coronar una versió dels Quadres summament brillant pel desplegament tècnic i l'alta musicalitat. Una brillant interpretació del compro mès Estudi núm. /I de l'opus 25 de Chopin va corroborar que la netedat tècnica, la riq uesa del seu articulat i la seguretat i aplom davant els moments musicals més compromesos conligurcn part dels valors d'aquest jove talent del piano. lita t. provoca aquest magnetisme enlluemador. El genial pianista tomava al Palau amb un programa en el qualla fortalesa i màxima contundència tècnica 4!xemplilicada amb una recreació que sobrepassa els màxims qualilicatius dels Funerals de Lisztvenia acompanyada per la demanda de musicalitat en el fons més essencial. Escoltar les scves Variacions op. 21 de Brahms suposava precisament, per la seva poètica encisadora, un repte. El pianista màgic, profund, admirablement sensible i que no només utilitza el seu desplegament virtuosístic per enlluernar el públic va mostrar-se en tota la seva dimensió a l'escenari del Palau. La delicadesa amb què va des- criure les Escenes del bosc dc Schumann o la puresa de sonoritat reflectida en la in terpretació de la Sonata de Cicmenti. venia acompanyada per una lectura aprofundida i intcJ.Iigent, en què la mesura, l'equilibri i el dibuix melòdic apareixien distribuïts en una justa proporció. La poètica romàntica més austera que es desgrana de les notes de la Góndola fúnebre va donar pas a una versió, probablement la millor versió que pot escoltarsc avui dia, dels Funerals dc Liszt: sonoritat, velocitat. profunditat, tot elevat a la màxima potència. El cert és que Volodos enlluerna per la musicalitat. però sobresurt per aquella tècnica que l'ha fet triomfar arreu del món. RMC 272 25 265 11111111111111 PALAU MÚS ICA CATALANA lAilCElONA Palau 100 xv1 1Temporada 2007-2oos CONCERTS DE MÚSICA DE CAMBRA SALA PETIT PALAU ~---~~~~~~:.!.~.~~~~-~~?:.~.~-~---······························ ..·······.. BEAUX ARTS TRIO Joan Aodgors, SO(Jfii(IO Beethoven: Trio mim. I, op. 70, Ghost Xostakóvitx: Cançons per e soprano I trio amb piano Beethoven: Cançons per e soprano I flio amb piano Ravel: Trio amb plano 2 Dirneaes, 28 novembre 2007,21 h COR DE CAMBRA DEL PALAU DE LA MÚSICA CATALANA ~ ... f~C..~ Grup lns1Nmental Jorol casas Bayer. director Pare Antoni Soler Vani Creator Splntus, Salve Regina, Magnificat, lii1lanck:os ~- ..~~~-..~!.~~~!.~~~:.~.!.!~.................................................... MANDELRING QUARTET Haydn: Quartet en Sol major núm. 1, op. 'T7 Ligeti: Quartet núm. 1 Brahms: Quartet en Do menor. op. 51,1 ~...'?.~~~~~= -~-~..~~~~~-~~:.~~..~ ................................................. JERUSALEM STRING QUARTET Haydn: Quartet de corda en Do major núm. 3, op. 33 Ravel: Quartet de corda en Fe rna¡or Brahms: Quartet de corda en Si bemol major. op. 67 Borodin: Quartet de corda en Do major núm. 2 ~...~...~~.!~.~:.~!..~..............................................-.... MOZARTEUM QUARTETT Mozart: Ouartet en Si bemoll major. K. 159 Mozart: Quartet en Re major. K. 575 Fauré: Quintet amb plano en Re menor, op. 89 lnlormocló I venda: Tel.: 902 442 882 • Ne: taquillesOpalaumuslca.org • Venda d'enlrades per lnlernet: www.paJaumusica.org PREUS D'ABONAMENTS A 5 CONCERTS: 65 I 88 € PREUS DE LES ENTRADES: a partir de 10 € VENDA D'ABONAMENTS: del 6 al 16 de juny de 2007 VENDA D'ENTRADES: a partir del 25 de juny de 2007 Organitza: ELS CONCERTS EN DOMICILIS PARTICULARS • úsica en la • a forma del concert - de la dita música clàssica, naturalment- que domina en els nos tres dies, és :huit d'un procés que ve de lluny i que de fet es concretà al fina l del segle xvm i principi del XI X, arran del triomf dels ideals igualitaris emanats de la Revolució Francesa. Manifes tació cultural selectiva, genuïnament d'a lta cultura, durant molts segles la seva manifestació va quedar reclosa als àmbits socialment també selectius, en el sentit tant pel que fa a poder com a privilegis cultural s. En aques t senti t, per una part les a ltes instituc ions religioses i per l'a ltra les corts - principesques o reials, ambdues en un context polític i social de naturalesa feudal- van esdevenir hi stò ricament marcs gairebé exclusius de manifestació de la música culta, en diverses accepcions: des de capelles pròpies, incloent-hi staffs musicals de compositors a intèrprets, a auditoris o teatres d'ús pràcticament plivat. Ta l com s'acaba d' indicar, la ruptura que va suposar arreu d'Europa l'ensulsiada revolucionària fran cesa a la darreria del XVIII, va comportar la liberalització o, si es vol, la igua li tarització social i amb ella l'accés • més fluid de l'alta cultura a sectors més amplis de la societat. L'esmentada esh·uctura de poder va rebre una sotragada irreversible i el nou ordre suposà l'eixamplament del gaudi d'allò que havi a ro màs tan exclusiu. D 'aquí ve el concepte públic de concert, amb el dret democràtic de participació universal limitat al sufragament del cost, que és la fonna dom inant des d'aleshores. Tanmateix això no impedeix que al costat del que s'acaba d'exposar pugui perviure l'atracti u excepcional i únic del gaudi de la gran música en la proximitat més íntima . Allà on el concepte exclusiu adquireix un vernís vivencial únic i on la comu nió entre intèrprets i espectadors es pot manifesta r en uns nivells d' intensitat vivencial únics. És una pervivència particular - i poques vegades més ben emprada l'expressió-, que ò bviament no sura a la superfície però que denota una finor i unes sensibilitats acusades per pa rt dels que saben i poden assa bo rir aques ta forma de viure la música. Un Tema que al marge de la seva n·anscendència en termes de capacitat de fer-se evident a nor de pell, té una importància, si més no testimonial, indiscutible. RMC 272 __ 27 267 ____. Una realitat cultural selec tiva EL FENOMEN DE LA MÚSI CA A LES CASES PARTICULARS ÉS TAN ANTIC COM L'ELEMENT SOCIALITZANT QUE DEFINEIX L'ÉSSER H UMÀ. L'HOME TÉ LA NECESSITAT DE COMUNICAR-SE, D'EXPRESSAR ELS SEUS SENTIMENTS I COMPARTIR-LOS. LA MÚSICA É S UN DELS VEHICULADORS MÉS DIRECTES DE LES EMOCIONS: L'ART MÉS ABSTRACTE PERÒ TAMBÉ EL MÉS FÀCIL DE COMPAR'TIR. per MERCEDES CONDE PONS urant mo lt de temps la música només es concebia en l'àmbit domèstic i no és fins al seu ús amb finalitats econòmiques que la seva naturalesa es modifica en un cert grau. Si la pràctica de música a les cases particulars és renex d'una realitat cultural, Catalunya és una mostra fidel d'un dinamisme cultural que assegura llarga vida a un element vital no només per a la cultura d'un poble sinó també per a la mateixa existència personal. Avui dia el fenomen dc la música a les cases particulars és ben viu gràcies a un reduït però entramat circuit d 'amics, coneguts i diletants que posen a l'abast del seu entorn els mitjans necessaris per compartir aquesta passió per la música. Tanmateix, l'activitat actual té uns referents ben clars en els hàbits i costums d'una societat -la del segle XIX i principi del xx- que va fer de Catalunya, i més en concret de Barcelona, l'avantguarda espanyola de la cultura a nivell europeu. Es tracta de la societat burgesa, aquella que va posar en marxa la industrialització catalana, que va construir el Gran Teatre del Liceu i el Palau dc la Música Catalana i va sostenir durant anys els principals centres culturals catalans. És en el marc d'aquesta societat -progressivament difuminada- on es troben els referents coneguts en el marc de la pràctica de la música a nivell amateur. Per a una societat pròspera com la burgesa, la música era un dels mitjans principals per cultivar la cultura i l'esperit: per educar els gustos artístics. D'aquesta voluntat sorgeixen a lgunes de les escoles de música, com l'Acadèmia Vidiella o l'Acadèmia Granados (actualment Marshall) i es formen grups amateurs que tal vegada acaben professionalitzant-se, com és el cas del grup de música antiga Ars Musicae. D'iniciatives individuals poden sorgir grans projectes. El cas del conjunt Ars Musicae no és l'únic; altres fo rmacions van cré ixe r al voltant de l' amor i la pràctica amateur de la música, d'un nivell molt més elevat que l'actual. Entorn de grans compositors catalans de final del segle X IX i principi del xx - impregnats de l'esperit de la Renaixença- trobem agrupacions com l'Orquestra d'Estudis Simfònics creada l'any 1918, que arribà a tocar en diverses ocasions al Palau de la Música sota la direcció d'Eduard Toldrà. Prenent un exemple més concret, ens trobem amb el cas del doctor Alfrcdo Rocha, metge d'origen filipí i apassionat violinista que durant tota la seva vida va liderar un quartet de corda -el Quarte t Asclepius- que fin s i tot ar ribà a estrenar un quartet d'Enric Granados a l'Ateneu Barcelonès. En l'àmbit més pròpiament concertístic es poden trobar agrupacions d'amics i amants de la música que fins i tot van arribar a muntar espectacles de gran D ~e 272 format, com és el cas del teatre del carrer de Bailèn de Luis Masriera. La casa Bartomeu és el referent per antonomàsia a causa de la repercussió que els seus concerts van tenir per a la societat barcelonina. La seva torre de Ped ralbes es va convertir en el lloc de trobada d'amics, coneguts i oportunistes que volien sentir uns concetis que en ocasions assolien un nivell elevadíssim. El Josep Bartomeu organitzava concerts en què els músics rebien un caixet per la seva actuació i allà s'hi va poder sentir fins i tot una representació de The Medium de Menoui o una obra de Molière amb música de Charpentier en traducció catalana. Va ser sens dubte un gran focus d'atracció cultural. vui dia el ventall dc possibilitats mostra encara una més gran diversitat, tot i que l'àmbit de repercussió sigui més reduït. Els amants de la música que convoquen amics i coneguts a les seves cases per gaudir de concerts de format reduït i en què els músics posen a l'abast del públic el seu Art de forma gratuïta, és el comú denominador dels quatre casos que serveixen de mostra per il·lustrar la situació actual. La Gemma Planas posa a l'abast dels seus amics la seva casa de Barcelona des de l'any 1988, per oferir-los la possibilitat de sentir de la manera m6s propera possible el fenomen de la música en viu. El públic pot pa1·lar amb els músics després del concert i per als músics -en la seva majoria joves promeses o estudiants com la Ka tia Michel, el Daniel Ligorio o el José Enrique Bagaría- és una oportunitat per posar a prova els nervis i un programa nou abans de presentar-lo en una sala més gran. A casa seva fins i tot ha nascut un grup de cambra, el Trio Mediterrani. El Pierre Baurier és cantant amateur i a casa seva a vegades actua ell mateix. El seu cas és el d'un somni fet realitat. Quan va tenir l'oportunitat de disposar d'un espai per fer música en viu, amb concerts de petit format, no ho va dubtar. Així va néixer el "Tea trillo", ara fa uns quinze anys, de la mà d'un fidel col ·laborado r, e l pianista Manuel Ruiz. Al là toquen gratuïtament tot tipus d'intèrprets, però s'hi fa una bossa comuna de donatius que en cada concert es dedica a una ONG diferent. Els membres de l'organització humanitària exposen el seu projecte i els músics hi posen la seva voluntat artística. El públic respon a l'entusiasme general amb un donatiu que té un objectiu fiable. A fora de Barcelona hi ha dos casos d'activitat musical amateur amb característiques ben diferenciades. Un és el de la parella d'artistes plàstics formada per I'Emest Bonàs i la Berta Ju livert, escultor i ceramista, respectivament, que en el marc dc la seva casa de Dosrius i amb e l fons paisatgístic d 'unes muntanyes que es fonen amb la seva col·lecció privada d'art, organitzen un concert amb cada A La casa Bartomeu és 28 268 el referent per antonomàsia a causa de la repercussió que els seus contactes van temr per a la societat barcelonina. CONCERT DE CLARA I MIREIA HERNANDEZ AL CORRAL VELL O'OLZINELLES canvi d'estació, en què els seus amics poden gaudir de grans intèrprets, amics també, com són la pianista Ludovica Mosca i el violoncel·lista lñaki Etxeparre. L'Ernest Borràs és, a més d'escultor, compositor i pianista, per això a banda dels quatre conce1ts anuals, comparteix la música amb els seus amics en trobades improvisades i informals en què tothom que hi vulgui tocar hi té cabuda. Així és com van començar també les "Portes obertes a Ja música" a la casa de Barcelona de Ja Montserrat Gasset, pianista i clavecinista amateur i una gran apassionada de Ja música antiga. L'excés de quòrum li va fer plantejar-se la necessitat de trobar un espai més ampli. El va trobar tot restaurant el Corral Vell de la seva casa d'Olzinelles, que va inaugurar el 2002 amb un concert amb música de Bach a càrrec de les germanes Clara i Mireia Hermíndez -viola de gamba i clave- i Eric Satie de la mà de la Madrona Elies. Uns murals de Perejaume i algunes de les antigues butaques del Palau de la Música converteixen l'espai en una mena de santuari artístic. Allà es fan sovint presentacions d'edicions de llibres molt especials i concerts de gran diversitat de gèneres, fin s i tot de música hindú. També s'hi han estrenat obres, com La sardana universal de Salvador Brotons. Mentre la música segueixi tenint cabuda en l'àmbit íntim de la quotidianitat, entre amics i a les cases, la seva pervivència resta assegurada. Escoltar a tocar No de la música RMC 272 TENEN RES A VEURE AMB EL FET DE TOCAR EN UN GRAN ESCENARI. E LS CONCERTS EN CASES PARTTCULAI\S OFEREIXE N ALS MÚSICS UN F ORMAT D'INTIMITAT SINGULAR I CÀLI DES VIVÈNCIES QUE MOLTS APROFITEN P ER RODAR REPERTORI, DONAU-SE A CONÈIXER I, EN DEFINITIVA, RETROBAR-SE AMB L'ESPERIT ORIGINAL DE LA MÚSICA. er a Daniel Ligotio va ser el seu ptimer concert. Tenia només dotze anys i des de llavors aquella experiència l'ha acompanyat sempre. Per al violinista i director d'orquestra Assunto Nese es tracta d'una necessitat vital com a músic. Per al Trio Mediterrani, una manera de rodar repertori. Per a Alba Ventura, una bona via d'apropar l'artista al públic. Raons diferents es poden amagar darrere Ja decisió que empeny un artista -fins i tot quan ja ha aconseguit fer-se un lloc en el circuit professional- a posar el seu art a l'abast d'un reduït nombre d 'oients, en un àmbit íntim i privat. El que sí és clar és que per a tots els que viuen aquesta experiència, es tracta d'una vivència singularment enriqujdora i que, en general, comporta un retrobament amb l'espe1it original de la música. "Vivim en una societat cada cop més deshumanitzada, on la imatge ven més que el talent personal o la mateixa música. Llavors, el fet de tocar en. un espai petit, davant poques persones, no només permet recuperar allò que havia estat històricament/a manera de fer i entendre música, sinó també la figura de l'artista com algú proper i no com un ésser distant, llunyà i aliè a la realitat.'' Així de contundent es mostra la P jove pianista Alba Ventura a l' hora de valorar una experiència que ella ha viscut en més d 'una oportunitat i que no dubta a qualificar de "molt grata" per les sensacions "d'intimitat i calidesa·· que depara. Unes sensacions que també formen part, i d'una manera molt especial, de la biografia emocional del pianista Daniel Ligotio. "El meu primer concert davant de públic, per dir-ho d'alguna manera, va tenir lloc en un pis del carrer de Madrazo. Ho vaig fer en un piano de mitja cua que estava situat en una mena de sala d'estar, decorada amb motius musicals, que anomenaven Saló Chopin. Recordo que l'amfitriona tenia el costum de demanar, al final de l'actuació, una improvisació. Amb dotze anys això em va agafar totalment per sorpresa, però va ser molt maco~, recorda l'artista. Posteriorment, Daniel Ligorio ha actuat en nombroses ocasions en altres espais p1ivats. tant com a solista o en format de cambra, amb els seus companys del Lom Piano Trio. ''És una fórmula que h e utilitzat moltes vegades com a preparació per a un concurs o com una manera de rodar repertori ", confessa. De fet, aquesta és una de les motivacions més habituals que impulsen els músics a participar en concerts privats i no són gens infreqüents els artistes ja consagrats que es serveixen d'aquest recurs com una mena d'assaig general abans d'estrenar un nou programa en una gran sala de concerts. 29 269 '·El fet de tenir tan a prop el públic et permet adonar-te de moltes coses respecte de la teva interpretació; t'assabentes de petits detafls que en una sala gran resulten impossibles d'identificar. En un espai íntim es nota molt tot el que passa amb la gent", opina Alba Ventura. Per als que comencen, es tracta també d'una opció amb claríssimes expectatives de futur. Aquest és el cas del Trio Mediterrani, una jove formació tot i la veterania dels seus components: el pianista Guennadi Dzyubenko; el violinista Pierfrancesco Fiordaliso i el violonceJ.Iista Marc Galobardes. Tots tres són habituals del saló de Gemma Plana, que de fet va ser la veritable artífex del grup, en possibilitar la coneixença dels tres músics. Ara, la formació que va sorgir d'aquella trobada utilitza sovint aquesta residència particular per als seus assa igs i també per oferir unes actuacions que els permeten rodar repertori. "L'ambient que hi ha en aquesta casa és increïble. És com un petit centre cultural al befi mig de Barcelona i també un espai d'amistat. El piano és magnífic i l'acústica, perfecta ", opinen els músics, que es senten particularment vinculats a una casa on la música sembla fluir amb la mateixa naturalitat amb què la brisa primaveral acarona els plataners de l'Eixample. "Crec que venir aquí ens dóna coses que sobrepassen, amb escreix, el fet de tocar. Ens permet conèixer gent, guanyar contactes, obrir-nos pas... De fet, el programador d'una institució cultural que hi ha o la vora ve sovint a sentir els concerts", assegura Marc Galobardes, que troba especialment gratificant poder "mirar als uf/s a la gent quan toco". Aquesta enorme proximitat física del públic que assisteix als concerts privats es converteix en un altre dels clements més destacats pels músics que viuen aquesta experiència. "És molt important veure com reacciona el públic amb la interpretació, perquè això ens permet afinar, corregir, fer-hi els ajustaments necessaris", afegeix Fiordaliso. esident a Barcelona des de fa set anys, la pianista txeca Marie Malechova ha actual en infinitat d'ocasions al "Tea trillo" del carrer d'lrad ier. ''Per a una persona que comença és molt difícil entrar al circuit de les grans sales de concerts. Les actuacions en cases particulars t'ofereixen la possibilitat d'estar treballant continuament, perquè per a un artista el més important és no deixar de tocar; 110 fer-ho vol dir anar endarrere, perdre facultats", opina la pianista, que en aquestes circwnstàncies s'ha presentat tant com a solista. en format de cambra, i molt sovint com a pianista acompanyant d'intèrprets vocals. "Fins i tot m'han arribat a cridar per cobrir un imprevist de darrer moment", riu l'artista, que reconeix que, en el seus cas personal, aquesta experiència li ha obert portes. "Aquests concerts m 'ha11 permès conèixer gent; altres artistes que, a la seva vegada, m'han presentat altres persones. /,a partir d'aquí. 111'han sortit actuacions i, fins i tot, nous projectes artístics", explica la pianista, que el passat febrer es presentava en el cicle de concerts de Caja Madrid, amb un programa de piano i castanyoles, juntament amb josé Luis Landry. Assunto Nesc, violinista i director d'orquestra, també ha pujat en diverses oportunitats a l'escenari del "Teatrillo ... '·Personalment, és ww experiència que m'ha ajudat molt en tots els sentits. Tot i que no tothom fa carrera com a solista, tocar d0110nt del públic és una necessitat per a qualsevol artista. jo em dedico molt a la pedagogia i aquests tipus d'iniciatives em permeten omplir aquest vessant i. de passada. desenvolupar els programes que més m'interessen", explica el músic, que també creu en la funció formativa d'aquestes actuacions. "L'estudi a casa és una cosa i l'ac- R 30 270 tuació davant de públic, una altra. El lloc on de veritat s'aprèn és a l'escenari, perquè és allà on es veuen les mancances d'una interpretació. A més, el fet de tenir la gent a mig metre genera una tensió que esdevé un excel·lent entrenament abans d'arribar a una sala gran." Tot això ho coneix molt bé el pianista Manuel Ruiz, que des d'un començament ha col· laborat estretament amb els propietads del "Teatrillo" en la selecció dels artistes convidats. "L'ambient d'aquests concerts acostuma a ser molt bo i això ajuda l'artista a rodar nou repertori. Per això aquesta és una pràctica de la qual han fet ús fins i tot grans figures de la música. Claudio Arrau, per exemple, podia arribar a passar deu vegades un programa en privat abans de tocar-lo en públic", explica Manuel Ruiz. om a músic, Ruiz opina que es tracta d'una experiència "força interessant perquè et condueix a un major coneixement de tu mateix, en la mesura que es tracta d'una tornada cap als orígens de la música de cambra". I com a programador, faceta en la qual assegura rebre més propostes que les capacitats de programació que té la sala, aprofita per reivindicar "la qualitat de la música que s'està fent en aquests recintes. I això el públic ho valora. Moltes vegades, al final del concert, he sentit comentaris de la gent sobre el que haurien pagat si aquella actuació s'hagués fet a tal o a tal altra sala ". Així doncs, i més enllà de les seves experiències personals particulars, els músics estan convençuts que la solen-ada però activa xarxa de concerts en cases particulars està contribuint, sense dubte, a enriquir el teixit cultural de la societat catalana. "Aquestes iniciatives creen una mena de moviment submergit de gent que vol fer coses per a la música clàssica", opina Daniel Ligorio, que amb el Lom Piano Trio és a pun t d'estrenar una obra que els va dedicar un compositor que varen conèixer en una d'aquestes actuacions. Per la seva banda, Alba Ventura pensa que ''aquests concerts també són importants per recuperar la sonoritat de la música en directe, ja que malauradament la gent s'està acostumant cada cop més al so discogràfic", mentre que Assunto Nese conclou que es tracta d'una experiència que "ajuda a crear afició. La gent que ha començat a anar a concerts a partir d'aquestes audicions privades és enorme. Crec que en això té molt a veure la possibilitat que té el públic de parlar amb els músics. La gent surt molt contenta perquè té la sensació d'haver-hi après molt". I és que, com diu Manuel Ruiz, "això, en definitiva. fa que la música estigui viva ··. C Per als que comencen, es tracta també d'una opció amb claríssimes expectatives de futur. XXVtft ~ BARCELONA 11 maig- 19.30h Palau de la Música Catalana. Concert inaugural. HEINRICH WALTER, Orgue. BELLPUIG D•URGELL 7 de juliol - 21.30h Església parroquial. ESTEBAN LANDART, Orgue. BERGA 7 de juliol - 21.30h Parròquia de Santa Eulàlia. JORDI FIGUERAS Orgue, COR MONTSERRAT, LI.Castelló, Dir. EL BRUC 7 juliol - 21 h Parròquia de Santa Maria. MERCÈ SANCH IS Orgue, QUARTET OSPE Corda. IGUALADA 8 de juliol- 18h Basílica de Santa Maria. JOSEP M. ESCALONA Orgue, JORDI MOLINA Tenora BARCELONA 12 juliol - 20h Basílica de Santa Maria del Mar. IZUMI KANDO, Orgue. CASTELLÓ D•EMPÚRIES 13 de juliol - 22h Església catedral. JORDI FIGUERAS, Orgue. 3 d'agost - 22h Església catedral. JOSEP MATA, Orgue. MONTBLANC 14 de juliol - 21 h Església Santa Maria la Major. JORDI PAJARES, Orgue. MONTBRIÓ DEL CAMP 14 de juliol- 22h Parròquia de Sant Pere Apòstol. JUAN DE LA RUBIA, Orgue. 18 d'agost - 22h Parròquia de Sant Pere Apòstol. JORDI PAJARES, Orgue CADAQUÉS 15 de juliol- 22h Parròquia de Santa Maria. JUAN DE LA RUBIA, Orgue. 14 d'agost- 22h Parròquia de Santa Maria. LORETO ARAMENDI , Orgue. CAMBRILS 15 de juliol - 21 h Parròquia de Sant Pere. FRANCESC PI, Orgue. L•ALEIXAR 20 de juliol - 22h Parròquia de Sant Martí. JONATAN CARBÓ , Orgue. 24 d 'agost- 22h Parròquia de Sant Martí. EUDALD DANTÍ, Orgue. SITGES 20 de juliol - 22h Parròquia de Sant Bartomeu i Santa Tecla. CLAUDIO ASTRONIO, Orgue. 12 d'agost - 22h Parròquia de Sant Bartomeu i Santa Tecla. LORETO ARAMENDI, Orgue. VILAFRANCA DEL PENEDÈS 21 de juliol - 21 h Basílica de Santa Maria. FRANCESC PI, Orgue. MATARÓ 21 de juliol - 21 h Basílica de Santa Maria. CLAUDIO ASTRONIO, Orgue. GIRONA 26 de juliol - 20h Catedral. RAÚL PRIETO, Orgue. TORREDEMB ARRA 26 de juliol- 22h Parròquia de Sant Pere Apòstol. BARTOMEU MANRESA, Orgue. 21 d'agost- 22h Parròquia de Sant Pere Apòstol. JOSEP MATA, Orgue. SANT ANDREU DE LLAVANERES 27 de juliol - 22h Parròquia de Sant Andreu. RAÚL PRIETO, Orgue. TARRAGONA 28 de juliol - 20.30h Capella del Claustre de la Catedral. BARTOMEU MANRESA, Orgue. VALLMOLL 28 de juliol - 22h Parròquia de Santa Maria. MARIA NACY, Orgue. VIELHA 3 d'agost - 22h Parròquia de Sant Miquèu. IZUMI KANDO, Orgue. EL PLA DE SANTA MARIA 4 d'agost - 21h Església romànica. MERCÈ SANCHIS Orgue, QUARTET OSPE, Corda. LA POBLA DE CÉRVOLES 4 d'agost - 19h Església parroquial. MODEST MORENO, Orgue. SANT LLORENÇ DE MORUNYS 11 d'agost - 20.30h Parròquia de Sant Llorenç. MARIA NACY, Orgue. TORROJA DEL PRIORAT 11 d'agost - 20.30h Parròquia de Sant Miquel. DANIEL PARACHE, Orgue. TREMP 14 d'agost - 22h Basílica Mare de Déu de Valldeflors. JOSEP M. ESCALONA Orgue, JORDI MOLINA Tenora. ÀGER 18 d'agost - 22h Parròquia de Sant Vicenç. EUDALD DANT!, Orgue. TALARN 18 d'agost - 19h Parròquia de Sant Martí. MODEST MORENO, Orgue. LA POBLA DE SEGUR 19 d'agost -18h Parròquia Mare de Déu de Ribera. TOMÉ OLIVES, Orgue. RINER 26 d 'agost- 13h Santuari del Miracle. DANIEL PARACHE, Orgue. TORELLÓ 9 de setembre - 19h Santuari de Rocaprevera. JONATAN CARBÓ, Orgue. Per a més informació, visiteu www.orguesdecatalunya.com organitza patrocinen Generalitat de Catalunya Departament de Culture I Mitjans de Comunicació Diputació O ASSOCIACJO CATAlANA Dl l'ORGUE ..... - "'"·•·•··.·.,. ._· Barcelona xarxa de municipis Dll)!lla<:ló de Girona D:lp111ad6 de Lleida OtPUJ ,t.C t O Dl TARRAGO NA VENDA O ENTRADES FESTIVAL CASTELL DE PERALADA O ServiCaixa 902 33 22 11 servicaixa.com A PARTIR lH!t. 4"DE llAta BOSTON BALLET GEORGE BENSON & ALJARREAU "Ciassic Balanchine" CALIXTO BIEITO MEMORW.UJIS PDlANCO CANTE i ORQUESTRA "Los Persas, Réquiem por una guerra• --- .-.-IIMAAGOS.--·MV""I'OIIEDII.- -'-' GOt.Ez a.ra.ooo. .,.,._o:i6; ~ ,...,., .... - .rtscltM. - d e Piu MIRO I Cal>tiD BIBTO Cal>clo lllfiTO.- LI~ T-de Mol!Uca CAR LOS NÚÑEZ Ol'quest,. N.ftelonal CIASJica d'Anc:IQnft Geta<dCL.ARET,-Ce<IOoNúNEZ.gollo Ca<lcort-... benoliol d'INTERMON O'II'AM PIMII6. 18.30h Pirats: els joglars ~ants 0 ~~aa~ .. rotncrtgroo~ deWIIImSHAI<ESI'EAAf Olgo MAAGALLO,- 51 Pavolló. 18.3011 Mis primeras .. O cuatro Nora i el jazz estaciones BALLET FLAMENCO DE ANDALUCIA NIT DE "Romancero Gitano", de Garcia Lorca GOS PEL .... -~ amb la Big Band Antonlo VIVAI..DI, mOsica M MAUKIAN.- The Campbell Brothers de Granollers Mwiool ROZO. clrwnlmllglol- Amb ol eopoiJOCinl do: (Qj[[) Auól ~ êf ' "1 a · " eatxa t/ gasNatural tn..-~ REP.FOL YPF I.AVANGUARDIA Casi QOS de Catalur¡ya .r,;_,.!?~ Amb .. c:ol·lobor8cl6 OJI)OCill de: cf Caixa de Girona Amb e l - d e. 1l!!t • Diputació de Glrono ·~ ... - • A.K.DAMM 11• .., lH70 ""1'•._.• Fundació Bancsabadell LAO I:R 81!&1'1 abertif s Grup,Agbor - UIIrtO~ctO ~ AXA winterthur Unia oiria oliclal: IBERlA fUNOACIO CASTIU Ol PUAlAOA RETRAT i,i,ii(jlf;iif;i En una ciutat com Barcelona, on la predisposició cap a les veus de tenor té una llarga tradició, ser profeta a la teva terra pot semblar un prodigi. I potser que h o sigui. Josep Bros és el tenor català dels darrers quinze anys i h o és per mèrits indiscutibles. Des del seu debut amb l'Anna Balena de la mà d'Edita Gruberova, el tenor barceloní h a desenvolupat una carrera impecable, amb un repertori cuidat a consciència i amb una progressió ascendent que fa que l'admiració dels qui el segueixen creixi en la mateixa proporció. Ell, però, fuig dels epítets m assa elogiosos. Amb la humilitat que el caracteritza, insisteix a valorar la feina de cada dia i les seves noves iJ.lusions i projectes, com és l'imminent debut al Liceu d'un nou ro] francès en la Thaïs de Massen et Josep RMC 272 Vocació i ofici al servei de l'art per MERCEDES CONDE PONS -¿Podria fer un balanç d'aquests quinze anys que porta de carrera professional? ¿Troba que tot just tanca una elapa i en comença una altra? -Jo no tanco mai res, al contrari, m'agrada sempre obrir, mirar endavant. Més que fer balanç, ara em toca recollir els fruits d'una manera de fer la feina, amb serietat i professionalitat. M'agrada sempre anar molt preparat, tinc un negu it constant de desenvolupament, de fer un seguiment de la meva veu. Estic molt content que hagin passat aquests quinze anys perquè ara estic molt més afermat que quan vaig començar. ja que tinc molta més experiència. Tot i això, continuo cmprenent tot el que faig amb el mateix esperit que al començament. Des del pri- mer dia que vaig decidir estudiar cant no he perdut la il·lusió i espero continuar així! -¿Creu que està en el seu millor moment actualment? -Un ha de ser conscient del que pot fer en cada moment i del que pot arribar a fer en el futur. Per a mi, el millor moment ha estat i és sempre cada dia que visc, perquè intento donar el màxim. Naturalment, hi ha vegades que un només pot donar un vuitanta per cent i d'altres en què un es supera a si mateix, però el més important és donar cada dia el màxim d'un mateix. Sí que és cert que. quan anibes a una certa maduresa. prens més consciència del que fas. De totes maneres, jo crec que el millor encara està per arribar, perquè cm trobo molt bé i sem· pre s'ha dit que per als tenors la millor època és la dècada dels quaranta als cinquanta. Ara visc els papers d'una manera diferent i això t'ho dóna la maduresa que vas agafant al llarg de la teva vida. també en l'aspecte personal. -¿Això vol dir que els papers que ja feia fa quinze anys ara els viu d'una manera diferent? -Els sento d'una manera diferent perquè la meva veu durant aquests anys s'ha desenvolupat d'una manera al·luci· nant. Per a mi és un plaer poder conti· nuar fent certs papers, com el Don Ot· tavio de Don GioFanni, perquè ara el puc fer encara millor. ja que quan vaig començar suposava un repte i ara cm suposa moments de gran plaer personal. -¿Pensa que ha assolit les fites que es 33 273 l.',ll(jlf;itf.j RMC 272 34 274 RETRAT plantejava quan va començar a cantar? -És una realitat comprovar que un ja té un lloc en un món tan difícil com aquest. Perquè per molta empenta que un hi posi, no sempre es pot trobar un lloc i jo em sento molt afortunat d'haverho aconseguit. Però naturalment. al darrere hj ha un treball molt intens, com és norrnaJ en qualsevol professional. Tot i això, jo no m'he marcat mai unes fites, les coses han anat venint d'una manera natural. Moltes vegades un és conscient de com vol fer les coses, però no les pot fer. jo aquesta sensació l'he viscuda durant aquests anys, ja que sabia el que volia però encara no havia arribat el moment. I quan aquest moment arriba. la sensació és fantàstica. -Quins són els seus nous objectius? -Els meus objectius es concentren sobretot pel que fa a repertori. Sempre m'he mogut en un repertori molt belcantista i ara estic entrant en la música francesa, que també m'interessa moltíssim. No crec que la meva veu canvü' molt més. I en aquest sentit sempre penso en el que em deia el meu mestre: la veu ha de sonar bonica, un ha dc buscar la bellesa del timbre, mirar que tot estigui ben sostingut per l'aire. Tot el repertori belcantista que he fet m'ha pennès treballar tot això i ser una mena de científic de la meva veu, perquè aquest repertori és molt dificil de fer, ja que estàs totalment despullat. Ara, però, estic entrant més en la música francesa - ja havia fet Faust fa uns anys- i acabo de debutar en Manon i Werther. Més endavant ja veurem on em porta la veu, ja que sempre és ella la que mana, la que demana el que un pot o no can tar. Tinc la gran satisfacció de poder anar eixamplant el repertori sense retirar els rols que feia quan vaig començat~ i ara mateix tinc més de quaranta obres en repertori que vaig fent periòdicament. Aquesta temporada debuto en cinc obres noves, per a la propera són tres debuts ... Sempre he tingut inquietud per preparar obres noves, això em manté més despert, més viu i permet experimentar noves emocions. - Quins són els nous rols que incorpora al seu repertori? - Thaís i Werther de Massenet, La fi/le du régiment i Maria Stuarda de Donizetti i li Pirata de Bellini. L'any vinent debutaré en La Parisina de Donizetti, una obra de Ricci de la qual encara no puc avançar massa informació i La bruja de Chapí. -La seva veu ha canviat força du rant aquests anys, actualment sona més lírica i amb un registre agut molt més sòlid que anys enrere. - Mai m'he preocupat perquè la meva veu sonés més gran, per eixamplar-la o enfosquir-la. Més aviat m'he preocupat perquè soni més rodona. més rica en hatmònics. Per això crec que no he perdut a daJt, perquè no he intentat eixamplar-la cap a baix, perquè he volgut respectar el que ja tenia i fer cas del seu desenvolupament natural. La veu és quelcom molt natural i el cant hauria de ser -encara que en reaJitat no sigui tan sen- Quan ets a l'escenari, el que menys compta és la veu. zill- la veu parlada recolzada i sostinguda per l'aire, emesa així amb molta més potència i projectada cap enfora. És cert que he fet un tre ball molt intens en el registTe agut, perquè jo ja hi tenia una certa facilitat, però ara els aguts sonen més grans, més rodons, però això no vol dir que hagi eixamplat Ja veu. L'únic que m'ha preocupat sempre és que la veu soni igual de dalt a baix i he intentat amb els anys igualar els registres, no s'ha de falsejar mai la veu. -Vostè és l'antimodel del tipus de cantant que es relaciona sovint amb el tenor: mediàtic i amb un ritme de vida delirant. Com és que mai no s'ha deixat emportar per aquest prototipus tan sovintejat? ¿Creu que si s'hagués deixat endur per aquest model, la seva carrera hauria tingut la mateixa solidesa? -El ritme d'activitat que potto actualment ja és prou accelerat. A mi sempre m'ha interessat viure i dedicar-me al que m'agrada -el cant- i vull que això duri molt de temps. És cert que ara es fa tot molt ràpid, la gent només pensa a tenir èxit i els és igual estar sostinguts per una solidesa real. Estrelles com les d'abans -com Placi do Domingo- que sempre ha estat a dalt i no només és respectat i admirat, sinó que a més és popular, ja gairebé no en queden. Són casos molt estranys, perquè la fama sobtada dura només cinc o sis anys. A mi no m'ha preocupat massa aquest efecte, el que em preocupa de veritat és cantar bé i fer gaudir la gent. Crec que he nascut per fer això, m'agrada fer-ho i m'esforço per ferho el millor que puc. Fa poc em preguntaven si molts dels cantants que enviaven w1 certificat mèdic al·legant maJaltia com a justificant d'una cancel·lació ho feien perquè no volien cantar, perquè els feia por. Jo vaig respondre que encara noconec ningú que vulgui fer aquesta carrera i comenci a canceJ.Iar per tot arreu on vagi, perquè és absurd. -Aquest any, el dia de la darrera fun- ció de la Lucia di Lammermoor amb l'Edita Gruberova, els afeccionats van penjar a banda i banda de la ferradura d'amfiteatre dues panca•·tes amb les seves imatges. Aquest tipus de demostracions deuen impressionar molt quan no s'esperen. -Sí, és molt maco. Hi havia molta expectació amb aquesta Lucia arran de les cancel·lacions de l'Edita i ella fins al darrer moment no tenia molt clar que pogués venir, tot i que en tenia moltes ganes i es va esforçar per poder fer les dues darreres funcions. Quan va a ni bar a Barcelona encara no es trobava bé del tot. S'ha de tenir en compte que un cantant, com a mÍJlim, necessita una setmana per recuperar-se del tot i trobar-sc prou en fotma després d'estar tant de temps sense cantar. En el seu cas, i tenint en compte que ja no és una nena, segur que va treballar moltíssim per poder cantar un paper d'aquesta complexitat. -Es podria dir que l'Edita Gruberova ha estat una padrina en molts dels seus debuts, com per exemple el del Liceu. Quina sensació té quan canta amb ella? - És una sensació molt maca perquè el que va començar quan jo era jovenet, amb un respecte i una adoració cap a una dona més gran que jo. al llarg dels anys s'ha anat afermant en una amistat i una confiança que fa que les funcions siguin molt més viscudes, perquè la Gruberova, a més, és una dona que es posa molt contenta quan les coses surten bé. En el repertori belcantista hem fet parella moltes vegades, amb ella he debutat en molts papers: Anna Bo/ena, La sonnambula, Roberto Devereux, Linda di Chamounix i tenir-la al meu costat ha estat molt important per a mi, n'he après moltíssim i crec que, a més, les nostres veus empasten molt bé. -Quin clima es crea quan es comparteix escenari amb cantants amb els quaJs, a més de ser companys de feina, són amics? ¿Es pot controlar el component emocional que es té inevitablement cap aquella persona? -Quan s'està a l'escenari un s'ha de transformar en aquell personatge que està re presentant i veure en l'altra persona el personatge que encarna. Però quan s'hi afegeixen anys d'amistat, de relació personal, a vegades un està tant pel seu personatge com per com està cantant i fins i tot encara més preocupat. L'ideal, però, seria sortir a l'escenari i no veure l'Edita, o la Mariola, sinó el personatge, per centrar-se només en la feina. Tanmateix, el cap dóna per a molt i les emocions hi entren inevitablement. -¿S'identifica amb els seus personatges? - Jo m'haig de creure els personatges, perquè és l'única manera d'arribar al públic, ja que si no la gent veuria a l'escenari el Josep Bros cantant l'Edgardo i jo vull que la gent vegi I'Edgardo. -Quin procés segueix per ficar-se en el personatge, n'hi ha prou de fer-se seva la música? -Fa poc vaig tenir l'oportunitat d'anar RETRAT i.\li()l!i!f;i No ÉS NOMÉS L'HEROI BELCA.NTISTA QUE TOTA DIVA VOLDRIA TENIR COM A COMPANY VOCAL A L'ESCENA. J OSEP BROS ÉS, A MÉS, UN ESPÒS LLIURAT I UN PARE DE FAMÍLIA DEVOT. LA SEVA D ONA - LA SOPRANO MAru.A. GALLEGü- I ELS SEUS DOS FILLS L'ACOMPANYEN SOVINT E N ELS SEUS VIATGES I NO ÉS DIFÍCIL TROBAR-SE'L - QUAN ÉS A BARCELONA- RECOLLINT ELS NENS A LA SORTIDA DE LES LLIÇONS DE MÚSICA. FILL DE PASTISSER, DURANT UNS ANYS VA COMBINAR ELS ESTUDIS DE CANT AMB LA DURA FEINA AL FORN, PER AJUDAR E J EL NEGOCI FAMILIAR. LLARGUES HORES DE MATINADA DEDICADES A E NDOLCIR LA VIDA DELS NOMBROSOS I FIDELS CLIENTS DE LA PASTISSERIA, DE BEN SEGUR HAN INFLUÏT PERQUÈ E N EL SEU OFICI ACTUAL LA BONA COMBINACIÓ D'INGREDIENTS FACI DE LES SEVES CREACIONS PRODUCTES EXQUISITS. UNA FÓRMULA QUE EN ELL CONTÉ : LA PERSEVERANÇA I EL RIGOR EN LA FEINA, LA DOLÇOR DEL SE U TIMBRE , L'AFECTIVITAT QUE EL CONNECTA AMB ELS SEUS I LA PASSIÓ D' UNA VOCACIÓ. A.. BOFILL. a l'ESMUC a una trobada amb els estudiants i parlàvem d'això. L'òpera no és només agafar una partitura i aprendre la Uetra i quatre notes. S'ha d'arribar a desgranar tot. Un s'ha d'impregnar de tot el que ofereix l'òpera: el seu moment històric, polític i cultu ral i, si pot set~ fins i tot conèixer quin moment vital travessava el compositor quan va compondre aquella òpera, perquè això pot donar moltes pistes a l'hora d'entendre què el va inspirar per expressar un clima de tristor o de passió. Tot això es pot reflectir en la feina, perquè la música -segons el meu parer- és el darrer que s'aprèn i de fet és el més fàcil, ja que el solfeig ja fa anys que l'hem estudiat. A mi m'interessa molt més aprofundir en el text, en cada paraula, a donar el pes vocal just a cada intenció per anar creant la meva interpretació, sempre amb molt de respecte, ja que entenc que hi ha gent a qui li agradarà i gent a qui no. Quan ets a l'escenari, el que menys compta és la veu, aquesta ha d'anar sola, perquè allà davant de tot el públic hi ha tantes coses més a part de la veu... Pot ser que passi un imprevist a escena o que aquell dia el mestre porti un temps més lent i has de saber sortir del pas; són moltes innuències externes que ~an que tu no el puguis centrar en Ja veu. Es com quan un condueix, un només estarà preparat per conduir quan pugui fer tot el que cal amb nuïdesa, sense haver d'estar pendent de posar les marxes, ets intetmitents ... , coses que han de sortir d'una manera automàtica. -De la mateixa manera que l'Edi ta Gruberova va ser un punt de referència per a vostè qunn començava, ¿sen t la responsabilitat de l'experiència quan es troba amb cantants més joves, com pot ser el cas de la Mariola Cantarero? - Amb la Mariola ja fa set anys que ens coneixem i sí, és cert que entre nosaltres hi ha un feeling especial. EUa sempre diu que li agrada molt la meva manera d'entendre el cant i que s'hi troba molt cò- moda, però la veritat és que eUa també té facilitat i ho transmet. Sempre hi ha persones que t'influencien, t'ajuden, et fan créixer més, i n'hi ha d'altres que et fan patir per tu i per eUs. Quan tens una certa tt·anquil·lítal i a més hi ha afinitats, tot flueix d'una manera més natural. Recordo una Anna Bo/ena amb l'Edita a Munic; mentre érem fen t el duo, vaig sentir que realment estàvem tots dos sols, que no bi havia ni públic ni músics ni res més; aquests moments són incre'tbles. O per exemple, cantar amb la June Anderson a mi sempre m'ha fet sentir que estic amb la Lucia en persona i això et motiva molt més i fa que arribis millor al públic. Perquè el que es transmet és precisament el cúmul de sensacions i sentiments que es tenen quan es canta i que en definitiva poden fer que el públic quedi bocabadat. - Cantar amb la seva dona, la Maria Gallega, llavors... -No hi ha paraules per descriure-ho. Recentment vam tenir l'oportunitat de fer un concert de sarsuela que ha sortit editat en disc i va ser preciós. Jo amb la Maria ja hi havia cantat fa temps. De fet. ella va començar a cantar abans que jo, molt jove. Vam cantar junts Falstaff, algun concert i un Faust que sempre recordem com el "nostre Faust" perquè va ser preciós. Poder viure noves emocions amb aquest concert de sarsuela és quelcom màgic i ho volem repetir més endavant per tal que ella pugui anar fent coses amb tranquil·lítat, ja que és molt complicat compaginar la vida fami liar amb l'artística. Jo intento no estar més de dues setmanes sense veure la meva fam ília, és una cosa que vam decidir des dels inicis i ho portem prou bé. Jo necessito molt ta Maria, és l'extensió de la meva oïda a la platea, és una de tes persones que miUor coneix la meva veu i ha seguit més de prop el meu desenvolupament. ja no només com a persona, sinó com a artista. Quan ella va deixar en certa manera la seva can era va ser perquè la nostra prioritat sempre ha estat la nostra relació de parella i la nostra voluntat dc formar una família i crec que les coses en el nostre cas han sortit de fmma natural, tot ba vingut propiciat pel que necessitàvem per ser feliços. Avui dia, en q uè tot es fa amb presses, només que la gent es prengués la vida d'una altra manera, ni es parlatia d'estrès ni hi hautia tants pro- ~ C blemes personals. 272 - ¿Alguna vegada ha dubtat de les seves possibilitats com a can tant líric? - Gràcies a Déu no. r dic '·gràcies a Déu" perquè hi ha tants companys que passen moments de crisi que només puc estar agraït. ja sé que també he treballat molt dur i m'hi he esforçat molt. però hi ha tantíssima gent que treballa igual que tu o més i no acaba de tirar endavant..., i sense que hi hagi un perquè. Això ho tinc molt present i em fa tocar molt de peus a ten a. Jo no deixo mai de treballar ni em relaxo i no m'he deixat emportar per l'èxit, encara que haig dc d ir que tot han estat satisfaccions, en la meva carrera. Sempre he pensat que tots tenim moments dificils a la vida i això -en el cas d'un cantant- es reflecteix inevitablement en la veu. jo sempre he buscat anar a l'arrel del problema quan m'he vist més en baixa forma, per poder-ho solucionar. - ¿La feina de cantant és també una vocació? -Evidentment, aquesta professió s'ha de viure des del cor. Avui dia la joventut viu molt precipitadament, volen tenir tots els problemes resolts, començat· a fer carrera de seguida i guanyar molts d iners. Però un s'ha de preocupar en pr·imcr lloc per fer bé la seva feina. Un ha de saber renunciar a certes coses si realment li agrada el que fa. Jo hi ha vegades que m'he descuidat fins i tot de cobrar en marxar d'un teatre! Naturalment que un s'ha de guanyar la vida, però en primer lloc un _3_5 _ _ s'ha de sentir rcaützat, per ser feliç. 4 275 1.1.11tjlt1t(l PR E eR fT 1e A I EL MES DE JUNY, A L'ABAST DE RICARD LAMOTE DE GRIGNON 'El Càntic dels càntics' s'estrena a 11Auditori Finalment s'estrena l'obra pòstuma de Ri card Lamote de Grignon (1899-1962) El Càntic dels càntics, un fet que encara que tardà, fa justícia a una de les grans obres del repertori simfònic català del segle xx. Llàstima que aquesta estrena es produeixi tardana en el context històric i pràcticament deslligada de la temporada de concerts de l'O BC amb una sola audició, el6 de juliol. r per MERCEDES CONDE PONS TEMPORADA OBC. Gratiniano Murcia, percussió. inés Moraieda, contralt. Josep Mi· quei Ramon, barrton. Cor de Cambra dei Palau. Dir.: Salvador Brotons. Borgunyó, Martf· nez Comin, Lamote de Grignon. L'AUDITORI. SALA PAU CASALS. 6 DE JULIOL DE 2007 (21 h). icard Lamotc de Grignon va morir invocant "Montserrat, El Càntic!", tres paraules que pronunciades abans del seu darrer sospir prenen encara més relleu a l'hora d'explicar la significació que aquesta gran obra coral i orquestral va suposar per al seu creador. El Càntic dels càntics lé com a títol el mateix de l'obra que el va inspirar: un dels llibres sapiencials de l'Antic Testament, atribuït antigament a Salomó, conegut com a "Càntic dels càntics". Com succeeix amb la totalitat dels textos bíblics, la diversitat d'interpretacions que sobre aquest llibre s'han fet és nombrosa. Tant pot ser considerat des d'un punt de vista místic com el diàleg idíl·lic entre Déu i el poble d'Israel o de Crist i l'Església, com pot ser considerat d'una manera més terrenal com un diàleg dramàtic entre l'espòs i l'esposa. En totes ducs interpretacions. la temàtica amorosa és present i el condicionant de sagrat hi és absolut. Ricard Lamote de Grignon va dedicar el seu personal El Càntic dels càntics a la seva dona Montserrat Coll, companya dc tota una vida en què el matrimoni cristià -tots dos eren uns ferms creients- va ser la base de la seva existència en comú. És per aquest motiu que avui - i gràcies a l'exhumació d'una obra encara inèdita- les darreres pa raules de Lamotc de Grignon prenen encara més consistència. El Càntic dels càntics no és la primera obra d'inspiració religiosa o bíblica dc Ricard Lamote de Grignon. Arran dc la seva fe i fo1ma de vida, l'experiència religiosa i l'aprofundiment espiritual el van acostar a aquesta temà- R 36 276 tica en diverses ocasions, una expeliència que va prendre cos amb obres com Epitalami (1945), L'aire daurat - sobre poemes xinesos-, Sant Lluch, i sobretot e l poema sim fònic Enigmes, basat en l'Apocalipsi de sant Joan i Premi Ciutat de Barcelona l'any 1951. El Càntic dels càntics es podria definir com un epitalam i per a con tralt, baríton, cor mixt i orquestra. Ricard Lamote de Grignon va treballar-hi entre el 1959 i el 1961, tot donant per acabada la reducció a piano el 2 d'octubre de 1961. Un cop iniciada l'orquestració. només va interrompre el treball per assistir a Cadis a la interpreta· ció de l'Atlàntida de Manuel de Falla, acompanyant el seu amic i col·lega Eduard Toldrà. En tomar se sentí malalt i la mort li sobrevingué el febrer de 1962, el mateix any en què la música perdria també Eduard Toldrà, tots dos peces claus de l'Orquestra Ciutat de Barcelona, avui dia OBC. Com que l'orquestració havia quedat incompleta, es va cercar algú que pogués fer-se càrrec amb rigor d'acabar-la. L'any 1981 el mestre Manel 0 1tra va donar forma definitiva a la partitura, que es podrà escoltar finalment a L'Auditori. Musicalment, El Càntic dels càntics és d' una importància cabdal, ja que suposa la darrera gran obra dc Ricard La· mote de Grignon, en què es poden trobar tant les arrels simfòniques cata lanes com les inlluèncics d'un llenguatge més actual. Hi conviuen el modernisme d'influència paterna -en joan Lamate- i un llenguatge propi emmarcat dins del noucentisme però obert també a in Ouències contemporànies dels anys q uaranta i cinquanta, en el camí de la lliure tonalitat. A més d'aquesta estrena important, cal fer esment de les dues obres que configuren la primera part del programa. D'una banda, s'interpretarà L'Aplec del sabadellenc Agustí Borgunyó (1894), emigrat de ben jove als Estats Units, on desenvolupar una gran tasca com a compositor. Tot i estar lluny de la seva terra, compongué més de 150 sardanes, prop de 30 obres corals i cultivà una gran diversitat de gèneres, des de l'opereta fins al ballet. L'Aplec és una obra breu en la qual s'evoca Catalunya, tot i que la seva música no es pot qualificar com a pròpiament catalana o popular; es tracta més aviat d'una festa camperola de gran expressivitat. D'altra banda, s'interpretarà el Concert per a percussió i orquestra de Fèlix Martínez Comín, una obra en quatre moviments que evoca les quatre estacions de l'any i conté una gran varietat d'instruments de percussió: campanes. vibràfon, timbales i glockenspiel. La versió que es presenta a L'Auditori és una inshumentació per a orquestra de Salvador Brotons, estrenada a Yancouver el2006, ja que L'original és una Suite per a percussió i cobla. OPERES Andrea Chénier " Diari d'un desaparegut Hangrnan, Hangman! Bot.rí, bot.rí! Tbe Tcnvn of Greed La Cenerentola Elektra •· ~''li'*''';' PREcRfTicA 1 EL MES DE JUNY, A L'ABAST Integral dels 'Concerts de Brandenburg' Sigiswald Kuijken La integr·aJ dels Concerts deBrandenburgde J. S. Bach arriba novament al Palau de la Música de la mà d'una de les formacions d'esti l anti c o historicista més reconegudes mundialment PALAU 100. La Petite Bande. Sigiswald Kuijken, viola, violoncel da spal/a i director. Bach. PALAU DE LA MÚSICA. 5 DE JUNY DE 2007 (21 h). ls Concerts de Brandenburg ocupen -en l'extens catàleg del compositor alemany- els primers llocs en la llista d'obres més conegudes i més interpretades. Escrits durant el període que comprenen els anys 1718 i 1721, mentre treballava com a mestre de capella de la cort de Coethen, els va dedicar a posteriori al marcgravi -títol nobiliari alemany que equival al de príncep i que té com a atribucions el govern militar d'una marca o provínciaChristian Ludwig de Brandenburg, fill del Gran Elector. que dirigia una petita E RMC 272 orquestra a Berlín. És per això que el conjunt de sis concerts es coneixen amb l'apel·lació de Branden burg. La Peti te Bande va ser fundada l'any 1972 per Sigiswald Kuijken amb vistes a fer un enregistrament de Le Bourgeois Gentilhomme del compositor francès Lully. L'orquestra porta el nom precisament de l'orquestra que el mateix Lully dirigia a la cort del rei Lluís XIV. Des de llavors la seva activitat concertística i en estudi ha estat dc vital importància per a la recuperació del repertori barroc -francès, alemany i ita- lià- amb criteris d'època . Sigiswald Kuijken pertany a la generació de grans músics i directors com Gustav Leonhardt. Frans Brüggen i René Jacobs, que encetaren una important tasca de revisió de la interpretació del repertori dels segles XVlJ i XVlJJ. En aquest sentit, l'any 1969 presentà una nova tècnica violinística adequada a la manera històrica com es tocava el violí barroc, que consisteix a no posar l'instrument sota la barbeta. i de la qual va ser mestre al Conservatori de l'Haia del 197 I al 1996. UOBC i l'Orfeó Català rescaten Das Paradies und die Peri de Schumann UOBC i I'Ül'feó Català es retroben al Palau amb un nombrós grup de solistes vocals, entre els quals destaquen Ja mezzosoprano Bernarda B'ink i el tenor Werner Oure, per interpretar un infreqüent oratori de Roberl Schumann sota la direcció de l'holand ès Daniel Reuss, especialista en direcció coral. PALAU 100. Orquestra Simfònica de Barcelona i Nacional de Catalunya. Orfeó Català. Carolyn Sampson, Letizia Scherrer, sopranos. Ber· narda Fink, mezzosoprano. Werner Gure i Maximillian Schmitt, tenors. Mathijs van der Woerd, baríton. Michael Volle, baix. Dir.: Daniel Reuss. Schumann. PALAU DE LA MÚSICA. 14 DE JUNY DE 2007 (21 h). L 38 278 ' interès de Robert Schumann per cultivar tot tipus de gèneres musicals el va portar a elevades quotes d'excel·lència en l'àmbit de la música per a piano. ellied, Ja música de cambra i la simfònica, però també l'acostà a la desil·lusió en l'àmbit de Ics grans creacions corals i en les reincidents temptatives en el gènere operístic, que només va veure consumades - tot i que sense l'èxit merescutamb la seva òpera Genoveva . Abans d'això, un text de Byron -El corsarii l'antològic Faust de Goethe. van passar per Ics seves mans, però sense assolir-hi les expectatives inicials. Un dels textos en què Robert Schumann va parar atenció com a possible tema per a una òpera és l'extens poema Lafla Rookh del poeta irlandès Thomas Moore. De la mateixa manera que la història orientalitzant i romàn- tica de la princesa Lalla Rookh va assolir un gran èxit en Ja versió narrativa de Thomas Moore, Robert Schumann va poder gaudir del reconeixement del públic, tot i que massa fugaçment. Schumann transformà en oratori el text dc Moore, amb el títol Das Paradís und die Perí, que en la seva traducció té I'inconve nient dc no trobar equivalent per a la paraula peri. El Paradís i la peri vindria a ser una aproximació a un títol que té en la parau la peri la referència a una figura del folk lore persa. Una peri és una figura fantàstica, etèria, a mig camí entre el component èlfic i l'angèlic, més propera a la fada, fruit de la unió d'un àngel caigut i un mortal, a la qual no li és permès traspassar les portes del cel. La història narra els esforços d'un d'aquests éssers per aconseguir la redempció i així accedir al Paradís. Malgrat que l'objectiu inicial de Schumann era compondre una òpera, els fracassos acumulats amb les anteriors temptatives el van predisposar per fer del text una obra de concert, un oratori, per la qual cosa és necessari obviar les connotacions bíbliques amb les quals aquest terme sempre ha estat referit. Tot i les felicitacions del mateix Richard Wagner per l'obra concebuda i les positives crítiques rebudes en la seva estrena, l'obra -estrenada a la Gewandbaus de Leipzig el1847- va caure aviat en l'oblit immerescudament, considerada démodé i massa arrelada en el romanticisme. Das Paradies und die Perí conté el millor Schumann simfònic i demostra àmpliament la seva capacitat de generar fluïdesa entre les parts, connectant fàcilment els recitatius amb les àries i parts corals. I PR E eR fT 1 e A l ,1,ii()lf;it(l EL MES DE JUNY A L'ABAST Vetllada poeticomusical entorn de la Generació del27 El cicle de Cant Coral a UAuditori clou la temporada de concerts amb dos programes de gran interès. Uun està inclòs en la temporada de concerts de l'O BC i presenta l'estrena d'El Càntic dels càntics de Ricard Lamote de Grignon, l'altre -aquí referit- és una vetllada poeticomusical entorn dels poetes espanyols i catalans de la Generació del27 i els compositors que es van inspirar en els seus versos per musicar alguns dels poemes proposats. CANT CORAL A L'AUDITORI. Cor de Cambra de l'Auditori Enric Granados de Lleida. Enric Arquimbau, rapsode. Dir.: Xavier Puig. L'AUDITORI (SALA MARTORELL). 9 DE JUNY DE 2007 (18 h). E n el programa trobarem poemes de Joan Salvat-Papasseit, Fedetico García Lorca, Salvador Espriu, Miguel Henuindez i Màrius Torres, alguns posats en música per compositors d'estils tan heterogenis entre ells com els catalans Xavier Sans, Bernat Vivancos, Josep Lluís Guzmím-Anlich, Carles Gumí, Josep Prenafeta i el finlandès Einojuhani Rautavaara, La proposta resulta interessant pel que suposa l'audició dels poemes en dos formats -declamació i cant- i per dues formacions ben diferents - un rapsode i un cor mixt de cambra-, com també pel que implica la contraposició del text nu del poeta amb la nova visió aportada pel compositor. La llista dels poemes posats en música comprèn dos poemes de Joan Salvat-Papasseit amb música de Xavier Sans (Poema sense acabar i Vetlla, revetlla), tres poemes de Federico García Lorca musicats per Einojuhani Rautavaara (Canción de jinete, La /una asoma, Malagueña), Escíl·la i Dansa grotesca de la mort de Salvador Espriu amb música de Bernat Vivancos; El sol, la rosa y el niño de Miguel Hemandez amb música de Jo- sep Lluís Guzman-Antich, i dos poemes de Màrius Torres amb música de Carles Gumí (Melangia) i Josep Prenafeta (Molt lluny d'aquí). El Cor de Cambra de l'Auditori Enric Granados de Lleida, sota la direcció del català Xavier Puig, juntament amb la important aportació del rapsode Enric Arquimbau són els responsables d'aquesta vetllada de poesia i música. La formació coral lleidatana, creada ara fa deu anys, segueix una intensa activitat concertística que l'ha portat a interpretar les grans obres del repertori coral, entre les quals destaquen la Vuitena Simfonia de Mahler i la Novena Simfonia de Beethoven a L'Auditori de Barcelona. Col-labora sovínt amb altres formacions corals catalanes i és cor litular de l'Auclitori Enric Granados de Lleida. Xavier Puig, natural de Cervera, és el director titular del cor Ueidatà des del 2002. Després de cursar estudis a la seva ciutat natal, a Badalona i Barcelona, va estudiar direcció d'orquestra a Viena sota el mestratge de Leopold Hager, entre d'altres. Ha estat director assistent de la JO NDE i l'O BC i ha estat convidat per les orquestres Nacional d'Espanya, Simfònica de Pamplona, Cambra d'Andorra, Simfònica de Còrdova i Simfònica del Vallès. Agost ~'i:dNICERT INAU&URAL . ,..,v .... -4 ... Bouzlov, violoncel k\~Jlra,t:and!ll!r 2 Ghlndln, piano 4 718 ~untre Slmfltnlca J. Carbonell de lea Terres de Lleida Pollsh Chamber Oraritï'a u -PIL, Liz Mc Comb ledfordehlre C. Youth Orcheetre 1& 18 19 23 2512& ¡ • ......... ê =::.:=. :c-...= HOMENATGEAJGAOUIJI. . . Cobla Mediterrània Orquestra CameretaiXI TOT IEETHOYIN, integral per Ensemble Exploretlona; ROel CONCERT FAMILIAR, Pt rcumania MUZSIKAS; Roel Dleltens, violoncel JORDI SAVALL, Orient Occident i<~ ': '''j /' ~ VL~N ~ _o_··-- ~- <i.f~< __.,. ." ~e 272 141fj1Jiif;i PRECR(T I CA I EL MES DE JUNY, A L'ABAST 'MANON' I 'THAÏS' DE MASSENET A la recta final de la temporada liceística Les on ze representaci.ons de Manon de Juies Massenet posaran 11 definltivament a la temporada que el Uceu ha dedicat d'una manera generosa a aquest personatge literari i operis tic. per J . COMELLAS aurà estat un autèntic festival d'un notable interès. que clou el títol més substanciós del seu prolífic autor: vinti-quatre composicions líriques. Autor del qual. cavalcant en les dates. hom podrà gaudir d'un altre títol, Thais, en aquest cas en versió de concert, òpera deu anys més jove. del mateix any ( 1894) que Le por/rail de Ma non. Som davant de dues obres que tenen en comú centrar-se en sengles personatges femenins marcats per una existència voluptuosa alhora que en el contrast de corresponents processos de redempció per efectes dc l'amor. És un tipus dc personatge pel qual, com ja vàrem comentar, el compositor francès va sentir una gran predilecció. No insistirem en l'argument de Manon, enca ra que cal referir-se a detalls diferenciadors respecte de les anteriors vers ions que acabem de veure. En aquest sentit, remarquem la reclusió, molt fugissera, de Des Grieux en un monestir, la presència força destacada del seu pare, el menor pes dels pretendents nobles de la protagonista -sobretot respecte de l'òpera de Puccinii la mort d'aquesta camí de l'Havre, el conegut port de 01mandia. Manon és l'obra més reeixida de JuIes Massenet: hi vessa d'una manera magistral el millor de la seva capacitat per crear clímaxs lírics exultants, amb un domini exacte de la inspiració melòdica i amb una capacitat superlativa per dibuixar estats anímics. Massenet tenia una consciència precisa que H RMC 272 havia de servir la personalitat i els climes emocionals de cada personatge en la seva evolució al llarg de l'argument, però alhora també tenia molt clar que havia de fer-ho amb recursos d'alta volada lírica, amb aquell domini del meIodisme ric i precís al quals ens acabem de referir. Per això Ma non és sobretot una òpera d'una gran bellesa, perfecta en la seva estructura i en Ja seva concepció. Thais participa de característiques fins a cert punt semblants. encara que llastades per un argument insostenible des del punt de vista dramàtic, basat en una novel·la exactament coetània (1890), del Nobel francès Anatole France. La protagonista és redimida per l'amor entre carnal i espititual d'un amic, des de pressupòsits de misticisme religiós: com es pot veure, una mélange h·uculenta i efectista. Com en Manon, l'heroïna acaba morint en braços de qui l'ha salvada per la via dc l'amor: d'un amor esdevingut d'aquesta manera també impossible. La manca de conseqüència dramatúrgica justilïca en part que s'ofereixi en versió de concert, encara que a la fi això sempre acaba transmetent un inevitable deix d'insatisfacció. També aquí les constants creatives del compositor francès, aquell melodisme tan ric, pur i elegant, es mostren d'una manera generosa, i l'exemple més paradigmàtic és l'intens interludi entre l'escena primera i segona del segon acte. una parcel·la que ha estat tan divulgada amb el títol dc Meditació, amb la qual el compositor expressa el procés de conversió dc Thaïs. Dos repartiments dc gran nivell ser- viran aquestes propostes. Pel que fa a Manon hom podrà disfrutar de la presència, en primer repartiment, del tenor de moda, el mexicà Rolando Yillazón, que se les haurà, en el duel interpretatiu, amb una altra artista de carrera gran i molt ben administrada, l'exqujsida soprano francesa Natalie Dessay. El baix baríton nord-americà Samuel Ramey -un historial impressionant- completa el trio de '·noms" en el paper de comte Des Grieux, amb Manuel Lanza -molt temps absent del Liceu- com a Lescaut. Esmentem que en el segon repartiment hom podrà comptar amb una artista tan rellevant com lnva Mula. ' alh·e gran al·licient és el debut al nostre teatre del director burgalès Víctor Pablo Pérez, amb una trajectòria en el camp simfònic d'un considerable relleu tant al capdavant de la Simfònica de Tenerife com de la de Galícia. La producció de I'English National Opera -pot tenir connotació de cost discret-. Ja signa David McVica1~ un realitzador ben valorat en el context europeu amb crite1is dramatúrgies rupturistes. Pel que fa a Thaïs, dos dels més destacats cantants nord-americans del moment, el baríton Thomas Hampson i la soprano Renée Fleming encapçalen el repartiment en els papers dels dos amants AthanaeJ i Tbaïs, amb Josep Bros en un paper de menor relleu, juntament amb Stefano Palatchi. Es veuran agombolats per un altre director prestigiós, el britànic Sir Andrew Davis; un músic amb una trajectòtia en la qual figura la direcció del Festival de Glyndeboume, de L'Òpera de Chicago, la vinculació perllongada al capdavant de la BBC Symphony Orchestra, les actuacions al Festival de Salzburg, etcètera. L MA NON de Juies Massenet. Llibret: Henri Meilhac i Philippe Gi llet (basat en la novel·la L'histoire du chevalier Des Grieux et de Manon Lescautd'Antoine-François Prévost). Rolando Villazón. Natalie Dessay. Samuel Ramey. Manuel Lanza. Marisa Martins. Francisco Vas. Stefano Secco. lnva Mula. Joan Martln-Royo. Lluís Sintes. Orquestra i Cor del Gran Teatre del Liceu. Dir. musical: Vlctor Pablo Pérez. Dir. escènica: David McVicar. Producció: English National Opera. LICEU. DEL 21 DE JUNY Al9 DE JULIOL DE 2007. 40 280 THATS de Juies Massenet (en versió de concert). Llibret: Louis Gallet (basat en la novel·la homònima d'Anatole France). Renée Fleming. Thomas Hampson. Josep Bros. Stefano Palatchi. Sandra Pastrana. Marina Rodríguez Cusi. Orquestra i Cor del Gran Teatre del Liceu. Dir. musical: Sir Andrew Davis. LICEU. 51 8 DE JULIOL DE 2007. PA S S A TEMPS i ,l,(i(j(f.j!f;l Música per EDUARD V. PATSI encreuada Mús ica encreuada de maig 2007 (núm. 271) Horitzontals. 1. Compositor català, autor de l'òpera La Dueña. Poc fet. 2. Compositor basc, autor del poema simfònic La Valse. Atrau el ferro. 3. Abraham Mendelssohn, pare del famós compositor. Se'n va cap a Barranquilla. Una timbala des de l'or· gue. 4. Nureiev o Nijinski. Kórsakov, del revés. Darrere el títol de la simfonia i abans del número de catàleg. 5. Amadeus Mozart. Els límits de l'Erik (Satie, és clar). Li tinc ràbia. mania. fòbia i s'esmuny per l'li vertical. 6. Luigi. compositor italià del segle XX. 7. Les quatre primeres notes d'un ora pro novis. Pàtria de l'Espriu (sense S) 8. Senyor minimitzat. El "de Aragón" és un famós diari que s'esmuny pel 9 vertical. Do major. 9. Simultaneïtats sonores. La sonora és famosa. 10. Planta medicinal indicada per posar als dits si te'ls enganxa la tapa del piano (del revés) . La majo1·. Per posar en marxa la cadena de música . 11. Astre a una distància d'un to de Fa. Antic instrument, germà de la trompa, fet amb ullal d'elefant. Verticals. 1. Compositor català, autor de l'òpera Goyescas. Antonio Salieri. 2. Vanessa, gran violinista pop (fent la vertical). josep Sancho, compositor català de la Garriga (va ser mestre de capella de la catedral de Barcelona). 3. Catàleg de les obres de Vivaldi. Una batuta. A un to de Si. 149 romans. 4. Instrument en01me, entre oboè i fagot, utilitzat per Richard Strauss a la Simfonia alpina. 5. Cantant de la movida espanyola nascuda a Mèxic. No l'encerto. 6. Ravel, Ruera o Respighi. 999 romans o nota musical fent la ve rtical. Animal can taire. 7. Anunciaràs que plegues, com alguns directors d 'orquestra. Una batuta. 8. Musical català amb música d'AJ. bert Guinovart (tres paraules). Nota musical fent la vertical. 9. Mig ball mig eròtic. Dansa francesa convertida en programa esportiu. La major. 10. Els límits d'en Rubinstein. Aeroport parisenc. Abans del "rien de rien" de l'Edit Piaf. 11. Que el govern català nomeni un conseller de la Música. Emissió de sons a partir de l'acció de les cordes vocals, si és amb bon gust, millor. Solucions en e l número següent. sidokus.com Instruccions: Per resoldre el sidoku cal posar en cada casella una nota musical (Do, Re, Mi, Fa, Sol, La, Si), tenint en compte que les set notes han d'aparèixer en cada columna, en cada fUa i en cada zona (una zona queda delimitada per vores més grui>-"Udes). Les notes que ja estan posades són pistes que ajuden a completar aquesRE FA Ml SOL Sl DO LA ta particular composició musical. Tencara hi ha una altTa pisDO Ml RE LA FA SOL Sl ta: si s'interpreten les notes que hi ha a les caselles ombrejades Sl SOL LA DO Ml FA RE (en ordre: d'esquerra a dreta i LA RE DO FA SOL Sl Ml de dalt a baix) sonen els primers icompassos de la peça musical SOL DO Sl Ml RI! I.A FA que s'indica al peu del sidoku. FA Sl SOL RF. LA Ml Ml LA fA DO RE SOL Sl DO Sidoku de maig 2007 (núm. 271) Ítaca (Lluís Llach) Solucions en el número següent. FA RE :RM-C 272 LA SI r- SI SOL LA FA DO SOL FA RE ,_ SI SOL LA DO <"" ".sidokus.com> funy (Juli Garreta) 41 281 i·I(Jfi•(J FRANCESC TAVERNA-BECH Música instrumental a solo Miquel Farré, Peter Bacchus, David Sanz, Blai Soler, Joan Padrosa i Suzana Stefanovic. LIVE RECORDINGS. ARS HARMÒNICA. E ls discs en directe tenen una suma d'avantatges i inconvenients. L'avantatge és la frescor i espontaneïtat de les gravacions, i el desavantatge, a vegades el so. no sempre de la qualitat desitjada, i percebre com algun passatge. d'haver-se fel en estudi, hauria pogut tenir més perfecció interpretativa. Des de l'impressionant Arabesc fins a la Cançó del raval, de l'obra Camins Somorts, interpretats per Miquel Farré i la inspirada versió d'El can 1 dels ocells, que és la que toca Padt·osa, ens fatien apostar per un compositor fonamentalment pianístic, però tant les obres per a violí, Quatre soliloquis, tocades per Blai Soler, com Absències que Suzana Stefanovic desgrana al violoncel, ens demostren que Taverna posseeix també la clau JESÚS RODRÍGUEZ PICÓ El paradís de les muntanyes ÒPERA DE CAMBRA SOBRE LLIBRET DE MIQUEL DESCLOT. Barcelona Modern Project. Dir.: Marc Moncusf. COLUMNA. ! CD. 54 MIN. A mb aquest enregistrament, Jesús Rodríguez Picó assoleix l'anhelat objectiu de mostrar una obra pròpia d'una certa envergadura: una òpera de cambra de gairebé seixanta minuts de du- rada per a conjunt instrumental i cinc solistes vocals. Coneixem l'interès especial del compositor barceloní pel gènere operístic, i en aquest Paradís de les muntanyes, hi reconeixem l'estil caracterís- Thba i electrònica OBRES DE FERRARI, MARÍN, GARZÓN, ZAMPRONHA, SIGAL, LEWIN·RICHTER I NONO. Jesús Jara, tuba. ARS HARMONICA 163 (SÈRIE PHONOS). 71 Ml N., 2006. ol·lccció dc peces per a tuba i música electrònica de recent, excepte Posi-Prae-Ludium núm. 1 de l'italià Luigi Nono, creació -entl'C els anys 2003 i 2004- que demostren que aquest tipus d'estètica i llenguatge musical, nascut a mitjan segle passat. és lluny de. com alguns diuen. haver-se esgotat i abandonat. C La gravació presenta noms i obres de compositors actuals d'origens diferents (Mèxic, Ar· gentina. el Brasil, Espanya) i com a colofó de la llista, l'obra anteriorment esmentada de Luigi Nono, potser com a reconeixement i homenatge a aquest compositor cabdal de la segona meitat del segle xx. tant per les seves aportacions íntima d'aquests instruments. Són igualment remarcables Horitzó i tres estrofes per Peter Bacchus a la flauta i Croquis per David Sanz a la guitarra. La major part dels enregistraments han estat fets en directe per Catalunya Música. Ja era hora de comptar an1b un disc dedicat íntegrament a la música de Francesc Taverna. En discos d'Avuimúsica d'obres dc compositors catalans ja podíem trobar Sextet de setembre pel Grup XXI i un magnífi c i recomanable Temperaments pel duo de violoncel i piano Mothatu-Coma. També dues obres per a dos pianos i piano a quatre mans han estat interpretades en discs diferents pels germans Pérez Molina, Geminis, i pel duet Eulàlia i Ester Vela, De la lluna i altres imatges. La llista no és exhaustiva. però caldria engrandir-la i editar unes magnífiques versions per a orquestra de Les nits i Estampes 1 que l'O BC va oferir dirigides per Rumen Gamba i Franz-Paul Decker, respectivament. En la ''literatura" que acompanya el disc no es parla ni de les dates de composició ni d'interpretació de les obres. Cal recórrer a la biografia de Francesc Tavema per aclarir la majoria d'aquests detalls. En canvi, és molt remar·cable una explicació al voltant de les seves obres, a manera d'introducció. del mateix compositor, i interessant el paral·lel que Albert Sampablo fa de l'obra de Taverna dient que sens dubte és "el tic de Rodríguez Picó. equilibrat i expressiu, melodiós i inteJ.Iigible, un llenguatge musical que assimila les influències de l'entorn i que les afegeix a una sensibilitat de base amb la millor de les intencions, que és l'enriqu iment i el creixement. El producte discogràfic, editat per Columna Música, és l'última conseqüència de la fruc tífera col·laboració de l'autor amb l'ensemble Barcelona Modem Project i el seu director, Marc Moncusí. A l'experiència i qualitat interpretativa dels seus membres, en aquesta ocasió s'hi han unit cinc veus solistes joves però de solvència reconeguda al nostre país: Francesc Garrigosa. Lluís Sintes, Marta Mathéu, Gabriel Blanco i Antoni Fajardo. Tots eUs al servei del llibret confegit per Miquel Desclot sobre una obra del dramaturg i poeta francès -i autèntic paradigma de l'artista bohemi- AlfTed Jarry. jarry satisfà amb el seu text allò que Rodríguez Picó buscava com a fonament de la seva primera òpera de cambra: "Un text al serialisme com pel seu interès en la utilització i el desenvolupament dels recursos acústics de la música electrò· nica. Són aquestes obres una música més interessada en el detalltímblic i de color. en la semàntica aïllada d'una successió de moments dinàmics o estàtics, que en el desenvolupament progressiu d'un continu melòdic/harmònic d'estructura f01mal definida i prevista. En algunes obres, la tuba, sobre la riquesa d'efectes sonors dc l'electrònica i deixant-se seduir per aquests. s'integra en el discurs per matisar, reforçar, contrastar... tot allò que es va suggerint. D'altres. més properes a l'estil que va inaugurar Bruno Maderna. plantegen un fons sonor electrònic sobre el qualla tuba desenvolupa un paper preeminent i conh<~stat de veu solista. I és en més d'una obra que es deixa en mans de la sensibilitat i l'habilitat improvisadora dc l'intèrpret gran part del material musical que la tuba ba de dur a terme/crear. Obres, com veiem, d'oJientació creativa molt diferent (encara que per a alguns, des del desinterès, puguin semblar molt iguals) executades pel talentós intèrpret, improvisador i compositor Jesús María Jara, a qui estan dedicades les obres de Ferrari i Sigal. J aime Rodriguez Pombo compositor de la nostra època més lligat a l'au noctuma i més lligat al paper malencònic com a investigador del llenguatge musical". Jordi Maluquer nMC .rx:..; Z7Z imaginatiu que situa uns personatges arquetípics en unes situacions dramàtiques allunyades del que és raonable." Albert Torrens 43 283 scherzando hon1enatge 44 284 Dibuix publicat en "Catalunya Música/Revista Musical Catalana" núm. 110, desembre de 1993 concerts BARCELONA (BARCELONÒ) 1JUNY 20 h Liceu Khovantxina de Mussorgski. Oir.: Michael Boder. 21 h L' Auditori Temporada OBC. Orquestra de l'Acadèmia Nacional de Santa Cecília. Sayaka Shoji, violí. Dir.: Antonio Papano. Rossini, Paganini, Respighi. (Segoria audició. 2 de juny, 19 h; tercera audició, 3 de juny, I I h). 19 h Pa lau OSV. Lluís Claret, violoncel. Dir.: jordi Mora. Dvoník, Schumann. Brahms. (Concerts .Simfònics al Palau). 20.30 h Liceu La voix humanine de Pou1enc i Le portrait de Ma non de Massenet (en versió semiescenificada). Dir.: Yannick Nézet-Séguin. 22 h Palau Moja Jaume Torrent, guitarra. Milan, Bach, Moreno Torroba, Albéniz, Turina. (Música als Palaus). 17 h Liceu Khovantxina de Mussorgski. Dir.: Michael Boder. 18 h Palau Orquestra Nacional Clàssica d' Andorra. Cor de Cambra del Palau de la Música Catalana (patrocinat per Fundació Caixa Catalunya). Dir.. Danie! Mestre. Mendelssohn, Brahms, Van Oijk. (Els Diumenges al Palau). 4JUNY 19 h Palau La Principal del Llobregat. Dir.: Daniel Antolí. Serra, Bernat, Oltra, Arban, Toldrà, Ros Marbà, Blay, Moraleda. (Concert de Tarda al Palau). 5 JUNY 20 h SGAE Trio Collage. Bonet, Pahissa, Gonzalez de la Rubia, Brotons, Montsalvatge. (Nous Repertoris Música XXI). 21 h Palau La Petite Bande. Sigiswald Kuijken, viola, violoncel da spalla i director. lntegral dels Concerts de Brandenburg de Bach. (Palau J00). 7JUNY 21 h Sant Felip Ne ri Ani Choying Drolma. (Únicas) . 8JUNY 19 h MNAC Clàssics BCN (flauta, violí i violoncel). Haydn, Danzi. (Música als Palaus). 9JUNY 18 h L'Auditori (Cambra)l Cor de Cambra de l'Auditori Enric Granados de Lleida. Enric Arquimbau, rapsode. Dir.: Xavier Puig. (Cicle Coral a L'Auditori). 22 h Palau Moja OrJuestra Germinans. Dir.: Daniel Mestre. Tallis, Byrd, Purcell , Standfor , Elgar, Britten, Rutter. (Música als Palaus ). 18 h Palau JONC Simfonietta. Lluís Vidal, piano. Horacio Fumera, contrabaix. Pablo Mainetti, bandoneó. Dir.: Manuel Valdi vieso. Stravinsky, Weill, Piazzolla. (Els Diumenges al Palau). 18.30 h Aten. Barcelonès Maria Florea Sitjà, violí. Alan Branch, piano. Leclait~ Bach, Mozart, Wieniawski, Bruch, Sarasate. (Associació Massià-Carbonell). 11 JUNY 19 h Palau OSV. Maribel Ortega, soprano. Jorge de León, tenor. Matteo Suk, baríton. Jin Seok Lee, baix. Dir.: Uwe Mund. Verdi. (Concert de Tarda a l Palau). 12 JUNY 20,30 h Foyer Liceu Orquestra de l' Acadèmia del Gran Teatre del Liceu. Díaz, Brotons, Cazuna, Cervelló, Benejam. (Nous Repertoris Música XXI). 13 JUNY 21 h L'Auditori (Pol.) Duet Plana-Humet. Joan Plana, violí. Jordi Humet, piano. Beethoven, Brahms, Turina, Bolcam. (Joves Intèrprets Catalans). 14 JUNY 21 h Pala u OBC. Orfeó Català (patrocinat per Fundació Caixa Penedès). Solistes vocals. Dir.: Daniel Reuss. Das Pa radies und die Peri, op. 50 de Schumann. 21 h Cotxeres de Sants Banda Municipal de Barcelona. Dir.: Domènec Gonzalez de la Rubia. Bacelms, Codina, Coduras, Roig, Eckart, Garcia. (Avuimúsica). 21 h Na u lvano w Duo Cervantes. Villa-Lobos, Piazzolla. (Fem Música). 19 h MNAC P. Fiordaliso, violí. Jaume Torrent, guitana. Paganini. (Música als Palaus). 21.30 h Palau Lolita. (Únicas). 19 h Palau OSV. Maria del Mar Bonet. Dir.: David Giménez. Cançons i obres simfòniques de la Meditenània. (Concerts Simfònics al Palau). 22 h Pala u Moja Trio Marshall. Beethoven, Weber, Motatu, Martinu. (Música als Palaus). 17 JUNY 11.30 h Pala u OSV. Maria del Mar Bonet. Dir. : David Giménez. Cançons i obres simfòniques de la Mediterrània. (Concerts Simfònics Matinals). 18 JUNY 21.30 h Pala u Misia & Adriana Calcalnhotto. (Únicas). 20 JUNY 21.30 h Pala u Carmen Linares. (Únicas) . 27 JUNY 21.30 h Pa la u Maria Bethania. (Únicas). 21 JUNY 20.30 h Liceu Manon de Massenet. Dir.: Víctor Pablo Pérez. 2 JUNY 3JUNY 10 JUNY 15 JUNY 16 JUNY RMC '272 45 285 CONCERTS 24 JUNY 17 h Liceu Manon de Massenet. Dir.: Víctor Pablo Pérez. 25 JUN Y 20.30 h Liceu Manon de Massenet. Dir.: Víctor Pablo Pérez. 27 JUNY 20.30 h Liceu Manon de Massenet. Dir.: Víctor Pablo Pérez. 28 JUNY 20.30 h Liceu Manon de Massenet. Dir.: Víctor Pablo Pérez. 20.30 h L'Auditori(Gambra) Rafal Blechacz, piano. (Temporada de Cambra a L'Auditori). 21 h Nau lvanow Filharmonja Gaudí. Música cubana i tangos. (Fem Música). 21 h MAC BA Cicle interrusciplina1i Llocs de Pas. (Avuimúsica). 29 JUNY 21 h MACBA Cicle interdisciplinari Llocs de Pas. (Avuimúsica). 30 JUNY 20.30 h Liceu Manon de Massenet. Dir.: Víctor Pablo Pérez. 21 h L'Auditori (Cambra) Mireia Vendrell, piano. (Joves Intèrprets Catalans). 21 h MAC BA Cicle interdisciplinari Llocs de Pas. (Avuimúsica). CAPELLADES (ANOIA) 2JUNY 21 h Paper de Música 1 Trío Real Cfunara. Emilo Moreno, violí. Antonio Almela, violí. Mercedes ¡ Ruiz, violoncel. Boccherini, Mozart. GIRONA (GIRONU) 8JUNY 21 h Auditori ¡ Maria Joao Pires & Ricardo Castro, pianos. Beethoven. PRINCIPAT D'ANDORRA 21 JUNY 20.30 h i Pavelló Prat Gran Orquestra Nacional Clàssica d'Andorra. Dir.: Marzio Conti. REUS (BAIX CAMP) 8 JUNY 21.30 h Teatre Fortuny 17 JUNY 19.30 h Prioral i Cor Vivaldi-~etits Cantors de Catalunya. G. Prats, contrabaix. J. Serra¡ no, batetia. Oscar Boada, piano i direcció. Vetllada de jazz. i Cor de Cambra Anton Bruckner. Josep M. Mas i Bonet, orgue. Dir.: J. M. i Mindan i Júlia Sesé. Bach, Mompou, Britten, Messiaen, Fauré, Rutter. SANT CUGAT DEL VALLU (VALLU OCCIDENTA~) 1 JUNY 22 h Teatre Auditori l Dulce Pontes. SANTA COLOMA DE GRAMENET (BARCELONU) 1JUNY 21.45 h 8 JUNY 21.45 h l LOM Piano Trio. Korngold, Turina, Montsalvatge. Can Roig i Torres l Josep Fuster, clarinet. Albert Prat, conta baix. Àngel Puig, piano. 15 JUNY 21.45 h Can Roig i Torres j Orquestra de l'Escola de Música Can Roig i Torres. Dir.: Can Roig i Torres J. Lladó. SANTA CRSITINA D'ARO (BAIX EMPORDl) 16 JUNY 21 h Església ¡ Daniel Blanch, piano. Field, Chopin, Gerhard, Nin-Culmell, Albéniz. 22 JUNY 21 h Església i Severin von Eckardstein, piano. Beethoven, Ravel, Chopin. VILANOVA I LA GELTRd (GARRAF) 22 JUNY 22 h Castell de Geltrú ¡ Maria Lluïsa Moran, piano. Debussy, Ravel, Ulhnann, Prokófiev. ' "} 40 o¡o de descompte Els subscriptors de la "Revista Musical Catalana" obtindran un 40% de descompte en la compra d'entrades a les taquilles del Palau de la Música Catalana per als concerts dels cicles Concetis Simfònics al Palau. i Els Diumenges al Palau, de la temporada 2006-07. 46 286 Cal presentar el darrer rebut de la subscrip ció. 1111111111 LA FUNDACIÓ CAIXA CATALUNYA PATROCINA EL CoR DE CAMBRA DEL PALAU DE LA MÚSICA CATALANA