Revista Musical Catalana. Núm. 273 - 274 Juliol - Agost 2007
Editorial: La cobla a l'Institut d'Estudis Catalans / PANORAMA XXI Festival Castell de Peralada. Mercedes Conde Pons / XV Schubertíada de Vilabertran. XXXVII Festival de Cadaqués. RRMC i Mercedes Conde Pons / Festival de la Porta Ferrada. Festival Joan Brudieu de la Seu d'Urgell. Festival Pau Casals del Vendrell. Festival El Convent de Blanes. RRMC i Albert Solé i Galí / Festival Grec de Barcelona. Jaume Comellas / Dietari d'un crític en excedència. Torroella de Montgrí. Antoni Batista / Mikrokosmos: Trobada general de l'SCIC. Pere Artís / Del seu affm.: Sr. Mstislav Rostropóvitx. Jaume Comellas / Cobla: Tenora, mans petites. Josep Pasqual / Tangents: Cancelleresca veu. Jordi Maluquer / Ars Subtilior: Claca. Xavier Chavarria / La recta final de la temporada a l'Auditori de Girona / En la mort de dues grans senyores de la música: Carme Bravo i Petri Palou. Jordi Maluquer i Carles Guinovart / El Fons Casals arriba a Catalunya. Núria Ballester i Valveny / Ho han dit, ho han escrit / A propòsit de... Salvador Brotons. Albert Torrens / Crítiques: Jaume Comellas, Lluís Trullén, Mercedes Conde Pons, F. Taverna-Bech, Xavier Chavarria i Josep Pasqual / Concurs Maria Canals, Concurs Manuel Ausensi. Esperat brot de la Flor d'escarabat. RRMC, Mercedes Conde Pons i Albert Torrens / TEMA De la cobla a l'orquestra / Els músics de festa major. Passat i present de l'ofici de músic de cobla-orquestra. Oriol Oller i Anna Costal / MUSICALIA Aquiles Machado. Esperit de Rodolfo d'essència llatina. Mercedes Conde Pons / Tres grans veus conegudes i un debut interessant per a Norma. Jaume Comellas / Música encreuada. Sidokus.com Eduard V. Patsi / Scherzando. Cesc / DISCOS / Revista de l'ESMUC pàgines centrals
Centre de documentació de l'Orfeó Català
Còpia permesa amb finalitat d'estudi o recerca, citant la font "Centre de Documentació de l’Orfeó Català". Per a qualsevol altre ús cal demanar autorització.
R!VISTA MUSIC ~ El Festival rec Aquiles Tot sobre la-pluja de M~~!!!?d~ rest~va~s d estiu inicia una nova etapa 'latin power' líric HI HA LLOCS MOLT POÈTICS ON ESCRIURE EL TEU NOM 11111111111111 El Palau de la Música Catalana celebra 100 anys. Col·labora en el Centenari i posarem el teu nom en una de les butaques de la Sala de Concerts. Amb l'ajuda de tots podrem gaudir, al cent per cent, de cent anys més del Palau de la Música. Aportacions des de 50 euros. www.palaumusica.org. Tel. 93 295 72 00 PALAU MÚ SICA CATALANA BARC ELO NA 1908.2008 • 4a ÈPOCA EDITORIAL PANORAMA ANY XXIV 5 6 7 ari NÚM. 273-274 La cob la n l' ln stilut d 'Estudis Ca ta lans X..'\1 Fcs tivu l Cas tell dc Pe ra lada per Jlferct:dt!S Conde Pom ............................................................................................................................................................................................................... ...................................................................................................................................................................................................... RMC CONSEll EDITORIAL: FèliX Mi llet (president), Montserrat Albet, Josep M. Bricall, Josep M. Busquets. Josep Caminal, Salvador Cardús, Jordi Casas, Gregori Estrada, Gabriel Ferrer, Joaquim Garrigosa, Joan Guínjoan, Carles Guinovart. Teresa Lloret. Joan Matabosch, Jordi Montull. Ramon Muntaner i Ramon Pla. CONsnJ. DE Dmcaó: Pere Artls (editor). Jaume Comellas (direcció), Lluís Millet (direcció musical) í Montserrat Urpi (coordinació amb I'ESMUC). DISSENY ORIGINAL: Ferran Sendra. 8 lO 12 14 l"c•s tivu l d c· In Por·tn Fcm1da Festival Joan 13rucUe u de .Iu Seu d'UI'f;cll. Fcstlvu l Pau Cnsnls del Vendr-ell. Festival El Convent d e lll nnes ¡m· l!lti\IC i ,4/bert Solé i Golf Fcs livnl Ci r'l'C d c llm·cclonn per .I.C. C. Oicturi d'u n cr·llic e n excedèn cia. T orroella dc Montgrí per In/Qui Batista -- -- - ----------------------------------------------------------~---------------------------·····················-······· MATTHIAS GOERNE EN LA SCHUBERTfA DA DE VILABERTRAN t\ lik"lkos mos: Troba da gc ncrut dc I'SCIC pt•r l'l't'l' A11l.~ ....................................................................................................................................... -..___. 16 ................................................. l)c l se u uffm.: Sr. \ ls Usla' Rost.ropó' iL'prr Jaume Comrllas Cobla: Tc nom, mons pelite.• prr Josrp P1m¡ua/ o f7----~~~i~:~~i~~i::~~~E~;~~-~-:~:r--------------;n----- ~~---- >t------------·------ - -- --------------------------------------------------------·----~--- ~- Ars Subt il ior~ Cluca l...................................................................... 8 per Xm•irr Cluwm·ria MAQUETACIÓ I SECRETARIA DE REDACCIÓ: Teresa Martlnez. PuaucrrAr. Gestac Indústria, 13, pral. 2a. 08037 Barcelona. Tel.: 646 46 84 38 Afe: molist@gestac.org PREIMPRESSIÓ: Ormograf, S.A. IMPRESSIÓ: Agpograf, S.A. DISTRIBUCIÓ: Oistrlbarna, S.A. DIPÒSIT LEGAL: 8·34.432/ 83 ISSN: 1887·2980 XV Schubcl't lad a dc Vilabertran. XX.,XVll FesUva l d c Cadaqu és p t•t·I!I!JIIC i ¡1/.C.P. ~Pt;~~-r.;._ ··~········ ······ ........................................................................... . 19 .................................................................................................................................................................................................... Lo r'CCtU nun l de la tcm por-nda d c l' Auditori de Girona fJI'I' JMI'f) LAURIE ANDERSON EN EL FESTIVAL GREC 20 J¡ifrtf En In mor·t d c du cs gm ns sen yores de la música: Ca rme Or·avo i Pe tri Pil lnu · per ./ordi Mnluqurr i Cark~ Guinormrt l~uns El Ca sa ls nrTiba a Ca ta lunya 21 per Ntíritt !Jal/ester i T'al veny .................................................................................................................................................................... 2 2 Ilo han dit, ho han escri t COL•LABOREN EN AQUEST NÚMERO: ................................................................................................................................................................................................... 23 ................................................................................................. ............ 24 Pere Artls, Núria Ballester, Antoní Batista, Xavier Chavarria. Jaume Comellas. Mercedes Conde Pons, Anna Costal, Carles Guinovart, Josep Jofré, Jordi Maluquer, Oriol Oller, Josep Pasqual. Eduard V. Patsi. Jaime Rodrfguez Pombo, Albert Solé, Francesc Tavema-Bech, Albert Terrens i Llurs Trullén. A pr'opòsit d c._ Sa lvndor Br'Oton s per Albc11 Torrens _ Crítiqu es per Mc1redcs Condt Pons, Xavier Clwuania. Jaume Come/las. L/nls T1111/¡ln, Pnmcesc Tauema-Becll i Josep Pasqual ~-----··········································· Concu rs \ Jurin Canals. Concu rs t\lanuel Au scns i. Esperat brot dc la Flor d 'escarabat per/UI \lC, llerrefle~ Conde l'ous i Albert Torrens TEMA MUSICALIA 35 36 Oc la cobln a l'orquestra ................................................................................................................................................................................................... Bis mú sics d c festa major. Pussut i 1>rescnt dc l'o Oci d c músic de cobla-orquesll'a ¡;t•r Oriol 01/n· i Anna Costal 39 --·---································································· ----············································· Aquilcs ~l nchodo. fl l'l' /1 /ci'CI'dl'.ç Espe r·it d e 1\odolfo d'essència llatinu Conde l'OliS ... T res gr·an ~ veus con egudes í un debu t in te r-essan t per u J\or mo per .1. Comellos 43 ..................................................................................................................................................................................................... 44 Música c nc rcuud o. Sidnlw s.co m V. Pn/si pcr l~'druml SCHERZANDO 45 DISCOS 46 per Ct·.~c Revista de I'ESMUC, pàgines centrals 3 291 l l illllll l PALAU MUSICA CATALANA IAACllONA Concerts Simfònics al Palau Xli Temporada 2007- 2008 ORQUESTRA SIMFÒNICA DEL VALLÈS Oav~td Gim6nez CatrOfU dlrldfX IJhJIIt Uwe Mund ~ dAc1or COI'MCIIl Oissabte, 29 març 2008, 19 h Cllurneoge, 30 rnatÇ 2008. 11 .30 h Oo$5llbto, 22 D81ombm 2007,19h . ........................................................ . ........................... ......... ..... .... .... ..... .. SETENA SIMFONIA, NOCHES EN LOS JARDINES DE ESPAÑA -BOLERO, Beethoven Alt:Htt1 Atgudo, diroc1or Falla- Ravel Mozart: ~ núm. 35. 'Haffnef' Wagner: ldN•N de Sieglrlecl Beethoven: Simfonia núm. 7 DaYid Olm6nel c.rr..u. di'olcto< _cw_c-_ Falla: Noches en los jarclínes de Espaila Rimslò-Kórsakov: Caprid espsnyo/ Ravel: Bolero Oisoable. 27 oet\lbre 2007. 19 h ···ïïèauiEr;A":·~~~~; ... ....,.a.....,.....20011! Franeosco Tristano Sc:hAmê, piano ~ ................... OrltóC.... _ _ ......, HoncyF _____ _ Vot6nlcaVillltrool._., ~M-.-~ Oo'lldeor.-.--­ chclor ~3mag2008,19n . ........................................................ Vordl:~ CONCIERTO DE ARANJUEZ, Rodrigo -l'rata, llocAa ......- . . Fomondo Espl. fPWro Crlsl<lbal SolO<,- o.at>te.2•ncMII!'IIlle2007, 19n . ........................................................ SETENA SIMFONIA, Dvorak Serra: lr/¡p(eSSÍO(IS C8l'l!pefOies Brotons: Conoett p(l( a flauta I orquestra Cervera: Paisatge 1/evanll Rodrigo: Concielto de Aranjuez VIcens Pt11a. nac.ua. ltltlS:r.a residMf Uw. Mund, cfncfor Mozart: Conoett per e rrauta, núm. 1 Dvorék: Simfonia núm. 7 Ols""bto, 15deoembm2007, 19h OóJmongo, 23 2007, 1 1.30 o . ........................................................ FESTIVAL DE VALSOS I DANSES cioll6frj¡m Debussy: Danses sacra i profana Brahms: Da-IS8S i1or1gEw8ses tún. 5, 6. 7 Txalkovskl: \lais de la 88/la Dorment Rossint: GWIIem Tell, obenura Valsos. polques I marxes d'Strauss Dlllllle. 19-2008, 19n lllt.Jnorclo, 2 0 - 20011. 11.30 n . ........................................................ CONCERT PER A PIANO NÚM. 1, Txaikovski p--- -Colc,'*"' ,...,.. ""'"'Cc~ron ..-. c::~~W~ axm Txaikovskl: Concett p(l( s plano núm. 1 Txalkovskl: RomeCJ 1 Juloeta Nlelsen: Simfonia nllm. 2 Dssabte, 2 lebter2008, 19n . ........................................................ SEGONA SIMFONIA, KurtWeill Viçona Pr•ts. llDut.D, Ot"ttSla ro:;Jdont Alvaro Alblach, director Arnold: Conc611 per s llovto I orquestra Bizet: Fantasia brillant de CIJtmen per e flauta I orquestra de coreJa Weill: S<mfonla núm 2 s,_. Ossable. 1 2008. 19 h lluner>;¡o. 16 nwç 2008. 11.30 h . ........................................................ NIT DE VALPURGIS, MendelssoiYt Madrigal- -a.- VENDA D'ABONAMENTS: del 27 do juny al 19 de setembre de 2007 VENDA D'ENTRADES: a partir del 27 da juny de 2007 Guill1yad0fl del con<:UI$ Jou""' Arogoll2008 Miquel Ort- chclor o..-.··~2008,19h ~ 15~2008.11.30h . ..................................................... CONCERT DE PIANO NÚM. 4, Beethoven Uuls Rodriguez.pi¡n>"""""" David Alegre~ ''"" Ml·Yoonl,pi¡n>~ 1~ ""'""~-O:Inc:rn~diiPe'GRca'!Sw.lltj José Ant«<o I.Opez. OltiK "'""''"""At.dcllllno~Sc:t'IOOICI~2CJOt) V'"""'P--z.- OaYid Gimónez Canwu, droclot ·u Haydn: Simfonia núm. 49, Pa$$16' Mendelssohn: Noi de Valpurpls Beethoven: Concen per a plano núm. 4 Brahms: Simfonia núm. 2 Venda d'entrades per lnternet: www.palaumuslca.org Organitza 1 patrocina: llllllll11ll ;;;;~~CATAl _ 1._ Cor FnonclocaBe.....,.,.,l.- Informació I venda : Tel.: 902 442 882 • Ne: taqullles@palaumuslca.org PREUS DELS ABONAMENTS: de 54 a 371 € PREUS DE LES ENTRADES: de 8 a 58 € Diumenge. 25moig2008, 11.30h . ........................................................ CONCURS ARAGALL A tALAU llt lA MU.ICA Amb el patrocini de: Siïñfòmca ol•l 1""- Fundació llancSebadea Col·labora: EDITORIAL 1 titulat Concert del Centenari amb el qual l'Institut d'Estudis Catalans va celebrar aquesta privilegiada fita històrica, va tenir com a protagonista central la fmmació cobla. En un context de gran solemnitat, amb la presidència dels màxims dirigents d'aquesta cabdal institució, el bellíssim patí barroc de l'antiga Casa de Convalescència el dia 1 de juny va viure un esdeveniment altament significatiu per diverses raons, al marge de la cabdal de la commemoració. No es tracta ara i aquí d'entrar molt en el detall d'aquest concert, ni molt menys fer-ne una crítica, que no correspon. Però sí remarcar el fet mateix que un ens tan transcendent com l'Institut d'Estudis Catalans - 1'Acadèmia de les acadèmies de Catalunya- manifesti una sensibilitat tan fina en atorgar a la formació musical més representativa del país aquell protagonisme bàsic apuntat. I aquí hem de recordar que no tot el que es va oferir va ser basat en aquest conjunt. Hom no pot oblidar la presència de compositors catalans tan destacats com Enric Granados, Eduard Toldrà, Frederic Mompou i Xavier Montsalvatge, que juntament amb obra per a cobla d'Enric Morera, Juli Garreta, Francesc Pujol i Joaquim Serra i l'estrena d'una petita peça per a tenora i piano de Jordi Vilaprinyó van configurar un suggestivíssim recorregut rematat per l'encàrrec d'una ambiciosa composició així mateix per a cobla, fet a un dels nostres músics que darrerament s'han implicat en aquest repertori, el barceloní Joan Albert Amargós. El concurs cabdal d'un aplec de solistes eficients i de la que ben segur és la cobla de més envergadura qualitativa, van atorgar a aquest concert una dimensió excepcional. D'aquesta manera l'Institut d'Estudis Catalans refermava un posicionament inequívoc a favor de l'expressió més genuïna i identificadora del nostre patrimoni musical; actitud que ja va manifestar de manera així mateix clara en un altre esplèndid acte que va tenir lloc la darrera Diada de Sant Jordi, en què hom va donar a conèixer els avenços científics aconseguits en el perfeccionament de la tenora, endegats des dels auspicis de la mateixa institució per un dels seus membres i alhora catedràtic de la Universitat Politècnica de Catalunya. En un moment de confusió sobre la validesa dels nostres valors, una actitud tan explícita com la de l'JEC resulta enormement reconfortant i il·luminadora. La cobla a l'Institut d'Estudis Catalans 5 293 PANORAMA XXI FESTIVAL CASTELL DE PERALADA Diversificació d'oferta artística amb vocació lírica en retrocés El Festival Castell de Peralada en cara la seva XXI edició amb un nou plantejam ent arlfsUc que té com a r eferent immediat la incorporad ó de Joan Maria Gual al cap davant de la direcció ar tística del Festiva l en substitució de Luis López de Lamadrid, director durant els primers vint anys de vida d'un dels festivals d'es'liu de més a nomenada del panorama català. AD/ÓS HERMANO CRUEL DE JULIO BOCCA I per MERCEDES CONDE PONS a sobtada desaparició ja fa un any de l'assessor artístic del Festival Luis Pola nco i la present cessió del càrrec directiu de Luis López dc La madrid. poden ajudar a entendre el canvi dc perspectiva artística que s'observa en la programació del Festival, enguany d'una manera accentuada. És cert que el Festival Castell de Peralada sempre s'ha mantingut ferm a l'hora de defensar les noves creacions i expressions, amb veritables èxits dc públic i crítica al llarg dels seus vint anys d'existència, com són els espectacles del coreògraf Ramon Ollé, )crome Savary o Alain Platet, entre molts d'altres. Però també és cert que la vocació lírica i de defensa de la música "culta" que semblava situar-se en primera línia en els seus objectius, ha anat perdent força any rere any. És un fet extensiu al conjunt de festívols d'estiu. l'auge dels espectacles amb fusió d'estils, cultures i expressions artístiques diferents. Espectacles que, en paraules de Joan Maria Gual-el nou director artístic del Festival- , penneten fer de Peralada una platafonna d'expressió prenent com a punt de partida la llibertat, per tal d'ampliar els nivells d'audiència i aW generar un nombre més ampli de públic fidel. Una integració dc tipus diferents d'expressions, com són d'una banda la presentació d'un concert simfònic a càrrec del gaiter Carlos Núñez i l'Orquestra Nacional Clàssica d'Andorra i el recent instaurat Memorial a Luis Polanco amb un recital namcnc amb la veu de Miguel Povcda i la Simfonietta Porta Ferrada dirigida per Joan Albert Amargós. El tradicional cartell del Festival recau aquest any en l'artista català jordi Benito. que ofereix una imatge conceptual que integra d'una manera senzilla i concisa l'essència dc quatre-cents anys d'història operística. Entorn d'aquest aniversari -que té com a focus d'atenció l'estrena de la primera òpera conservada, L'Or[eo de Claudio Monteverdi-, jordi Benito reuneix l'antiga accepció "[a Pola in musica·· amb l'actual ''òpera'' amb què es coneix un dels espectacles artístics i musicals L 6 294 més complets de la història artística occidental. Per aquest motiu sobta que la presència de l'òpera sigui tan minsa en la programació del XXI Festival, amb només dues produccions operístiques i dos únics recitals lírics, havent estat aquest gènere un dels pilars de la programació durant molts anys. En aquest sentit, tampoc és una de les òperes escollides L'Orfeo de Monteverdi, sinó que centra l'atenció una nova producció d'Els contes d'lloffmann d'Offenbach, coproduïda pel Palacio de Festivales de Cantabria, la Quincena Musical de San Sebastian i el Festival Castell de Peralada. En aquesta producció que s'estrena a Peralada i compta amb Ja direcció escènica de Lindsay Kemp i la Bilbao Orkestra Sinfonikoa sota la direcció de Miquel Ortega, es podrà sentir el tenor veneçolà Aquiles Machado - namant Hoffmann al Metropolitan dc Nova York i La Scala de Milà- i l'espanyola María José Moreno corn a Olympia. ll barbiere di Siviglia de Rossini és l'allTa òpera escollida per complimentar l'aniversali, en producció de l'Helikon Opera de Moscou. En l'àmbit líric, la soprano de Guipúscoa Ainhoa Arteta oferirà un repertori de cançons iberoamericanes i espanyoles acompanyada de l'Orquestra de Cadaqués i el director asturià Pable Gonzalez, mentre que l'Orquestra del Gran Teatre del Liceu sota la direcció de Daniel Montané acompanyarà dues dives d'actual relleu internacional, com són la soprano Sondra Radvanovsky i la mezzosoprano Sonia Ganassi. El concert inaugural té com a aJ.Licicnt principal un atractiu programa com és la suite del ballet Ell/ac dels cignes i la Simfonia Patètica de Txaikovski, a càrrec de l'Orquestra Filharmònica de Sant Petersbur~ sota la direcció de Yuri Temirkanov. Es d'agrair que es mantingui el tradicional concert de cobla, que enguany celebra el centenari del compositor català nascut a Peralada Joaquim Serra, amb un programa gairebé íntegrament dedicat a la seva obra i la presència de la Cobla Ciutat de Girona, la Cobla Mediterrània i l'Esbart Marboleny. Entre l'ofe rta "culta" destaca un curiós concert sobre la música del Misteri d'Elx i un curiós recital de fla uta i arpa amb Francesca Canali i Letizia Belmondo. El ballet i el jazz són dues presències fortes al Festival. Julio Bocca estrena a Catalunya el seu espectacle Adiós !termano cruel, basat en el drama isabelí Pitty she is a whore de John Ford, mentre que el Ballet Flamenca de Andalucía presenta la seva versió del Romancera Gitano de Federico García Lorca. El Boston Ballet, al seu tom, debuta al Festival Castell de Peralada amb dues produccions: La Sylphide - amb coreografia d'Auguste Bounonville- i C/assic Ba/anchine. amb les coreografies del reconegut George Balanchine sobre música de Txaikovski, Hindemith i Gershwin. El jazz es materialitza enguany amb la presència de figures mestres com George Benson i AJ }arreau i el pianista Keith Jarret, acompanyat del contrabaixista Gary Peacock i la bateria de Jack Dejohnette. La progressiva diversificació estilística del Festival s'accentua un any més amb diversos espectacles, com són una nit de rumba, una nit de gospel amb els Campbell Brolhers, dos concerts pop a càn ec de Miguel Bosé i Joan Manuel Sen·at i joaquín Sabina en duo i una adaptació d'Els perses d'Èsquil a càrrec de Calixte Bicito i Marc Rosich. Programació a la qual es suma una nova aposta del Festival amb quatre espectacles dedicats al públic infantil i famitiar que inclouen teatre. jazz i música clàssica. PANORAMA XV SCHUBERTÍADA DE VILABERTRAN Kirchslager, Goerne, Ros Marbà i Banse, noms destacats per RRMC l liederisme ocupa un lloc molt destacat en la quinzena edició de la Schubertíada de Vilabertran, que com és habitual sc celebrarà a la bella abad ia d'aquesta població. Amb un protagon isme especialment acusat de l'obra del compositor que inspira el cicle, la presència de cantants tan destacats i alhora tan coneguts corn la soprano )uliane Bansc. la mezzosoprano Angelika Kirchslager -que debuta a Vilabertran- i el baríton Matthias Goeme, a més de la també debutant soprano sueca Malin Christensson, suposa una concentració esclatant de categoria liederística a redós dels vuit concerts que duran a terme entre els pròxims dies 17 d'agost i 8 de setembre. I amb ells també s'aplega un equip d'acompanyants de notable envergadura: Roger Vignoles per a Christensson, Helmuth Deutch per a Kirchslager, Martin Helmchen per a Julianc Banse i Elisabetb Leonskaja per a Matthias Goeme, ultra la direcció d'Antoni Ros Marbà amb l'Orquestra dc Cambra del Teatre del Liceu per a la part lírica dc la segona actuació de la Kirchslager. Al costat d'això, uns programes que E al temen composicions del gran repertori liederístic dels grans compositors romàntics -Schubert, Schumann, Wolf, Strauss, Liszt-, juntament amb d'altres dels mateixos compositors, però menys conegudes, i en tot cas al marge de cap dels grans cicles coneguts excepte pel que fa als Wesendonk-Lieder de Wagner. També obres de compositors poc coneguts com Charles Koechlin i els suecs Wilhelm Stenhanuuar i Ture Rangstrom. Cal fer esment especial del concert que dirigirà Ros Marbà, perquè s'hi oferirà l'esmentat cicle wagnerià en la versió per a mezzosoprano i orquestra dc cambra amb la veu, tal com s'ha apuntat, d'Angelika IGrchslager, en un programa que obrirà la versió per a orquestra de cambra de l'ldil·li de Siegfríed i que acabarà la Simfonia núm. 5 de Schubert. Malin Christensson interpretarà un programa Schubert, Wolf, Stenhammar, Rangstrèim, Strauss; Angelika Kirchslager cantarà Schumann i Schube11, i )uliane Banse farà un recital Schubert. Liszt, Koechlin. Cal destacar la participació d'Eiisabeth Leonskaja, que acompanyarà Matthias Goeme, una autèntica referència inenunciable a Vilabertran, en un recital totalment dedicat a Franz Schubert amb lieder sobre poemes de Mayrhofer, Karl Cott- fried Ritter von Leitner, Friedrich Schiller i Wolfgang v. Goethe. La mateixa Leonskaja clourà el cicle amb un conce11 totalment dedicat a Schubert. La resta de la programació. l'ocupa el concert inaugural del Quarti-et Ebéne amb el violoncel·lista François Salque en un programa presidit pel Quintet per a cordes en Do major de Schubert. Finalment. el pianista andalús Javier Perianes oferirà un programa amb obres de Schumann, Schubert i Chopin amb cloenda amb la Fantasía Bética de Manuel de Falla. El cartell és obra de l'artista alemanya Swantje Crone i alhora, durant la celebració de la Schubertíada, hi haurà instal·lada una important exposició sobre la Transició, a cura de la coneguda fotògrafa barcelonina Pi lar Aymerich. :RM-C 273-274 XXXVII FESTIVAL DE CADAQUÉS Ainhoa Arteta, Ara Malikian i The Swingle Singers, actuacions destacades per M .C.P. l Festival Internacional de Música de Cadaqués -que dirigeix des dc l'any 2003 Francesc Llongueres- celebra la seva XXXVH edició entre els dies 21 de juliol i 25 d'agost amb un programa d'activitats que inclou l'habitual cicle de concet1s i tot un seguit d'interessants activitats al voltant de la música i la cultura. En l'àmbit concertístic destaca enguany la presència d'artistes de la categ01ia de la soprano Ainhoa Arteta - acompanyada de l'Orquestra dc Cadaqués i el director asturià Pablo Gonuílez-, el polifacètic violinista d'origen libanès Ara Malikian o el compositor i pianista Carles Santos. El concert inaugural anirà a càiTec de la BCN Sinfonictta -dirigida per Francesc Llongueres-, que interpretarà la Simfonia núm. 8, "Inacabada ., de Schubert i el Requiem de Mozart. L'Orques- E tra de Cambra de l'Empordà comptarà amb la coHaboració del guita11ista i compositor Jordi Codina i el violinista Frederic Descargues. El programa inclou les Impressions camperoles de Joaquim Serra -de qui es celebra el centenari del seu naixement- i les Set miniatures per a cordes de diversos autors, entre els quals es poden comptar Montsalvatge o Guinjoan. La soprano Ainhoa A11eta inte1vindrà en el concert a càrrec de l'Orquestra de Cadaqués interpretant les Tonadillas d'Enric Granados, que acompanyen la Suite espanyola d'Albéniz i la Simfonia núm. 3, ''Escocesa " de Mcndclssohn. Carles Santos presenta enguany un cutiós programa amb el títol I/e de ser castigat per no haver estimat mai ningú. mentre que el grup vocal The Swingle Singers -present en l'edició del 2003clourà el Festival amb la seva personal visió de la música de Bach. En l'àmbit dels conce11s de joves intèrprets, enguany es presenta el pianista gironí Lluís Rodríguez Salvà, que interpretarà obres dc Montsalvatge, Granados i Mussorgski. També ho farà la soprano Inés Moraleda -en un recital de lied alemany. català i espanyol acompanyada pel pianista Josep Surinyac- i el Trio MeditetTain -clarinet, violoncel i piano- amb un interessant programa amb obres de Beethoven, Glinka, Córte-Real i Rota. Al voltant del Festival, es podrà gaudir d'activitats tan diverses com els concerts fami liars - l'Orquestra de Cadaqués interpretarit L'arca de Noe de Montsalvatgc- . assaigs comentats, propostes artístiques i nous espectacles al carrer i a Portlligat. classes magistt·als obertes al públic - Ara Malikian. danses de l'Oest d'Àfrica i percussió tradicional africana- . diàlegs d'art -··una hora amb Garda Lorca ··a cà1Tec de l'actor Ernest Sarrahima- i una trobada de violins també amb Ara Malikian. 7 295 PANORAMA FESTIVAL DE LA PORTA FERRADA La Capella de Sant Petersburg, al·licient principal de la parcel·la clàssica per RRMC es dues actuacions del Cor de la Capella de Sant Petersburg, la del pianista també rus Aleksei Volodin i la de la Sinfonietta Porta Ferrada constitueixen els aJ.Iicients més destacats de la parcel·la de música clàssica de la quarantacinquena edició del Festival de la Porta Ferrada de Sant Feliu de Guíxols. Tot això en un conjunt d'oferta en el qualla majoria de propostes són produccions pròpies. L'esmentat, prestigiós i veteraníssim conjunt coral oferirà dues actuacions de característiques molt diferents: la primera, un recital de música popular russa i ortodoxa que tindrà lloc a l'església delMonestir, i la segona, amb component escènic - ballet- , amb solistes del New York City Ballet en la versió de ducs cantates profanes de gran predicament: Carmina Burana de Cari Orff i Les noces d' lgor Stravinsky. El pianista oferirà obra concertant de Beethoven amb la Polish Philharmonic Orchestra. La Simfonietta Porta Ferrada, aquesta formació nascuda de la iniciativa del mateix festival guixolenc, aportarà una obra de gran envergadura i interès qualitatius, El cant de la terra de Guswv Mahler~ amb solistes encara per decidir: una obra impressionant, com és ben sabut. La música clàssica comprèn altres manifestacions, com el concert de l'Orquestra Filhrumòn.ica de Catalunya que dirigeix Carles Coll en un programa de música catalana de tres noms cabdals: Juli Garreta -<lbligat per conciutadania- , Joaquim Serra -<lbligat per centenari- i Xavier Montsalvatge. L La soprano 1ïna Gorina, calent encara el seu brillant pas per la darrera edició del Concurs Francesc Viñas, oferirà un recital d'àries d'òpera i cançó italiana a l'església del Monestir. Un cicle de música de cambra arrodonirà aquesta parceJ.Ia amb l'actuació successivament del Quartet Brossa, l'Ensemble Sinfonietta. el duo de violí i piano Victoria Fernandez-Liuís Gonzalez i finalment una curiosa versió a cura de l'Octet de Vent de la Simfonietta Porta Ferrada de l'òpera El rapte del Serrall. Aquesta veterana manifestació, nascuda a redós del concertisme de cobla, ha estat una de les primeres a oferir una programació eclèctica, o potser seria millor dir-ne mixta, en la qual es batTegen artistes de diverses disciplines, tant musicals com de les arts escèniques. En aquest sentit, juntament amb els esmentats noms de gran relleu de l'àmbit de la música culta, hom podrà gaudir d'actuacions d'altres -esmentats per ordre de programació- que s'hi situen en el del pop i el jazz, com són Joe Coker; Wynton Marsalis, que actuarà amb la Lincoln Center Orquestra; Chick Corea, que ho farà amb Gary Burton; Joan Manuel Serrat, que projectarà la seva gira estival en companyia de joaquín Sabina; Noa. que cantarà jazz. i una proposta situable ben clarament a l'àmbit del world músic que protagonitzarà l'excel·lent cantant valencià Miquel Gil amb l'Orquestra Arab & Salif Keita. Són noms tots ells prestigiosíssims, amb una capacitat de convocatòria excepcional, que de ben segur faran rendible l'Espai Port, aquest nou equipament que dobla el marc principal anterior amb les seves 1.900 localitats, tot advertint, tanmateix, que el recital Serrat-Sabina tindrà lloc a la Zona Esportiva Vtlartagues. Hi ha una parceJ.la més específicament jazzística amb la proposta titulada La maga y el club de la serpiente, segons una idea original de Quim Lecina i Angel Molas, aq uest també en funcions de director musical, que presenta un concert escenificat en el qual es combinen el text resultant d'una dramatúrgia del fragment dc la novel· la Rayuela que Julio Cortazar dedica al Club de la Serpiente i de les músiques de Biz Biederbeke, louis Armstrong, Bessie Smith, Coleman Hawkins, etcètera. Horacio Fumero & jose Reinoso oferiran la versió de la banda sonora del film Tuya para siempre i finalment l'àmbit estrictament jazzístic el clou el duo Jerry Gonzalez & Javier Colina. Pel que fa a les arts escèniques, el focus d'atenció princípal serà el muntatge que ha dirigit josep Maria Pou, La Cabra o, ¿quién es Sylvia?, un d'aquests encer1s que de tant en tant es produeixen en el món escènic i que acaba de ser generosament premiat a les darreres edicions dels Max. També és important l'actuació del Ballet de Víctor Ullate, aquesta formació que manté un intensa línia de qualitat, que oferirà l'estrena a Catalunya de la seva versió del conegut ballet Coppelia. Ja s'ha fet esment de la presència del ballet en la producció pròpia del Festival que oferiran el cor i solistes de la Capella de Sant Petersburg amb solistes del New City Ballet. A part hi un aplec d'espectacles familiars, en alguns casos en coproducció amb el Festival, com són el titulat Pluges d'estiu a cura d'Artristes, Sherlock Holmes de la Companyia Lazzigaga i l'espectacle de dansa Avui sortim de Búbulus Dansa. ¡-·---------·-··-····---------·····-··------------------------------------------------------------------------------------------------····-·······1 EVISTA MUSICAL CATAlAN A IIC I e/ PALAU DE LA MúsicA, 4-6 . - 08003 BARCELONA • BUTLLETA DE DOMICILIACIÓ BANCÀRIA , ¡:::: Senyors, els agt'lÜ!i que amb càrrec al meu compte/llibreta atenguin els rebuts que els presentañ el Consorci del Palau de la Mt1sica Catalana. pel pagament de la meva subscripció a 'Revista Musical Catalana' I ENTITAT 1 • ' ' ' I OFICI NA I l I I oc I I I NÚM. COMPTE Titular compte:............................. ....................................................................................................................... I I 1 I i I I I I DNI : ........................................................ : • BUTLLETA DE SUBSCRIPCIÓ I Signatura : Nom i cognoms del subscriptor: ...................................................................................................................................... I i l ,~ ! . I I ¡ I , Adreça: ................................................................................................................................................................................................... I::~:·~:·.:•. ~:=~~=:=~;.:~~:;::::~::::·=·T'"'"' · · ····· · · · · ···· · (o bé taló bancari adjunt a favor de 'Revista Musical Catalana '). Per a subscripcions a l'estranger, consulteu el preu. ()¡u;¡D C ATALÀ· PAU.U DE !.A M ÚSICA I CONSORCI DEL PAU.U DE !.A M úSICA CATALANA), AMB SEU Al CARRER PALAU DE U. M úsiCA 4 - 6. DE BARCELONA, CP 0!003, PER FER-NB LA GSS1lÓ GENERAL, I fl'l AQUESTA ADREÇA POT EXERCIR TOTS ELS DRETS D'ACCS$, Re::JlRCACIÓ, CANCEL·U.CIÓ I OPOSICIÓ. ¡ LEs SEVES DADES SERAN INCORPORADES ALS FITXERS DEL GRUP PALAU DE U. M ÚSICA (ORFEÓ CATALÀ. FUNDACIÓ 8 296 I ' ----·-------·-······-·----··---- --------·-·-···-· ..----··--···--·····-------···---··--·-·- -··-- ··1I ····---------------·----·-·-·---·-· PANORAMA FESTIVAL JOAN BRUDIEU DE LA SEU D'URGELL La versió de 'Carmina Burana', concert estrella per RRMC a versió de la coneguda i impactant cantata laica Carmina Burana de Cari Orff constitueix l'esdeveniment més remarcable dc la programació del XXXII Festival Internacional de Música Joan Brudieu -versió estiu-, que se celebra a la Seu d'Urgell. Es tracta d'una producció del mateix Festival. Enguany es referma l'increment de protagonisme de la parcel·la orquestral amb la participació de dues orquestres, la Bedfordshire Youth Orchestra i I'Arthur Rubinstein Chamber Orchestra, que juntament amb l'esmentada versió de Carmina Bura na constitueixen la pat'Cel·la de gran format del Festival. Josep Maria Sauret, alhora director artístic del cicle, dirigirà l'esmentada can- L tata en la versió original per a cor, dos pianos i percussió comptant amb el suport de l'esmentada Capella de Sant Petcrsburg i els pianistes [von i !vet Frontela i el conjunt Percussions de Barcelona, un altre referent destacat. La Bedfordshire Youth Ot'Chestra oferirà el seu concert el dia 26 de juliol, al mateix espai, amb un programa amb el Concert per a violoncel d'Edward Elgar i la Novena Simfonia de Xostakóvitx. L'Arthur Rubinstein Chamber Orchestra comptarà amb la col·laboració de l'excel-lent flautista granolleri Claudi Arimany, solista del Concert per a flauta de Mozart en un programa que completarà la Simfonia núm. 43, •· Mercurin de F. 1. Haydn. Un altre nom important és el violinista Corrado Bolsi, que oblirà el cicle el dia I I de juliol a la capella de Sant Miquel amb un recital en el qual farà una antologia del recital de violins de les diverses èpoques de la història de la música. El jazz hi serà present per miljà de dos dels més importants instrumentistes catalans. El pianista Ignasi TerTaza amb el seu trio i el trompetista terrassenc Josep Maria Farràs. Hom presta atenció a joves intèrprets sorgits d'iniciatives del país, i així el dia I d'agost hi actuarà la violoncel·lista coreana, deixebla de Lluís Claret, Eun Sun Hong -una de les participants més destacades de la dan·era edició del cicle El Primer Palau-, que hi actuarà juntament amb el pianista Alex Ramírez. Finalment, la soprano Auxiliadora Toledano, sorgida del Concurs Paper de Música, clourà el Festival acompanyada al piano per Irene Alfageme. Serà el dia 22 d'agost. FESTIVAL PAU CASALS DEL VENDRELL Fidels a l'esperit original per ALBERT SOLÉ GALf l proper dia 7 de juliol arrencarà aquesta nova edició del Festival, que se celebrarà a l'Auditori Pau Casals, a la platja de Sant Salvador del Vendrell, i que es prolonga1·à fins a fiJ1a l d'agost. Enguany el Festival continua mantenint la seva estructura i ofereix un total de catorze concerts en els quals hi ha representats diversos estils i fotmacions, tot destacant-hi, pe1·ò, l'interès per mantenir el violoncel com a fil conductor, en memòria i homenatge permanent al músic vendrellenc, català universal, Pau Casals. Així doncs, el concert d'obertura anirà a càrrec del violonccl-lista Aleksandr Boulov i el pianista Aleksandr Ghindin. El 28 de juliol serà el violoncel·lista Ju[jan Metzger qui amb la Bedfordshire County Youth Orchestra interpretarà el Concert per a violoncel d'Edward Elgar, i ja dintre el mes E d'agost la Czech Chamber Orchestra amb el violoncel·lista Damià Martínez Marco oferiran el Concert en Do major de 1-laydn, per acabar. en un espai dedicat a la música antiga, amb un concert que s'anomena "Orient-Occident, diàleg de músiques antigues i músiques del món'', a càrrec dc Jordi Savall (rebab i viella), Driss el Maloumi (llaüt), Dmin·i Psonis (santur i moresca) i Pedro Esteban (percussió). El violoncel també estarà present en el concert de gospel de la cantant nord-amelicana Liz Mac Comb, juntament amb l-larold Johnson, piano, i Larry Crockett. batelia, com també en el quintet Ensemble Explorations: Christine Busch i Margarete Adorf. violins; Claudia Hofer, viola, i Roel Diclticns i Geert De Bièvre, violoncels; i finalment. es presentarà el sextet hongarès Muzsikas, en un concert dedicat a la música tradicional del seu país. Cal destacar els dos concerts que s'oferiran els dies 7 i 8 d'agost amb la integral FESTIVAL EL CONVENT DE BLANES La veu, protagonista I per RRMC a veu 6s la protagonista més destacada de la programació del quart Festival de Música Clàssica El Convent que se celebrarà en aquest bell espai prop de Blanes entre els dies 21 de juliol i 11 d'agost. En aquest sentit, tJ·es dels concerts són de caràcter líric, encara que amb característiques matisadament diferents. L'esdeveniment de més format és, sen- L se dubte, la versió en concert de l'òpera La Cenerentola de Gioacchino Rossi ni que oferirà el dia 4 d'agost Amics de l'Òpera de Sabadell; recordem que aquesta 6s la darrera producció de la temporada actual de l'esmentada associació. Alhora La soprano Rosa Mateu i el tenor Salvador Carbó. dos dels nostres joves cantants més destacats. obliran el cicle amb un recital d'àries d'òpera i sarsuela acompanyats al piano per un notable especia[jsta, Marco Evangelisti. dels concerts per a piano i orquestra de Beethoven en el 180è aniversari de la seva mort. a càrrec del pianista Aleksei Volodin i la Polish Chamber Orchestra, a la vegada que el Festival continua oferint un espai dedicat a formacions musicals de casa nostra, com són l'Orquestra Simfònica Julià Carbonell de les Ten-es de Lleida. l'Orquestra Camerata XXJ (provinent de les comarques tarragonines), la Cobla Mediterrània en un conceri d'homenatge a Joaquim SerTa, i el grup Percumania, que protagonitzarà el concert que el Festival dedica, des de fa tres anys, a la família, el dia 19 d'agost a les 8 de la tarda, com a divulgació de la música per a infants, acompanyats dels seus pares, en què es mostraran més d'una trentena d'instruments de percussió. La voluntat de mantenir aquest equilibri en el perfil interpretatiu del Festival també es manifesta en les obres dels diversos compositors que s'hi interpretaran, que van des de J. S. Bach a Debussy. Britten o Xostakóvitx, passant per Haydn, Mozart, Beethoven. Rossini. Txaikovski i Sibelius. Finalment, Tina Gorina, millor cantant catalana de la darrera edició del Concurs Viñas. actuarà el dia 28 de juliol acompanyada al piano per un altre especialista, Stanislas Angelov. Dels tres concerts centrats en la parcel-la instrumental, destaca el que clourà el cicle, amb l'actuació de la Budapest Chamber Orquestra amb l'excel·lent violinista canària Eva Leon, força anys fincada a Barcelona, que toma a casa nostra. L'actuació del duo fonnat pel pianista José Enlique Bagruía i el violoncel·lista Pau Codina constitueix, així mateix, un al-licient especial, i acaba la programació d'aquesta parcel·la, el concert que oferirà una participant del 53 Concurs Maria Canals, la pianista Malie Vermullin. 9 297 PANORAMA FESTIVAL GREC DE BARCELONA Presència testiinonial de la música clàssica i força intensa de ballet L'espectacle de ballet titulat Sacred Monsters, arn b inter pretació dcJs ballarins Sylvie Guillem i Altram Khan, va ob rir· el passal 26 de juny la trenta-un ena temporada del F'esli va l de Bar celona Gr ec 2007. I per J.C.C. na edició marcada pel canvi de director. en la figura de l'argentí Ricm·do Szwarcer, fet que suposa també un nou model o concepte, o si més no 1-eotientació del Festival. En tot cas. una vegada més el teatre domina clarament el conjunt de l'oferta, amb una important presència de ballet i també dc música de l'àmbit popular -entès en una accepció àmplia- de programació pròpia. al marge de l'oferta dc promotors privats que els últims anys s'havien acomboiat al rebuf de la manifestació. I una vegada més, també, el paper dc la música culta esdevé secundari. limitat a un inesperable cicle de sis concerts de cambra -quartet-, més dos de simfònics; aquells s'ubicaran a la Sala Oriol Martorell. i el simfònic, a la Sala Pau Casals. El concerts de cambra acullen algun nom tan destacat com I'Enclcll ion String Quartet i també Artemis Quartet, Atrium String Quartet, Skampa Quartet, Herold Quartet i el Sacconi Quartet. La parccl·la simfònica serà a cura dc la JONC cli1igida pel seu titulat; Manuel Valdivieso. amb un programa Stravinsky, Beethoven. Ravel i un també inesperable concert de I'OBC dirigida per Cario Rizzi, amb el pianista Nikolai Luganski que interpretarà el Concert per a pia11o núm. I de Txaikovski en un programa que també inclou la coneguda Sim{ollia IILÍIII. 5 del mateix compositor. El mateix Auditori, concretament la Sala Tctc Montoliu, serà el marc d'una proposta inclassificable -capítol força important en el Festival-. que amb el títol d'Orlando furiosa! intenta mostrar l'estret lligam entre art i tecnologia sobre la basc d'un grup de cinc màquines sonores que acompanyen l'actuació cl'u11a cantant lírica. El concepte i la direcció són dc Ro land Olbeter, la composició de Michacl Gross i la interpretació de dos especialistes en repertori que podríem quali fi car d'heterodox, com són la mezzosoprano Claudia Schneider i el tenor Antoni Comas, aquest amb veu enregistrada. Una bona notícia és el retem de la cobla -eliminada per l'anterior director-, amb un concert que tindrà lloc el dia 15 U 10 298 de juliol a la plaça del Rei a cura de la Cobla Sant Jordi-Ciutat dc Barcelona dirigida per Josep Vila Casañas, amb obres de Toldrà, Borgunyó. Serra. Olt ra i Ros Marbà, entre d'altres. Pel que fa a l'oferta de ballet, i ultra la manifestació inaugural esmentada, hi destaca dc manera especial la presència del Cloud Gate Dance Thcatre of Taiwan. que actuarà al Mercat de Ics Flors: una proposta en què es barregen el tai-lxi lao yin i la meditació amb la dansa contemporània. També s'ha dc fer esment del retom dc la coreògrafa Maria Rovira amb l'At1 Transit Dansa, el d'IT Dansa que dirigeix Cathetine Allard -de presència massa escadussera després dc la seva prometedora presentació- i la celebració oberta de Dies de dansa que s'escamparà per diversos espais -CCCB, CaixaForum. MACBA, Pavelló Mies van dcr Robe, Mataró i Sitges-, i el cicle Dansa I00 o/o Fresca! que s'ubicarà al SAT Sant Andreu amb quatre propostes. El camp dc la música dc basc pop compta amb un reguitzell d'artistes destacats com Chucho i l' immo rta l Bebo Valdés, Laulie Anderson, Maria del Mar Bonet i Miguel Povcda, que acaben d'aconseguir un notable èxit també actuant junts a Nova York, el duo inclassificable però blillant que fom1en Pascal Comelade i el poeta Enric Casasses, i Jorge Dexler, tots ells actuant al Teatre Grec. espai que també acollirà una insòlita proposta de hip lwp, el força reiterat a casa nostra músic minimalista Michael yman amb la seva banda i una insòlita i prometedora proposta a redós del cineasta britànic Peter Greenaway actuant com a videojòquei amb projeccions cinematogràfiques en directe, i fins i tot de circ. La plaça del Rei, amb una programació intensa que recorda els vells temps, acull artistes menys destacats. mb una oferta tean·al que s'escampa en nombrosíssims espais de Barcelona, i en el si d'un nivell d'ambició més aviat discret, destaca per damunt de tol el muntatge de Lluís Pasqual de l'obra La famiglia de/l'anliquario de Cario Goldoni -pura Com media dell'arte-, a cura del Teatre Stabile del Veneto, i el muntatge de Pedra, a les acaballes del Festival, amb dramatúrgia de José Antonio Plaza i r·epartiment encapçalat per Ana Belén. Altres propostes. ja ficades en el teatre català, seran el muntatge de Conte d'hivern de Shakespeare amb direcció de Ferran Madico -Grec-, el titulat Roberto Bolaño dirigit per Àlex Rigola -Lliure- i dues obres del dramaturg argentí Copi que també s'ubicaran al Lliure, mentre que el TNC acollirà l'espectacle titulat El maletí i la importància de ser algú de Mark Ra venhi li amb direcció de Josep Maria Mestres. Amb un pressupost de ga irebé quatre milions i mig d'euros, hi destaca la substanciosa aportació del Departament de Cultura de la Generalitat -tants i tants anys negada-, amb 600 milions d'euros, encara que com és natural sigui l' Ajuntan1ent amb 2,6 milions d'euros l'Administració que carrega amb la part del lleó del dèficit que deixarà la suma d'uns ingressos per venda de localitats previstos en I ,6 milions d'euros i el capítol de patrocini, estimat en 480.000 euros més 120.000 euros d'altres subvencions institucionals. A ESPECTACLE A REDÓS DE PETER GR EENA WAY OFFESTIVAL '07 ·mt•Mt-- Dimarts 7 d'agost/22 h/ Església EL VIATGE DEMARUJW: DE CATALUNYAA VIENA PROGRAMA ORQUESTRA DE CAMBRA DE LA FILHARMÒNICA TXECA ANDREAS WEISER, director PIOTR ANDERSZEWSKI,plano FESTIVAL '07 Jesús Rodrlguoz Picó: •Famasia (sobrel'òpera El viatge de Marlow) I Beethoven: ConceltntJm. 1peraplanoiOtQwsva. op. 151Schubert Simfonia ntJm. 5. O485 Divendres 13 de juliol I 22 h/ Església ' Otll1~rec:def\rndacl6CtlxaCIIIioJnyl JUDITHA TRIUMPHANS Dissabte 11 d'agDst/ 22.30 h/PI. de laVila Orato~ d'Anlonlo Vlvaldl Llibret deGlacomo CasseHI ORQUESTRA BARROCA DEL FESTIVAL DE TORROELLA DE MONTGAI· LA PRINCIPESSA FILOSOFA COR DE SANT ESTEVE DE VILA·SECA (Xavier Pastrana, director) OTTAVIO DANTONE, director GEMMA COMA·ALABERT, menosoprano MARIA HINOJ.OSA. soprano MIREIA PINTO. menosoprano LOLA CASARIEGO,mezzosoprano MARTA INFANTE. mezzosoprano DUOUS 19 de Juliol 22 h 1Plaça de la Vila Prol_. dt 1'11t Cun dt Mllllcl OlrecciO, pro<klcckll guiO do CHARLES CHAPLIN Arranjament muslcal per aOfQilllSila simf011ica de TIMOTHY BROCK DIVENDRES 20, DISSABTE 21 I DIUMEHGE 22 dl 111101 A partir de le• 13 h Po dc I'Esolosra Mercat mutacuillnl cuònatl. d'ar1esrill de musiqUes del món ORQUESTRA SIMfÒNICA NACIONAL DE UTUÀHIA CARL DAVIS. director AgusU Ch3rles: •fnoíM PERCUSSIONS DE 8ARCElONA DISWTE 21 de 11111 11 h Jardrn• del Pal•u lo M rador Taller concen amb Clllú 111wau (Rajasthan, indla) Dimarts 14 d'agost/ 22.30 h/ Pl. deia Vila L'EPOCA DAURADA DEl CLAVICtMBAL l 'OPERA EUROPEA DEL SEGLE XIX OTTAVIO DANTOHE, claYicèmbal ORQUESTRA SIMFÒNICA NACIONAL DE UTUÀHIA GINTARAS RJNKEVIÇIUS, dileclor FRANCESCA PATANE. soprano Bach: Filfltasiaifur¡a, 'iNIV 9041fanfasjacromàtica /fuga, FNIV903 I Hindel: Suite núm. 2, HWV 4271Suitenúm. 5, HWV 4301Scartalli: Sonates K227, K87 iK271Sot~ates K64,K213iK 53 Obertlm IMies d'Opera dramàtica lvertsta. Dissabte 21 de juliol/ 22.30 h/ PI. de la Muralla Divendres 17 d'agost / 22 hI Església MÚSIQUES PORTUÀRIES DEL MEDITERRANI LA DISSOLUCIÓ MEDIEVAL: GUILLAUME DU FAY EDUARD INI ESTA I ORQUESTRA ÀRAB DE BARCELONA DIABOWS IN MUSICA ANTDINE GUERBER, director Plodolccló del FesU.at deMúslques de TorroelladeMontgri Diumenge 22 de juliol/22.30 h/PI. de laMuralla Guillaume Du Fay (segle)(ll): MlssaSela laceaypa/e Diumenge 19 d'agost/22.30 h/ Església ELSSECRETS MUSICALSDEL RAJASTHAN LA GEOGRAFIA INTIMA DE MOZART: SALZBURG I VIENA CHOTA DIVANA (Índia) CAMERATA SALZSURG NATALIE CHEE, solistaI directora Divendres 27 de juliol/22 h/Església Mozart: DiverUmento KV 1361 Concert núm. 5 per a violi í orquestra. KV 2191 Serenata EJne /de/ne Naclllmusík, KV 5251Slmfo¡¡Ja núm. 40, KV550 LA FESTA DE rARXIDUC VESPR~S O'ARNADI MARIVI BLASC(l. soprano ELIES BARBERA, actor DANIEL ESPASA, dírectomwslcal JOSEP LLU IS GUARDIOLA, diectord'escena Dimarts 21 d'agost/ 22 h/ Església DIUIWIGE 22 de jllol 1!1 b Plaça de la Mura la Cetcavtla amb Dl Pnlplrl flnllrl de Vim Gallln (Galt) DIMECRES 25 de !ullal 22 h Conve"l del• Agurlinl LDn ot LUIIiiR presenta Cuenlos chinos para IJIIlos del Japón DIVENDRES 27 de !ullal 19.30 h1 Can Quintana •AimMII 1707, dii¡Jr6s de la batalla•, cooferènc1a de l'escriptor Joaa Franc~sc Mira DISSABTE 28 de Juliol 20 hI Plaça Porti Riga u Jnler V1q11em Oroup presenta Ml sol ymlluna. DIMARTS 31de Jullal 22 hI Conveni dels Agustins Xawler l.lala II'Escllanla de la Quadnbn del Cercli pnll4ll1ler1 El somni del gegMif I L'Oflltlll de perlrms. BIZET. BERLIOZ I SARSUELA- I AMB MARÍA BAVO Obres de E. G. C. Rlncoo, baró d'As!Dfga, F. Guerau, A.. Caldara, J. B. Cabariftes, G. F. Handel. C. Oesmazures. A. [)arjc;an Phidor, J.-8. Sluck. .. lolroola de Monlgoi DIMECRES 18 dt Jullal 22 hI Plaça de le VIla Gulllamlno presenta Música de /Ja//. el cord6 umbilical entre la sardana lli música Independent. Trldlcllallal (FeltCII) Diumenge 15 de juliol/ 22 h/ Palau So~erra Concort .. memòria d'Emesi l1ld1. ~ dol - ouwm 17de iiiOI 22 h 1 Can Gulnlana llldi d'Anc, tradició i tiprfJpO$la des d'Apúla I Salenlo (suò-eS1 d'ftilll). El CINEMA PROFETIC DE CHAPLIN TEMPS MODERNS (Estats Unhs, 1938) ~~-CIIa~~ddFes~MfdellusiqueSde ~ddfos!MicioMiisiqo¡tsdelònllelade~ Oel 17 de juliol al 13 d agost cio lotUslques cio Divendres 3 d'agost/ 22 h/ Església UNES VARIACIONS DE REFERENCIA PIOTR AHDERSZEWSKI, piano Schumann: HIXII/Ite$ke,op. 201Beetbmn: Variacions 0/abeMI, op. 120 Diumenge 5 d'agost/ 22.30 h/ Església ROMANTICISME I SIMBOUSME IWONASOBOTKA. soprallO BELCEA SffiiNG QUARTET PIOTR ANDERSZEWSKI, plano Ovoñlk: Quartet de contes ntJm. 14, op. 1OS I SZymanowski: 20 cançoos (de Poemes de nens, op. 49, sobfe poemes de Kazimiera lllakowic:) 1Schumann: Quintet per aplano/ corries, op. 44 MARIA BAVO, sop13110 ORCIJESTRE DE CHAMBRE DE GENtvE RUBÉH GIMEHD, dhc1or Btzet:SimiOtJI.IIBertloz: oJe vats Jo~ l•l.lide- (dertJpetaBéalnre et~ I Jer6almo GJmtoez: La boda de /.u/s Ab1S0 I ooSiem1 de Granada• (romança de La T~) I El b1i1e de Luis Ab1S0 I Manlltl femjnda Cabtllem: Obertura Iromança .sal del alma mia• (de la sarsuela La Mar3elesa) I Ruperto Ch3pl: «f1ndan00• I oJot1 valendW• (de la satsuela Expo$ici(Jn IXIiveiW¡ I Gonzalo Roig: •Yo !t1f Cedia \lalcl6$o (de la satsuela cubana Cec/la Ya!dés) Dijous 23 d'agost/ 22 h/ Església DILLUNS I d'IIOII 20 hI Cine l'lli . , _ ....... presenta MisiQues de fHolocalsl. DIJOUS g l'agni 20 h • Plaça Pere Rrgau llbrtaa foll presenta fhntm. UN AL·ANDALUS PIANISTIC JOAQUIM ACHÚCARRO. piano Nln·Culmall: El cant dels ocells I Brahms: Sonata núm. 3, op. 51 A l'entorn do Granada: Granada I El Albaícín (Albéniz) I La puerta deJ vfrlo i La soírú dans Gronade (Debussy) I Hommaqe ~ Debussy i Fantasia b61ica (Falla) OILWHS 13 1'111011 20 h 1Plaça Pere Rlgau El Cau dell.loll en un viatge muSICal peiMedlten'ali PANORAMA DIETARI D'UN CRÍTIC EN EXCEDÈNCIA Torroella de Montgrí A l'ombra del cim del Montgrí, pit geològic de madonna de Rubens, s'alça la vila de Torro el la, cu1Luralment molt inquieta gràcies als genials eixelebrats de l'Averaç i al FesUval lnlcrnac.i onal de Músiques, que arriba cada any a mitjan juHol i que en cartella els noms de més gruix de lletra i obres pensades. Qui pensa és Josep Lloret Un veritable programador, que es preocupa de continguts i d'artistes, am.b imagin ació i m olta feina. per ANTONI BATISTA aig conèixer en Lloret per mitjà d'Emest Lluch. Me'l va plantar en una taula de Can Ra vell i vaig deixar que m'en· sinistressin. Després d'aquell primer àpat, dinàvem plegats cada any i comentàvem del Festival en particular i de música en general. L'últim va ser a Casa Leopoldo; I'Emest venia amb una camisa blava de conductor d'autobusos que li havien regalat uns sindicalistes amics seus i que considerava que eren peccs molt còmodes i fresques; era l'est iu d'aquell maleït 2000 que va ser l'últim estiu dc l'Ernest. No l'oblidaré en un dels concerts, assegut a l costat d'en Fel ip, el fill de la seva clona, acaronant-lo constantment per alleugerirli una minusvalidesa psíquica. En Lluch estava ta n implicat en Torroella que un any va exercir fins de musicòleg i programador, tot contribuint a la primera audició -25 de ju lio l de 1997- d'una obra de Fe nan Sor que dormitava a les lleixes d'un parell de biblioteques. Parèntesi: potser algun dia algú s'ocuparà del patrimoni musical arxivístic, tot i que una tal bogeria no doni quartos ni vots. L'obra en qüestió era 11 Telémaco nelf' isola di Ca/ipso. El doctor Lluch va escriure'n el co- V f) o N cñ 0: ~ ¡¡¡ o o. ~ «nO o: U :)U) U &&.I Z> 00 u-, CI) &&.I 12 300 NC mentari de l'edició d iscogràfica. Com cada any, aquest 2007, el 27 de juliol el Festival de Torroella recordarà Ernest Lluch. Els meus estius amb en Lluch eren sobretot musicals. )a se sap que amb les calors la música estiueja. Coincidíem invariablement a la Quinccna Musical de Donòstia i a Torroella, i quan va ser rector de la Universitat Internacional Menéndez Pelayo, també a Santander. bajo el i11comparable marco de Paloma O'Shea. Parlàvem de música i compartíem alguna gastronòmica xefla, tot i que l'Ernest endrapava més que assaboria. Dels meus festivals de Torroella recordo també amb bon gust, ja que parlem de la menja, recitals del gran Aragall, que durant molt de temps va anar a Torroella no només a lluir la seva veu única, sinó també a impartir docència i ensenyar com s'ha de fer cóner l'aire pel tub d'escapament de la gola. En Jaume/Giacomo té un fiat o de potència d'huracà tropical i un timbre de mel daurada. Els crítics políticament correctes ni aplaudim ni xiulem, som una continuació de la butaca, però l'Aragall m'excitava les vísceres i fins i tot deixava anar algun bravo, expressió que tinc reservada només per a José Tom as. Després, a Sa Punta escoltava les seves vivències i e ls seus acudits tan pujats de to com els seus aguts. Però Torroella és sobretot en Lloret, amb qui ha començat i acaba aquest article. Lloret viu la música des de fa ja molts anys. És un exceHent programadot~ que sap què ofereix el mercat i què U pot oferir ell, al mercat, heus ací allò que marca la diferència. També congria complicitats i teixeix sinergies, a vegades amb l'inestimable ajut del cuiner de La Galera de Palamós, que és el seu poble. Lloret imagina i crea, i amb aquesta empenta energètica, la Torroella musical ha arribat al mugró del Montgrí, pit geològic de madonna de Rubens. Inscripcions: fins 1'1 d'octubre de 2007. Inscripció, informació i lliurament de partitures: Edat: poden participar tots els compositors d'edat no superior als 35 anys. el 31 de desembre de 2007. Joventuts Musicals de Barcelona El Premi Internacional Fredelic Mom pou consta de 5.000 € . edició de la partitura i esn·ena de l'obra. --jm'\ Pau Claris, 139, 4° 1° 08009 Barcelona, Espanya Tel. + 34 93 215 36 57 Fax. + 34 93 487 29 70 jmb@jmbarcelona.com www.jmbarcelona.com FESTIVAL INTERNACIONAL PORTA FERRADA SANT FELIU DE GUÍXOLS. MÚSICA, TEATRE, DANSA JULIOL/AGOST 2007 WWW.PORTAFERRADA.COM 9 6 DE JULIOL 122.30 H D'AGOST l 22.30 R .IOE COCKER NOA Presentació del seu nou disc Nou Espai Port NoaSings]azz 14 DE JULIOL 122 .30 H 11 D'AGOST IZI.OO H ORQUESTRA FILHARMÒNICA DE CATALUNYA HORACIO FUMERO 6 .IOSÉ REINOSO FEATURING CAROLINE HENDERSON Grans compositors gironins Obres de Juli Garreta, Montsalvatge i Joaquim Serra Teatre Auditori Municipal Nou Espai Port Banda sonora de la peHícula Tuya para siempre Casa Ida Cafè Jazz Club 21 DEJl)LJOL / 22.30 H WYNTON MARSALIS C. LINCOLN CENTER .IAZZ ORCMESTRA Grans clàssics del jazz Nou Espai Port 17 D'AGOST 1 22.30 H TINA GORINA Piano: Stanislav Angelov anys d'òpera italiana" Església del Monestir "400 19 D'AGOST l21.00 H .IERRY GONZALEZ + .IAVIER COLINA Encuentro Casa lrla CafèJa.zz Club CICLE DE CAMBRA 12 D'AGOST l22.30 H 13 DE JULIOL I :u.oo H SALIF KEITA 6 MIGUEL GIL I ORQUESTRA ÀRAB DE BARCELONA MIÍ.siques de l'Holocaust Del Mediterrani al Cor d'Africa Casa Iria QUARTET BROSSA Nou Espai Port 23 DEjULIOL I22.30 H CHICK COREA C. GARY BURTON Gira 35è aniversari de la gravació del disc Crystal Silence 25 DE JULlOLf 20.00 H 13 D'AGOST l 22.30 H .IOSEP M. POU La Cabra o¡~ién es Sylvia? Nou Espai Port Nou Espai Pon 15 D'AGOST 122.30 H 26 DE]ULJOL /22.30 H SIMFONIETTA PORTA FERRADA El Cant de la 1èrra, de G. Malher María José Montiel, soprano Israel Lozano, tenor Teatre Auditori Municipal 27 DE j ULIOL I 22.30 H BALLET VÍCTOR ULLATE 2 D'AGOST l22.30 H SERRAT C. SABINA Dosprijaros de un tiro COR DE LA CAPELLA DE SANT PETERSBURG Direcció: Vladislav Thernuchenko Música popular russa i ortodoxa Església del Monestir ENSEMBLE SIMFONIEnA "Grans obres clàssiques del repertori de música de cambra" Casa Iria JO DE J VLlOL l20.00 H LLUÍS GONZALEZ, _ PIAt(O VICTORIA FERNANDEZ, VIOLÍ Casa Iria IÓ D'AGOST / 22.30 H .IOAQUIN DE LUZ I SOLISTES DEL NEW YORK CITY BALLET 6 COR I SOLISTES DE LA CAPELLA DE SANT PETERSBURG 8 D'AGOST l 20.00 H OCTET DE VENT SIMFONIEnA El Rapto del Serral/o, de W.A. Mozart Casa Iria Percussions de Barcelona i pianos Carmina Burana i Les Noces Nou Espai Port Zona Esportiva Vuarragues VENDA D " ENTRADES VENDA D"ENTRADES Per internet: www.secvicaix:l.com • Per telèfon: 902 33 22 11 • A rravés dels terminals Secviüaiu • A la taquilla (Edilici del Monc\t.r); dc dilluns a dossabte de t9 alt h • Consulteu el web www.portllferrada.com per conèixer possibles descomptes o demaneu informació a taquilla. CATALUNYA -~­ RADIO 11 El Petit Palau guanya els Uli Awards for Excellence Trobada general de l'SCIC l dia 13 dc maig tingué lloc al Palau Sant Jordi dc Barcelona una nova Trobada General del Secretariat de Corals Infantils de Catalunya. En cada una d'elles s'ha estrenu t. al llarg dels anys, una cantata per a infants. Els qui les hem seguit de sempre en sa bem la importància i la transcendència. Cal remarca r l'encert dels di rectius d'encarregar-les a compositors de prestigi reconegut. Així. per exemple. Frederic Mom pou amb el seu tendre t'ocell daurat, Ernest Cervera amb el pedagògic En Pere sense por, Antoní Ros Marbà sobre la novel·la 7irantlo Blanc i amb el deseixit Un concert desconcertant, Josep Pons amb l'expressiu Cantijoc, Manuel Oltra amb l'enginyós El timbaler del Bruc. Enric Ri bó amb el clam ecològic El bruel de l'estany, Baltasar Bíbiloni amb la multicultural Transatlàntida. Totes elles sobre textos d'autors de reconegut prestigi com Joanot Martorell, Núria Albó, M. Àngels Anglada, Miquel Desclot i Ricard Creus. Enguany l'autor musical fou Carles San tos amb Flor d'escarabat. La interpretació va ser precedida per diverses cançons d'autors actuals. i el muntatge d'un cànon original dc M. Dolors Bonal cantat per lots els assistents. Tres mil infants s'adelitnr·cn en la correcta versió de tot el programa seguit atentament per unes deu mil persones i amb la presència d'algunes autoritats. Si aquestes fossin sensibles a la cultura, haurien de veure l'esforç desinlercssot que lot això comporta i haurien dc donar el suport més decidit a I'SCJC. Perquè és un fel veritablement important que, durant un curs, infants de tot arreu de Catalunya estudiïn l'obra per fragments, que encaixi en l'assaig general i en surti finalment w1a autèntica obra d'art. Tot això fa quaranta anys que dura; un miracle en un país com el nostre on tantes flors es marceixen poc després dc nascudes. Per això cal felicitar els directius i els responsables dc I'SCIC per la seva comesa musical, cívica i patriòtica. Molts ens en sentim orgullosos; com penso que també ho haul'ia estat aquest any Oriol Martorell en veure que l'autor de la cantata era un compositor d'avantguarda, una línia estètica que ell en vida sempre havia defensat. SCIC: pèr molts anys! Sapigueu que teniu l'admiració d'una part notable de l11 societat. Polítics: fl,xeu entre les prioritats el suport a la cultura: si és així. ajudareu una entitm que se n'ha fet creditora a bastament. Des d'aquell llunyà aplec de Manresa de 1967 amb pocs cantaires fins a l'esplendorosa realitat actual, rscrc ha menat un camí de coherència basat en el servei musical, que abraça t11mbé altres aspectes educatius. Certament, I'SCIC ha estol guardonat per diverses instàncies; però el guardó més preuat és l'escalf de les deu mil persones que s'aplegaren al Palau Sant Jordi. No en dubtéssiu pas: en l'actiu cultural del nostre país, I'SC!C hi té lloc preeminent. Com sempre, per expressar els sentiments allò més adient és la formulació més breu. Per tant. doncs, us dic: om ics de l'SCIC, rebeu la meva felicitació sincera i que per molts anys pugueu continuar la vosl ra tasca. E 14 302 per PERE ARTÍS l Petit Palau és un dels cinc projectes guanyadors dels Uli Awa rds For Excellence eu ropeus 2007 que atorga anualment l'Urban Land lnstitute. Els premis reconeixen, a més de la và lua arquitectònica i de disseny, la qualitat en el desenvolupament d'un projecte. Per ser-ne candidat, el projecte ha de tenir un gran nivell constructiu i una gestió eficaç, ha de ser econòmicament viable i ha respondre a les necessitatS socials de I ' lli~~~t~m, entre a tres qua- E CLARA MILLET, REPRESENTANT DE LA FUNDACIÓ OC-PMC, RECOLLf EL GUARDÓ EL 6 DE JUNY A HAMBURG, EN EL MARC DE LA REUNIÓ EUROPEA DE L'Ull El Petit Palau, inaugurat l'any 2004, és el conjunt d'espais ideat per Oscar Tusquets al recinte del Palau de la Música Catalana, edifici declarat Patrimoni de la Humanitat per la UNESCO l'ony 1997. El projecte inclou la nova Plaça del Palau, l'edilici annex a la façana principal dedicat a serveis per al públic, el tractament de les façanes, l'escultura dc l'a rbre del Palau de la cantonada i el Petit Palau pròpiament, un auditori soterrat amb llum natural que té capacitat per a 538 persones i que pot acollir tot tipus de concerts, actes socials i empresarials gràcies als equipaments tecnològics i aud iovisuals més capdavanters. La tcrminal4 de l'Aeroport de Barajas és un dels altres cinc prem iats. juntament amb un projecte de França, un dc Turquia i un de Polònia. VII Festival Internacional de Música de Tarragona el 6 al 15 de juliol té lloc la setena edició del Festival Internacional de Música de Tarragona, organitzat des del Conservatori de Música d'aquesta ciutat. El Festival, a més, ofereix cursos de diverses especialitats amb el mestratge dels intèrprets del Festival, com Vicnna Brass Quintet, Barry Douglas. Isabel Vilà, Rivka Çolani, Daniel Grosgurin, Thomas Martin, Vicenç Prats, Alcx Garrobé, Ana Luisa Chova, François Le Roux, Agustí Charles o Cm·los del Egido. En aquesta edició es fa una aposta important pel cant, afegint a la ja habitual presència d' Ana Luisa Chova, la del prestigiós baríton François Lc Roux en l'especialitat de mélodie française. Musicalment, el Festival acull propostes innovadores amb concerts i altres activitats de coràcter multidisci plinari , com el concert inaugural amb un espectacle inèdit en el qualla música, el teatre i les arts plàstiques, compta amb músics tan notables com el Vienna Brass Quintet (quintet dc metalls), Da ni Molina Quartet (Jazz) o Oroitz Maiz (acordió) . El Festival també organitza conferències i taules rodones, tot destacant en aquesta edició la presència del compositor lléctor Parra, que parlarà sobre les últimes investigacions de I'IRCAM (Pmís). D Mozart i Stravinsky al cinema ues perspectives cinematogràfiques ben diferents en l'apropament a la música clàssica són les que darrerament s'han pogut veure a Ics cartelleres dels cines. La música clàssica ha estat pràcticament oblidada pel conegut com a "setè art" en els últims anys. Per aquest motiu, la coincidència en el temps de dues propostes al voltant de dos grans mestres com són Mozart i Stravinsky, convidaven a apropar-se al cine amb curiositat i il·lusió. El resultat, com les mateixes propostes, provoquen una reflexió basada en una percepció pràcticament antitètica d'aquestes. L'extravagant alhora que polifacètic actor i director btitànic Kenneth Branagh va decidir - amb una versió cinematogràfica de La flauta màgica- acostar-se al gènere operístic amb la mateixa gosadia que ho ha fet darrerament amb el dramaturg per cxcel·lència, William Shakespeare. El resultat no podia ser, evidentment, el mateix. O sí, i aquest és el gran problema. La j7CILI/a lllàgica, tant en la seva música com en l'esperit del llibret, conté l'espe rit il·luminat d'un home avançat en certa manera al seu temps -Mozart- i alho ra la ingenuïtat pròpia d'un geni pur, que en la pulc ritud de la partitura va saber compaginar ambdues percepcions de la vida d'una manera sublim. Kenneth Branagh s·acosta a la dita obra d'art des d' un punt de vista massa personal, amb l'excés de la recurrència a tòpics massa vistos en anteriors pel·lícules seves i amb una focalització excessiva en el toc ingenu dc l'òpera del mestre de Salzburg. Recórrer a una ambientació fantasiosa en una imaginària Primera Guerra Mundial-només l'estètica del vestuari permet situar temporalment la trama- és un recurs massa fàcil per a una obra tan complexa. Llàstima. però, del resultat, perquè no hi ha dubte que la mús ica de Mozart no s'ho mereix. Ni la traducció i perversió anglesa del llibret original ni l'equip musical vorejant la mediocritat -salvant el sempre impecable baix René Pape- fan justícia a un gènere que en la pantalla gran podria tenir un gran aliat. Sortosament, la proposta dels directors Tbomas Grube i Enl"ique Sanchez Lansch per al documental titulat Rythm is it! (Això és ritme!) té com a resultat un autèntic èxit pel que fa a l'assoliment dels seus o bjectius. Això és ritme recull el procés de consh·ucció d 'una coreografia per a La cousagmció de la Primavera d'Stravinsky feta amb un total de 250 ne ns i joves de Be rlín totalme nt aliens no només a la música clàssica, s inó també a qualsevol tipus de contacte amb la dansa. El director titu lar de la Berliner Phi lharmonikcr, Simon Rattle, i els coreògrafs Royston Maldoom i Susana Broughton uneixen esforços per convertir el projecte artístic en un projecte pedagògic, una mena de stage educatiu en què els joves -dc condicio ns i orígens diferents- aprenen a ttobar en l'expressió corporal i auditiva una via d 'accés al seu coneixement individual i col·lectiu. L'evolució personal els permet superar barreres. potenciar la solidaritat, la comunicació i el respecte entre ells i aconsegueix demostrar que la música és un vehicle de comunicació universal. Mercedes Conde Pons D ~e 273-274 5è Fòrum Internacional de Música Barcelona Ciutat el 12 al 2 1 de juliol, Barcelona acull la cinquena edició del Fòrum Internacional dc Música Barcelona Ciutat, organitzat per l'associació cultural JPC Iniciativa Musical, un conjunt d"activitats pedagògiques, a més d'una sèrie dc confe rè ncies, taules rodones i fòrums de debat i un cicle dc concerts a sales representatives dc la ciuta t. sem pre amb el piano com a protagonista. En !"aparta t pedagògic, hi ha cursos de piano pe r a intè rprets de gra u superio r a cà rrec dc Luiz de Moura Castro, Pierre Réach, Jun Kanno, Mich iko Shoji, Hac Young Kim , Martin Hughes, Niklas Sivelov i Ludovica Mosca. També es duen a te rme c ursos de pedagogia destinats a professors dc piano, confe rències, taules rodones i fò rums de de bat a càrrec de més dc IS especialistes nacionals i internacionals. La trobada es completa a mb el cicle de concerts de joves intè rprets i dc professionals consagrats. Els concerts te nen lloc a l'Espai Cultural de Caja Madrid a Barcelona, Palau Moja, Institut Francès de Barcelona. Casa Elizalde i Residència d 'Investigadors. També al Palau Moja tenen lloc dues sessions per a públic fami liar amb l"cspcctacle El petit Mozart. Per a més informació, es pot consultar el web <www.forummusicabcn.com>. D W5!:...!::. .. ...,__~ ~ 15 303 ttJa•tt!.l";l NOTICIAR I DEL SEU AFFM. COBLA Sr. Mstislav Rostropóvitx, Tenora, mans petites il-Justre violoncel-lista i conlradiclori home públic Distingit amic: El meu company Antoni Balista va confegir, en el número anterior d'aquesta Revista. un retrat de vostè d'una enorme precisió. que va abastar sobretot el seu impressionant vessant artístic, alhora que es va aturar, de manera oportuna però oberta, a l'hora d'atend re la d'home implicat amb el seu moment històric i amb el seu país. Jo no puc discutir· res del que està escrit, tot el contrari, ho corroboro sense ambigüitats, perquè qüestionar la seva aportació a la música, i especialment al violoncel, resultaria incomprensible. Sí, però, que em permetré abordar allò altre, aquell protagonisme tan vistent, tan poc discret i també sens dubte compromès que va viure. I ho faig amb el mínim d'autoritat que cm donen unes vivències concretes que seria excessiu considerar importants, però sí significatives. La primera, fa molts anys. amb mur de Berlín operatiu per entendre'ns, arran d'una entrevista que molt amablement em va concedir aquí mateix, al Palau. D'<mtuvi em va sorprendre una certa ingenuïtat a l'hora dc valorar, o sobrevalorar. les virtuts del sistema democràtic i menystenir-ne les contradiccions. Que gairebé li caigués la bava d'admiració perquè la premsa occidental es podia permetre publicar una caricatura crítica de l'aleshores president dels Estats Units Richard Nixon, em va semblar -no voldria ofendr·e'l- . un fruit un pèl irTeflexiu d'una manca d'aprofundiment en la realitat absoluta del món dit democràtic. Una cosa que cm va embalar una mica, va ser Ja citació constant dc Pau Casals, tot fent mostra d'una estima insistida fins n la ll inda del massa. Dubto molt poc de la sinceritat de la seva devoció, però alhora no podia evitar un cert tuf d'afalagament buit de contingui i !lns i tot potser interessat, oimés quan no es recava de proclamar-se seguidor fidelíssim dc l'evangeli cívic del mestre. Tot plegat, li reitero les disculpes, costava dc convèncer-mc. Més ençà - mur de l~el'lín a terra i Glassnot dempeus-, vaig assistir a la conferència de premsa amb motiu de la concessió del Premi Catalunya: acte que en gran mesura va constituir un míting intensiu antisistema soviètic. al qual vostè es va abonar a pler. En aquest context em va semblar oportú recordarli que d'aquellrègim que vostè blasmava amb tant d'entusiasme i efusió. i per descomptat no li mancaven arguments de pes, vostè n'havia rebut la màxima condecoració, sinó m'erro el Premi Lenin. La seva resposta va ser que, quan anys més tard va voler rebutjar-la. en ésser-li comunicat que no calia que retornés l'import monetari que havia comportat, va restar tranquil. Estimat amic: acabo de disfrutar ara mateix de l'exceHent producció de l'òpera Kho11antxina al Liceu. fotografia aquesta sí dc gran profunditat, de l'essència del poble rus, amb totes llurs contradiccions, entre les quals el fatalisme davant la imposició dc règims totalitaris; una constant que el geni de Mussorgski mostra d'una manera ideal. Des del reconeixement humil de Ics meves mancances respecte del que i el com de r·enlilats tan allunyades i complexes -amb quanta finor m'ho advertí el seu col·lega Vladimi r Ashkenazy-, crec que vostè, amb els seus clarobscurs actuacionals ha representat amb una exactitud molt avançada la imatge d'aquest pòsit caracterial genuí del seu poble i dc Ics seves constants històriques que albiro amb preocupació que els nostres dies no n'han aconseguit deslliurar-lo. ' una manera fotmal (gairebé institucional) i a partir d'una campanya pública d' un ressò remar·cable pel que s'acostuma a donar en el sector, en la memòria col· lectiva ha quedat més o menys enregistrat que la tenora és un instrument de I 50 anys i escaig. Des d'un punt de vista històric i pel fet que es tracta el 'esdeveniments relativament recents, és fàci lment documentable l'època i les motivacions que van provocar l'aparició d'aquest instrument. També és cert que l'origen de la família instrumental a què pertany és molt anterior i que a més s'ha diversificat molt, tant tenitorialrnent com funcionalment (hi són presents en gairebé totes les formacions instrumentals més o menys modernes) pel fet que les qualitats tímbriques que ofereixen els diversos membres d'aquesta família donen molt de joc als creadors. Per la seva capacitat expressiva, s'ha dit en diverses ocasions que el so de la tenora és el que més s'assembla a la veu humana. Cal deduir que a qui se li va acudir aquesta màxima. es referia a la veu humana d'un adult, perquè per les dimensions de l'instrument (no sols és un dels més llargs, sinó que Ja seva campana metàl·lica el converteix en un dels més pesants) el fan difícilment manejable per a un jove aprenent. La separació dels forats del cos central no el ran gaire apte per a mans menudes d'intèrprets joves, i encara enfocant-ho des del punt de vista pedagògic, també és evident i necessària una metodologia d'estudi adequada a les franges d'edat més joves. L'aparició de la tenora és recent i el seu àmbit d'acció és reduït, i això ha provocat que alguns aspectes de la seva evolució siguin més lents que en la d'altres instruments de la mateixa família d 'abast més general entre els quals hi ha els que afecten l'aprenentatge dels més joves. Un cop l'instrument ha assolit uns Iúvells de normalització acceptables (dintre de la precarietat), és un bon moment per abordar aquests aspectes, i per aquest motiu és especialment oportú el treball de recerca que ha desenvolupat l'Elisenda Vilarrúbias i que darrerament ha presentat a I'Esmuc. L'estudi, que compta amb una reveladora introducció en què situa l'evolució històrica i l'estat actual de l'aprenentatge de la tenora i el tible (centres d'aprenentatge, metodologies, pedagogs ... ), proposa l'elaboració de mètodes i la construcció d'instruments que s'adaptin a les necessitats dels aprenents més joves. De fet, res que no soni a fami liar en altres branques dels instruments simfònics, però que en el cas de la tenora és un camp per abordar. En un moment en què el registre de vocacions d' instrumentistes de tenora no és ascendent, qualsevol moviment que n'afavoreixi el coneixement i l'accessibilitat és més que aplaud ible, especialment ta mbé perquè da rrerament la literatura per a cobla no para de créixer amb aportacions que, si en el futur compten amb un més gran nombre d'especialistes de qualitat, poden giravoltar la tendència a l'obscurantisme a què sembla abocada aquesta corda tímbrica. D Del seu affm. Jaume Comellas 16 30-1 per JOSEP PASQUAL Tercera edició del cicle de conce·~o~.: Veus a la Catalunya central a tercera edició del projecte VEUS: cicle de música vocal i escènica de la Catalunya cenh·al, es du a terme entre el 14 de juny i el 27 de juliol amb quatre concerts a diversos municipis de la Catalunya central. El cicle de concerts, promogut per l'Associació AMARESC, impulsa la diversificació de !"activitat musical a zones amb poca o nul·la activitat musical, per contrarestar la immensa oferta musical concentrada en detetminats punts de la geografia catalana potents des del punt de vista turístic. En l'edició d'enguany el cicle de concerts VEUS -concebut entorn de la diversitat d'expressions de la veu humana- proposa quatre concerts que destaquen per un increment en la seva qualitat artística i per l'interès dels programes suggerits. El concert inaugural, a càrrec de l'Ensemble l' Arpeggiata, amb un concert titulat "Ail'improviso" -sobre música del segle XVU- es dugué a terme a Sant Joan de Vilatorrada el 14 de juny i comptà amb la presència de la soprano -natural de la düa població- Núria Rial. El 7 de juliol es presenta una versió de cambra de l'òpera de Donizetti Don Pasqua/e al Castell Oller del Mas, a prop de Manresa, en el primer projecte de la nova Orquestra de Cambra de Barcelona i amb un planter de joves cantants catalans. Una visió vocal de la fusió de la música brasilera i el jazz vindrà ofert pel Yara Beilinson Trio a la plaça major de Callús el l4 de juliol. El darrer concert és una producció del cicle VEUS i el Quartet Albada -juntament amb la soprano Maria Hinojosa i el contratenor Filippo Mineccia- que s uggereix l'aproximació al gènere operístic barroc en una fictícia baralla virtuosística entre una prima donna i un castra/i amb obres de Pergolesi, I-Hindel, Vivaldi i Porpora. Serà el 27 de juliol en el marc de la Col·legiata de Sant Vicenç del Castell de Cardona. L Quatre corals foranes a les Jornades Internacionals de Cant Coral nh·e els dies 1 i 7 de juliol sc celebra a Barcelona una nova edició de les Jornades Internacionals de Cant Coral que organitza la Federació Catalana d'Entitats Corals (FCEC). Ulh·a formacions catalanes, hi intervenen el Coro Victoria dc Guatemala que d irigeix Julio César San tos, Coral El im ay d' Almaty (Kazakhstan) dirigida per Larissa Roma11ovskaia, Coral Alfonso X l d'Alcala la Rea l (Jaén) d irigida per Lirio José Palomar Faubel i Cor Domino d'Opava (República Txeca) dirigit per !va na KJeinova. Aquesta manifestació, que des del 1964 en què es va instituir fins al 1993 va ser organitzada pel Districte de Sarrià-Sant Gervasi, des del 1993 s'ofereix a cura de l'esmentada FCEC. Tot al llarg de la setmana hom treballarà quatre taJiers, els quals s'oferiran en el concert final, que es realitzarà el dia 7 de juliol a la Sala Oriol Martorell de L'Auditori de Barcelona. Els tallers són sobre: Missa de batalla de Joan Cererols, dirigit per Alfred Cañamero; Cant gregorià. a cura d'Ismael Fermíndez Cuesta; Música cubana amb direcció de Freddy Lafont, i finalment, Música de Francis Poulenc a cura d'Erwin Liszt. En el decurs de la setmana les corals participants oferiran concerts a Sabadell, Sant Boi de Llobregat, Castelldefels i Sant Vicenç dels Horts. E Neix un nou festival de piano a Barcelona riterium Música, agència musical liderada per Carlos Laza, posa en marxa el I Festival Internacional de Piano de Barcelona ~el 30 de juny al IS de juliol- amb la intenció d'omplir el forat de l'oferta musical a Barcelona els mesos de juny i juliol i oferir al públic amant del piano una programació àmplia entorn d 'aquest instrument. Per a la primera edició del Festival s'ha optat per una orientació eminentment clàssica, centrant-se en els grans pianistes internacionals - alguns d'ells poc o no gens coneguts a Catalunya- i les joves figures emergents de l'àmbit nacional català. Tot i això, el Festival defensa la dimensió plural d'un instrument -el piano- profundament vincu lat a altres gèneres musicals, com són el pop, el jazz o el namenc, i avança la intenció dc diversificar oferta en posteriors edicions. El cartell de la primera edició del festiva l-enguany amb seu a les diverses sales de L'Aud itori- conté noms tan atractius com els dels pianistes lvo PogoreHch, el francès Dominique Merlet. elson Freire, Evgeni Koroliov o Andrei Gavrilov, que interpretaran recitals amb obres del gran repertori, des de Nocturns de Chopin fins a les Variacions Goldberg de Bach. En la secció de joves intèrprets, noms com els de Daniel Blanch i Katia Michcl que comencen a ser reconeguts, seran els protagonistes del cicle paral·lcl. C TANGENTS Cancelleresca veu i es recorden veus de dones polítiques, normalment estan en consonància amb el medi que fins ara han freqüentat, un món d'executius masculins, i que es reflecteix en tonalitats fosques i enrogallades com va ser el cas de Galda Meir o el de l'alcaldessa de València. Rita Barberà. Ens ressona, a l'altre cantó, la veu nasal de Hillary Clinton. Per això destaca la cancellera alemanya Àngela Merkel. La seva veu és clara, rodona, ben projectada. femenina, com I'Elisabeth del Tannhiiuser. Com a melòman, sentint-la , tinc ganes que se'n surti, que pugui liderar un país i una Europa que per fi vulguin pal·liar la pobresa del Tercer Món, com li ha recomanat el papa mozartià Joseph Ratzinger, del qual els italians diuen que •·no se'l veu, però que es fa sentir". Altres veus polítiques que recordo eren una dc desagradable pertanyent a Margaret Thatcher i una d'intima , confidencial i convincent com és la de Pilar Rahola. No recordo, en canvi , i això que he seguit la seva actuació per televisió, la de Segolène Royal. Probablement devia ser neutra. En altres mitjans es dedueix que són millors les veus radiofòniques que no pas les televisives. Aquestes darreres tenen un cens elevat de veus d'oca, nasals. En canvi, per ràdio hi ha una gran varietat de registres entre els quals una , de Catalunya informació, rodona, greu, un punt engolada, que sembla estar a punt de fer un recitatiu del Tancredi. Ara no em ve el nom. Quin mis teri, això de les veus. Hi ha cantants que amb el to de veu, imperceptiblement modificat segons què interpreten. ja transmeten la intenció del que canten. Aragall, Montserrat Alavedra, els primers temps de Veronique Gens, en són l'exemple. I melòmans i melòmanes de tant en tant podem fer nostre aquell text de Cesare Sterbini, tan ben musicat p er Rossini, ''una l'OCe poco fa qui ne/ cuor mi risuonó ... ··. S perJORDIMALUQUER ~e 27')-274 17 305 CONVOCATÒRIES MÀSTER EN PEDAGOGIA MUSICAL PER A ESCOLES DE MÚSICA. Per al curs 2007-08. i coordinat per Àngels Amaus i Cecília Gassull, s'ofereix en tres itineraris: professorat per a l'etapa de 4-7 anys; professorat per a llenguatge musical (nivell elemental i mitjf1) i professorat per a instruments (nivell elemental i mitjà). Tindrà lloc al Conservatori Municipal de Música de Barcelona i a la Facultat de Ciències dc l'Educació de la UAB. del 5 d'octubre de 2007 al 6 de juny de 2008 (dimecres i divendres. de 9 a 14.30 h: 330 hores lectives, 33 crèdits). S'hi atorgaran 20 ajuts econòmics dc 500 curos (sol·licituds: <www.cnmb.cat>). El període dc matrícula és del 25 al 28 dc setembre dc 2007, a l'Escola de Postgraus dc la UAB. Per a més informació: <www.bcn.es/conservatori/cat/ofertaeducativa>, <www.uab.cat>, <www.cnmb.cal>. PREM I FUNDACIÓ AUTOR-CDMC JOVES COMPOSITORS 2007. Convocat per la Fundació Autor i el Centre per a la Difusió de la Música Contemporània (CDMC), poden presentar-s'hi tots els compositors que siguin socis dc l'SGAE que no hagin fet els 35 anys; també hi podran concursar els autors am b obres distingides amb el primer premi en edicions anteriors al 2005. Les obres han de ser inèdites i s'han d'ajustar a una plantilla instrumental formada per 7 fonts sonores fonamentals i per mitjans elect,roacústics, amb una durada màxima de 15 minuts. S'hi atorgaran tres premis: 6.000, 3.000 i 1.500 euros, i 1.200 cu ros per menció honorífica. El 3 de desembre de 2007 es coneixeran els guanyadors a l'Auditori del Museu Nacional Centre d'Art Reina Sofia, dc Madrid, durant un concert amb les quatre obres finali stes a càrrec del conjunt TaJier Sonoro, de Sevilla, sota la direcció d'lgnacio Torner. El termini d'inscripció d'obres acaba el 28 de setembre de 2007. Més informació al web <www.sgae.cat>. A/ e: fsitjes@sgae.es/barmengou@ sgac.cs. Tel.: 93 268 90 00 (extensió 3). Fax: 93 268 90 02. 11 CURS DE MÚSICA DE DIRECCIÓ CORAL. Impartit per Daniel Antolí Plaza, amb el Cor de Cambra Impromptu, del 9 al IS de juliol a Barcelona. Dirigit a músics que desitgin iniciar-se en la direcció coral. estudiants de magisteri musical i a directors amb certa experiència que vulguin ampliar coneixements i tècnica gestual i d'assaig. lli ha la possibilitat de participar-hi com a alumne oient. Matrícula oberta. Per a més informació: <WWw.dmusica.com> i <www.corimpromptu.org>. XX PREMI CIUTAT DE REUS DE COMPOSICIÓ PER A CORALS INFANTILS. Dc caJ"àctcr biennal, d'àmbit internacional, i convocat per l'Institut Municipal d'Acció Cultural de Reus, s'adr·eça a persones vinculades a la cr·eació i la pedagogia musicals. S'hi estableixen cinc modalitats: A) cantaires de 5 a 7 anys, cançó a una sola veu amb acompanyament instrumental; B) cantaires dc 7 a I Oanys, polifonia a ducs o tres veus amb o sense acompanyament instrumental; C) cantaires de lO a 14 anys, polifonia a dues o tres veus amb o sense acompanyament instrumental; D) cànon amb o sense acompanyament instrumental; E) arranjament de cançó tradicional dels Països Catalans a dues o tres veus amb acompanyament instrumental. L'acompanyament de les modalitats A, B, C i D serà amb piano o un grup instrumental d'un màxim de cinc instruments. L'acompanyament de la modalitat E serà amb un grup instrumental de tres a cinc instruments. La part musical ha de ser inèdita, mentre que el text pot ser d'autor i sempre en català. Per a cada modalitat hi haurà un premi de 750 euros, més diversos accèssits que comporten l'edició i publicació de l'obra en el Cançoner Virtual dc 2007. El termini de presentació d'obres és entre l' I i cl 28 de setembre de 2007. Per a la resta dc bases i més informació: a/e: imac@reus.cat i <www.reus.cat>. CURSOS DE GESTIÓ CUL TU RAL. Oferta de cursos de gestió cultural per· al curs 2007-08 dc la Universitat de Barcelona: Màster en gestió cultural i institucions culturals (dos anys); Màster olïcial en gestió cultural (un any i mig): Diploma dc postgrau en gestió i polítiques culturals; Diploma de postgrau en cooperació i gestió cultural internacional: Diploma de postgrau en producció i gestió d'espectacles; Diploma dc postgrau en turisme cultural. Més informació: a/e: gestiocultural@ub.edu i <www.ub.edu/cultural>. Salvador Pueyo, premiat l passat 4 dc m;rig el compositor Salvador Pueyo va rebre a Berga el V Premi Berguedans al Món, pel servei a la música universal des de Catalunya, atorgat pel CaE sal d'Europa i Òmnium Cultural del Berguedà. 18 306 També els dics 4 i 5 dc maig, a la ciutat portuguesa dc Porto. l'Orquestra de Cambra de Xalapa (de Veracruz. Mèxic), amb la soprano portuguesa Caria Caramujo i dirigits pel mexicà losé Luis Chan, va interpretar el seu cicle de cançons Cap al meu silenci, sobre textos dc ).M. López Picó, Rosa Levcroni, Manola Hugué i Josep Carner. ARS SUBTILIOR Claca arrera ment he detectat la presència de certs personatges entre el públic dels concerts amb actituds força peculiars a l'hora de premiar una actuació: cfusivitat descontrolada, vehemència exagerada, " bravos" a tort i a dret ... Val a dir que bona part de les interpretacions mereixien una bona ovació, i que la diversitat de músics que les reben els allunya de qualsevol sospita de conxorxa, però el que sorprèn és aquest model estandarditzat d'ovació desaforada que em recorda les llegendàries claques, és a dir, aq uell col· lectiu o grup de persones més o menys nombrós que rebien una quantitat de diners estipulada prèviament a canvi de mostrar un entusiasme enfervorit per una act}lació musical (bàsicament d'un cantant). Es un fenomen ben documentat i que va tenir una f01ta implantació fins fa poques dècades arreu del món. Viena i La Scala dc Milà han ··gaudit" sempre d'una bona claca, i a Londres durant el segle XIX s'anunciaven fins i tot als diaris per mitjà de cartes de promoció. Segons un conesponsal italià del '·Musical Times" de Londres, els honoraris professionals que acostumaven a rebre els membres dc les claques dels teatres italians l'any 1919 eren els següents (s'entén, per persona): per aplaudir l'entrada d'un cantant, 25 lires; si era una cantant. 15 lires (noteu la disctim inació de gènere); aplaudiment comú durant la representació, IO lires : aplaudiment insistent durant la representació, 15 lires; aplaudiment encara més insistent. J7 lires; interrupcions amb "ben e., o .. bra11o ", 5 lires; per exigir un bis. 50 lires; entusiasme delirant: suma per convenir. Adaptant les lires a euros, encara ressuscitaríem la tradició! Walter Damrosch, en el seu llibre My Musical Life ( 1923) es queixava que alguns cantants i directors rivals es gastaven grans quantitats dc diners per contractar wgrups de D 20 a 50 individus Pigorosos, sota les ordres d'un director entrenat" que es col·locaven a les llotges del costal de l'escenari i "aplaudien amb la regularitat mecànica d'un martell de foneria d'acer per tal de provocar nombroses sortides a escena e11 acabar cada acte··. Diuen que la claca del Metropolitan de Nova York va estar ben activa fins als anys seixanta, amb una '' formació estable" entre 6 i 8 individus que cobraven entre 25 i 100 dòlars cadascun en funció de la importància de la representació: quan la funció es transmetia en directe per la ràdio, el preu es disparava. Segurament ara ningú s'embutxaca res, però la reinstauració de la pràctica podria convenir a més d'un, a l'escenari i a la platea: tindríem espectacle assegurat! per XAVIER CHAVARRIA PANORAMA La recta final de la temporada de l'Auditori de Giron a Durant el m es de maig l'activitat concertística a l'Auditori de Girona, a més del concert que la Jove Orquestra acional de Catalunya va oferir el dia 15 en els actes de celebració del vintè aniversari de Catalunya Música, va estar centrada en Aleksei Volodin, Jordi Savall i l'Orquestra de Girona. l per JOSEP JOFRÉ l recital que el pianista rus Aleksei Volodin (Sant Petersburg. 1977) va oferir el dia 13 de maig va abastar una àmplia panoràmica històrica del repertoti pianístic. Volodin va començar el concert amb una interpretació exquisida i ponderada de l'Andante con variazioni en Fa menor. Nob XVII: 6 de F. J. Haydn, que feia preveure un recital ple de contrastos amb el virtuosisme com a motiu conductor. La versió que el jove pianista va oferir de la Sonata núm. 23 en Fa menor, op. 57, "Appassionata" deL. V. Beethoven, autèntica prova de foc per a qualsevol pianista, va ser btillant i amb un gran control del discurs musical. Enèrgic i blillant, va deixar en un segon te1me la profunditat expressiva que exigeix el caràcter de solemnitat tràgica que, segons manifesta el musicòleg anglès D. F. Tovey. es manté en tots els seus moviments. En la segona part, Volodin va saber transmetre l'espetit dels Impromptus chopinians en una interpretació plena de sensibilitat i inh·ospecció que li va permetre desplegar en la mesura justa. i sempre al servei de la música, un ric ventall de recursos musicals i pianístics. Amb les Reminiscències de Don joan (Fantasia sobre Don Giovannni de Mozart) dc F. Listz, que tancava el programa. Volodin va mostrar el seu virtuosisme més electista, oferint una b1illant i enèrgica versió de la difícil partitura del compositor hongarès, que el públic va aplaudir amb moll d'entusiasme. Sense cap mena de dubte, el pes específic del concert titulat "Les cordes gennàniques~ que va ofelir l'OrquestJa de Girona (OdG) el dia 18 de maig. apuntava a Verkliirte Naclrt, op. 4 d'Arnold Schèinberg. Escrita el 1899 per a sextet de corda, i adaptada per a orquestra de cambra pel mateix compositor el 19 17, amb una revisió el 1943 en la versió Nit trallsjigurada, participa ja d'aquest inevitable halo de modemitat, misteli i escàndol que se1'11 factor comú de totes les produccions shèinberguianes. Verkliirte Naclrt és ·'música de programa" en el sentit de que respon a una inspiració extramusical de caire literati; concretament es basa sobre el poema Zwei Menschen (Dos éssers). del E L'ORQUESTRA DE GIRONA poeta modemista alemany Richard Dchmel. En aquesta obra, que està formada per cinc moviments enllaçats entre si, Schèinberg parteix d'una estètica inequívocament wagneriana. derivada directament del Tristany. La manca d'una forma concreta i el llenguatge ple de cromatismes i sense desenvolupaments netament Midentificables", fan que Nit tra11sjigurada sigui una obra d'execució difícil, en què els intèrprets han de saber trobar, en el seu tiquíssim contrapunt, els espais per fer sorgir les melodies i els colors que s'hi amaguen. En aquest sentit, tant l'Orquestra de Girona com Francesc Llongueres, que n'era el djrector convidat per a l'ocasió. van afrontar l'execució dc l'obra amb concentració i disponibilitat, tot i que la complexitat i l'exigència de Verkliirte Nac:lrt demanaria segurament una insistència més gran en el h·eball d'aquest rcpcrtoli. Contrastant amb la densitat i la tensió de l'obra de Schèinberg, els membres de J'OdG van interpretar la resta del programa (Adagio i fuga K. 546 dc Wolfgang Amadeus Mozart, "Adagio" del quintet en Fa major d'Anton Bruckner i Cinc peces per a corda de Paul Hindemith) amb més seguretat, la qual cosa va afavorir lacomunicació amb el públic. sobretot en la fresca versió que van oferir de Cinc peces per a corda de Hindemith. En l'últim dels tres concerts, que va tenjr lloc el dia 30 dc maig, Jordi Savall, al capdavant d'un exquisit grup d'intèrprets d'innegable reputació en el món de la música antiga i després d'una presentació prèvia a la sala petita de l'Auditori, va presentar un programa centrat en el repertori barroc francès. Les obres programades van ser un recull de peces que van servir de banda sonora oliginal de la peHícula Tous les mafills du monde. Marin Mm·ais va centrar gairebé totes les músiques que es van interpretar en la primera part. Marais va ser un destacat intèrpret de viola de gamba i el compositor més notable per a aquest instrument. La seva música és rica en idees i contrastos, dotant les seves obres d'una vadetat de colors extraordinària per l'època. com es va poder comprovar en la suite d'un Cou/ ¡}tra11ger. en què cada una dc Ics parts, trencant amb la nom1alitat de la suite barroca, està en un to diferent. esprés del descans, Xavier Díaz-Latorre ens va endinsar amb Passacail/e en el meravellós món sonor de Robert de Visée. que segueix fascinant després dc tres segles. "Maitre du Roi", va ser un dels primCI'S grans llaütistes del barroc francès redescobe•1 allinal de la dècada de 1970. u1 versió deltiorbista català va ser austera i delicada. amb un bon domini del ritme i de l'articulació i amb un ampli ventall dc timbres. En el Concert a deux violes égales de Mr. Dc Sainte-Colombe (pare)./ordi Savall i Philippe Pierlot van deixar palès el seu domini instrumental i un fraseig rclinat, ofclint-nos amb el diàleg de les violes una versió íntima i detallista. Però va ser amb la darrera obra del programa, Couplets des Folies d'Espagne dc Ma rin Mara is, que els músics van most rar de manera explícita el seu virtuosisme i la complicitat vers un repertori (el barroc francès) que els unia a tots i en el qual van demostrar trobar-se molt còmodes. En general, la interpretació de les obres va ser rica en matisos i colors, i els músics van saber apo11ar la fantasia i el refinament que requeria una música basada en la comunicació de petites subtileses. RMC 27)-274 D 19 307 PANORAMA EN LA MORT DE DUES GRANS SENYORES DE LA MÚSICA Carme Bravo, Petri Palou, l'ombra protectora de Mompou I per JORDI MALUQUER amor profund a la música per CARLES GUINOVART I passat 29 d'abril ens deixava Carmc Bravo, la que des de 1941 va ser la fid el companya i muller de Frederic Mompou. I ho feia amb 87 anys i deixant la feina feta, havent inaugurat el 20 de març la Fundació qu e recull partitures, escrits. gravacions. correspondència d'aquell que ha estat un dels músics més significatius del nostre país al segle xx. El record ens du a una evocació d'un concert seu a l'Ateneu Barcelonès al principi de la dècada dels setanta. Ens va sorprendre la versió vigorosa que va fer de la música de Mom pou. Es van influir mútuament. Ella va arribar a treure rendiment del talent del compositor i va ser una amatent curadora de l'edició i expansió dc la seva música. Ell va anar-la inOuint fins al punt que quan, els dan·ers vint anys. la Carme instruïa pianistes en la interpretació dc les obres del seu marit, defugia Ics interpretacions massa "pianístiques" que la música evidentment permetia però que trobava fora del perfum que havia d'acompanyar aquelles delicades evocacions. Recordo el seu pis noucentista del passeig dc Gràcia, sobre aquell restaurant que aleshores era famós, La Punyalada. El vaig visitar per primera vegada per enregistrar una sessió que va sortir al programa que dirigia joan Anton Benach, Tot art. per TVE a Catalunya. Era una conversa entre F'redcric Mompou -el "Federicu" com, d'acord amb l'època, li deia la "Carmcn"- , Joaquim l-loms i Xavier Montsalvatgc. La darrera, el mes de juny dc 1987. quan va morir Mompou, de qui, dc cos present, em van impressionar els trets. plens dc força. precisament la que en el tracte de cada dia dissimulava amb el seu caràcter amable però que la seva música traslluïa. El dia de l'enterrament no va voler que la deixés sola i la vaig acompanyar al Palau de la Generalitat, a la plaça dc Sant Jaume. on l'esperava, arrenglerat, el Govern en ple que presidia lord i Pujol per rendir tribut al compositor. També els havia saludat, de lluny, a vegades des d'una altra taula, quan amb Manuel Valls, Xavier Montsalvatge i les seves esposes, després de sorti r d'un concert, anaven a la Granja Catalana, després Balmoral, que hi havia a la Diagonal entre Via Augusta i Balmes a prendre's una xocolata. L'amistat dc tots sis era exemplar. La Carme donava curioses precisions de l'obra del seu marit i explicava. per excmple, que el motiu inicial de Le l~ac li havia suggerit un toll d'aigua de pluja agitat per una fulla un dia que sortien del E 20 308 Museu d'Art de Catalunya. La preocupació de la Carme per ordenar i vetllar que tota la música i documentació sobre Mompou es pogués ordenar i arxivar venia de lluny i, de seguida, va tenir ajuts inestimables que són els que han contribuït a bastir la seva fundació. joan Millà en el discurs de presentació d'aquesta, va dir: "Carme Bravo, do- na forta, 11a saber renunciar a la seva carrera i es posà en segon pla, a l'ombra del compositor{... /. Va renunciar a una prometedora carrera, però no a la professió o ofici. perquè continuà donant classes al Consen,atori i fent cantar per aconseguir una esltlbilitat econòmica, ja que els drets d'autor, si n'hi Jw, vénen quan vénen: per deixar tm sensible Frederic Mompou sol, amb el seu piano i la swa espiritualitat. sense interferències. CI/ el seu treball de creació; i per voh11Jiat pròpia, sense necessitat de demostrar-se res ... La Carme Bravo era d'una gra n vivor i estava al cas de tot el que passava en el món cultural. Una trobada casua l amb ella era sempre estimulant. La recordo, una de les darreres vegades que la vaig sentir tocar música del seu Frederic, com el va evocar tocant com ningú ho ha fet la segona de les Tres variacions de l'any 192 1, Courtoise; "és el seu retrat", deia. Això potser respon la pregunta que Lourdcs Margades a El Bosque. Arte y Cultura, reproduïa el passat 2 de maig: ''La bo- da va trigar 15 anys a arribar. La família de Can nen no 11a entendre mai què lwvia vist/a Sel'a filla en aquell home més gran que ella, sense ofici i amb una situació econòmica precària... " Abans anticipava, però: "Extravertida. Carmen Brai'O era el contrapunt del compositor, de qui l'experiència musical i coneixement personal dels grans compositors francesos de prillcipi del segle xx la 11an fascinar... " L'any 1921 , Emile Vuillcrmoz. inlluent crític francès, escrivia que els dits dc F'rederic Mom pou ''llargs, fins i hesitants" produeixen ''una IIOlupluositat estranya en veure'ls descobrir sobtadament, en un racó perdut del piano, una font de frescor. una aigua clara i cristal·lina que es vessa mormolant i fa escoltar una cançó dolça i persuasiva que l'oïda 110 pot oblidar mai més". La Carme, vint anys més tard, també ho va descobrir i en va fer raó de la seva existència. a mort la Petri! Se n'ha anat pocs dies després del decés de la seva gran amiga Carme Bravo, vídua de Mompou, amb una diferència de només tres dics. del 30 d'abril al 3 de maig d'aquest 2007. La Petri Palou de Claramunt estimava les arts amb lliurament i autenticitat. Marc del gran pintor Lluís (ja traspassat), artista de gran força expressionista. i tres fills més, fou la professora de piano de Tetc Montoliu. el gran referent del jazz català, amb el qual va mantenir tota la vida el caliu d'una mútua i gran estimació. Des dels temps inicials del Taller de Músics, els seus contactes, com els d'en Tete, van facilitar connexions, amb esperit de promotora, de tot tipus dc música dc qualitat. La música, per a la Petri. era quelcom dc sublim i ho demost rava amb la seva generositat. Interessada en tots els temes i Ics tendències, particulatment de la música contemporània, escrivia monogràfics que anaven des d'un matisat Gabriel Fauré tïns a un revalorat Edgard Varèse, com també els llibres H Los ctnni11os de la música i La música desde dentro. un títol aquest que defineix. en la seva brevetat, l'esperit intimista de qui sap gaudir amb profunditat de l'art dels sons. Amiga, pràcticament, de tots els compositors de Barcelona. ho era també d'una gran quantitat d'intèrprets. Per això obria generosament la seva casa del carrer del Turó de Monterols per oferir-hi audicions domèstiques, unes vetllades meravelloses en què els intèrprets, comentaristes i compositors ens sentíem embolcallats per una ona dc respecte i admiració gens fàcil dc trobar arreu, en aquest món de cridòria en el qual vivim. Les sessions de ca la Petri foren quelcom per recordar. vivències attístiques com per ser guardades en el llibre de records d'una '·Barcelona tendra" que, de mica en mica, amb la desaparició d'espetits actius com el seu. es vu perdent. Els programes mateixos eren d'allò més acurats; programes que són el testimoni d'aquelles vetllades musicals han estat finalment recopilats en un fonnós volum. Del grup d'amics, melòmans i músics sorgien, després del reci tal, converses interessants, que sovint acabaven en tertúlia exquisida. Gràcies Petri per tot el que ens has donat! Estic segur que en aquest més enllà que alguns a11omenen Paradís -i segur que ho serà al costal dels teus estimats Lluís (fill i marit). Mompou, Carme, Cercós. Carles Altayó...el teu esperit tan inquiet s ÏnFentarà quelcom per continuarfem "música celestiai".Recorda 't encara allà de nosaltres. PANORAMA El Fons Pau Casals arriba a Catalunya El passat 9 de gener van arribar a l'Arxiu acional de Catalunya els arxius de Pau Casals que la seva vídua, Marta Casals, ha conservat des de la mort de Casals el 1973, i que ha cedit a la Fundació Pau Casals. per NÚRIA BALLESTER i VAL VENY Conservadora de la Vil·la Casals-Museu obres més reconegudes, com les dedicades a Montserrat (Nigra Sum, Recorda- re Virgo Maller, Salve Montserratina , MARTA I PAU CASALS AMB EL MATRIMONI KENNEDY etc.), la partitura per a piano d'El Pessebre i la seva adaptació per a orquestra, la partitura de l'Himne de les Nacions Unides o la sardana Sant Martí del Ca- nigó. I fons consta principalment de la documentació produïda per Pau Casals durant el seu exili a Puerto Rico ( 1957- 1973) i completa els fons que Ja Fundació Pau Casals ja tenia a Catalw1ya corresponents al període del Vendrell i Prada de Connent ( 1876-1956). D'aquesta manera es compleix la volWltat de Pau Casals i de la seva vídua de preservar a Catalunya la unitat del seu llegat. Des de l'inici Pau Casals i la seva esposa van tenir cura de l'ordenació i classificació del fons i després de la mort de Pau Casals, la seva vídua, Marta Casals, ha estat la responsable del fons fins al moment actual. L'arxiu, considerat com un dels fons musicals més importants del segle xx, ha estat més d'una vegada sol· licitat per diverses institucions i universitats d 'arreu del món i en especial d'Amèrica del Nord, però la voluntat de la seva víd ua ha estat en tot moment cedir aquesta documentació a la terra natal del Mesn·e, tal com ell mateix hauria volgut. El trasllat dels fons des dels Estats Units a Catalunya ha estat finançat pel Departament de Cultura de la Generalitat de Cutalunya. El fons està fOtmat per diversos tipus de documents, que es poden classiricar en tipologies diferents, com manuscrits musicals (partitures i apunts); correspondència (rebuda i emesa), documentació personal (diaris, carnets, llibretes d'adreces, agendes); documents privats (manuscrits o mecanografiats, escrits. E discursos i articles d'opinió), documents fotogràfics en (fotografies blanc i negre, color, microfilms, negatius i diapositives color); publicacions (llibres, fullets, butlletins, programes, partitures editades, catàlegs, revistes, retalls de diari, pòstct·s. etc.); documents audiovisuals i documents gràfics. El tipus d'informació que hi trobem fa referència a la vida personal, p rofessional i pública de Pau Casals. Dins l'àmbit de la vida personal, tTobem di alis, llibres d'adreces, correspondència familiar i amb amics, discursos i escrits de Pau Casals, felicitacions d'aniversari, fotografies personals i d'amics i tota la documentació relacionada amb la seva mort i el Tetorn de les seves despulles a Catalunya. Pel que fa a l'activitat professional, cal des tacar-ne la documentació relacionada amb els concerts de Pau Casals, programes. els festivals de Prada, Puerto Rico, Marlboro, les master classes a Zennatt, Berkeley, documentació relacionada amb la creació, composició i concerts d'El Pessebre, concursos i premis de música, cartes amb peticions de concerts, associacions musicals i correspondència i contractes amb les cases discogràfiques. En l'àmbit de l'activitat pública, hi trobem documentació relacionada amb els premis i els honors rebuts, cartes amb peticions d'autògrafs, visites i ús del nom "Pau Casals", fi lms, gravacions i biografies, visites a les Nacions Unides i tota la documentació relacionada amb homenatges i concerts realitzats després de la seva mort. De tota la documentació que va arribar. són de destacar totes les partitures originals de l'obra de Pau Casals, des de les seves obres de joventut fins a les D igual importància és la documentació relacionada amb l'exili, que en el moment del trasllat des de Prada de Conflent a Puerto Rico Pau Casa ls es va emportar amb ell. Dins d 'aquest apartat trobem la correspondència amb els presidents de la Generalitat a l'exili josep Iria i Josep TaJTadellas, amb altres personatges com Ventura Gassol, josep Batista Roca i Rovira i Virgili. D 'especial interès és la correspondència de Pau Casals an1b Rafael Moragas (exdirector artístic del Liceu), amb qui Pau Casals va mantenir una intensa relació epis tolar de més dc 163 cartes escrites entre 1939 i 1955. Cal destacar-ne també la documentació relacionada amb l'SRA (Spanish Refugeé Aids) de la qual Pau Casals va ser president honorari i amb la qual va col· laborar fins a l'any de la seva mort i milers de cartes i llistes amb les ajudes econòmiques que Pau Casals va donar als refugiats catalans i espa- nyols que eren com ell a l'exili. Per la seva importància i volum, cal remarcar la correspondència de Pau Casals amb polítics, músics i intel·lectuals contemporanis del seu temps, reflex dc la intensa activitat artística i personal de Pau Casals. Entre aquests cal destaca r la correspondència amb músics com Alcxa nder Schneider, Mieczyslaw Horszowski, Isaac Stern, Eugene lstomin, Yehudi Menuhin, Fritz Kreisler, Arnold Shonberg o Enric Granados, i personatges i polítics destacats de l'època com John Fitzgerald Kennedy. Hubert Humphrcy, Lyndon B. Johnson, Tedy Kollek (alcalde de Jerusalem). o figures des· tacades com el pacifista Albert Schweitzcr, Albert Einstein o Martin Luther King. La Fundació Pau Casals ha dipositat el fons a l'Arxiu Nacional de Catalunya, el qual des de l'any 1998 té cura dc la gestió, l'inventari i la conservació del fons dc la Fundació. Els fons seran classificats i inventariats degudament per posar-ne a l'abast dels investigadors la consulta. ' 21 309 PANORAMA HO HAN DIT, HO HAN ESCRIT l COMPROMÍS DE L'ARTISTA amb la societat acapara bona part de la tria d'aquest número. Una coincidència. per descomptat, no buscada expressament ha fet que aquests dies REPRESENTANTS CONSPICUS DE LA CANÇÓ de basc popular però de gran exigència hagin viscut esdeveniments d'una significació notable. Des del vessant social, però també identitari en el cas de LUIS EDUARDO AUTE I PACO IBAÑEZ. i de la de REFERENT CULTURAL INDIVIDUAUTZAT I AIXÍ MATEIX IDENTITARI. EN EL CAS DE MARIA DEL MAR BONET, les seves aportacions tenen un interès notable. També el fel ..compromís'' apareix a redós d'una altra reflexió, la que fa XAVIER CESTER per causa d'una mostra dc gran interès en què s'han posat en evidència les MONSTRUOSISTATS CAPACES DE FER, EN EL TERRENY DE LA CULTURA, els -o de manera particular- un règim especialment anorreador en la històri a recent. Finalment en un pla fins a cert punt poètic, un PERIODISTA/ESCRIPTOR, XAVIER BOSCH, ens deixa una pinzellada que de cap de les maneres pot deixar indiferent. Finalment, un lector, dc nom i cognom no ben anònim en el nostre món musical, BLASMA LA MANCA DE RESPECTE ENVERS EL FET CONCERT pels suposats aimants dc la música, un tema que, pel que es veu. ha esdevingut inacabable. E RMC 275-274 22 310 «LOS ARTISTAS HEMOS NACIDO 50LIDARIOS, pero no puedes ir a todos los actos que te proponen porque entonccs ni domliríamos ( P. I. ) LA CANCIÓN, COMO LA POES(A, HABLA DEL SER HUMANO PENSANTE Y SENTIMENTAL Sin duda esto es lo que mas sc acerca intelectual y humanamente a la solidaridad. Probablemente el material sensible que u61izamos sea eficaz PARA CONVOCAR LA GENTE E INCULCARLE ESA IDEA SOLIDARIA 1 ... ]. No hace falta que la canción transmita nada. La canción ya esta impregnada de una forma de pensar y cso se nota. No estoy de acuerdo con la canción como VEHiCULO DE MENSAJES IDEOLóGICOS. porque inmediatamente llegamos al panflcto (L. E. A.) [...]. Ademas, la canción francesa o español<• sirve de MURO DE CONTENCIÓN CONTRA LA INVASIÓN ANGLOSAJONA. NOS ESTAN METIENDO LA MÚSICA ANGLOSA.JONA EN TODOS LOS LUGARES, no puedes huir de ella. [ ...] es una campaña con la que los norteamericanos quieren dominarlo Iodo imponiendo el McDonalds y la hamburguesa (P.I.)» Paco lbañez i Luis Eduardo Aule, amb George Moustaki. Miguel Jurado, "El País''. lO dc maig de 2007. «Les reflexions que ha suscitat la mostra ["'La música i el Tercer Reich. De Bayreulh a Terezin"l són múltiples, NO DEBADES LES FERIDES ENCARA ESTAN OBERTES. No fa gaire, per exemple, arran de la mort d'Eiisabeth Schwarzkopf, alguns comentaristes desqualificaven la soprano a causo de LA SEVA IMPLICACIÓ AMB EL RÈGIM NAZI. Aquest és un lema moll espinós i potser impos!!ible de resoldre. Fins a quin punt podem SEPARAR ÈTICA I ESTÈTICA per aplaudir artistes que potser no van tenir un comportament exemplar? [ ... ] la següent reflexió pot semblar una bogeria fora mida. però una altra - la més amarga?- conclu- sió és que Adolf Hitler ha estat UNA DE LES PERSONALITATS MÉS DECISIVES EN LA MÚSICA DEL SEGLE XX. ja sigui de forma directa -robant el futur al destruir el present dels extemúnals o CANVIANT EL RUMB DE MOLTES VIDES LLENÇADES A L'EXtU- o de forma indirecta. la tabula rasa que molts creadors van aplicar després de la guerra naixia d'un REBUIG FRONTAL A L'ESTÈTICA DE LA QUAL VA SORGIR LA BARBÀRIE.>> Xavier Cesler, ''Avui", 20 de maig dc 2007. «La MÚSICA ANGLOSAXONA ENS HA INFLUÏT PERQUÈ NOSALTRES ENS HEM DEIXAT INFLUIR. Ens dediquem a ser influïts [ ... j. EN MÚSICA LA GENT S'HA DEIXAT POSSEIR. Jo vull escollir el que sento, sóc molt selectiva. Quan vaig en avió, o en un restaurant, sento música en anglès i m'he de tapar les orelles. La gent pensa que tol el que ve del nord és millor que el que tenim aquí.[ ...] QUANVASAGRÈCIASENTS MÚSICA GREGA, QUAN ETS A CATALUNYA SENTS MÚSICA EN ANGLÈS. Els cantants ja fa anys que vam fer una tancada a la Generalitat per RECLAMAR UNTANT PER CENT ÍNFIM DE MÚSICA EN CATALÀ ALS MITJANS I NO S'HA FET RES. [...] Jo vaig anibar als Setze jutges allinal, i mirant els grans. és d'admirar l'animositat que van tenir en un moment polític molt difícil, ple d'obstacles. Ells VAN CREAR ESPAIS DE WBERTAT, VAN ACONSEGUIR QUE LA GENT SENTfS CANÇONS EN LA NOSTRA LLENGUA, i no cançons de consum immediat sinó cançons que parlaven del país, de reivindicacions dels nostres poetes [ ...1. Que tants cantants i inteJ.Iectuals S'HAGIN DEIXAT PERDRE SENSE CONNECTAR-LOS AMB ELS JOVES D'ARA. esborrant-los de la nostra memòria, esperar fins i tot que en morin dos... Els van utilitzar [els polítics] i després ens van tallar els camins. LA IMPORTÀNCIA DELS SETZE JUTGES ÉS BÀSICA. Sense ells jo no hau- ria cantat, i el Lluís Llacb tampoc. ELLS ENS VAN FER ACTUAR I ENS VAN GRAVAR DISCOS. Ara fer djscos és molt difícil, els joves ho tenen fatal. J de locals pi~or. A Barcelona només hi havia la Cova del Drac i ja ha tancat. Si no dónes ofe1ia, la gent no pot escollir.» Maria del Mar Bonet. Marta Porter, "Avui", 20 de maig de 2007. <<Bé, jo no m'esperava que després de quaranta anys estaríem així. Realment no m'ho esperava. Ni del país. Ni de les seves institucions, ni dels mitjans de comunicació. [ ...) S'HA CULTIVAT UN SENTIMENT D'INFERIORITAT CAP AL QUE ÉS PRÒPIAMENT NOSTRE QUE HA FET MOLT MAL [ si les institucions no fan anibar un sentiment que el que es fa en aquest país t'agrada i, en conseqüència, ajudes els artistes, malament. HEM CONSTRUÏT UN PAfS QUE REFLECTEIX MOLTES HISTÒRIES CULTU RALS, PERÒ NO LA PRÒPIA. Hem generat un sentiment d'inferioritat constant respecte a tot el que ve de fora. La cultura d'un país ha de ser una llum a projectar-se cap enfora i aquí no bo hem aconseguit [ ...]. No hem de perdre l'esperança, però DESCoNEC Sl HA DE COSTAR MOLT RETORNAR A UN PAíS LA SEGURETAT EN Sl MATEIX DES D'UN PUNT DE VISTA CULTURAL Fer-lo segur no només en la moda, el disseny i l'arquitectura, sinó també en Ja música, la dansa, el teatre i la literatura.» Maria del Mar Bonet. Gui llem Vidal, "El Punt", 26 de maig de 2007. «LA NOSTRA VIDA, SENSE LA MÚSICA. S'ASSEMBLARIA POC A LA NOSTRA VIDA. Ens hauria robat moltes emocions intenses que, per a bé o per a mal, són les millors. Les notes són petons a l'esperit. Són el veritable tast de la nostra ànima. A VEGADES NO CALEN PASTILLES, CAL ENCERTAR LA MÚSICA QUE ENS CONVÉ A CADA PUNT I MOMENT.>> Xavier Bosch, "Avui", 21 de maig de 2007. «En menos de un mes, dos concierlos frustrantes. [ ...] ENAMBOSSEPROOUJERON ACTOS VANDAuCOS: destrucción de los momentos mas cruciates por medio de múltiples accidentes, incomodidad contra los silencios y pianíssimos, tos en el momento menos op01tuno, cabezas moviéndose de un lado para on·o, abanicos en nerviosa danza, llamadas de rnóviles, un run Jún grave ... TOTAL, PEQUENOS Y CONTINUOS RUIDOS QUE DESTRUYERON ALGUNOS DE LOS MOMENTOS MAS IMPORTANTES.[-.] DA QUÉ PENSAR NUESTRO BAJO NIVEL MUSICAL: la relación entre ejecutantes y público dentro del mas absoluto silencio y absoluta quietud es primordial.» Rafael Subirachs. "La Vanguardia'' (Secció Opinió), 18 de maig de 2007. PANORAMA A PROPÒSIT DE... Nou enregistram ent d'obra simfònica de Salvador Brotons El compositor i director d'orquestra barcelonf. acaba de presentar un nou disc que conté una selecció de les seves obres simfòniques. Uenregistrament, fet el passat m es de setembre, va anar a càrrec de l'Orquesta Sinfónica de Màlaga, que va ser dirigida pel n1ateix autor. per ALBERT TORRENS -Com van anar les sessions de gravació del disc? -L'Orquestra Filha1mònica de Màlaga va treballar molt bé i molt intensament, ja que va enregistrar-ho tot en només una setmana, malgrat que era música que no coneixien de res. D'altra banda, treballar amb Albert Moraleda és molt fàcil i, sempre, un plaer. perquè és una persona que genera un bon ambient, indispensable per a un procés com l'enregistrament ~n què s'ha de fer molta feina en poc temps- i ell no té mai un "no" per resposta. Crec que el producte que ha sortit és boníssim. -Com ha seleccionat les obres que l'integren? - He triat aquestes obres perquè no s'havien gravat mai abans, però també perquè combinen bé. Són composicions molt diferents l'una de l'altra. de manera que crec que es pot escoltar tot el CD d'una tirada sense cansar-se. Començo amb la "Commemorativa ... que és una obra molt brillant, i després hi ha parts d'una òpera, un poema simfònic i una obertura. Tot plegat, no arriba ni a una sisena part de tota la meva música per a orquestra sola. - Descrigui'ns breument cadascuna de les obres. - La ptimera i l'última són dues obres curtes, molt directes, brillants, espectaculars i fàcils d'entendre... Commemorativa". que dóna títol al disc, va ser un encàrrec per commemorar un aniversari. La segona, el '·Preludi, Interludi i Finale" de l'òpera Reverend E11ery- EL SEU CARÀCTER AFABLE I PROPER CO VERTEIX EL Du\LEG AMB SALVADOR BROTO S E UNA CONVERSA AL CENT PER CENT ENRIQUIDORA, EN QUÈ L'ENTREVISTADOR O TÉ POR DE PREGUNTA-R MASSA NI DE M OSTRAR-SE TAL COM ÉS, ENCARA QUE SIGUI A RISC DE POSAR EN EVIDÈNCIA EL SEU DESC ONEIXEMENT. NASCUT EN EL SI D'UNA FAMÍLIA DE MÚSICS, BROTONS VA ENCAMINAR DE SEGUIDA ELS SEUS PASSOS CAP A LA MÚSICA, I AVUI DU A TERME UNA ACTIVITAT lNCESSANT QUE LI CONFEREIX AMPLADA DE MIRES I UNA OPl lÓ FONAMENTADA. LA SEVA HISTÒRIA ÉS LA D'ALGÚ QUE S'HA SABUT FER UN LLOC FRUIT DE L'ESFORÇ T LA VOLUNTAT. man, és molt dramàtica, parla d'un home que, en el moment en què s'ha de trobar amb la mort, busca algú que l'acompanyi. És un tema medieval però molt intens perquè demostra que la m01t no té amics i que en aquesta vida, si no et portes bé, al fina l la pagues. És una música bastant més colpidora. ''lnten·ogants" és un poema simfònic del qual jo mateix he concebut l'argument. Es una reflexió sobre la vida i el medi en què estem immergits, les presses. l'estrès, coses en què no tenim temps de pensar fins que un dia ens passa una cosa important que ens fa retlcxionar i ens prenem la vida d'una altra manera. Tot plegat, una obra densa. en la qual passen moltes coses. I, per acabar, l'obertura ''Costa Brava". basada en melodies catalanes, en la qual es combinen la força del mar i el vent amb moments plaents de les platges i dc l'estiu. Aquesta obra només fa dos anys que l'he composta, i es va estrenar al Festival de Torroella de Montgrí. Jo vaig créixer al Nord dc la Costa Brava, i és un lloc que m'estimo molt. -¿Aquesta tria ens parla dels seus gustos com a compositor? -Sóc una persona que busco molt el contrast. A vegades, algú pot dir que la meva música és nerviosa, que hi passen moltes coses... Però és que jo no suporto alguns compositors que estan cinquanta minuts en un mateix ambient tota l'estona. Hi ha gent a qui li agrada. que diuen que els relaxa molt... Però jo crec que la música simfònica ha de ser contrastada, perquè tens tantes possibilitats amb l'orquestra que n'has dc treure partit i a mi m'agrada que la gent no s'avorreixi. De la meva música. se'n poden dir altres coses, però avorrida segur que no ho és: hi ha dramatisme, hi ha humor. hi ha moments plàcids. d'altres d'obertament tonals i dissonàncies de tot tipus. Tot depèn del que vulgui expressar. I®C 273-274 23 31/ 'Tancredi' feliçment historicista PALAU 100. Tancredi(en versió de concert) de Gioacchino Rossini. Llibret: Gaetano Rossi. Bernarda Fink. Lawrence Brownlee. Rosemary Joshua. Federico Sacchi. Elena Belfiore. Anna Chierichetti. Orquestre des Champs Elysées i English Volees. Dir.: René Jacobs. PALAU DELA MÚSICA. 30 DE MAIGDE 2007. per J . Comellas uan a la fi dc la interpretació dc l:obcrtura, es va sentir un solitari xiu let desaprovatori, un hom ja pod ia intui r que el concert resultaria exccl·lent. La cosa pot sorprendre i cald rà explicar-sc. Es pod ia intu ir sense gaires possibilitats d'errada que havia colpit sentir una versió, amb instruments d'època, allunyada dc la blillantor pròpia de Ics propostes convencionals. Tanmateix, aviat, gairebé immediatament, l'espectador més rcaci a aquest cliteri havia estat derrotat per l'cxcel·lència d'una exhibició de bon gust, dc treball rigo- Q ~e rosíssim, de finor, de musicalitat exquisida i de lleugeresa profunda. Tot fun cionava amb una precisió màxima i també amb una gran intensitat. René Jacobs, l'artífex de la proposta, es va mosh·ar com un músic am b les idees clares, capaç d'oferir un "alh·e" Tancredi, historicista sí, però ple de sentit. L'origen classicitzant del tema ho afav01ia i la seva condició de músic gran sadollava la proposta de sapiència, de conseqüència i bon gust. Era un treball d'equip perfectament conjuntat, sense fissures, en què cada peça formava part d'un tot homoge- ni al servei de la causa del fer música en el sentit més absolut de l'expressió; un fer música diferent, o no habitual, és clar. Les veus solistes mai no s'elevaven per damunt de res que no fos servir l'ideari estètic imposat, i ho feien de manera natural, sense cmfatisme. Esplèndida l'orquestra, magnífic el cor i un quadre de solistes homogeni sense provocacions exhibicionistes de cap mena, amb un protagonisme especial per a Bernarda Fmk - impressionant de personalitat- , per al tenor Lawrence Brownlee -tot elegància canora-, í per a la soprano Rosemary Joshua, que va viure el seu turmentat personatge amb una gran convicció. Com, Mussorgski, estimava Rússia...! KHOVANTXINA de Modest Mussorgski (llibret i música). Vladimir Ognovenko. Vladimir Galouzine. Robert Brubaker. Nikolai Putilin. Vladimir Vaneev. Elena Zaremba. Graham Clark. Nataliya Timtxenko. Francisco Vas. Josep Ruiz. Orquestra i Cor del Gran Teatre del Liceu. Direcció escènica: Stein Winge. Direcció musical: Michael Boder. LICEU.l5 DE MAIG DE 2007. per J . C. C. orça al començament de I 'obra, el cor canta aquestes versos. "Déu meu! Quina època! I Ai de Iu. Rússia, mare pàtria I per a tu no lli lla pau ni camí I Tu que sempre ens has estat refugi I ara ets tu que s 'ajup sota el jou. aimada mare! I Un jou que no és el de/malvat enemic I ni el de l'estranger ocupant I sinó, marOllO, el dels teus fills agosarats ...., Aquests versos constitueixen l'explicació més profunda del contingut de l'obra i, amb ella. dc l'essència de les constants històriques del poble rus. I són alhora una imatge exacta del sentiment d'amor del compositor pel seu país, i. especialment, pel seu poble. Un sentiment interioritzat, d'una càrrega explícita absoluta. I que no es manifestà només en aquesta òpera: recordem Borís Godunov, F 24 312 que també participa d'aquesta reali ta t. Per això Khovantxina recolza en el cm~ en la veu del poble que anossega damunt les seves espatlles el pes feixuc i pennanent del fat tràgic. Aquesta és una òpera grandiosa. com correspon a aquest context tràgic, o d'epopeia tràgica, no exempta d'una certa irregularitat del llibret -l'escena del ballet és molt i molt prescindible-, però a la fi imponent i d'una força anavatadora. Les veus individuals, per mitjà dels seus corprenedors soliloquis, exerceixen en una certa mesura el paper dc recitatiu que explica l'acció, que la fa avançar i situa el context. Són veus que des de llur propi procés vers l'aniquilació personal acaben fonent-se en les del poble/cor. Stefan Winge va fer una proposta dramatúrgica una mica en un mig camí impersonal, però amb una clara voluntat de mostrar l'essència de l'argument; la que sembla inevitable tendència a actualitzar l'època també quedava una mica en un sí però no, encara que la picada d'ull vers l'estalinismc resultava tan evident com justificable. Pel que fa a la interpretació, el millor elogi que es pot fer a la gran tasca del Cor del Liceu és que va estar a l'alçària del repte, o sigui de la grandesa dc l'obra. 1en bona mesura es pot dir el mateix de l'Orquestra amb una direcció plen11 d'autoritat del debutant Michael Boder. En la part vocal, gairebé es podria parlar d'aquelles produccions que antany oferien al Liceu companyies estrangeres convidades. per la conseqüència amb una escola. en aquest cas, a més. a la russa. a la qual pertanyen la major part dels solistes -tres Yladimir en el repattiment-: aquí també podríem parlar d'un bloc, o d'un equip coral compacte, sense fissures, també sense poder fer oblidar els cims dels noms més grans. però d'una homogeneïtat gratificant. En tot cas no és sobrer l'esment a la impressionant Marfa d'Elena Maremba. En defmitiva, una versió no excepcional, no d'aquelles que es donen molt de tant en tant -per exemple, l'anterior del mateix Liceu-, però en tot cas d'un nivell molt elevat. Entrevista a Sergi Jordà , professor de sonologia de I'ESMUC i membre del Grup de Recerca en Tecnologia Musical de la UPF. Inventor de la Reactable. "Quan vaig veure el primer ordinador va ser com un enamorament" Esgar rapem uns minuts de conversa fluïda, concreta, interessant Sergi .Jordà ens rep a la seu del Grup de Recerca en Tecnologia Musical, a l'edil'ici que la Universital Pompeu Fabra té a l'Estació de Prança. Ens ensenya el seu nou instrument: la Reactable. Pàgines i pàgines pubücadcs sobre aquest nou invent. En bona part, gràcies a l'jmpuls medjàlic derivaL del feL que la cantant islandesa Bjork l'h agi in corporal en la seva darTer·a gira mundial. Sigtú com sigui, la Reaclabl e és el fruit, gen casual, d'anys de IJ·eball i investigació. Aquestes pàgines no podran arosLar--vos el seu so però si, esperem, resseguir-ne l'origen. Per Rut Martrnez 2 ESMUC -Què és In Renctable? -És un instrument musical electrònic que permet que vàries per· sones el toquin alhora. És també un sintetitzador. és a dir, parteix dels sintetitzadors modulars dels anys seixanta. el que vol dir que la música es fa connectant mòduls entre si. En aquest sentit, igual que els sintetitzadors originals, que no tenien teclat, aquest no és un instrument en el qual predomina el control melòdic o harmò· nie. El que té dc peculiar és el control directe de tots els paràme· tres dc la síntesi. Parlem, per tant, d'un cont1·ol directíssim de ccntenors de paràmetres que no tan sols controlen el so sinó que també pe1111eten controlar l'estructura del què s'està tocant. -Certament complex... -Complicat, sí. És un sintetitzador modular. Això vol dir que hi ha elements que generen so, com poden haver-n'hi en un ordinador, des dels més simples com una ona quadrada o sinusoidal, fins a qualsevol so enregistrat i guardat prèviament. Tothom sap que això, els ordinadors ho poden fer sense problemes. Hi ha altres elements que no generen pròpiament el so sinó que el modifiquen. És a dir, són clements que no fan res per ells mateixos però que quan entren en contacte, en relació, amb elements anteriors, modifiquen el so. En aquest sentit és una mica com una gramàtica on tindríem subjectes... i on les afinitats dels diversos tipus d'objectes permetrien construir frases. Fins aquí la Reactable s'assembla a un sintetitzador modular; en els anys 60 i 70 aquests sintetitzadors es controlaven amb panells, tipus Mtelefonista''. on hi havia una estructura de molts foradets i endolls que el músic anava connectant entre sí. Arn, el que hem fet és dinamitzar-ho i propiciar que aquest mecanisme s'activi acostant objectes entre sí. D'aquí que hàgim aconseguit que el que un sintetitzador modular aconseguia en deu minuts aquí es pugui fer en pocs segons. També hi ha, a més dels generadors i dels filtres, un tercer tipus d'objectes, els controladors, que modifiquen els paràmetres dels alh·es i que actuen a escales temporals més llargues: osciJ.lacions de varis segons o c reacions de patrons rítmics de varis compassos. Parlem d 'elements que no muten només el so sinó també la forma. - Això representa un concepte musical més ampli del que a priori es podria associa r a un instrumen t electrònic. -Tots els instruments basats en ordinadors sempre han tingut aquesta possibilitat d'atacar el so però també d'incidir en la forma, és a dir, tenir una mica els dos e>.'trems, els dos pols, i en aquest sentit ho hem intentat fer de la manera més natural possible. Parlem de mantenir la idea dels instruments tradicionals que. quan algú els domina, es toquen sense pensar. Un músic que sap tocar el seu instrument no pensa tota l'estona el que està fent, senzillament ho fa, mentre que algú que treballa a partir d'un ordinador és molt difícil que no pensi què està fent. Quan treballes amb un ordinador, mirant una pantalla, s'imposa una actitud més analitica. El que volíem era recuperar o mantenir la gestualitat dels instruments tradicionals -gestualitat vol dir l'acció directe d'utilitzar les dues mans, tots els dits, i al mateix temps poder dir les coses sense pensar, guiats per la casualitat, intuïció, pel que sigui... Això, depenent del coneixement que un tingui, tindrà un resultat o un a lt re. Si no se sap res, la Reactable començarà a sonar i, en tant que parlem d'una acció determinista, que no intenta sonar bé a priori, el músic anirà analitzant el resultat alhora que creixer!1 el seu domini de l'instrument. - És, per ta nt, una manera de tocar força intuïtiva ... -Sí però el que vull dir és que no està pensat perquè soni bé a qualsevol preu. Ho dic perquè hi ha joguines que sí sonen agradables sempre. Aquí no, la idea és que soni com el que un està fent: això és el que et permet aprendre. Si fas alguna cosa i no t'agrada, has d'anar buscant, pensant per què no t'agrada. El resultat del que toques et fa pensar: és un instrument que t'ajuda a aprendre per sí mateix. - Quan de temps has necessitat per crear aquest instrument? -Ens hi posem al 2003: jo portava vint anys fent música amb ordinadors. De fet vaig deixar la música instrumental l'any 1983 ... -Què tocaves? -Jo tocava el saxo. Quan vaig veure el primer ordinador va ser com un enamorament. En aquell moment, veure ordinadors era complicat. no n'hi havia a tot arreu, no en tenia pràcticament ningú. Jo estudiava física i música. En aquella època hi havia l'Aula, el Taller i l'Escola de Zeleste. Jo estudiava en aquesta última jazz i saxo, tot i que a mi no m'agradava el ha rd bop que s'ensenyava i tocava frec jazz: volia ser com Coltrane. Quan vaig veure e ls ordinadors vaig pensar que seria el que fatia. Vaig decidir deixar la música tradicional i estudiar programació per arribar a ser un improvisador amb ordinadors. Vaig tocar en viu amb ordinadors per primera vegada a fina ls dels anys 80. He anat fent moltes coses. L'any 1997 vaig fer un programa de creació musical, FMOL, per a la Fura que es va utilitzar perquè gent d 'arreu del món fes bandes sonores. Em refereixo a un instrwnent amb ratolí que tenia particularitats com veure el so i tocar-lo directament. I això ho vaig fer pensant que era una cosa senzilla; em va agradar i ho vaig continuar utilitzant uns quants anys. Després vaig pensar que calia fer alguna cosa més. alliberar-se del ratolí, continuar treballant ACTUALITAT 1Jj8iiij --~~ el so. El pas següent vas ser definir com fer l'instrument. Vaig convèncer unes quantes persones de què calia fer aquest insttument: parlo dels aust1íacs Günter Geiger i Martin Kaltenb•unner, als quals es va afegir al cap d'un temps Marcos Alonso i a partir d'aquesta idea i aquesta descripció bastant precisa de com volíem J'instru· ment ens hi vam posar. La veritat és que vam començar de zero: mirant tècniques que no coneixíem. tot el tema de les càmeres, etc., però en tant que teníem una idea molt clara d'on volíem arribar el procés va resultar molt fructífer. Ens han calgut quatre anys de treball. De fet, diria que fa un any que vam donar la Reactablc per pràcticament acabada, tot i que després l'hem anat polint. Això és propi dels instruments digitals: sempre van canviant. - Un cop teniu aquest instrument pràcticament Uest, què feu ? Com el doneu a conèixer? -Vam fer una primera presentació al congrés de I'TCMC. celebrat a la SGAE i I'ESMUC, amb un concert a dues bandes, és a dir, amb dues persones tocant a Àustria i dues a Barcelona. De fet, per això està pensat: perquè més d'una persona toquin alhora. És molt més que un piano a quatre mans: tot està més relacionat. En un piano a quatre mans, les mans 3 i 4 toquen el que no toquen la 1 i la 2. Aquí quan dos toquen junts és com si un toqués des de les tecles i l'altre des de Ics cordes, poden ll uita•~ multiplicar-se, sumar... És un concepte més de diàleg. El que un fa pot ser modificat, fins i tot anul·lat per un altre, i per tant obliga a una compenetració més gran. Una altra particularitat de l'instrument és com està dissenyat. Es poden connectar diverses taules i quan això succeeix el que es veu és comú a totes elles. Hi ha, però, àuries sense objecte perquè remeten a objectes que estan en altres taules. -????? Tipus espai aeri... - ... Potser sí. Et donen tota la infonnació sobre els objectes encara que no els vegis. - 1 sonen diferent en funció de... - Les formes. Tenim centenars d'objectes: hi ha una càmera a de cada element que reconeix els objectes. Aquests objectes tan agrupats en famílies (és el que et comentava abans de predicats i subjectes). I aquestes famílies es determinen segons les formes: els quadrats són els elements que emeten so; els quadrats al't'O· donits, el modifiquen; els rodons modifiquen el comportament de tots ells i les estrelles modifiquen tots els elements de la taula. Però dins de cada família, pot haver-hi variants. Ara tenim uns seixanta elements per a cada taula però en podiÍem anar afegint. -Sempre beu trebaJial amb dues taules... - Home. habitualment treballem amb una perquè ja ens dóna prou complicació. A més la infrastructura ja és prou complexa; de fet. anem de boJos amb la maleta i muntem la taula allà on hem de tocar. - Presenteu la taula el setembre de 2005 ... Fins al juny de 2006 aneu fent presentacions... I? - Toquem a LRCAM, a París, al Sónar, i anem tocant a Amsterdam, etc. Al novembre posem uns vídeos al Youtube i a partir d'aquellmoment. tot es dispara. Passem dc ser coneguts en àmbits especialitzats, científics, etc., a rebre correus i peticions d'an·eu. Se'ns adrecen molts músics, alguns més importants que ah res, i hem d'explicar que no ens podem posar a fabricar taules dc manera massiva. Al febrer ens escriu la Bjork i pensem que és una bona oportunitat per saltar a la fase següent: durant els darrers anys hi ha hagut centenars d'instruments nous i ningú ho ha sabut. Des dels anys 80, cap inSilument nou havia arribat als macroescenaris. Per això vam pensar que calia dir que sí a la Bji:irk. Quedem a Pruís. li portem una taula, la prova i ens posem d'acord. N'hi fabriquem una, la hi portem a Reikiavik, ensenyem a muntar-la i desmuntar-la, al músic, com tocar·-la, i al cap de dos dies... l'eslTencn. Pocs dies després ja eren a Califòrnia, tocant amb la Reactable. I de moment, fw1cional La idea és que es pugui tocar des del primer minut, tot i que impliqui un aprenentatge. És un desig molt clar que crec que sí hem potenciat. Crec que els nostres temps ja no donaran més insttuments com els que hem tingut, que requereixen un pensament molt cristià: en un nen, li dónes un violí i li dius ''D'aquí a deu anys tindràs una recompensa··. Avui aquesta idea ja no funciona amb els nous instruments perquè la moral s'entén d'u· na altra manera; tothom sap que les coses canvien cada dia i ningú voldrà invertir anys en un futur incert. Per tant, no es poden crear nous insttuments que promet in el paradís a Llarg tennini. En aq uest sentit penso que el da rrer instrument que ha sortit és, com a tal, el toca-discos en tant que ha provocat que hi hagi gent que hi dedica hores per saber-lo utilitzar. Des de llavors, diria que no hi ha hagut res: centenars d'invents però cap d'ells ha tingut la més mínima acollida. La Reactable no té res a veure amb fer joguines. Si bé hem vist que és un invent atractiu, creiem que dóna per molt. Només portem un any tocant i no hem arribat de cap manera al seu límit. Toquem millor que el primer día i descobrim noves coses cada dia. És tan complex el que fem que cada dia coneixem nous recursos, gestos, combinacions... Potser no anibarà a la complex.itat d'un violí o d'un piano però hi ha molt camí a rccón·er. UESMUC, ponent en un congrés de matemàtica i computació musicals mb motiu de la primera conferència de l'anomenada ''Society of Mathematics and Computation in Music" ( 18-20 de maig 2007, www.mcm2007.info). es va celebrar a Berlín un workshop interdisciplinari amb sota el títol "Klang und Ton: Fortschrittc in der Erfüllung von llclmholtzens Vetmiichtnis?" ("So i To: Progressos en l'acompliment del llegat de Helmholtz'?". Organitzat pel "Hermann von Hclmholtz-Zentrum für Kulturtechnik", aquest workshop es va desenvolupar a la Humboldt Universitat zu Berlín, els dies 12 i 13 dc maig. El repte de la trobada va ser establir connexions teòliques i pràctiques, tot i la seva separació ontològica, entre els conceptes de so i to. El workshop va se1vir per exposar temes nous i prometedors. En aquest sentit, cinc participants de Barcelona van conhibuir a donar relleu científic a l'esdeveniment. D'una banda, Thomas Noli, Daniel Fígols Cuevas i Roger Costa Vendrell (tot tres, de l'Escola Superior de Música de Catalunya) van debatre sobre te?lies matemàtiques d'escales musicals, mentre que Xavier Serra i Alex Los- A cos (Grup de Recerca en Tecnologia Musical de la UPF) van parlar sobre tècniques espectrals en l'anàlisi i la manipulació del so, especialment del so '~n­ culat a la veu humana. Els materials del congrés es publicaran a la "Zeitschrift der GMTH, http://www.gmth.de". Tot i això. ja es pot consultar tant el programa de la jornada com un vídeo sobre la improvisació a la doble sirena original dc Helmholtz a la pàgina web següent: http://www.medienwissenschaft.hu-berlin.de/helmholtz. 3 ESMUC iJiSiiij ARTICLE La Tècnica Alexander , . per a musics La seva aplicació en l'expressió musical i la llibertat artística del músic Iper MIREIA MORA i GRI ~ J en el coneixement. Armat amb aquests coneixements, un músic pot convertirse, de fet, en el seu propi «expert»." 3 Durant anys he observat el progrés de diferents músics que han utilitzat aquest nou enfocament per gestionar les dificultats. He comprovat els guanys que els ha aportat en la tècnica, la interpretació, la recuperació de lesions, la presència a l'escenati i el gaudi de la seva activitat com a músics i com a persones. ls coneixements i eines que dóna la Tècnica Alexander es poden aplicar a tots els aspectes de l'activitat del músic: la interpretació, la producció de so, la tècnica, la capacitat d'atenció i escolta. l'actuació a l'escenari, l'expressió icomunicació, In pedagogia, la pràctica diària i la prevenció i recuperació de lesions. La meva intenció en aquest article és Percepció sensorial exposar un d'aquests aspectes que, crec i ús d'un mateix jo, és el que arriba més enllà en el desig d'un músic, ja sigui instrumentista. cantant, o bé director d'orquestra o de I músic percep el que està fent cor. Es tracta dc ser capaç d'expressar a través dels sentits de l'oïda, en forma de so la música que l'intèrpret el tacte, la vista ... i també a trasent interiorment i que vol comunicar. vés del sentit de la cinestèsia o Tècnica Alexander aporta coneixements El pianista rus Arcadi Volodos, en percepció del propi cos, és a dit; "el senper a què el músic sàpiga cuidar i creuna recent entrevista comentava: "Els tit pel qual hom percep el moviment ar les millors condicions psicofísiques músics vivim la música quan la sentim muscular, e l pes, la posició, etc., dels dins lél nostra ànima, els dits només la per a una execució musical satisfactòpropis membres."5 ria.2 El Dr. Frank Pierce }ones, director transmeten.''~ Per al músic, els dits, Una alumna guitarrista em comenbraços, esquena, coll, cames, aparell de l'lnstitute for Psychological Rcsetava, en els seus apunts sobre com pracarch (institut dc recerca psicològica) respiratori ... són e l mitjà a través del tica, que quan centra tota l'atenció en de la Universitat de Tufts. comenta: qual crea la música. Podríem dir que l'execució tècnica de Ja música, perd "Com a complement als estudis proun músic que aprèn a tocar un instrutotalment la percepció del propi cos. ment. en realitat. n'ha de dominar dos: fessionals, el músic trobarà en la TècAquesta és una realitat freqüent en els l'instrument musical i ell mateix. njca Alexander un coneixement que no músics; queden tan absorbits amb la El cantant que tensa el coll quan canté preu. L'ús de la mà o de qualsevol alpart de l'activitat involucrada directata una nota aguda, probablement es trotra part del cos està lligat totalment a ment amb l'instrument -els dits i les la manera en què el cos és usat com un barà amb dificultats per a què el so simans. en aquest exemple- que exclouen tot, globalment. Si a una persona sc la gui lliure i ple. Un nautista que enconqualsevol percepció de la resta del cos, geixi i tensi excessivament el tors, pot pot fer conscient dels seus moviments fins i tot la de la respiració. El músic tenir dificultats per respirar profuncom un tol integral, i aprèn a distinperd llavors una informació molt vadament. Si un director d'orquestra tengir el seu patró general i global, pot fer luosa per a tenjr un control conscient sa la zona lumbar i les cames quan dicorreccions i canvis constructius basats i constructiu de sí mateix i del propi rigeix, en comptes de funcionament. moure e ls braços lliureF.M. Alexander va fer ment, mou tot el cos i el una observació molt útil La Tècnica Alexander és un m ètode pràctic de cap amunt i avall, distoren relació a la cinestèsia: s ionant la comunicació reeducació psicocorporal desenvolupat per RM. els hàbits psicofísics inamb l'orquestra. flueixen en la precisió de Alexander (1869-1955), que ajuda a millorar la com La manera en què el percebem el propi músic s'usa a si mateix coordinació, la fluïdesa del moviment, cos. Dit amb altres paraucorpora lment i mental les, segons quins són els l'equilibri, la respiració, la percepció i quan està en activitat, repatrons de tensió que el percuteix directament en consciència del propi cos, l'atenció i l'eficàcia en músic usa, la seva percepel seu funcionament i inció sensorial pot ser erròles activitats que fem, tot recobrant un ús directament en la creació nia. El gran pedagog i filòdel so. En aquest sentit. la corporal i mental més lliure i efectiu. sof Dr. John Dewey, escriu E 1 E 4 ESMUC l ARTICLE 1 l i{j4iifj Sergiu Celibidache. Claredat d'intenció í gest. Capacitat d'escoltar i comunicació en la introducció del llibre d'Alexander, Constructive Conscious Control of the individual, "Ja Tècnica Alexander està tenció musical del que vol interpretar, aporta que el moviment corporal sigui lliure i estigui en consonància amb la música. El procés d'aprenentatge a Tècnica Alexander és un mètode que ensenya a aprendre. L'alumne aprèn un mètode per a fer aflorar el seu propi talent. El músic intèrpret -segons la meva experiència com a música i professoraaprèn a assolir les següents destreses: el coneixement de la partitura i la claredat en la intenció de com la vol tocar. la gestió de l'ús del cos i ment en activitat, la tècnica i coneixement de l'instrument, la comunicació i escolta dels altres músics (en cas de tocar en grup) i la projecció del so a la sala i al públic. La Tècnica AJexander aporta eines per a l'aprenentatge de cadascuna d'aquestes destreses, treballant-les individualment i globalment. Per practicar generalment s'entén treballar amb l'instrument. Ara bé, el practica r sense l'instrument també té aspectes molt valuosos, com ara conèixer Arthur Rubinstein . Economia d'esforç corporal la partitura. i aclarir-se com es vol toi capacitat d'escolta I expressió musical car (dígits i altres aspectes) i com es vol que soni (pu lsació, musical itat...). El pianista A. Volodos comenta: "Jo aprenc molt sense el piano. Faig molta feina Comunicació musical mental; Ics millors idees m'han vingut sense el piano''. En el desenvolupament i observem Arthur Rubinst~in d'una tècnica instrumental constructitocant el piano. Victòlia dels Anva a llarg termini. el fet de ser capaç gels cantant o Sergiu Celibidad'escoltar la música interiorment. fa che diligint, un dels aspectes que que la intenció sigui clara i el cos (dits, tenen tots ells en comú, a més de la semans, respiració... ) sàpiga com activarva qualitat musical, és que el que fan sc per a crear el so desitjat. D'aquesta sembla que sigui molt fàcil. En ells hi manera es prevenen renexos de por i podem observar l'economia de l'esforç tensió que es podrien transformar en i la claredat en el moviment. Aquest hàbits en tocar la peça. F.M. Al exander donant classe a John Dewey bon ús psicofísic del cos es reflecteix Aquí entraríem en el segon punt: gestambé en la seva capacitionar l'ús del cos i ment en tat d'atenció i escolta, i en activitat, tant amb l'instrula capacitat de comunicarment com sense. ''Bon ús "La Tècnica Alexander és una forma de implica una percepció sense i expressar-se musicalsorial fiable, l'habilitat d'esment. rehabilitació i reorganització dc tot J'cquip El fet q ue un músic es te acurada ment a tu muscuJar. Cada sessió d'aquesta tècni ca demos- coltarmogui molt quan està inmateix i l'habil itat de meterpretant. no implica nesurar tensió, esforç i motra clarament que els .innumera bles músculs viment". comenta e l viocessàriament que aquest del cos estan contínuament operant com una loncel·lista i professor dc moviment estigui propiTècnica AJexander, Pedro ciant la creació del so que xarxa intrínsecament connectad a?' de Alcantara 9 • Si s'aprèn a desitja. L'economia de Nikolaas Timbergen , premi o bel de Fisiologia deixar de fer la tensió mustensió i d'esforç corporal, cular que interfereix en el sumada a la claredat d'iny Medicina, 1973.4 basada en la comprensió que la percepció sensoria l no fiable de l'èsser humà condueix a experiències sensoriaJs incon·ectes i això té com a resultat activitats dirigides de forma errònia."6 La Tècnica Alexander ajuda a reeducar la cinestèsia, amb l'objectiu de percebre el propí cos en relació a la realitat. Una percepció sensorial fiable permet tenir una informació del propi cos precisa, la qual permet poder avaluar de manera objectiva els hàbits i l'ús d'un mateix estant en activitat i, en conseqüència, permet establi r estratègies de canvi d'hàbits i dc millora. L'anatomista i fi siòleg George E. Coghill comenta: "el mètode Alexander, recondiciona i reeduca els moviments refl exes i posa els seus hàbits en relació normal amb el funcionament general de l'organ isme concebut com un tot. Considero que aquest mètode és plenament científic i pedagògicament sòl id." 7 L l S 5 ESMUC IJjüiij ARTICLE bon funcionament del cos, el músic té més capacitat per aconseguir que la postura i el moviment sigui lliure i natural. Practicar moltes hores no significa necessariament practicar eficientment. Volodos afegeix: "'moltes hores treballant al piano espatllen l'espontaneïtat, pots acabar semblant una màquina" 10· Repetir sense escoltar, automatitza moviments i crea tensions que es van convertint en hàbits. Tocar de forma mecànica man lleva la capacitat de tocar de forma espontània, musical i creativa. Leschetitzky, un gran professor de piano del segle XIX deia: "Ningú no pot practicar moltes hores sense tornar-se mecànic i això és precisament en el que no estic interessat. Tres hores com a màxim, seria tot el que un requereix si escolta el que està tocant i critica cada nota." 11 La capacitat d'escoltar de qualsevol músic, encara que sigui molt brillant, és limitada en el temps, així com també ho és el fet de mantenir un ús corporal despert i atent. En aquest sentit, fer pauses durant la pràctica afavoreix el procés d'aprenentatge. Jascha Heifetz, un gran violinista deia "No te n'oblidis: quan durant la pràctica realitzes una certa quantitat d'esforç, després has de relaxar-te... Jo practico amb intervals freqüen ts per a relaxació entremig"12. Salut i prevenció de lesions I 1988, du rant el Congrés Internacional per Músics d'Orquestres Simfòniques i d'Òpera, es van estudiar músics d'orquestra i es va trobar que el 76% dels 2.2 12 músics d'orquestra entrevistats, ten ien un problema mèd ic significatiu que afectava la seva habilitat per tocar. 13 Els músics són un col·lectiu de professionals que fan moviments físics molt complexos i exigents, molts ells de forma repetitiva. La Tècnica Alexander compta amb una llarga trajectòria ajudant a instrumentalistes, cantants i dir<..'Ctors a actuar amb menys estrès i amb menys possibilitats de lesions. E Estudis superiors de música atrick Maddams, director de la Royal Academy of Music de Londres, comentava en el discurs que va fer al Congrés de Medicina per a les Arts Escèniques el següent: "La Tècnica Alexander et dóna confiança i presència davant del públic, (...) el 99% dels casos dc joves músics professiona ls amb problemes tant físics com psíquics, poden ser reestablerts gràcies a la Tècnica Alexander. És per això que considerem crucial el seu ensenyament a l' Academy. Els hi dóna una eina de per vida." 14 L'ensenyament d'aquesta tècnica s'in- P 6 ESM UC ''El procecüments i con clusions de la Tècnica Alexander reuneixen tots els requisits del m és estricte m ètode científic?' Dr. John Dewey, pedagog i filòsof8 \ I - ~ - , mínim de vint sessions per aprendre aquesta tècnica i poder-la aplicar sense l'ajut del professor. A les classes, el professor fa servir les mans per guiar el moviment i donar l'experiència d'una cinestèsia fiable i d'un nou ús corporal. El director d'orquestra Sir Collin Davis diu: "Vaig començar a rebre classes ¡ - clou en els programes docents de la JuiUiard School of Performing Arts de Nova York, la Guildhall School of Music and Drama dc Londres, el Royal College of Music de Londres, el Royal Conservatory of Music de Manchester, el Royal Conservatory of Music de Toronto, el Sweeelinck Conservatorium d'Amsterdam, el Conservatorio de La Haya, l'acadèmia dc música del Teatre alia Scala de Milà, l'Escola Superior de Música de Catalunya (ESMUC), el Real Conservatorio Superior de Música de Madrid. el Centre Superior de Música del Pais Basc (Musikene), etc. Com s'aprèn la Tècnica Alexander a Tècnica s·aprèn en classes individuals pràctiques impartides per un professor titulat (el professor titulat haurà rebut una f01mació de 3 anys en una escola de formació de professors de Tècnica Alexander homologada per la STAT 15). Les classes tenen una durada dc trenta minuts i I'APTAE 16 recomana cursar un L Classe individual de Tècnica Alexander a instrumentista de Tècnica Alexander fa uns quaranta anys i per a mi la importància d'aquesta tècnica és molt clara. Ens ajuda a ser conscients dels hàbits inútils (...) i a acceptar la possibilitat de canviar-los." 17 Mireia Mora i Griso és llicenciada amb el Títo l Superior de violí ( 1993, Richard Strauss Konstervatorium, Munich) i professora titulada de Tècnica F. M. Alexw1der (1996, The Constructive Teaching Center, Ltd., Londres). És professora de Formació corporal i comunicació: psicofisiologia (Tècnica Alexander), professora de Pràcticum de Pedagogia i membre del Departament de Pedagogia a l'Escola Superior de Música de Catalunya. Professora de Tècnica Alexander a la UAB i directora de l'Estudi de Tècnica Alexander per a músics de Sant Cugat del Vallès. www.tecnicalexander.net I mireia.mora@esmuc.net ARTICLE iJj.'rllifj NOTES. 1, 10. Porter, Ma rta (2007) Enh·evista al pianista rus Arcadi Volodos. Diari A11Ui, l l d'abril de 2007. 2. Psicofísic. Indica la un ió de les operacions "físiques" i "mentals" en el funcio nament de l'organ isme humà viu. 3. }ones, Frank Pierce ( 1968) A Technique for Muscians. Londres: The Sheildrake Press. p. 12-14. 4. Tinbergen, Nikolaas ( 1973) "Ethology and Sh·ess D iseases." Conferència d'entTega dels Premis Nobel de Medicina. Consultat el 7 de maig de 2007 a http:llnobelprize.orglnobel_prizes/medicine/laureatesl1973/tinbergen-lecture.html · 5. Defi nició de cinestèsia segons el Vocabulari Mèdic editat per l'Acadèmia de Ciències Mèdiques de Catalunya i Balears (1974). 6 . Brown, Ron . ( 1992). Authorised Summaries of F/v! Alexander's four books. Londres: STAT Books. p. 100. 7. Coghili, George E. "Aiexander Technique quota tions." Consultat el dia 22 d'abril de 2007 a http://www.alexandertechnique.com/articles/quotes/. 8. Alexand er, F.M (1955) El uso de sí mismo. Introducció del Dr. john Dewey (1985) Barcelona: Urano. p.l5. 9, 11. Alcan tara, Pedra de ( 1997) /ndirect Procedures. A Musician's Cuide to the Alexander Technique. New York: Oxfo rd University Press Inc. p.194. 12. Axeh·od, Herbert R. ( 1976) Heifetz. Neptune City, NJ: Paganiniana Publications. p. 123-126. 13. A lcantara, Pedro de (200 7) The complete guide to the Alexander Technique. Muscians and the Alexander Technique. Consultat el dia 20 d'a bril de 2007 a www.pedrodealcantara.com/music_books 14. Maddams, PatTick ( 1995) The value of the Alexander Tec/mique. Vol. 3, Nr. 2 Performing Arts Medicine News. Londres: British Association for Performing Arts Medicine. 15. La Society o f Teachers o f the Alexander Technique (STAT) amb seu al Regne Unit, va ser .fundada l' any 1958 i està reconeguda a tot el món com a cos representat iu de professors de la Tècnica Alexander. Els seus membres han acomplert tres anys d'estudis (mín im de 1.600 hores lectives) en una escola de formació de professors de Tèc- , nica Alexander homologada. 16. APTAE és la Asociación de Profesores de Técnica Alexander de Espanya. Va ser fundada i afiliada a la STAT l'any 1999. El seus membres h·eballen a l'Estat espanyol i s'adhereixen al seu codi ètic. La seva funció és promocionar i conh·olar l'ensenyament de la Tècnica. 17. Alcantara, Pedro de ( 1997) lndirect Procedures. A Musician's Cuide to the Alexander Technique. Pròleg de Sir CoU in Da vis. New York: Oxford University Press Lnc. *Totes les traduccions de l'anglès o castellà al català són fetes per Mireia Mora i Griso. Bibliografia - ALCÀNTA RA, Peclro de ( 1997) lndirect procedures. a Musician's Cuide to !he Alexander Technique. New York: Oxford Universi ty Press Inc. - ALEXANDER, F.M. (2000) The Universal Constant in Living. Londres:Mouritz. - ALEXANDER, F.M. ( I 997) Constructive Conscious Control oi the individual. Londres: STAT Books. - ALEXANDER, F.M. ( 1996) Man's Supreme lnheritance. Conscious Guidance and Control in Relation to Hwnan Evolution in Civi/ization. Londres: Mouritz. -ALEXANDER, F.M. ( 1985) El uso de sí mismo. Barcelona: Urano. -GELB. Michael (2006) El cuerpo recobrada. lntroducción a la Técnica Alexander. Barcelona: Urano. -fONES, Frank Pierce ( 1968) A Teclmique for Muscians. Londres: The Sheildrake Press. -McCALLION, Michael (2005) Ellibro de la voz. Barcelona: Urano. Pàgines web sobre la Tècnica Alexander per a músics www.pedrodea lcantara.com W\VW. tecnica lexander. net www.alexandertechnique.com/musicians , . 1 NoTrc•Es IJl:C'Ii es noticies Primera trobada d'estudiants de composició de l'ESMUC i alumnes l'ESCAC es acaballes del curs acadèmic 2006-2007 han servit per materialitzar la pdmera trobada entre els estudiants de composició de I'ESMUC i els alumnes de l'ESCAC, l'Escola Superior de Cinema i Audiovisual de Catalunya, amb qui I'ESMUC acaba de signar un conveni de col·laboració. Aquesta primera presa de contacte, coordinada pel departament de Teoria i Composició de l'Escola, ha aconseguit un gran èxit de participació, alhora que ha permès consolidar bona part dels objectius marcats: s'enceta un període de treball conjunt entre ambdós centres que facilitarà els canals de comunicació entre estudiants i professors, i que a més, ajudarà a la re- L alització dels seus projectes finals. Per una part facili tarà l'obtenció d'imatges perquè els estudiants de composició puguin composar a partir d'elles, i per altra banda, possibilitarà la utilització de música original als cutts que realitzin els directors. Aquest treball conjun t, a part del benefici pedagògic que implica, cal entendre's també com un factor dinamitzador de les futures relacions professionals enh·e creadors, en la línia de facilitar lainserció dels compositors en el mercat laboral de l' audiovisual. Aquesta col·laboració, a més, també es vincularà al futur postgrau de bandes sonores que ofertarà I'ESMUC a partir del curs vinent. Per consultar totes les activitats: www.esmuc.cat esmuc Escola superior de Música de catalunya Padílla. 155- Edifici L'Auditori 08013 Barcelona Tel.: (+34) 933 523 011 Fax: (+34) 933 497 108 A/e: info@esmuc.net lnternet: www.esmuc.cat 7 Joel BarUolet Violinista. Estudiant de J'ESMUC "Fins fa relativam ent poc temps, sobretot a Espanya, hi havia aquest prejudici: o solista o res" La seva conversa amaga Li midesa, fins a cert nerviosism e, però ambdós desapaTeixen quan agafa l'instrumen t Joel Bardolet (Vic, 1987), estudiant de violi de l'ESMUC, ha resUlta t guanyador de 1<:~ darrera edició, la n(tmero vin t-i-vuit, del Concw·s Joan Massi.à, un dels certàmens de maj or LJ·adició a Catalunya. A aquesta nta, però, cal sumar-n 'hi d'altres: me mbre de La JONDE, concertino en el concert de presentació cie l'Orquestra Simfònica de l'ESMUC i un dels pocs estudian ts de l'Escola que ha superat les prim eres audicions realitzades peJ mestre Oue, amb la voluntat de crear una borsa de rerorços per a l'O BC. De so boni c i gest p recis, enèrgic, Bardoletreprescnta una nova generació de músics joves, sí, per ò cl'exceHenl preparació i ambició ben entesa. 8 -En p•·lme1· lloc, felicitats pel Premi Joan Massià. Quin repertori vas escollir per participar en aquest concurs? -Vaig presentar. en la primera fase, dues obres: dc Joan Massià, Amoroso, i el Largo i Allegro dc la Sonata en Do major dc J. S. Bach. Ja u la fase fina l vaig tocar l'Allegro Spiritoso. també de Massià, la Sonata numero 3 de Beethoven i la Segona Rapsòdia de Bartók. - Per què et vas plantejar presentar-te en un certamen d'aquestes eamcterístiquc s? -En un primer moment, per iniciativa de la meva professora, Eva Graubin. Dc seguida, però, vaig veure en el fet de presentar-me al concurs una manera efectiva de preparar nou repertori en base a un objectiu prou clar. Em motiva marcar-mc petits reptes: cm permel trebullnr més ràpid i crec que, fins i lot, em fa obtenir millors resultats. -No sé fins a quin punt vas tenir temps de prcpnrnr aquest repertori ... - Aproximadame nt vaig comptar amb dos mesos per treballar-lo però. això sí, l'estudi va ser força intensiu. sobretot si pensem que no havia d'interferir en 111 resta de programa que teniit prèviament marcat per al curs. - Per què vas voler estudiar a l'ESMUC? -Com a centre? -Sí, d'una banda, però també per què cur· sar els estudis superiors? -La veritat és que vaig escollir I'ESMUC perquè tenia molt clar que volia treballar l'insllument amb qui ja llavors era professora mcva, Eva Graubin. Sobre la necessitat dc tenir el títol superior. la veritat és que, tot i que no sempre garanteixi l'obtenció de resu ltats òptims, sí sé que es necessita, sobretot si, com jo, tens molt clar que et vols dedicar professionalment a la música. -Com 11 solista? - La veritat és que escollir se'm fa difícil. M·agrada molt tot. Sí crec que fins fa relativament poc temps. sobretot a Espanya, hi havia aquest prejudici: o solista o res. Però també és cert que gràcies a figures emergents d'altres àmbits com és el cas, en música de cambra, del mateix Quartet Casals, aquesta visió està canviant. També és molt impotiant, 11 ni vell d'obrir nous camins per als músics joves, la tasca que estan realitzant orquestres com la jONC o In )ONDE. Molts dels seus projectes fan que la gent vagi deixam de banda els apriotismcs i vegi que, al marge de l'activitat solística, hi ha alt res camins igualment vàlids. -Ara, en quins projectes estàs treballant'? - A nivell d'orquestra, sóc membre de la )ONDE. amb qui fem quatre encontres repartits al llarg dc l'any; en cambra,lom10 part de diversos grups i quartets amb els quals fins i tot ens hem presentat en algun concurs: i, és clar, m'estic preparant aquí a I'ESMUC. Dc fet. tinc en projecte alguns •·ecitals de ca· r11 a l'any vinent; entre ells, el que propici¡• haver gua nyat el Concurs Massii\ i que se celebra cada any a l'Ateneu Barcelonès. - Poes companys teus deuen tenir una fa. mília amb tant11 tradició musical... -És ben cert (riu) ... La veritat és que de petit ja m'agradava molt la música, tota, no només el violí. Recordo estar malalt, no anar a l'Escola i pràcticament aixecar-me del llit per anar a música. De fet. també m'agrada l'ambient musical, Ics experiències que pots viu re com a músic. - 1 amb què et sents més còmode, quin pe. ríode t'interessa més... - M'agrada treballar-ho toL Hi ha repertoris que se't donen més bé però el més important t!s treballar i conèixer-ho tol i després, un cop saps què se't dóna millor, explotar-ho. - 1 tu ja ho deus saber... - Em sento molt còmode amb Beethoven; és una música que crec entendre bastant bé, tol i que encara sóc molt jove. Però, insisteixo. és important per a un músic tocar-ho tot i després m'atreviria a dir que acaben sent els altres els qui et diuen què has de fer. - De moment, el que ja has fet és de COII· ''ertino amb l'Orquestra Simfònica de I'ESMUC, en el seu concert inaugural. - 1 tant! Va estar molt bé. Vam fer una petita tria amb Isabel Vilà, la coordinadora dc l'Orquestra, i em va tocar fer de CO/Icer/ÍIIO. -Còmode? -Eslava una mica nerviós, tot i que ja ho havia fet alt res vegades amb altres orquestres. Em va agradar molt perquè vaig aprendre coses del paper de co11certino que no sabia. L'experiència va ser molt maca, es va prepar<1r de manera totalment professional i ens ho vam passar molt bé. Ara repetiré al juny, amb el segon encontre. -Com equilibrar el treball aqui,fulltime, amb l'estudi de l'instr ument? -La veri tat és que és prou difícil, sobretot mentalment, perquè h!ts d'esta r molt concentrat. Has de combinar-t'ho com pots, cadascú té el seu mètode. Jo intento separar moll bé el que són les classes teòriques de l'estudi de l'instrument, per donar el millor de mi ma teix en l'estudi individua l. Es tracta d'aprofitar al màxim el temps, no només el nombre d'hores sinó la qualitat de l'estudi, la concentració que hi poses. Ara per ara estudio més a Vic, a casa meva, que no pas a I'ESMUC tot i que aprofito sempre que puc per posar-me en una cabina i treballar les obres. - Com veus les sortides professionals per als músics dc la teva generació? - Jo sóc optimista. Ara hi comença a haver força oferta de concerts. El que està clar és que és molt difícil sortir de I'ESMUC i posar-te a tocar ja de manera professional. Hem de continuar estudiant, buscant incentius com poden ser els concursos; coses que! t'ajudin a projectar-te. De fet, ara hi ha més oferta perquè està pujant gent més preparada. I també cal marxar, tot i que no ara -aquí dins s'hi està molt bé (riu). No penso en cap lloc en concret: és més buscar un professor que t'agradi i et permeti créixer com a músic. - Bons professors i bons consells ... Com els que et dóna Ja teva ge rmana Judit, violi· nista com tu ... -És clar. La veritat és qLie tinc sort perquè ella fa el seu camí i m'ajuda molt. El l'et que sigui més gran propicia que ella obri vies i jo vingui després. Per a mi és fantàstic: menys pressió. Vint-i-dos anys de nova música... nora del quartet de saxòfons Vortex Tempetum Ensemble (8 de maig). Übergang de Charles i Opcit de Philipe Hurel van impressionar per la seva excel·lent factura virtuosística i un notable contingut d'idees estètiques. Així mateix, el duo de flautes Coromines-Farré (d ia 14 de maig) excel-lí per la seva musicalitat en la lectura de la Sonatina canònica de Hindcmith, en una poètica Sctudades de Sat·dà i, entre d'altres, en un personal Duet del parc Ireneu Segarra. Interessà vivament el concert del duo d'acordions Alberdi-Aizpiolea ( 15 de maig) amb un programa ben il·lustratiu dc l'ampli camp estètic dc la música actual (Stravinsky, Dc Pablo, Stockhausen, Gu ïnjoan i Sardà). Per la seva banda, el flauti sta A. Serra i el guitarrista j. Torrent van intervenir en el concert del dia 21 de maig amb obres de Grébol. Benguerel. Bertràn, Amargós i Torrent. El cicle es clausurà (dia 30 de maig) amb un llarg concert de Grup Instrumental Sitges 94 que si resultà atractiu per la peculiaritat sonora del conjunt (bandúrries. guitarra. arpa, clarinet, violí i violoncel). com també per la música de Werner Henze i els Quattro aforismi napoletani d'Ignasi Adiego. va transformar-se en pesada monotonia amb Ics obres d'lsang Yun i Pere Soto. Tanmateix, amb antcriol'itat els habituals del cicle van poder aplaudir amb veritable entusiasme la presentació del Trio Sigma (22 de maig) que. format per Oriol Mula (nautes). Mateu Ferré (clarinets) i Joan Martí-Frasquier (saxòfons), va oferir amb una brillantor eloqüent i emotivitat comunicativa, memorables versions de la música de Takemitsu, Penderecki, Heider, Esca ich, Guijarro i Sebastià. a més d'uns personalíssims Espais dc j. Martí-Frasquicr, una bellísssima Fantasia sobre wt tema de amor de Nino Díaz i un Trio de Pedro Pardo, magníficament estructurat tant en el joc de tensions com en el dc l'elaboració contrapuntística. I en el penúltim recital (dia 29 de maig) vam poder escoltar: una admirable actuació d'un trio format per Helena Mu 1ïoz (violí), Anclrca Peiron (violoncel) i Jordi Flaqué (piano), amb un programa en què figurava l'escassament divulgat Trio dc Dcbussuy, juntament amb una interessant composició dc Boliari i la música sempre magníficament escrita de Jordi Cervelló. sionada i La noia alegre que no sap plorar per l'exultant interpretació de josep A. Síínchez a la tenora. mentre que del petit poema Dansa de fadrins la Cobla va semblar haver trobat la compactació necessària en oferir-ne una versió gairebé definitiva. Entre les obres del segon grup, el respectable es va divertir i encuriosir amb el caràcter xarlotesc de la mascarada La família Capdelhípia de Jordi La ra per Ics peculiaritats tímbtiqucs amb què el compositor dóna personalitat a cada moviment. característica també present en la massa escadussera Sim- fonieta per a cobla percussió dc joan J. Blay. Qüestions pressupostàries van obligar a amputar l'obra, tot reduint a dos els cinc percussionistes originals. suficients malgrat tot per copsar la brillantor de les combinacions acústiques que proposa aquesta obra cabdal de la literatura per a cobla moderna. L'atmosfera entre angoixant i decadent amb què un novell David Llorens va embolcallar el Prado amb la primera audició del poe ma simfònic La caiguda. amb tot va protagonitzar un dels moment estel·lars de la vetllada. CICLE DE MÚSICA DEL SEGLE XX I XXI. ATENEU BARCELONÈS. MAIG DE 2007. per Francesc Taverna-Bech ertament, ha passat el temps de la sor·presa, de l'anar a prendre una copa mentre s'escoltava amb més curiositat que no interès la nova música, on podies connectar amb ofertes més o menys inèdites més que no en els ci rcuits concertístics habituals de la ciutat... Els cicles de Música del Segle xx, després de navegar per llocs tan històrics com el KGB. el Nick I lavanna i alh·es sales, han recalat a Ja seu de l' Ateneu Barcelonès, on en la dècada dels anys vint del segle xx. hi passà Igor Stravisnky, en aquells temps veritable avantguardista després d'haver escandalitzat els nostres liceistes i on escoltà amb veritable interès la nostra cobla ... Aquí anem precisament ara, ja sense la companyia de consumidors de copes i d'addictes a la contemporaneïtat malentesa, els addictes a la nova música per escoltar-la segons les propostes heterogènies i no sempre fàci ls d'estructu rar. Veritablement, l'ed ició del cicle que s'ha ofert enguany ha posat de manifest un nivell musical més que notable i el públic. lamentablement no excessivament nombrós. ha pogut aplaudir actuacions memorables, en les quals si més no es manifesta que la nova música ja té un conjunt nodrit C d'intèrprets que posseeixen una veritable vocació per aprofundir en la seva estètica i que, a Ja vegada, creuen en el seu ideari. La contemporaneïtat ja no és purament el mitjà per aconseguir l'actuació, sinó que és el veritable compromís per ident ifi ca r-se amb l'època que ens toca viure i possibilitar Ja manera d'expressar-la amb la recerca de textos i sonoritats inèdites ... Veritablement, hi ha una necessitat de nova literatura musical que no solament suscita la renovació del repertori. sinó que incita a la creació dc rormacions insh·umentals poc o no gens cultivades. Més o menys i dins d'aquesta tònica s'han dut a terme els vuit concerts del 22è cicle de Música del Segle XX-XXI, que han merescut l'atenció d'una assistència no excessivament nodrida, però sí suficient per contemplar amb un ceri optimisme la continuïtat de les activitats de la Fundació Música Contemporàn ia. Tanmateix, caldrà destacar el concert inaugural (d ia 7 de ma ig) a càrrec del clarinetista Josep Fuster i del percussionista Gratiniano Murcia, amb unes versions cxcel·lents i brillants de la música dc Guinjoan, García Dcmestres i Boliart. com també l'espectacularitat so- Sitges, la festa COBLA SANT JORDI. Dír.: Xavier Pagès. Joaquim Serra, Joan J. Blay, David Llorens, Jordi Lara. TEATRE CASINO PRADO (SlTGES).l9 DEMAIGDE 2007. per Josep Pasqual I concert de cobla de la revetlla de l'aplec dc Sitges va trobar enguany al Teatre del Prado una nova ubicació que, jutjant pels resu ltats acústics, cal esperar que sigui definitiva. Amb més imprecisions i desajustaments tant hannònics com interpretatius del que ens té habituats (va fer E la sensació que el cansament del dia passava factura), Ja Cobla Sant jordi va o(erir un programa dual que anava dc punta a punta entre el romanticisme més clàssic de joaquim Serra i la contemporaneïtat més actual. Entre les obres del primer grup. van resultar especiaJment remarcables les sardanes Apa s- 'RM e 273-27-1- 25 313 Lang Lang, Harding i una esplèndida LSO· PALAU 100. London Symphony Orchestra. Lang Lang, piano. Dir.: Daniel Harding. Dvorak: La filosa d'or. Simfonia del Nou Món. Mozart: Concert per a piano núm. Il. PALAU DE LA MÚSICA. 28 DE MAIG DE 2007. per Lluís Trullén ----------------------------- L ~e 27)-274 a London Symphony viu un moment interpretatiu excepcional i amb la presència de Gergiev com a titu lar des del gener d'enguany el seu futur encara és més prometedor. El cert és que escoltar la London al Palau esdevenia ja a priori un dels grans esdeveniments dc la temporada. Sota Ja batuta del jove Daniel Harding, principal director convidat. la London tornava al Palau amb dues obres dc Dvorak, el refinat poema simfònic La filosa d'or -en el qualles fustes. la corda, el metall i. en definitiva, tota l'orquestra va mostrar el seu potencial tècnic i expressiu- i la celebèrrima Simfonia del Nou Món, en una versió que va resultar memorable per diversos aspectes. En primer lloc per les textures, pel refinament dels seus colors. per la seva màgia i per un lirisme en què la melodia fluïa de secció en secció amb una clarividència d'idees i una sensibilitat encisadora. L'Orquestra, dirigida amb eficiència per Harding, posseeix la ca racterística de comportar-se com un immens conjunt de cambra i assolir - en moments com el "Largo" o els cèlebres passatges lírics del primer moviment- unes sonoritats càlides i encisadores o endinsar-se en la potència de so -de la qual Gergiev és un expert-, mai afrontada amb duresa sinó amb projecció i que permet desplegar tot el seu potencial simfònic per servirla cap a passatges tan eloqüents com els que es troben en ]"·Scherzo" i més concretament en l"' Allegro" final. Un Dvorak memorable, sublim quant a concepció in· terpretativa i com a prova evident del moment artístic extraordinari que viu la London, que per cert va coronar Gran Beethoven Coral IBERCAMERA. Staatskapelle Weimar. Orfeón Donostiarra. Alek· sei Volodin. Simone Kermes. Daniela Sindram. Scott Macallister. Gui· do Jentjens. Dir.: Leopold Hager. Beethoven. L'AUDITORI. 28 DE MAIG DE 2007. per Mercedes Conde Pons E I gran encert del concert protagonitzat per I'Staatskapelle de Weimar dirigit per Leopold Hager va ser programar dos grans obres corals de Ludwig van Beethoven aprofitant l'avinentesa dc comptar amb la presència d'una de les agrupacions corals més importants d'Espanya, I'Orfeón Donostiarra. En la primera part es va poder sentir la Fantasia per a piano. cor i orquestra, en Do me11or. op. 80. una obra que anticipa d'una manera gairebé explícita el tema dc la coneguda com a "Oda a l'alegria·· que forma part del quart i darrer moviment de la seva Simfonia núm. 9. És aquesta Fantasia una obra poc programada, ja que exigeix la participació d'un pianista a més del cor i l'orquestra. l s'hi huba condensat el Beethoven més inspirat. tant pel que fa a la part atorgada al piano com per l'espititual-i paradoxalment tan humà- accent que s'atorga al cor. La Fantasia s'inicia amb una llarga introducció pianística en solitari que exposa el bo i millor de les seves capacitats compositives per a aquest instrument, per introduir progressivament un tema amb variacions que aniran desenvolupant d'una manera rotativa els diversos solistes de l'orquestra fins a culminar amb un emotiu cant el concert amb el celebèrrim Nimrod d'Eigar. Però el concert va oferir un altre moment extraordinari: la presència del pianista de moda del moment, Lang Lang, novament sobre l'escenari del Palau - i recordem que en la propera edició de Palau I00 oferirà el Segon Concert de Rakhmàninov. Ara per les seves mans passava la de licada música del Concert núm.17 de Mozart, i Lang Lang hi va exposar bona part de les seves facultats musicals amb una versió carregada d'un segell distintiu propi i inequívoc. El pianista xinès és an1ant de produir mil i un colors amb el piano, de jugar amb els pianissimi més subtils per acariciar la música de Mozart amb la més sensible de les delicadeses. És la màgia d'una sonoritat el que encisa dc Lang Lang, amb el seu gust narcisista per la col·locació de les mans sobre el teclat, el control del pedal i del legato en benefici de la claredat del so i, en definitiva, la proporció clàssica plantejada segons uns criteris interpretatius netament romàntics. Preciocisme, perfecció coral dc tema semblant al que inspirà Beethoven per a la Novena Simfonia. Aleksei Volodin va ser l'encarregat d'obrir el concert amb una prestació digna i enèrgica, tot i que mancada en certa mesura de la profunditat que subjau sota l'aparent distensió virtuosística del tema principal. Ben al contrari del que succeeix en la Simfonia núm. 9, tot un exercici d'aclimatació emocional - al llarg dels tres primers moviments- cap a la intensitat gaire bé desesperada d'una "Oda a l'alegria" que c lama amb força una utòpica rea li tat. Programar aquestes ducs obres en un mateix concert o fereix a l'oient la possibilitat de dur a terme un exercici comparatiu que no fa sinó obrir els ulls a la realitat creativa del mestre romàntic. En la Fantasia se'ns descobreix un Beethoven que tempteja un tema musical solemne. joiós tècnica, fer respirar la música sota l'embolcall que proporciona la sonoritat orquestral de la London, tot enfocat a una dimensió en la qual la bellesa plàstica, l'aprofundiment -bé sigui en e ls moments més brillants com en els més apaivagatstingui com a objectiu elevar la pàgina concertant de Mozart al seu grau màxim de sublimitat. Lang Lang, amb una versió antològica de l Somni d'amor de Liszt, va acomiadar-se entre aplaud iments de reconeixement en el seu nou pas pel Palau. però alhora íntim; en la Simfonia núm. 9, aquest tema pren cos en totes les seves dimensions. La versió de Leopold Hager per a la Simfonia núm. 9 va ser impecable, amb una Staatskapelle de Weimar plenament inspirada i un Orfeó n Donostiarra en estat de gràcia. No hi ha dubte de la necessitat d'un gran cor per a la interpretació del quart moviment, ja que en aquest arriba la resolució del gran climax que Beethoven prepara al llarg de la simfonia, en el qual el cor té un paper principa l. Llàstima que els solistes -com tantes altres vegades- no assoleixjn les condicions necessàries per comunicat· el mateix esperit que s'espera del cor; el cant defallit í al límit no hi ajuda. Això i una tendència a la sobreacceleració d'uns tempi per se àgils, desvirtuaven en ocasions l'aire solemne de la partitura. Amb un cert regust d'insuficiència LE PORTRAIT DE MANON de Juies Massenet Uibret: Georges Boyer. Paulo Szot. Isabel Rey. Janja Vuletic. Gordon Gietz. Cor Madrigal. Orquestra del Gran Teatre del Liceu. Direcció d'escena: David Lefkowich. Direcció musical: Josep Vicent. Producció. Gran Teatre del liceu. LA VOIX HUMAJNE de Francis Poulenc. Uibret: Jean Cocteau. Angeles Blancas. Direcció escènica: Christoph Meyer. Direcció musical: Josep Vicent Producció: Gran Teatre del liceu. UCEU. 25 DE MAIG DE 2007. per J .C.C. n cert regust a poc va dominar la fi dc la representació del doble programa que es va oferir al Gran Teatre del Liceu; sobretot pel que fa a la desconeguda Le portrait de Ma- U 17017. En realitat es tracta d'una proposta. o doble proposta, més adequada per a una programació d'òpera de cambra que per a una temporada normal, o de format normal, ateses les característiques d'aquestes obres. La de Massenet és una mena de fantasia o divertimel7to líric, o si es vol una coda enginyosa sobre un original important, però sense més transcendència. Sobre un plantejament prometedor, la resolució precipitada i poc imaginativa té força de decebedor, sobretot pel que representa de menystenir unes possibi litats que sembla que haurien pogut donar més dc si. El bellmelodisme del com- positor, l'elegància i el refinament de la seva vena cromàtica, eren allà. tanmateix en dosis controlades i més com quelcom referencial d'un altre material que no de re[erència. La voix humaine, ben altrament, és una composició molt elaborada ja des de l'impecable Llibret, que mostra un procés de degradació anímica de base amorosa mitjançant un progrés d'una finor perfectament ritmada. Text i música es confonen en les seves essències més profundes, tot mantenint l'espectador presoner d'una tensió que a cada instant esdevé més angoixant i alhora més identificada. Hom va posar a disposició d'aquest doble programa unes produccions senzilles, més funcionals que no creatives i més aviat pobres en recursos, al mateix temps que no còmodes per als intèrprets. Isabel Rey, una gran cantant i artista, tan sols va poder mostrar un tast de la seva classe i ens va venir a demanar possibilitats més adequades per exhibir la seva plenitud; va estar molt ben acompanyada per dos debutants exceJ.Ients més, Paolo Szot i Janja Vuletic, i el més conegut G01·don Gietz, també ells mateixos lluny d'explotar tot el seu potencial. Àngeles Blancas es va lliurar amb cos i ànima al seu paper d'EIIe en un treball generosíssim de recursos però no de definitiva transcendència. En més d'un moment hi va haver una certa distància entre el voler i el poder. entre l'actuar i el viure plenament el personatge i la seva realitat. josep Vicent va conduir l'orquestra -situada al rereescena- amb fluïdesa, amb una naturalitat que s'agraïa, sense pretend re ocupar més espai del que li pertocava. És A DALT, ISABEL REY t JANJA VULETtC EN LE PORTRAIT DE MA NON. A SOTA, ANGELES BLANCAS EN LA VOIX HUMAINE molt exactament el que s'esT ~ queia. o Mischa Maisky i els ritmes llatins, protagonistes TEMPORADA OBC. Mischa Maisky, violoncel. Marina Rodríguez-Cus[, mezzosoprano. Dir.: Ernest Martínez lzquierdo. Dvorak, Revueltas, Montsalvatge, Ginastera. L'AUDITORI. 31 DE MAIG DE 2007. per M.C.P. l públic aplegat a la Sala Pau Casals de L'Auditori va ovacionar el reconegut violoncel·l ista rus Mischa Maisky en acabar el Concert per a violoncel i orquestra en Si menor d'Antonín Dvorak, i més encara després d' interpretar com a propina i dedicatòria expressa al seu mestre Mstislav Rostropóvitx una personal i emotiwr versió d'E/ cant dels ocells. Per glossar la personalitat artística de Mischa Maisky es poden fer servir gran diversitat d'epítets, que poden venir suggerits per l'extravagància potenciada tant per la seva particular E estètica com per la indiscutible qualitat tècnica d'un dels violoncel·üstes de més carisma dels darrers trenta anys. Tot i això, la versió del Concert per a violoncel i orquestra en Si menor de Dvorak de la nil del 31 de maig no va assolir les fites que s'han d'esperar en un artista del seu talent. El concert va oscil·lar en l'àmbit de la irregularitat, amb moments de gran inspiració -en el segon moviment- i indiscutible virtuosisme -en !"'Allegro" i "Finale''-, però també amb notes poc polides i certs inclicis de des- concert entre ell i l'orquestra que, de la mà d' Ernest Martínez lzquierdo, intentava seguir la voluntat de l'artista. No va ser una versió memorable, però per sobre d'això va imposar-se la desmesurada personalitat artística d'un Maisky capaç de transformar el so noble i bondadós propi d'un Mister Hyde en la força frenètica d'un Doctor Jekyll transportat. La segona part del concert, força contrastant amb la primera, va permetre gaud ir de dues grans pàgines de la música iberoamericana del segle xx -Sensemaya de Revueltas i Esta11cia dc Ginastera- i la versió per a orquestra de Ics Cinco callciones negra s del gironí Xavier Montsalvatge. L'encís primitiu i originari de la persona- en l'obra del compositor mexicà Silvestre Revueltas Sensemaya; un cant rítmic i provocador que evoluciona sobre un perpetuum mobile rítmic fins a auibar a un clímax eixordador. Les Cinco canciones negras de Xavier Montsalvatge guanyen enters en la seva versió orquestral, exquisida, delicada, en una versió que en la veu de Marina Rodríguez-Cosí va tenir una execució més que correcta, per bé que tímida. Estancia és una de les obres més famoses d'Aiberto Ginastera, composta quan l'argentí comptava amb només 24 anys. i Emest Martínez Izquierdo va saber contagiar a I'Orquestra tant la frescor emotiva de la "Danza del nigo" com el contagiós ritme vital de la '·Danza finar·. li tat llatina es va fer pa 27 315 Massa Palau per a tanta puresa arqueològica PALAU 100. La Petite Bande. Dir.: Sigiswald Kuijken. Concerts de Brandenburgde J. S. Bach. PALAU DE LA MÚSICA. 5 DE JUNY DE 2007. per LL.T. --------------------------------- / E s prou coneguda la predisposició de Sigiswald Kuijken i el seu conjunt La Pctite Bande a cercar les recreac io ns amb caràcter històric a l més fid edignes possible. Si el cèlebre violinista va renovar l'any 1969 la tècnica vinculada amb la interpretació del violí barroc, a ra amb aquest ànim de reconstrucció ha experimentat en els Concerts de Brandenburg de Bach amb unes innovacions vers les interpretacions històriques i, per descomptat, les romàntiques molt distants de les habituals. El violinista Luis Otavio Santos, abans del concert, va haver d'explicar Ics novetats d'aquesta primícia mundial, i així evitar les sorpreses entre un públic que coneix a la perfecció aquests concerts celebèrrims, escrits per ser in- terpretats per l'orquestra de la cort de Cothen, on el compositor va ocupar el càrrec de mestre de capella entre 1717 i 1723. En primer lloc, la utilització d'una afinació a 398, fet que implica una sonoritat molt més greu, uns resultats acústics menys brillants; la utilització d'instruments com el violoncel da spal/a, les trompes i trompeta sense pistons o el violi piccolo, habitual en la versió del Concert núm. 1 que Bach va fer per al marcgravi de Brandenburg; el núnim d'efectius orquestrals: fet que implicaria un baix continu tradicional, els solistes preestablerts a la partitura i un tutti en el qual figurava només un instrumentista per secció. Però eJs resultats van tenir els seus pros i contres. D'una banda, el fet d'apropar- nos al màxim al que podia ser la sonotitat produïda per l'orquestra de Cothen, va topar amb les dimensions d'un Palau que repercutien en el fet que fins i tot instruments solistes com les dues nautes de bec o el traverso passessin pràcticament desapercebuts. I problemes lògics derivats dc l'afinació en la interpretació d'instruments de metaJI sense pistons. A més de l'elecció d'uns tempi mancats de vivacitat en els moviments ràpids, a excepció de !"'Allegro" final del Concert per a cordes i bai"~: continu. Però el més sorprenent, l'afinació tan baixa que restava d'aquella lluminositat tan pròpia dc les versions històriques o no dels Concerts. Una versió que amb el seu caràcter de reconstrucció va voler apropar-se al màxim aJ que haUtia estat l'original i que cal entendre-ho d'acord amb aquest ànim d'apropament estètic als paràmetres de la fidelitat històtica. Aclaparador final de temporada TEMPORADA DE CAMBRA A L'AUDITORI. Quartet Casals. Claudio Martrnez Mehner, piano. l'AUDITORI (SALA O. MARTORELL}. lO DE MAIG DE 2007. per M.C.P. ---------- E 28 316 l darrer concert del Quartet Casals com a grup de cambra resident a L'Auditori durant la temporada 2006-07 va servir per corroborar una vegada més el bon moment que viu actualment la música de cambra, l'èxit d'una nova oferta musical en tom de la nova sala dc cambra de L'Auditori i, per sobre de tot. la qualitat d'un grup dc cambra -el Quartet Casals- que es consolida d ia danere dia entre l'elit dels actuals quartets de corda que omplen les sales de concerts de tol el món. Lluny d'entrar en categoritzacions, la realitat de les localitats exhaurides a pràcticament tots els concerts que durant la temporada ha dut a terme el Quartet Casals comporta una renexió. El revival de la música de cambra és evident, tenint en compte el percentatge de públic jove que ha omplert la Sala Oriol Martorell al llarg dels cinc concerts oferts pel Quartet Casals. A aquesta evidència ca l afegir la de l'èxit obtingut i refermat en cada actuació. En el darrer concert, ofert "Al voltant de Brahms", es van fer paleses les virtuts que col·loquen el Quartet Casals aJ punt de mira musical. D'una banda, la tigorositat pràcticament escolàstica amb què enfoquen l'execució tècnica de les obres programades; de l'altra, una gosadia connatural a la joventu t dels seus membres, que atorga a les seves interpretacions una frescor que s'agraeix. És aquest punt de naturalitat mesurada, juntament amb una maduresa incipient, el que fa les seves interpretacions atractives a les oïdes del nou públic. La música de cambra s'obre així a noves dimensions, tot allunyant-se d'un perillós regust arcaïtzant, però sense oblidar tanmateix el seu otigen històric i estètic. La interpretació dels Cinc moviments per a quartet de cordes. op. 5 d'Anton Webern va fer palesa la seriositat amb què el grup afronta el vessant tècnic de les obres, evidenciant un dens treball de forma. amb grans aportacions personals però sense oblidar l'especial necessitat d'unió musical en obres tan abstractes com aquesta. El Quartet núm. 14 en Re menor, conegut amb el sobrenom de " La mort i la donzella'' de Franz Schu bert és, precisament per la seva popula ritat, un dels quartets més compromesos a causa de Ics expecta tives amb què el públic s'acosta inevitablement a cada nova interpretació. El resultat va ser el d'una versió força personal, potent. intensa i agosarada. El contrastant canvi de dinàmiques va propiciar una versió amb uns moviments ràpids força accelerats, contraposats a un "Andante" molt introspectiu, sobtadament madur i emotiu. De l'efecte, se'n podia deduir bé l'absoluta comunjó, bé la fredor propiciada per la sorpresa; però és d'agrair el compromís per oferir noves visions que actualitzen i revitalitzen el gènere. En la segona part, el Quintet en Fa menor, op. 34 de Johannes Brahms -amb l'eficaç coHaboració del pianista Claudio Martinez Mehner- va oscil·lar entre la total concentració dels components - amb moments especialment bri llants com l'Scherzo, tot i que amb tendència a l'acceleració- i moments de distensió, principalment a l'inici del quintet. Un final de cicle festiu i optimista que es va tancar fora de programa amb !"'Scherzo" del Quintet per a piano, op. 57 de Xostakóvitx, tota una declaració de principis que esperem que tingui continuïlat la temporada vinent. Fedosseiev, brillant traductor de Xostakóvitx TEMPORADA OBC. Oleg Maisenberg, piano. Dir.: Vladimir Fedosseiev. Glinka: Capricho brillante sobre la jota aragonesa. Rakhmàninov: Concert per a piano núm. 2. Xostakóvitx: Simfonia núm. 6. l'AUDITORI. lS DE MAIG DE 2007. per LL.T. ' L OBC ha mantingut en el decurs d'aquesta temporada una línia interpretativa en què conce1ts brillants eren seguits d'actuacions discretes. Però sempre hi ha hagut una confluència en els concerts més brillants: la presència d'un director de renom, com és el cus de Fedosseiev, ve complementada amb la dels primers faristol s de les cordes, en tantes ocasions substituïts per concertinos i integrants del tutti invitats. Ara, I'OBC. més de deu anys després tomava a ser dirigida per Vladimü· Fedosseiev, un director amb una brillant can-era al capdavant de la Simfònica de Viena (19972004) i amb una trajectòria Uigada en el decurs de h·es dècades a la Simfònica Txaikovski. Amb un programa que va obrir-se amb la colorista jota aragonesa de Glinka, l'O BC i Fedosseiev acompanyaven el pianista Oleg Maisenberg que Un estil de fer música IBERCAMERA. TEMPORADA CAMBRA. Juilliard String Quartet. Quartets de Mozart, Bartók, Schubert. PALAU DE LA MÚSICA. 2 DE MAIG DE 2007. per F.T-8. A fortunadament, han passat els temps en què la presència d'un quartet de corda a les nostres sales de concerts era causa quasi segura dc la deserció dc bona part del públic habitual. Cert. Com a formació instrumental, el quartet de corda exigeix, no solament músics de nivell, sinó també un auditori dc melòmans altament experts i amb llarga tradició auditiva. Però també podem admetre que el quartet de corda pot ésser el punt de trobada d'instrumentistes veritablement ena- morats del seu art, sigui violinístic, violístic o bé violoncel·lístic, o bé suscitar ):atracció dels oïdors que cerquen una certa intúnitat o una mena de seducció di ria quasi eròtica del so, que motiven la proliferació de recitals q uartetistics sense el temor de veure la sala buida. Dins aquesta atmosfera especial vam escoltar amb veritable unció el t-eci tal del Quartel juilliard de ova York, amb el qual molts, moltíssims anys enrere ens vam endinsar en el món imaginatiu i vivencial de Festa simfònica italiana TEMPORADA OBC. Orchestra deii'Accademia Nazionale di Santa Cecília. Sayaka Shoji, violi. Dir.: Antonio Pappano. Berlioz: Carnaval romà. Paganini: Concert per a vio/f i orquestra núm. 1 en Re major. Respighi: Fonts de Roma. Pins de Roma. l 'AUDITORI. ! DE JUNY DE 2007. per LL.T. ' orquestra dc Santa Cecília i J\ntonio J>appano van ser convidats per actuar en la temporada de I'OBC en un concert que serà recordat per una interpretació prodigiosa de ducs obres cabdals del repertori d'Ottorino Rcspighi com són Ics Fo11ts de Roma i els Pi11s de /?oma. L Aquestes dues pàgines posseeixen la riquesa d'una instrumentació espectacular combinada amb unes sonoritats en les quals les textures més equilibrades confereixen una particular paleta de son01itats. i pe1meten a les orquestres mostrar tot el seu potencial tímblic i expressiu. I les cordes de vint anys després tomava a actuar amb l'Orquestra amb el Sego11 de Rakhmàninov. Pianista temperamental. de fortalesa i contundència en la projecció, b1illant i visceral, amant dc Ics grans sonoritats i tremendament romàntic en l'expressió. va oferir una versió contundent i apassionada d'aquest celebèrrim concert, amb una Orquestra que va integrarse plenament en la dimensió de sonoritats oferta pel solista. Una versió de gran qu!llital, preàmbul a la Sise11a dc Xostakóvitx. la simfonia en memòria de Lenin i en el qual la sàtira, la soma, la denúncia. la soledat, la hipocresia dels dirigents polítics, amb motius mu- sicals irònics, d'altres basats en el folklore, tot serveix per celebrar més en aquell 1939 que l'URSS havia realitzat un pacte de no agressió amb l'Alemanya nazi. Fedosseiev va conduir I'OBC cap a l'aprofundiment en la versió. sempre a la recerca de colors i matisos en què fustes i f011alesa de metalls propiciessin un embolca ll de gran consistència. Tot hmcionava d'acord amb un plantejament en el qual el llenguatge críptic i punyent de Xostakóvitx assolia la dimensió rotunda i alhora satírica de les grans versions i que en el nostre cas sol produ ir-se quan I'OBC al complert té davant un gran dir<.:ctor. Bartók. quan els seus quartets gairebé eren pura avantguarda ... Potser per aquesta raó la seva lectura del Quarte/IILÍm. 16. K. -128 de Mozart ens introduí en l'orfebreria del so argentat mozartià, perfecte en consonàncies i en equilibri polifònic, sempre revestit d'un lirisme diàfan. en què bellesa i sentimentalitat s'amalgamen sense altra comesa que la dc mostrarnos la música com un joc simplement espiri tual. Va seguir després la música inquisitiva i inconformista del Quartet núm. 3 de Bela Bartók, que amb vuitanta anys d'existència encara ens comunica amb força inesperada tota la seva càrrega de recerca envers una societat menys abocada a les imposicions del poder i en canvi més addicta a la llibertat de l'home i de la creació. I el concert acabava amb una obra profundament monumental en esperit i sentimentalitat. el Quartet núm. 14, "La mort i la don:e1/a de Schubert. Obra incommensurable del geni creatiu del romanticisme, personificat en tota la seva profunda dimensió per Schubert. Melodia. harmonia. sentiment poètic es transformen aquí, per la mà de Schubert, en tma narració que acondueix per mons d 'intensa emoció humana i idíl·lica bellesa. I potser en conjunt el recital del Juilliard String Quar· tel ens va manifestar aquella tradició més exquisida i pro· funda de l'art quatietístic i a la vegada aquell sentiment de músics veritablement enamorats. que toquen cercant sempre el gaudi d'identificar-se amb l'acte de c1-ear ru1. I'Orchcstra, Ics fustes rclïnadíssimes, els metalls podero· sos i la batuta tan elegant i experimentada del mestre Pappana van conduir-nos cap a un passeig per les fontane de Villa Medici, 1'revi o del Tritone, pels pins de Villa Borghesc, Gianicolo o delia Via Appia, tot recreant l'atmosfera subtil i poderosa. eloqüent i poètica que el compositor italià va plasmar en aquests dos veritables manuals d'orquestració. L'Orquestra va reservar tot el seu potencial interpretatiu per a aquestes dues obres. en una primera part que s'obria amb la bellíssima obertura del CarIIOI'al ru11ui de Bcrlioz i amb el Co11cert per a Piafí e11 Re major núm. I de Paganini. n Aquesta pàgina té el màxim interès per escoltar les complexitats tècniques que ha de superar el solista en qüestió. en aquest cas la violinista Sayaka Shoji. Notes en dobles cordes, cromatismes, arpegis. harmònics, digitacions impossibles.... tot per configurar una concepció de concert en què ha de triomfar exclusivament el virtuosisme. Shoji va superar dc la mà d'un Stradivarius "joach im '' dc 17 15 el cúmul de proeses amb tècnica infal·lible, amb temperament, seguretat i musicalitat. Una obra que reclama el que la violinista japonesa va assolir en una versió radiant. :RM-C 275-274 29 317 'Deus ex machina' EL SO ORIGINAL: ORÍGENS I MEMÒRIA. Le Concert des Nations. Dir.: Jordi Savall. Handel: Música aquàtica i Música per als reials focs artificials. L'AUDITORI. 24 DE MAIG DE 2007. per Xavier Chavarria a música incidental de llandcl, tot i la depuració instrumental que en va fer posteriorment, no deixa dc ser música de circumstà ncia, per sonar a l'aire lli ure: és música efectista, en què predomina el contrast i la sorpresa per sobre del ref-inament i les subtileses. Però en mans dc jord i Savall i del seu '"exèrcit dc generals", aquesta música adquireix una nova dimensió, incorpora un regust molt especial que !"ennobleix. La imaginació és l'arma més poderosa del Savall director: l'enginy, la visió, la intuïció musical que li permet veure sempre més enllà del pentagrama i L enriquir-lo amb idees altament suggestives. Com en l'alta gastronom ia, Savall sempre cuina les seves interpretacions amb aquell ingredient secret, intangible, màgic. capaç de donar-li la volta i convertir un plat modest, uti litari i sense pretensions en una exquisidesa sofisticada i sorprenent. l això és el que va fer amb la Música aquàtica i amb la Música per als reials focs artificials de Handel. Savall. a mà nua, va dirigir amb un gest més expressiu que no pas precís, confiat i coneixedor de l'enmme potencial interpretatiu dels seus músics. La Música aquàtica va sonar elegant, refinada, amb una grandeur més pròpia de la música francesa, farcida d'ornaments, apogiatture i figuracions d'allò més manietistes. i amb detalls agògics de gran qualitat. El so global va ser molt atractiu i equmbrat: una corda dc so prim i penetrant; un magnífic treball del vent fusta (flautes, fagot i especia lment oboès, amb un solo excepcional en la segona sui te), i un vent metall prod igiós que va treure un meritori rendiment d'uns instruments realment indòmits. Jordi Savall ha entrat en una fase de maduresa daurada en què no n'hi ha prou de fer la música ben feta i gaudir fentla, sinó que a més busca la implicació i la complicitat del públic, el seu públic, que ja té a la butxaca abans de començar i que l'ovaciona enfervorit en acabar. El premi no pot ser més excitant: en la generosa tanda de bisos, i en el més pur estil "Concert de Cap d'Any a Viena", demana la participació del públic picant de mans una seqüència rítmica (més sofisticada que la de la Marxa Radetzky, val a dir-ho) per acompanyar una dansa de Les Boréades de Rameau, que el respectable va acceptar encantat i entusiasmat. tot culminant una comunió entre escenari i platea que molt pocs han aconseguit mai. Recital de 'lieder' amb una veu poderosa RECITAL PETER SEIFFERT, TENOR. PETRA MARIA SCHNITZER, SOPRANO. Charles Spencer, piano. Clara i Robert Schumann, Strauss, Marx. LICEU. 27 DE MAIG DE 2007. per M.C.P. mb una platea mig buida es va dur a terme el recital cancel·lat !"octubre passat a càrrec de la parella formada pel tenor alemany Peter Seiffert i la soprano austríaca Petra Maria Schnitzcr. S'hi va trobar a faltar gran part del públic que habitualment omple les sessions liceístiques del diumenge a la tarda, probablement despistats davant la immediatesa amb què es va anunciar la nova data del recital o potser més inclinats per un clima més propici a ser a l'aire lliure. Una llàstima, perquè, si bé el recita l no va mantenir-se permanentment al mateix nivell dc qualitat. sí que va haver-h i moments de gaudi autèntic, tol s'ha dc dir, afavorits majoritàriament per la veu de l'immens tenor alemany. Immens per unes dimensions artístiques equiparables a les l'ísiques i vocals. A 30 318 Peter Seiffert és un d'aquells tenors que indiscutiblement s'associen a un repertori, el wagnerià, als quals, per tant. s'atribueixen una sèrie de característiques indissociables a la seva veu: color, potència, registre. Peter Seiffe1t és sens dubte un dels tenors wagnerians del moment, però en aquesta ocasió va demostrar que el cant a plena potència no està renyit amb la sensibilitat de la música intimista del lied. Més encara en una primera part en què va inte rpretar junt amb la seva dona, Petra Maria Schnitzer, duets de Robert Schumann de gran sensi bilitat pròpiament romàntica uns, els Vier Due/te, op. 78, contraposats als més galants Vier Duatte, op. 34 i les Tragodie 1-3 profundament pessimistes. Tots dos cantants van demostrar una convincent complicitat que afavoria la paritat de protagonisme en les peces a duo, amb una prestació pianística destacada de Charles Spencer. ja en la segona part es van agrair les intervencions individuals, tot permetent desplegar els mitjans vocals amb molta més ll ibertat. Així, els fieder dc Richard Strauss interpretats per Peter Sciffert van sonar plens i generosos, amb una veu que omple fà ci lment l'espai i es desplega tot i la seva magnitud en diversitat dc matisos, amb un bon domini dc la veu de cap que li permet apianar sense problemes. La veu de Petra Maria Schnitzer no destaca per un timbre especialment agraciat --en què els aguts sonen una gran part de les vegades tibants i un punt estridents-, però té una línia de cant elegant, tal com es va poder observar en els tres lieder d'Strauss i els altres quatre de joseph Marx, i en un bis impecable de la «Cançó de la lluna» de l'òpera Rusalka de Dvorak. També Seiffert va agrair la insistència del minso però lliurat públic, amb una coneguda peça i un duo d'opereta de Franz Léhar. BALANÇ DEL FESTIVAL DE MÚSICA ANTIGA Consolidació i voluntat de revisió XXX FESTIVAL DE MÚSICA ANTIGA. BARCELONA. DEL 26 D'ABRIL AL 20 DE MAIG DE 2007. per M.C.P. L a trentena edició del Festival de Música Antiga de Barcelona -coproduït per l'Obra Social de La Caixa i L'Auditori- ha trobat definitivament en el marc de L'Audi tori -amb Ics seves tres sales- l'enclavament ideal per a un projecte d'aquestes característiques. A banda s' han de contemplar les caracteristiques particulars dels concerts celebrats en altres espais expressament escollits. Es tracta del concert que va tenir lloc en el marc de l'església de Santa Maria del Mar -amb les meravelloses prestacions d'una església plena entorn del so embolcallant de l'orgue- gràcies a l'actuació de jan Willem )ansen i del concert de Dialogos & Sequentia a l'església de Sant Felip Neri, posseïdora d'una acústica més propera a les necessitats de la veu nua del cant gregorià i carolingi, en una interpretació d'una puresa frapant. També e l Fringe, que enguany afegia al seu encant el renovat Palau del Lloctinent, va gaudir d'una important acollida malgrat la pluja intermitent, amb vuit formacions joves de característiques diferents però amb un predomini visible de la nauta de bec. El Festival presentava un cartell fortament atractiu i amb formacions i intèrprets prestigiosos en el marc de la música antiga. Tot i un positiu balanç global de la proposta, no tots els concerts van moure's en els mateixos paràmetres de qualitat. En aquest sentit, la gran decepció del Festival va ser l'absència de Gustav Leonhardt en el concert de l'Orchestra of the Age of Enlightenment & The English Voices programat a la Sala Pau Casals. Ja sigui pel canvi d'última hora o per la manca d'entusiasme general. el concert es va moure en una inquietant atmosfera de fredor palesa tant en l'orquestra, com en el cor i els solistes. Tanmateix, s'ha de celebrar Ja interpretació de les Misses luteranes, menystingudes pels programadors però d'una autèntica bellesa en la línia del Bach més inspirat. Tampoc el concert del pianofortista Melvyn Tan va tenir el resultat esperat. Una força personalitat artística no ha d'anar lligada a la manca de respecte per la intenció originària del compositor, fet que es va reflectir en la seva interpretació de la Sonata "Clar de lluna" de Beethoven. Els vuit liindler i la Sonata núm. 18 de Schubett a la segona part van equi~i­ brar un concert irregular. Es signe indicatiu de l'interès per promoure Ics noves generacions la presència del Conjunt de Música Antiga de I'Esmuc -sota la direcció de Xavier Díaz-Latorre i Andrcw Ackcrmann- en el marc del Festival. La seva actuació va deixar, però, bastant per desitjar. Cal un treball molt intens i una voluntat veritable de fer música per tal de sortir a l'escenari. Formacions com Les Sacqucboutiers dc Tolosa dc Llenguadoc, La Real Camara, I'Ensemble Gilles Binchois, Les Folies Françoises o la Freiburg Barockorchester van ser el contrapunt excels d'un festival que any rere any confirma el seu posicionament entre els més prestigiosos en aquest gènere. El programa ''The cries of London" dc Les Sacqueboutiers va evocar l'ambient dc carrer del Londres isabelí. eficaçment traduït per l'actor Fèlix Pons. La Real Camara va celebrar el 250è aniversari dc la mort d'Scarlatti amb un notable concert entorn dc la música del napolità. Raquel Andueza va cantar amb intenció pàgines de cantates del mestre italià juntament amb àries de José de Ncbra i Antonio de Lileres, acompanyada per uns músics lliurats liderats per Emilio Moreno. En la mateixa línia es pot definir l'interessant treball de Les Folies Françoiscs amb un programa íntegre de música de )e- an-Philippe Rameau. Especialment destacada va ser la versió de les Cantigas de Santa Niaria d'Alfons X el Savi a càrrec de I'Ensemble Gilles Binchois liderat per Dominique Vellard . La veu racialment entroncada amb les arrels sefardites i desenvolupada en la tradició del cant marroquí, cosí germà del portuguès -en Ja línia dels fados- de Françoise AtJan, va omplir la Sala Oriol Martorell de la frescor d'una interpretació que no sona antiga tot i el gruix d'anys que ens separen de creació de les cantigues, fet al qual va contribuir enormement el virtuosisme del percussionista Keyvan Chemirani. Exemple del que defensa amb fervor el Festival de Música Antiga de Barcelona -la potenciació d'aquest tipus de música a la nostra terra, com també els nous valors artístics en aquest gènere- es troba en aquest edició en el recital del magnífic contratenor català Xavier Sabata de la mà del prestigiós clavicem ba Iis ta Kenneth Weiss, que inte rpretà en soli ta ri unes sonates d'Scarlatti, lot ratificant el seu gran talent. Xavier Sabata va saber aprofitar els seus dots actora ls per donar suport a un cant nítid i amb un timbre mòrbid i sensual, tant en les pàgines més virtuoses - Handel- com en les més íntimes -Cavalli i Monteverdi- que conviden a seguir els seus passos. A l'àmbit de la delicadesa historicista PALAU 100. 11 Gardellino. Quartets per a flauta de Mozart. Trios de corda op. 47 de Boccherini. PALAU DE LA MÚSICA. 22 DE MAIG DE 2007. per LL. T. L a temporada Euroconcert posava punt i final a la seva XX li ed ició amb un concert dedicat a Ja música de Bocchcrini i Mozart en les mans del conjunt 11 Gardellino, el qual, fundat I'any 1988, pren el nom del concert homònim dc Vivaldi. Composts a Mannheim l'hivem de 1777 després d'abandonar la cort de Salzburg fent cas omís de les indicacions de l'arquebisbe Collorecto. Mozart. aJs seus vint-iun anys va deixar-nos tres delicadeses de l'estil galant en què Ja flauta assoleix un rol concertístic dins les sonoritats càlides que li pro- porcionen les cordes. Nou anys després va escriure a Viena el Quartet K. 298, en el qualla paròdia. les referències a autors coetanis i les subtileses configuren un quadre de bcll íssimes proporcions. El fl autista Jan dc Winne continua sent el centre del conjunt li Gardellino. i les seves recreacions basades en criteris històrics permeten assaborir la música amb detallisme de matisos. amb subtileses i amb una bellesa tímbrica acurada que marca la seva personalitat interpretativa. Tempi que tendeixen a la rapidesa, sonoritats més propenses a la delicadesa que a l'excés de projecció, refinament en les línies melòdiques ... , un Moza rt complementat amb dos trios de Boccherini marcats per la proporció clàssica i el refinament i mancats en determinats moments de més força expressiva i aprofundiment en la sonoritat que proporcionen d'altres versions. 31 319 PANORAMA CONCURS MARIA CANALS El serbi Mladen Colic, guanyador de la 53a edició El jove p ianista servi Mladen Colic, de 24 anys d'edat, va resultar guanyador de la 55a edició del Concu rs Internacional Maria Canal s de piano. En la prova fmal va oferir una interpretació exceHent del Concert per a piano en Sol major de Ravel amb l'Orquestra Simfònica deJ Vallès dirigida p el valen cià Cristóbal Soler. I per RRMC I segon premi el van compartir ex aequo la pianista txeca Vcronika Bohmova, de 21 anys, i la nord-americana Marísa Gupta, dc 29 anys d'edat. La japonesa Misa Suzukí va aconseguir el premi a la millor intèrpret dc música espanyola. Alhora es va concedir el premi atorgat pel públic, que coincidí en l'esmental Mladen Colíc. El jurat va ser presidit per Carlos Cebro, que alhora és el director artístic del Concurs, i en formaven part Mai te Berrueta. Dominique Corni!, Klaus Kaufmann, Pasca l Le Corre, Andrea Luchesini, Raquel Míllàs, And rzej Pikul i Stanislav Pochekín. En total. s'hi van inscriure 114 participants, procedents de 32 països d'arreu del món, entre els quals cal destacar, per insòlit. un jove pianista egipci. El país més representat va ser Corea amb 23 participants. Una vegada més el desenvolupament del Concurs va resultar modèlic. En aquest sentit, cal tenir en compte que exigeix una organització complexa, tant de recursos professionals com de la presència valuosa dc voluntariat. que d'una manera molt particular ha esdevingut senyal distintiu del Concurs. Esmentem entre altres col·laboracions, les de famílies que deixen llurs pianos per tal que els participants tinguin oportunitat d'assajar els dies d'estada a Barcelona. També la de procurar recursos d'índole diversa. entre els qua ls els econòmics. Les proves prèvies van ten ir lloc al Petit Palau i la final a la Sala Gran del mateix Palau dc la Música Catalana. Una parl'ícípacíó tan elevada, en no ser restrictiva. va fer que en la primera prova es produïssin desnivells notables de qualitat, no així en la prova final, en la qual tots els que van aJTibarhí van fer mostra d'un nivell, tant tècnic com expressiu, molt elevat. Per al futur es pretén posar en marxa un procés de selecció basat no sola- E 32 320 A DALT l D' ESQUERRA A DRETA: VERONlKA BOHMOVA, MARlSA GUPTA l MLADEN COLlC. A SOTA, MLADEN COLlC DURANT LA PROVA FINAL meni en curriculums, sinó també en enregistraments videogràfics, per poder garantir una major unifonnilal qualitativa. Així mateix, es facilitarà la participació dels guanyadors de fins a tercers premis en concursos promoguts a l'àmbit de la Federació Internacional de Concursos d'interpretació musica l. Els guanyadors es va repartir premis que anaven entre 10.000 euros per al primer classificat a 3.000 per al tercer, ultra d'aln·es menys dotals, alhora que a més se'ls atorga la possibilitat d'oferir un total de disset concerts en instàncies diferents, entre Ics quals amb l'OBC, Simfònica del Vallès, Salle Cortot de Pa1ís, El Convent. Fundació Orfeó Català-Palau de la Música, etcètera. El Concurs va començar amb un acte en el curs del qual Salvador Brotons va llegir un pregó. La cloenda va ser, com sempre, al Saló de Cent de l'Ajuntament de Barcelona, amb repartíment de premis i petit recital a cura dels guanyadors. Aq uest esdeveniment és promogut per l'Associació Concurs Maria Canals, que presideix Mationa Carulla, comptant amb un Pat1·onat que formen díverses personalitats i empreses col·laboradores. Un 35 per cent del pressupost és cobert mitjançant aportacions institucionals i la resta amb Ics dels membres del Patronat. Hom compta també amb la coHaboracíó del Consorci del Palau de la Música. PANORAMA CONCURS MANUEL AUSENSI Marta Mathéu, primer premi de la 1Oa edició La prova final de la desena edició del Certamen de Cant per a Veus Joves Manuel Ausensi, promogut per Ambilo Cultural El Corte lnglés, es va celebrar a la sala gran del Gran Teatre del Liceu el passa t 13 de maig. n una gala moguda per l'emoció del buit deixat pel baríton Manuel Ausensi -ja és el segon any que el concurs té lloc sense la seva presència-, els primers deu anys del certamen van ser celebrats amb l'actuació de dos dels seus guanyadors. El tenor Carles Cosías i el baríton Carles Daza -primer i segon premiats en la primera i novena edició, respectivament- van interpretar dues àries de Verdi i Cileà i el duo de Les pêcheurs de perles de Bizet "Au fond du temple sainf', amb gran èxit de públic. El Certamen de Cant per a Veus Joves Manuel Ausensi té com a gran particularitat oferir als concursants -estudiants de cant o alumnes de conservatoris superiOt·s-la possibilitat de presentar-se davant d'un públic i amb una orquestra - l'Orquestra dc l'Acadèmia del Liceu sota la direcció de Gueràssim Voronkovper mostrar unes capacitats - tot i que en vies de desenvolupament- dignes de po- E tenciar amb vista a un prometedor futur professional. D'aquesta manera no es busca premiar un cantant preparat per iniciaT una carrera imminent, sinó que més aviat serveix de planter per a posteriors i més prestigiosos concursos internacionals, però sense oblidar el suport econònúc - previst amb vista al perfeccionament formatiu- i professional que suposa guanyar un premi. És per aquest motiu que els premis són especialment generosos amb els finalistes i la cartera de concerts que s'endú el guanyador consta d'un contracte amb el Gran Teatre del Liceu i diversos concerts en festivals com el de Santander, el Vendrell, Andorra, Castell de Santa Florentina, entre d'altres. En aquesta desena edició del certamen, prop de 140 joves cantants es van presentar a les diverses proves preliminars dutes a terme entre el 19 i 2 1 de març a Barcelona, Palma de Mallorca, Santander i València. La semifinal -el passat 17 d'abril- es va celebrar al Palau de la Música Catalana i la final -el 13 de maig- va tenir lloc al Gran Teab·e del Liceu, on van ani bar 12 concursants, entre els quals només tres homes, un d'ells en la corda de contra tenor. El jurat, fom1at per personalitats ben diverses del món de la LUica, va atorgar el primer premi a la soprano de Tarragona Marta Mathéu, que amb la seva interpretació de l'ària de la comtessa de Les noces de Fígaro de Mozart ''Dove sono". va posar de manifest un especial bon gust i capacitat de legato amb una veu d'interessants capacitats i d'un nivell molt per sobre d'alguns dels finalistes. Hans Ever va obtenir un meritori segon premi amb la interpretació de l'ària dels nou Do de pit de La fil/e du régiment de Donizetti, amb la qual va demostrar ser un tenore di gra=ia amb projecció de futur. La soprano d'origen rus va interpretar una pàgina de La Dome de Pique de Txaikovski amb correcció i bon gust però mancada de la força necessària. Els altres tres prem iats van ser la soprano de València Carmen Romeu, el baríton coreà JongHoon Heo i la mezzo de Barcelona Anna Tobella. :R,M.C 275-27 4 Esperat brot de la 'Flor d'escarabat' Fa uns mesos, el cronista especulava amb la possibilitat que el 13 de maig, a la 'Il·obada General convocada per celebrar el 40 aniversari del Secretariat de Corals Infanti ls de Catalunya, l'equip organitzador es tornés a emocionar en sentir les veus de 3.000 nens cantant plegats al Palau Sant Jordi. Uesrnentat diumenge, el qui escriu aquestes lín]es va poder comprovar com les llàgrimes no només van all orar sinó que es van fer contagioses a molts dels assistents. per ALBERT TORRENS esprés de l'inevitable retard que comporta acomodar els milers de nens, les seves famílies i la resta de públic en un espai tan sobrecollidor i, amb tot, tan pràctic per a l'ocasió com el Palau Sant jordi - immensitat de l'entorn totalment d'acord amb la de la cita-, Ics graderies es van omplir, entre alt res efectes, d'onades marines i de bombolles de sabó amb la interpretació de les sis cançons sobre textos de tres poetes catalans amb què va començar el conce11. A manera d'interludi, nens i públic -devien sumar més de deu mil veus- van canlar plegats i sota el gest expert de Dolors Bona! el cànon que la directora havia escrit sobre un breu poema de Pere Quart que no D podia ser més escaient per a l'ocasió: "Nois i noies, poetes i pintors. I canteu, pinteu el món meravellós, I ja us Pagarà de veure'n les tristors." l el moment més esperat de la vetllada va arribar quan Carles San tos va pujar al podi per dirigir l'estrena de la cantata Flor d'escarabat, escrita en col·laboració amb el poeta tortosí Albert Roig especialment per festejar aquest aniversari. "Volem que els infants tasten el gust de la música i de la paraula", deien els autors en la seva presentació de l'obra, una composició en què es fan notar les caracte1ístiques de la música de San tos -força expressiva, dtmes canviants, acompanyaments agressius- i una bia que els mateixos organitzadors sabien arriscada. La significació de la trobada sobrcpas- sava, però, qualsevol critica musical. Tres mil nens són molts nens, i veient-los asseguts a les graderies del Sant Jordi calia fer un esforç de descontextualització per adonar-se que no cabrien, per exemple, en un Palau de la Música o un Audit01i de Barcelona. Que aquest sigui el planter que ha d'alimentar el Futur del món coral català i, sobretot, que ho sigui fruit de la tasca desinteressada d'una entitat que fa quaranta anys que camina, no pot ser sinó motiu d'orgull, satisfacció i una certa dosi d'optimisme mesurat. Una sensació, per escadussera, una mica estranya. semblant a la que descriu Joana RaspaU en un dels versos que els nens van cantar. en aquest cas referits a una bombolla de sabó: -¡et quedes en dubte I de si l'has bufat I o ho has somniatr 33 321 ) ) Ho veiem d' una altra manera. LNIL.ANJ DE LA COBLA A L'ORQUESTRA Ofici de músic de om cada any, en el número dels mesos d'estiu, hom ofereix un Tema que sintonitza amb el context de lleugeresa i relaxament que presideix l'època. En tot cas, sovint el matetial que s'hi ofereix té més substància del que aparenta i amaga realitats prou interessants des de diversos aspectes. Aquest és el cas del que oferim , el que se centra en un ofici musical que tots coneixem, del qual tots hem gaudit d'una manera o altra, i del qual hom té inevitablement una imatge perifèrica que, en principi, remet a l pla de la intranscendència i fins i tot si ca] de la frivolitat. Tanmateix, si hom hi grata una mica, si es furga mínimament en la seva veritat més autèntica, pot descobrirhi tot un món molt suggestiu i tam bé amb capacitat per transcendir el seu àmbit estricte. Això és el qu e mostra el treball que proposem, que d'una manera intel·ligent retrata per una part el subsòl històric de l'esmentat ofici i per l'altre el moment actual i fins i tot n'apunta el futur. I en aquest recorregut, de passada i de manera entre explícita i subl iminal, mostra també quelcom tan important com els canvis que ha sofert en els darrers anys el concepte "festa", i de manera específica el de "festa major". És un retrat d'un procés que implica tota la societat, la seva evolució des de la perspectiva de la vivència de l'oci, entès en el seu concepte més socialitzador: la festa comunitària, la que es viu identificada amb el nucli social més proper i més afectivament assumit. 35 323 ELS MÚSICS DE FESTA MAJOR Passat i present de l'ofici de músic de cobla-orquestra FA MÉS OE CENT ANYS QUE PORTE LA MÚSICA LLA GRESCA A LES FESTES MAJORS D'ARREU, SÚ HÀBJLS E DIVERSOS INSTRUMENTS, LES SEVES JORNADES LABORALS S'ALLARGUEN NIÉS DE DOTZE llORES I O DESCANSEN EN TOT L'ESTLU. AQUESTS MÚSlCS "TOT TERRENY" SÚN ELS DE COBLAORQUESTRA, U A FORMAClÚ NASCUDA AL FI AL DI~ L SEGLE XIX A LES COMARQUES GIRONINES, L' I~X I'f I LA CONTI UÏTAT DE LA QUAL ES DEU A LA SEVA CAPACITAT D'AMENITZAR TOTA LA li'ESTA MAJOR I A LA SEVA CONSTANT ADAPTACIÓ, AL LLARG DE TOTS AQUESTS ANYS, A LES JOVES MODES I ALS OUS TEMPS. UN AUTÈNTIC REPTE. per ORIOL OLLER i ANNA COSTAL a Principal de la Bisbal-de la Bisbal d'Empordà- i Els Montgrins -de Ton-oeUa de Montg¡í- són les dues cobles-orquestra més antigues que encara continuen en actiu. Ambdues van néixer durant la dècada de 1880 i representen l'eclosió de la cobla-orquestra moderna: 1 estable en nombre de músics (onze o dotze), amb nous repertoris i d'una generació més jove que les orquestres de mitjan segle XIX. Al llarg del segle XX se n'han creat moltes d'altres, com l'Orquestra-Cobla Selvatana (19 13) o la Cobla-Orquestra Maravella ( 1951 ), per dir-ne algunes de les més rellevants. Actualment aquestes formacions realitzen diverses activitats -concerts de cobla, balls en sales o aplecs de sardanes-, però la r·asca més important continua essent la d'amenitzar festes majors. Les noves situacions i models socials impliquen transformacions en el model de festa; ara bé, l'esh·uctura de la festa major s'ha mantingut. en alguns pobles de la província dc Girona, bastant semblant de com era fa prop de cent anys. La cobla-orquestra representa l'essència d'aquesta festa i els ajuntaments continuen contractant les "orquestres de tota la vida" perquè encara dóna prestigi. L De l'ofici solemne al ball de nit a cobla-orquestra utilitza tres formacions diferents - la de cobla, la clàssica i la de ball- per fer les múltiples "feines''2 de la festa major, fet que obliga els músics a dominar dos i fins i tot tres instruments musicals. Algunes d'aquestes feines s'ha mantingut fins avui, com l'acompanyament musical de l'ofici solemne, les sardanes del matí i de la tarda, el concert clàssic o el ball de nit. D'altres, però, han anat desapareixent i amb elles també una manera d'entendre i viure la festa que ja només recorden els músics més veterans. Per exemple. en la majoria de pobles ha desaparegut el costum que els músics acompanyin en cercavila les autoritats del poble des de l'Ajuntament fins a l'església, on aquestes assisteixen a l'ofici solemne dedicat al sant patró. Actualment sc solen tocar dues, tres o L ELS MONTGRINS L'ANY 1897. FONS FOTOGRÀFIC DE CAN QUINTANA. MUSEU DE LA MEDITERRÀNIA fins i tot quatre sardanes sortint de missa, mentre que abans es tocava l'anomenada "sardana vermut", després de la qual es servia un aperitiu per als músics i els ve'ins del poble. Una de les feines que s'ha perdut totalment és la que s'anomenava ''llevant de taula", en què els músics, després del dinar de germanor que es feia un dels dies de la festa, passaven, taula per taula. a tocar per a cadascuna de les famílies del poble. Com a curiositat. cal destacar que d'aquesta pràctica. en sorgi l'expressió "postres de músic", ja que els músics no tenien temps de fer postres i es posaven un grapat de fruits secs a la butxaca per anar-se'ls menjant entre peça i peça. També s'ha perdut la "serenata". Al principi de segle XX s'obsequiava amb una serenata algun fill important del poble que. havent adquirit un gran prestigi social a la capital o fora del país, any rere any retornava per la festa major. Tot el poble s'agrupava davant la casa de la seva família i els músics tocaven un himne, una barcarola i finalment " fa serena ta s ·aca- Hi ha feines 36 324 que han anat desapareixent i d'altres que . avu1 encara es mantenen vives. bava amb Ulla peça de circumstàncies, generalment viva i repicada''. 3 La serenata va anar evolucionant i, en els seus últims anys, els músics toca- El QUERRA: L'ORQUESTRA MARAVELLA ALS ESTUDIS DE TELEVISIÓ D'HAMBURG L'ANY 1962. ARXIU NARCÍS VENDRELL. FOTO EXTRETA DEL LLIBRE: MATfAS LÓPEZ (1993): MARA VELLA MERAVELLOSA. HISTÒRIA DEL 'ORQUESTRA INTERNACIONAL MARA VELLA. GIRONA: PALAH f A.G, PÀG. 120. A SOTA: LA PRINCIPAL DE LA BISBAL EN FORMACIÓ DE COBLA L'ANY 1956. EXTRETA DEL LLIBRE: EUGENI MOLERO (1981): LA PRINCIPAL DE LA BISBAL. GIRONA: DIPUTACIÓ DE GIRONA I AJUNTAMENT DE LA BISBAL D'EMPORDÀ ( 1988), PÀG. 199. ven dues peces clàssiques i un vals jota de trompeta davant la porta de l'Ajuntament. L'alcalde, un cop fmalitzada la música. baixava amb una capseta de purets i n'oferia un a cada músic. Salvats per Los pajaritos ls repertoris s'han anat actualitzant al llarg dels anys, però sense oblidar els grans híts que ha donat aquest país. El públic continua demanant que es toquin les populars sardanes de Josep Vicens "Xaxu", de Josep Saderra i de Vicenç Bou, sense donar massa espai a les noves composicions; i encara que sembli impossible, L'emigrant, Rosó i fragmen ts de Cançó d'amor i de guerra continuen essent encara la base del concert de ta rda. Antigament el concert de tarda, també anomenat clàssic. solia tenir diverses parts: música per a cobla, música catalana cantada, música clàssica i estàndards de jazz. Músics veterans recorden haver interpretat arranjaments d'obertures i fragments d'òpera - fins i Lot del Tannhauser dc Wagner- i música de compositors com Rimski-Kórsakov, Borodín, Brahms o Ravel. En aquest sentit, les orquestres de festa major apropaven el gran repertori de música clàssica a un públic que, fa unes dècades, diFícilment hi hauria tingut accés. Actualment aquest repertori ja no s'interpreta, segurament perquè ha perdut aquesta funció. El que més ha canviat en tots aquests anys és el repertori de ballables. Les orquestres dels anys vint van haver d'assimilar la nova música i els nous instruments que arribaven d'Amèrica: el one-step, el boston, el cake-walk. o el fox-trot estaven de moda i calia interpretar-los. L'any 1923, La Principal de la Bisbal substituí els cometins per trompetes, incorporà el trombó de vares, i els clarinets. nautes i violins començaren a ser substituïts per saxòfons. Tres anys més tard, els joveníssims Emili i Conrad Saló incorpora ren el jazz-band (bateria) i el piano, tot substitui nt definitivament els balls vui tcent istes pels nous ba lls ame ricans. La famosa Principa l de Peralada, una de les orquestres més destacades dc l'època, en canvi, es va dissoldre: "Els 111úsics de La Principal [de Peralada/ intente/I adaptar-se i fins i tot demanen u11 crèdit per canviar d'instrumental, però ni tan sols la vestimenta arriba a ser del seu E gust ... 4 Anys més tard van arribar el rock'n' roll. les músiques llatines -mercngue, mambo, salsa- i Ics novetats sorgien cada cop més ràpid. La ctmción del vera no s'havia de portar sempre al repertori. Pere Costal de Girona, cantant de l'orquestra La Principal d'Olot. explica que quan la cançó Los pajaritos estava de moda succeí que l'orquestra amb la qual alternaven 5 no la ponava en repertori. El públic. enfurismat. començà a tirar pedres als músics(!). La Principal d'Olot tampoc no l'havia assajat, però preveient que el públic també els la demanaria, van començar a improvisar-la amb la poca lletra que recordava l'únic músic que l'havia sentit: pajaritos por aquf, pajaritos por al/a.. . RMC 273-274 De la tartana al tràiler l llarg del segle xx els mitjans de transport i les vies dc comunicació han millorat d'una manera evident. El dia a dia dc la vida del músic ha estat lliga t i sovint condicionat directament per les infraestructures vià ries. Les cobles-orquestra sorgides al fi nal del segle XIX a la zona del Baix Empordà utilitzaven inicialment la tartana per desplaçar-se. Pocs anys després, la prospelitat econòmica dels empresaris surers de la comarca va fer possible la inauguració del Tramvia del Baix Empordà, tot facilitant als músics el desplaçament per la comarca. El "Tren petit". que arribava a l'estació de Flaçà. va petmetre enllaçar amb la línia de ferrocarril que unia Barcelona i Perpinyà. Tot i aquesta millora. molts músics passaven nits senceres al tren per tal d'anibar al poble on havien d'actuar a l'hora prevista. Pels volts dels anys trenta, La Principal de la Bisbal tenia ja un cotxe propi. un autobús, per cobrir els desplaçaments de l'orquestra.b Tanmateix, molts músics gironins recorden que fins no fa gaires anys. per anar a tocar a les comarques de Lleida havien de passar obligatòriament per dins de la ciutat de Barcelona, ja que l'autopista AP-7 no circumdava la ciutat tal com ho fa ara (no oblidem que l'Eix Transversal, que uneix Girona amb Lleida és molt recent) . Bé fos amb tren o amb autobús, els aparells d'amplificació viatjaven juntament amb els músics, i eren ells mateixos qui els muntaven i desmuntaven. Actualment. la tècnica s'està apoderant dels escenaris i es requereixen grans tTài- A Entre la divulgació dels clàssics més mengívols a estar al corrent dels èxits més immediats i populars. 37 325 L'ORQUESTRA MARAVELLA AL LlOO D'HAMBURG L' ANY 1959. ARX IU NARCÍS VENDRELL FOTO EXTRETA DEL LLIBRE: MATÍAS LÓPEZ (1993): MARA VELLA MERAVELLOSA. HISTÒRIA DE L'ORQUESTRA INTERNACIONAL MARA VELLA. GIRONA: PALAHf A.G, PÀG.l21. RMC 273-274 lcrs i muntadors professionals per transportar focus, escàncrs. màquines per fer fum i altres artefactes. Potser no serien necessaris tants aparells electrònics ni tanta parafernàlia, però per tal dc mantenir-se a primera línia, les orquestres han de donar molta importància a l'espectacle visual. El ball dc nit s'ha convertit en l'activitat més destacada de les coblesorquestra, el més valorat a l'hora de contractar-ne una o una altra. Durant gran part del segle xx eren els instrumentistes de cobla els que centraven l'atenció del públic: les sardanes eren el més important. Noms com Albert Martí, Josep Coll i Ligora, Enric Barnosell i Ricard Viladesau eren considerats autèntics divos. Actua lment, la balança s'ha invertit i interessa més la solvència en l'instrument de ball. Del rostit casolà al menú de diumenge es millo res en les carreteres. però, han suposat un desavantatge per als músics de cobla-orquestra: no poder assaborir el rostit casolà de festa major. l és que. aproximadament fins a la dècada de 1980, els músics solien quedar-se a la població on actuaven durant els tres dies que durava la festa, hostatjats cadascun a una casa del poble. Això no només era una comoditat i un servei que s'oferia al músic, sinó que significava molt més. Els músics eren més respectats i valorats que avui dia, i la seva arribada al poble era un gran esdeveniment: ''Eren els anys cinquan- L ta: aquell vespre a Lloret es produí una gran expectació. Anteriorment mai 110 havíem vist tanta gent a la plaça. Alguns sardanistes I/ore/enes esperaven. impacients, el moment de saludar els seus ídols. Per [r, arribaren els músics de L~ Principa/"7· Tothom volia allotjar-los a casa seva i per evitar qual- 38 326 sevol disputa. segons que ens explicà Enric Dorca de Vidreres. la distribució dels músics es feia en ocasions sota un rigorós sorteig. Actualment aquesta situació ja no es dóna. El rostit caso l~ s'ha substituït pel menú de diumenge i l'allotjament és en pensions o hotelets de categoria sovint discutible. L'ad miració vers els músics també ha canviat: tothom té més accés a l'educació musica l i tocar un o diversos instruments ja no és vist com un fet excepcional. Abans els músics gaudien d'un respecte només comparable al que tenien el capellà, el metge i el mestre del poble, les persones socia lment més ben considerades. Actualment, la bucòlica imatge del músic, una persona amb una cultura notable, que viatjava de poble en poble oferint el seu art, s'ha esvaït totalment. Ara el seu estil de vida ja no suscita tanta fascinació, i ser persones "viatjades" ja no és vist com un mèrit. Això repercuteix, com hem vist, en el tracte que reben els músics, tant de l públic i dels ajuntaments com de les ''guilles".8 És a elles a qui es tendeix a delegar -cada vegada més i sobretot en pobles petits- la contractació de tota una festa major. Els representan ts artístics són els med iadors entre l'Ajuntament i els músics, i la seva feina és solucionar els problemes que puguin sorgir, faci litant als músics la seva tasca. És freqüent, però, que les guilles s'hi in1pliquin poc, o sigui que els músics, a banda de tocar, han de solucionar problemes que no els pertoquen. ' L Popurri final oferta lúdica de les festes majors cada vegada és més àmplia i diversa, i la voluntat dels ajuntaments és, evidentment, que tothom s'hi senti representat i hi participi. No descobrim res de nou si diem que el públic de les sardanes. dels concetts de tarda i del ball d'envelat no és la gent jove, sinó les persones que ja fa unes quantes dècades que escolten "l'orquestra de tota la vida''. D'uns anys ençà. la festa major de molts pobles s'ha dividit en ducs, la dels més joves -amb les populars "ban·aq ues"- i la dels més grans. De tota manera, la capacitat d'adaptació de les cobles-orquestra demostra que tot és possible i, de fet, al rcpc rt·ori ja hi tenen les últimes novetats per tal de satisfer tots els gustos. Pel que fa a les sardanes, gràcies a les associacions sardan istes d 'arreu de Catalunya. tant les ballades com els concerts continuen a bon ritme. En aquest sentit, doncs, Ics cobles-orquestra gaudeixen de bona salut. Ara bé, l'ofici té punts dèbils. Un d'ells, i segurament el més destaca t, és el ritme frenètic de la vida del músic, difícilment compatible amb la vida familiar. Guanyar-se la vida fent dc músic de festa major implica renunciar a moltes coses i això sovint és un preu massa alt. Ser un músic "tol terreny" al segle XXI és molt diferent que al segle xx. Menys valorats i menys respectats que abans. camaleònics com sempre, els músics de festa major continuen portant la música i la gresca arreu. Fins quan? En m emòria d'Enric Kike Dorca NOTES 1. jaume AYATS (dir.), Montserrat CAÑELLAS, Gianni G INES I, jaume NONELL i joaquim RABASEDA (2006): Córrer la sardww. Balls, joves i conflictes. Barcelona: Dalmau ed itor, pàg. 75. 2 . Nom que prenen en argot musical les diverses act ivitats al lla rg del dia o dies que duna la festa. 3. josep PLA ( 1968): El meu país. Barcelona: Editorial Selecta, obra completa núm. 7, pàg. 441 4 . lnés PAOROSA i GORGOT ( 1990): La Principal de Peralada. Olot: Alzamora Artgràlïca, pàg. 88 5. Abans era molt més habitual que dues orquestres amenitzessin un ball de festa major. el que els músics anomenen "alt ernar". 6 . Eugeni MOLERO ( 198 1): La Principal de la Bisbal. Girona: Diputació de Girona i Aju ntament de la Bisbal d'Empordà ( 1988), pàg. IO. 7. Eugeni MOLERO. idem. 8. En argot. Ics ''guilles" són els representants artístics que fan d'intermediaris entre els ajuntaments i les cobles-orquestra. A l'escenari és un dels .Rodolfo i Hoffmann -a l'agost protagonitza l'òpera Els contes d'Hoffmann en el marc del Festival de Peralada- més cotitzats avui dia. A peu de carrer és un jove veneçolà ple de l'alegria contagiosa del caràcter llatí. Fa anys que viu a Madrid, però això no li ha fet perdre el contacte amb les seves arrels. Parla amb nostàlgia i un afecte prolh nd de la seva ciutat natal, Barquisimetó -on va cr éixer i va viure les primeres alegries i tristeses-, i amb la qual manté una estreta relació materialitzada en projectes operistics per a la universitat. Té ànima de H.odolfo en aquest sentit i l'heroi pucci.n ià conserva la il·lusió de les sorpreses i l'emoció de la vida en plenitud. Somriu igual que canta, amb sinceritat i ganes de compartir. Dues virtuts que en un cantant són altamenl cotitzades. Per això form a part de l'aclual elit lírica. ~e 273-274 Esperit de Rodolfo d'essència llatina per MERCEDES CONDE PONS -Com van ser e ls seus inicis en el cant? -Jo vaig començar a estudiar cant formalment als setze anys. A casa meva sempre s'ha fet molta música i Barquisimeto és coneguda com la capital musical de Veneçuela. Però no per tradició de música clàssica, sinó més aviat a ni veU folklòric; és una ciutat molt amant de la festa. La meva generació. la dels fills dels primers matrimonis dc després de la plimern dictadura, vam tenir més oportunitats i jo vaig poder anar al conservatori a estudiar música. - Com va arr ibar a Mad rid a estudiar can t am b l' Alfredo K1·aus? -Va ser fruit d'u na coincidència. Jo estava aca bant e l conservatori a Caracas i el meu mestre William Alvarado m' insistia que anés a una escola superior o universitat per acabar e ls estud is i procurar obrir-mc pas i fer audicions a l'estranger. Vaig fer un curs a Itàlia, vaig anar a Nova York i en un d'aquests viatges vaig anar al Met a escoltar Lucia di Lammermoor. Aquell dia hi cantava el mestre Kraus i em va cridar molt l'atenció per- què com més lluny et posaves més impressionava i vaig pensar que volia estudiar amb ell. Però en aquell moment ell encara no feia classes al Reina Solia. En tornar a Veneçuela vaig començar a investigar si feia classes privades i un dia vaig acompanyar un amic a fer la inscripció per a un curs al conservatori i mentre l'esperava a la recepció, sonà el timbre, i com que jo sempre he estat molt atrevit, vaig obrir i vaig recollir el paquet que havia anibat: eren justament els butUetins d 'inscripció per a la càtedra d'Al[redo Kraus! Vaig estar un curs amb ell a Santander i després quatre anys a l'Escola Superior Reina Sofia i quan vaig comença r a fer carrera i anava a Mad rid a veure'! em feia seguiment. Sempre es molestava molt quan estant a Madrid no el trucava; em deia: "Tes tàs amagant, ja sé que tens tota la veu endatTere!" -Què va suposar per a vostè estudiar amb Kraus? -Ell em va ensenyar una meitat dc la meva veu que jo encara no coneixia i això és el que m'ha mantingut camant fins ara. Si hagués començat la carrera dc la ma- nera com cantava abans, ara ja no pod.Jia fer-ho. Em va ensenyar a aconseguir l'equilibti entre la tècnica i la naturalesa personal, perquè no es pot imitar mai una tècnica, un l'ha de saber fer seva. -¿1 pel que [a a la projecció de la veu? -Ell era l'hereu d'una tècnica que està desapareixent, la famosa tècnica de trompette, una tècnica meitat francesa meitat espanyola que va tenir la seva màxima expressió. a més del Kraus. en la Victòria dels Àngels i Tito Schippa. - Quines són les seves característiques? -La tècnica de trompette produeix una claredat en el so molt lliure d'h8lmònics greus, amb la veu molt endavru1t i en punxa, i a diferència d'altres tècniques, aquesta fa que la veu tingui una lluentor particular. La tècnica de trompelle projecta la veu més a da lt de la màscara i l'espai per on ha de sortir el so és més petit però no més estre t. Aquesta és la dificultat de la tècnic<~. perquè en el moment en què tu estTenys el pas, la veu es torna sorda. Quan es troba l'espai just de dimensió d'obertura per on ha de passar la veu és com si s'aconseguís l'embocadura perfecta de la trompeta i ja és sabut que amb elmúúm esforç la trompeta fa un so bes- 39 327 IHI(jl.,.t.tl 40 328 RETRAT tial. El so es projecta en la part òssia de la cara, que té més vibració que la part mòrbida. Moltes vegades, però, és molt incòmode cantar només amb aquest registre de color, però com a tècnica és molt saludable per a la veu i permet aJ cantant tenir la certesa que el seu instrument no es farà malbé. Jo, de fet, faig servir aquesta tècnica combinada amb d'altres, però si algun dia canto només amb la tècnica de trompet/e és que no estic del tot bé. La tècnica. però, està feta per oblidar-la, perquè no més així l'artista pot mostrar el que vol fer amb aquell caràcter; sempre s' ha dc córre r un mínim de risc. -Quant a repertori, ¿ també es va deixar guiar per l' Alfredo Kraus? - Jo vaig comença r a preparar els rols que ell va cantar al final de la seva carrera, pe rquè no he estat mai un tenore di grazia -amb facilitat en el registre agut-, però vaig tenir la sort que dins del seu repertori hi havia alguns rols amb els quals jo podia començar. Ell era molt exigent amb si mateix i és bo tenir com a referent que les coses mai no estan bé del tot. A mi, però, això m'ha quedat com a costum dolent, perquè sempre estic pensant que e ls a ltres fan Ics coses millor que jo. -¿L'afecta e l que digui e l públic o Ja c rítica? -No, perquè normalment jo em traclo pi~or! Quan llegeixo les crítiques, penso: "Quina sort que no van veure això o gràcies a Déu que no es van adonar d'allò altre!" I quant a l públic és més relatiu. Quan t'aplaudeixen, vol dir que has connectat amb e l públic i a mi em posa una mica trist quan no ho faig. perquè és el meu o bjectiu. Últimament, però, he entès q ue no és que jo no connecti amb el públic, s inó que amb qu i no connecto és amb l' hora ri dclmeh·o, perquè veig q ue hi ha una mena de pressa quan acaba la funció a molts teatres ... -Quin és el públic que més li agrada? -A mi m'agrada mo lt el públic llatí, perquè es dóna molt, però això té el seu lisc, perquè de la mateixa manera com es dóna, es pren les coses de manera molt personal. El públic eslau i nòrdic és menys apassionat però més objectiu. Ells van a viure un procés, és una cosa molt mental i molt interessant. En canvi a Sud-amèJica és genial, perquè qualsevol cosa que facis, com que és la primera vegada que ho veuen, la gent es toma boja. Als Estats Units tenen un altre concepte molt diferent dc l'òpera, per a ells és un show i és fantàstic, perquè tenen una cosa que crec que s'ha perdut a altres llocs, que és l'espontaneïtat davant del que passa a escena. Jo he vist i sentit la gent morint-se de riure a les escenes de l quartet bohemi del prime r i quar t acte de La Bohème. - Quins tenors són la seva referència? -Dc Ics generacions anteriors, el )ussi Bji:irling, dc qui m'agrada la seva sensibilitat, té una me na de tristesa a la veu que a mi cm toca profundament Dos fenòmens a qui també admiro per la potència vocal són el Franco Corelli i el Mario Del Mónaco, dues forces de la natura que quan canten sembla que estiguin conduint un quatre per quatre! Tito Kraus era molt exigent i és bo tenir com a referent que les coses no estan mai bé del tot. Schippa és per a mi el gran tenor de referència, com també Beniamino Gigli i Aurelíano PertiJe. -¿1 de la generació justament anterior a la teva? - Els tres tenors són el referent, tots tres han canviat la manera dc veure l'òpera. Admiro particulrumcnt Placido Domingo, per l'energia que té, la memòlia i la capacitat de transforma r-se a ell mateix. Amb josep Carreras em sento particularment identificat per la manera com diu i com fa. A part dels h·es tenors també hi ha el jaume Aragall, amb el qual em sento molt prope r. Ell és la veu de les veus, és quelcom al·lucinant, fins i tot avui dia encara podria fer coses per a les quals cal un tenor que les canti seriosament, com per exemple Cavalleria rus/i- cana i Otello. -La gene ració actual de teno rs està representada en gran part per cantants sud-americans. ¿ El molesta que l'incloguin en el boom de can tants llatins? -La veritat és que no, però en aquest sentit crec que estem vivint una conseqüència del mercat americà. El fet que existeixin cantants llatins bons respon una mica a la manera de fer nord-americana; no només venen discos Shakira, Ricky Martin o Alejandro Sanz, sinó que estan provant si es pot estendre aq uest mateix boom llatí cap a altres gèneres musicals. -Vostè va fer fa poc w1 enregistrament de música popular. -Si, però jo ho he fet al revés del que fan a ltres cantants que agafen la música popular i la canten amb veu lírica i una orquestra. jo vaig fer e l contrari, vaig abandonar la veu lírica i ho vaig fer amb un ensemble criollo, de música popular, i em vaig aproximar a la manera dc cantar la música popular. - Això deu ser molt dificil... -Molt! Però em semblava molt més interessant, perquè de l'altra manera ja sé cantar! Quan el vam treure només a Veneçuela, per provar si tenia èxit, vam estar tot un mes al número 3 de la llista. darrere de Madonna i del reagetton! Ara volem fer-ne una reedició per treure' I a Espanya. -¿Existei~ rivalitat amb els seus companys te nors? -jo no tinc rivalitat amb ningú, perquè crec que hi ha espai per a tothom. De fet, tinc molt bona relació amb Marcelo Alvarez. Ramón Vargas és un gran artista, vaig conèixer Ro lando Yillazón fa poc i em sembla un noi molt vi u, molt a legre. Juan Diego Flórez l'he vist un parell de cops i hem sopat junts. Am b e ls companys de professió és no rmal mantenirse en contacte per miijà d'anúcs comuns. Cadascú de nosaltres fem un tipus de carrera diferent i és impossible comparar el que fa el Ramón Vargas an1b el que fa el Marcelo Àlvarez o Juan Diego Flórez, i això és molt bo perquè permet deixar espai per a tothom. -¿Creu que avui dia e l ritme de feina és més dur que abans? -Sí, perquè la veu ha de tenir un entrenament diferent per poder cantar tots els dies. Si un pensa que una cantant com Fiorenza Cossotto feia només vint-i-dues funcions l'any i va fer la carrera que va fer... A Barcelona es van fer l'any passat més de vint funcions de Madama Butterfly, la qual cosa vol dir que el cantant que feia de Goro va cantar tant o més que la Cossotto en e ls seus anys d'esplendor. És al·lucinant pensar en un ritme de feina com aquest. - 1 a nivell tecnicomusical ¿ també hi ha diferències? - Avui dia hi ha una relació a mb les pa rtitu res molt diferent de la que hi bavia cinquanta anys enrere, perquè estem entrant en un nou classicisme en la música. Hi ha una relació molt particular amb la tècnica, amb la fidelitat del que hi ha escrit, amb tractar d'entendre des del coneixement el que volien els compositors. Fa vint anys encara vivíem en una espècie de postromanticisme, la gent encara estava immergida en el sentiment i moltes vegades la recerca d'aquest sentiment sense coneixement tècnic portava a desvirtuar les coses. perquè un acaba creient que els altres senten les coses com un les sent. Espero que amb aquesta transició actual aconseguim entendre millor el que és el procés creatiu i cap on va. - A quin compositor es sent més lligat, més proper? -El meu compositor fetitxe és Pucc ini, em sembla un geni, un home d' una sensibilitat musical incre'1ble. Crec que és el primer compositor incidentalista de la música, perquè la seva música traspassa el fet operístic, hi ha mo ltes coses en la música de Puccini q ue no tenen a veure amb el que està cantant el personatge, sinó amb el q ue està succeint al seu voltant. També sóc un gran fanàtic de Verdi, m'encanten els compositors francesos -Massenet, Poulenc, Ravel, Gounod-, encara que hi hagi coses que no pugui cantar i sóc un admirador de Mascagni. Hi ha molta música de cambra alemanya que RETRAT i .ai(jl!t!f;i D'una Coca-Cola light, l'Aquiles Machado en fa gairebé un estudi sociològic sobre l'impacte de les marques de moda en la població. Així s'inicia una conversa accelerada, plena de sobtats jocs de paraules, anècdotes i opinions que arrenquen s onores riaUades. Les seves afirmacions i explicacions, però, estan plenes de coneixem ent, demostren un seny par ticularment accentuaL És un ten or del segle XXI, capaç de riure's d'ell mateix - as•. GulluMn socia, fent broma, els incipients cabells blancs a la seva maduresa vocal-, però que es transforma un cop surt a l'escenari. En ell no sorprenen les dm·es asseveracions en parlar de l'actual posicionament d'alguns directors d'escena -ell n'ha patit les conseqüències-, ni tampoc la defensa del pes d'una bona proposta dr amatúrgica, important en una òpera com la m ateixa música. m'encanta i encara nom 'ha seduït el poder de Wagner, tot i que m'agrada molt i l'escolto. -Quan prepara un rol, ¿arriba a sen· tir-se identificat amb el personatge, es pot arribar a creure el personatge com a part de la seva vida? -S'ha de tenir en compte que els cantants no parlem sinó que cantem, i això ja fa que la manera d'expressar-se sigui diferent. Però, evidentment. necessitem les tècniques dels actors per poder abordar un personatge. Abans es defensava molt una teoria que deia que els perso· natges s'abordaven a través de la seva música, que a mi cm sembla molt maca, tot i que crec que avui d ia un ha de fer servir totes les eines de què disposa per poder abordar un personatge des del punt de vista actora!. Hi ha molts cantants que s'aproximen al personatge com fan a l'Actors Studio. en què el personatge és una barreja entre un gori!· la, un avió elèctric i una nevera petita i partint d'això construeixen un caràcter, o bé es passen un mes conduint un taxi per saber com és un taxista. Una altra escola, que també és molt vàlida. parteix del punt de vista que tothom pot ser qualsevol perso· natge. jo em serveixo de totes dues tècniques, tot i que com més coses he aconseguit és pensant que tots el personatges són com és un mateix en realitat. Aquest procés permet portar el personatge a un mode de comportament tal, que fa que tot tingui lògica, encara que sigui matar el teu propi li li . Avui dia les dificultats amb què s'enfronta un cantant damunt de l'escenari no són les mateixes que un cantant de fa cinquanta anys, i això és extensible al ritme de feina, de dificultat escènica i fin s i tot musical, perquè fa cinquanta anys hi havia molts can· tants que no estaven ni la tercera part de preparats musicalment parlant que els que hi ha avui dia. -El personatge de Rodolfo de La Bohème li ha servit per presentar-se a molts teatres: quina relació té amb ell? - Rodolfo és el personatge puccinià que més m'agrada de moment. És un dels plimers papers que vaig cantar i des de llavors ha tingut una evolució no només vocal, sinó també interpretativa. Les últí· mes vegades que l'he cantat, la crítica o el públic diuen que sembla que no estigui fent res i això em fa molta gràcia, per· què si la gent va al teah·e i veu un personatge que sembla que no estigui fent res especial però està viu , vol dir que hi ha una naturalitat en el personatge. que és precisament el que buscava Puccini . He passat d'estimar molt Rodolfo i voler ser com ell, a odiar-lo, a no entendre' I. Avui dia convisc en una estranya comprensió amb Rodolfo, perquè tots en algun moment de la nostra vida ens hem sentit una mica Rodolfo. Per a qui vol en· tendre Puccini, s'han de buscar referents de la vida real i moltes de les coses que jo faig servir per fer Rodolfo les he ex· tretes de la meva època universitària, quan a un li cau la façana que té del món i aniben les primeres desíJ.Iusíons. Ara, però, començo a oblir una nova gamma de personatges nous i ja veurem si algun altre personatge em fa canviar la percepció que tinc. Un personatge que m'agrada molt i que ja fa poc que he incor· porat és l'Hoffmann de Les contes d'Hoffmann d'Offenbach. Hi ha un altre personatge puccinià que m'agradaria fer, el Des Grieux de la Manon Lescaut, per· què ja he fet la Manon de Massenet, i també vuiJ començar a fer Cavaradosi. - ¿Això vol dir que hi ha hagut una evolució en la seva veu, amb els anys? -Evidentment, perquè a més jo vaig començar a cantar en un repertori de lí· ric lleuget~ perquè vaig debutar jove i VO· lia mantenir la veu el màxim de temps possible en el repertori. Ara he d'anar afegint els personatges que són més lògics per al meu color de veu i la dimensió dc veu que tinc actualment. El límit dels per· sonatges que tenia en ment afegir era I'Enzo Grimaldi de La Gioconda, i dóna la casualitat que és el primer que he can· tat al Metropolitan de ova York. -El seu debut al Met va ser fa tres anys. -Vaig debutar amb Lucia di Lammer· moor al Festival del Parc i l'any següent vaig tomar amb La Bohème a la temporada estable. Aquest any hi he tomat amb La Gioconda obtint temporada, cosa que em va fer sentir molt orgullós. -¿Està content de com està anant la seva carrera? -Estic portant la meva carrera amb molta tranquil-litat, no tinc ni pressa ni ànsies de ser famós. Jo vull fer música, que és el que sempre he volgut fer. Fins i tot el ritme actual de la can·era m'impedeix fer més música de la que voldtia, perquè fer produccions operístiques impli· ca víatja1~ fer moltes setmanes d'assajos i no em deixa el temps que voldlia per cantar altres coses, investigar nous re· pertolis, seure davant del piano a llegir música, un munt de coses per l'estil que són les que deixen una satisfacció més intima. Però em sento bé en el sentit que la carrera està anant per bon camí, estic cantant als teatres importants i estic fent les coses prou bé. -¿1 el tipus de vida li agrada? -A mi m'agrada molt la tranquil·litat, no sóc dels que es mor per sortir al carrer, sóc més d'estar a casa meva, llegir, estudiar i això et dóna molt de temps per estar sol i amb tu mateix. Com a contrapartida. un es va aïllant lentament dels amics i la família i cada vegada els veu menys. Un ha de saber h·obar un equilibrí, perquè sí no es transfonua en un malalt encara que no ho sembli: tot el dia preocupat per la veu, per no refredar-se; un viu desesperat perquè es transfom1a en l'única obsessió de la teva vida. Hi ha molta gent que viu només per la canera i s'obliden de ia vida. La vida és amics, familia, conèixer gent nova, veure el món, altres coses! Però la catTera no és només plaer, també és feina, i s'ha de saber valorar com a feina. com a part d'una vida. no com l'única cosa de la teva vida. nMC .rx.::; 273-27 4 41 ----. 329 I PR E eR fT • e A 14i(jl(iir;l EL MES DE JULIOL-AGOST, A L'ABAST Grans veus conegudes i debut interessant per a ' ' La més important de les òperes de Bellini tanca la temporada l:iceística, en una reposició d'un muntatge que es va presentar el m es de febrer del 1999. per J.C.C. I lector mínimament atent coneix bé les caracte•ístiques d'una òpera que s'ha anat programant al nostre teatre amb una certa continuïtat i que compta amb versions memorables. I assolir aquesta condició esdevé un dels al·licients més justificables que presenta sempre la presència d'aquesta obra a la cartellera. El compositor va treballar sobre un llibret hàbil d'un expert en la matèria com Felice Romani - lletrista d'altres tres òperes del mateix compositor-, que es va basa r en una obra molt exactament coetània d'Alexandre Soumet, estrenada al Théatre de I'Odeon de París vuit mesos abans. La dc l'òpera va tenir lloc a La Scala de Milà el 26 de desembre del 183 1 amb una acollida totalment decebedora. A la capital llombarda, s'hj havia ínstal·lat des del 1827 i hi va romandre fins el 1833. L'argument recupera en una determinada mesura la tradició classicitzant més pròpia gairebé del model metastasíà que no del drama romàntic convencional, sí cal de base històrica, amb antecedents tan clars i propers com Medée de Cherubíni ( 1797) i La vesta/e d'Spontíní ( 1897). Sobre aquesta base, Bellíni va escriure una òpera en la qual el melodísme assoleix una profunditat i una espessor inconeguda fins aleshores, que avança la que acabarà imposant Verdi. La història del procés que mena al tràgic penediment de Ja sacerdotessa Norma, en un context argumental dc triangle amorós amb l'afegitó de fills furtius, és aprofi tada pel compositor per confegi r una partitura en què tot es mou més en aigües somortes però dramàticament intenses, que no entre esgarips punxeguts. Hi ha un climax de tensió soterrada que es va E FIORENZA CEDOLINS, DOLORA ZAJICK I SONIA GANASSI, EN EL REPARTIMENT DE NORMA densificant i que esclata en un final dc gran efecte amb la immolació de Ja protagonista i el seu amant. N que ofereixen Fiorenza Cedolins i Sonia Ganassi en un segon de luxe, i Dolora Zajick en el primer, a la qual acompanyarà la debutant Rachele Stanisci. una soprano relativament jove, que coneix molt bé l'obra, i que ha bastit la seva trajectòlia bàsicament a Itàlia, sense presència coneguda, almenys estel·lar, a La Scala de Milà. Franco Farina i Yicenzo La Scola, amb Giacomo Presti a i Andrea Papí són cantants ben capacitats per atendre els seus papers d'acompanyants oblígatolis, encara que amb un pes força més rellevant per als dos tenors, els vè1texs del ttiangle amorós. Bruno CampaneUa, un bon artesà. i Ja discreta producció, ja se situen en una òrbita menys celestial. orma és una obra que, nas- cuda pensant en una gran cantant com Gíudita Pasta, necessita sobretot ducs grans veus femenines, que ga ranteixi n Ics exigències sobretot de tipus expressiu; no és òpera d'ornamentacions buides. ni de pirotècnia voca l exhibicionista. sinó d' un sentit profund del cantar bé. La baixa a última hora d' Ana María Sanchez impedeix parlar d'un quartet de veus totalment gran per als dos repartiments, amb les sòlides garanties NORMA de Vincenzo Bellini. Llibret: Felice Romani. Rachele Stanisci/Fiorenza Cedolins. Dolora Zajick/Sonia Ganassi. Franco Farina/Vincenzo La Scola. Giacomo Prestia/Andrea Papi. Orquestra i Cor del Gran Teatre del Liceu. Dir. escènica: Francisco Negrfn. Dir. musical: Bruno Campanella. Coproducció Gran Teatre del Liceu, Grand Théatre de Ginebra. UCEU. DEI.. 21 AL 30 DE JWOl DE 2007. 43 331 i .~i i(jlli!(i PA S S A TEMPS Música per EDUARD V. PATSI encreuada 10, 11 s Música encreuada de juny 2007 (núm. 272) Horitzontals. 1. Compositor italià. La música n'és. 2 . El pitjor qualificatiu per a un músic. 3 . Objecte violinístic no identificat. Una timbala vista des de l'orgue. Els límits d'en Respighi. Ruera, Ravel o Rameau. 4. E-mail, tal com sona i del revés. Que funciona amb el vent, com ara la trompa, el fagot o la flauta. 5. Orquestra Andorrana de Cambra . No és peix, an s del revés. Apiana l'última síHaba. 6 . Brionia és una sardana de Xavier Pagès, però aquí l' hem desordenat. Orquestra de Balears. 7. Instrument de tecla. 8. Mi, Mi. La. Mi. Tots abraçats al rugbi. 9 . Lecuona, Ligeti o LOt·ca. Tancar un pacte musical. Si, en alemany. 10. Laboratori domèstic del revés. Posa més llenya al foc. 11. Maria, gran cantant navarresa. Limiten el fet d'afinar. Ària en fra ncès . Verticals. 1. Instrument de corda. Si, en anglès. 2 . Que no és possible, ni anant amb tren. La, la. 3. Ciutat musical italiana. Dotze mesos. 4. Màxim escapçat. Grans aplaudiments. 5 . Luigi Palestrina (encara que era Pierluigi ... ). Gravat a la creu. Maraca moderna de percussió llatina. 6. Aviadot, grup madrileny de pop electrònic dels vuitanta. Antiga peça musical de caràcter contrapuntístic (s'esmuny per l' 11 horitzontal). 7 . Indigne de cap a peus. Mi, La, La, Mi. Re. Ri cordi, Rcmacha o Rodtigo. 8. Agrupacions vocals fent la vertical. Mama: ordena't. 9. Verdi en va fundar un per a músics jubilats. Típica situació d' una porta. 10. Ho comparteixen l'oratori, el tamborí i Fra Garí. Eliahu: director d'orquestra. Dues batutes ben dretes. 11. La marxa més famosa de Mozart. Franz, compositor hongarès (el de La vídua alegre). Solucions en el número següent. sidokus.com Instruccions: Per resoldre el sidoku cal posar en cada casella una nota musical (Do, Re, Mi, Fa, Sol, La. Si), tenint en compte que les set notes han d'aparèixer en cada columna, en cada fila i en cada zona (una zona queda delimitada per vores més gruixudes). Les notes que ja estan posades són pistes que ajuden a completar aquesRE FA Ml SOL Sl DO LA ta particular composició musi1cal. 1 encara hi ha una altra pisDO Ml RE LA FA SOL Sl ta: si s'interpreten les notes que Sl SOL LA DO Ml FA RE hi ha a les caselles ombrejades ¡--(en ordre: d 'esquerra a dreta i LA RE DO FA SOL Sl Ml de dalt a baix) sonen els primers 1-1-compassos de la peça musical SOL DO Sl Ml RE LA FA que s'indica al peu del sidoku. 1-- 44 332 FA Sl SOL RE LA Ml Ml LA DO RE SOL FA Sl DO Sidoku de juny 2007 (núm. 272) Juny (Juli Garreta) Solucions en el número següent. FA SI RE SOL SI DO FA MI Ml SI FA SOL MI LA Sl SJ MI LA <w" w.sídokus.com> Quadres d'una exposició. Promenade (M. Mussorgski) scherzando hoinenatge ... t I . .,,.__ ."".. '....., 1/1I uJ1 I 1¡ ,, 11\ }' r 1 l/ '''I· 1 ¡,¡\111 ~;: ·}J¡;~¡I¡· l J I I Jl I I • I ', I I\ (. l I I¡ ! I I li I I W>cl ~ 't .( I ( ( I I 0 1¡¡/ j I J ' I ) ¡1111 \¡ I ¡ -·.. . \I" I ¡1 lli I !111~~ Dibuix publicat en "Catalunya Música/Revista Musical Catalana" núm. 117-118 de 1994 ¡l'I 1,. ;¡I ¡: ,/ ;¡,:' 45 333 OJll Martha Victòria dels Àngels, Rossalind Elias, Giorgio Tozzi, Richard Tucker,lorenzo Atvary, Gerhard Pechner. Dir.: Nino Verchi. Producció: Metropolitan Opera House. COLUMNA MÚSICA olumna Musica ha inic~at amb aquest enregiStrament un gran projecte dc recuperació d'enregistraments fets per Victòria dels Àngels que han que- C dat inèdits, com també de fets en directe i encara no editats i, fi nalment, recuperar discografia descatalogada. Atesa la gran importància de la cantant barcelonina, aquesta iniciativa resulta altament elogiable a més de transcendent en petmetre una perpetuació d"un material valuós que hauria pogut desaparèixer. Hom ha començat per aquesta versió d'una òpera que per a la soprano barcelonina va constituir una mena de capítol a part. fet més que per una necessitat creativa personal, per imperatius de les exigències del Meh·opolitan d'on procedeix la producció. Com és sabut, Flotow va ser un compositor de segon ordre dintre del panorama líric del segle XJX i en tot cas Martha ha esdevingut. sense cap mena de dubte, la més coneguda. La vena melòdica lleugera i brillant del compositor la fa un espectacle molt grat per a l'esolta, sobretot si hom compta, no cal dir-ho, amb un repartiment tan important com aquest, amb tots els components d'un elevat nivell i regnant per damunt de tots la classe i la musicalitat excepcional de Victòria dels Àngels, que justifica amb escreix l'edició d'aquest CD. J.C.C. Khafaja (Aizim, segles XI-XIJ), poemes que es reciten sentidament i que s'intercalen en el també poètic esdevenir musical de l'obra (veus de Víctor Valls, Elisabeth Roma i Sílvia Valls). I per completar la suggestió tímbrica de l'obra, la col-laboració de Quim Ollé a la nauta travessera i de Francesc Puig al clarinet per a dos dels seus moviments. Segueixen aquesta original suite de guitarres, diverses cançons sefardites. ananjaments per a guitarra d'obres d'Astor Piazzolla, de Joan Manuel Serrat, de Pep Sala... , i fi ns i tot una interessant versió de la Canci6n del fuego fatu o de l'irrepetible composi- tor gadità Falla. Una col·lecció d'obres originals, transCii pcions, recitats... que constitueix, com dèiem, un valiat, fresc í difícilment classificable programa musical que pot resultar interessant per a afeccionats d'orientacions musicals molt diferents. Obertura estilística que els mateixos autors resumeixen en una conceptualment confusa però intuïtivament clara declaració d'intencions que podem trobar esctita al disc: "La diversitat cultural és motiu d'enriquiment per a l'home, i no a l'inrevés. Així ho sentim, i així ho hem volgut reflectir a Mara/avista." consegüent-, la descoberta de noves terres i nous productes, la prosperitat d'un regne amb la religió per bandera i la col-lisió. d'una banda, i desvinculació, de l'altra, d'unes tradicions que han forjat un panorama històric que -més de cinccents anys després- de tant assimilat i interioritzat. tendim a descuidar. El llibre -entenent com a tal tant els seus textos com l'ordenació de les peces musicals- recu ll la història cronològica dels fets que envolten el descobriment d'Amèrica. pa rtint dels primers somnis dc Cristòfor Colom. Des del text -amb música del segle Xli- dc la tragèdia Medea de Sèneca -esmentat per Colom en relació amb les profecies que ell identifica en la seva figura-, passant pel seu naixement, esponsalici a Portugal, la reconquesta de Granada, la diàspora sefar- dita, els viatges al Nou Món, i arribant fins a la seva mort, la sempre sorprenent imaginació evocadora d'uns temps passats - sustentada naturalment en una recerca acuradíssinla- de Jordi Savall, té aquí una empremta d'especial bon gust, gràcies a un equip vocal - magnífics Lluís Vilamajó, jordi Ricart i Carlos Mena- i instmmental-sobretot en les suggerents peces d'aire morisc- d'altíssim nivell. Criden una atenció especial els textos intercalats en llengua nàhuatl, àrab i arameu recitats per la veu de Manuel F01·cano i l'acaronadora veu de Francisco Rojas -en els textos en castellà-, com també uns textos introductOti s molt ben documenta ts, alhora que una edició -que encara que ja sigui habitual no s'ha d'oblidar remarcar- de gran qualitat i sobrietat. M. Conde Pons Maralavista Maralavista Entredos: Elisabeth Roma i Víctor Valls, guitarres. FACTORÍA AUTOR. SGAE. 2006. 56 min. l duet dc guitarristes fo1mat per Víctor Valls i Elisabetl1 Roma ens presenta una gravació eclèctica, des del punt de vista esti lístic i de l'autoria. És una col·lecció d'obres que respon més a la voluntat de presentar una hora de música nascuda d'un profund sentiment E lític que a la intenció de proposar unicitat en el seu concepte. El disc s'obre amb una suite en sis moviments composta pel mateix Víctor Valls anomenada Suite del jardí Ebri, per a dues guitarres. El títol és el d'un llibre de poemes de l'escriptor josep Riera inspirats al divan d' lbn Paraísos Perdidos. Christophorus Columbus Hespèrion XXI. La Capella Reial de Catalunya. Montserrat Figueras. Dir.: Jordi Savall. 2 CD I LLIBRE. ALIA VOX. om ja succeí amb el primer volum d'aquestes característiques - dedicat al Qu ixot de Cervantes en el cinquè centena ri dc la publicació del seu primer volum-, l'especial fo rmat i concepció dels documents - tant musicals com literaris- que presenta Alia Vox en aquest Paraísos Perdidos. Christophorus Colwnbus. demana una atenció especial a l'hora d'abordarnc l'audició i la lectura. Això. encara que pogués semblar C 46 334 el contrari, és una virtut: la de la fe ina concebuda amb seriositat i el valuós interès del seu contingut. Aquesta, com ja ho va ser en el volum dedicat al Quixot, és una alternati va amb molts al-licients per apropar-se a la inlligant atmosfera que envoltà el descobriment del Nou Món i que al seu voltant recull altres esdeveniments no menys importants, com són: la reconquesta de Granada, l'expulsió dels jueus i musulmans -amb la diàspora Jaume Rodríguez Pombo LA FUNDACIÓ CAIXA CATALUNYA PATROCINA EL CoR DE CAMBRA DEL PALAU DE LA MÚSICA CATALANA