Revista Musical Catalana. Núm. 280 Febrer 2008
Editorial: Cop de timó a la Banda Municipal / PANORAMA En la mort d'Stockhausen. F. Taverna-Bech / Els cent anys del Palau de la Música Catalana. De Barcelona al món. RRMC / Dietari d'un crític en excedència. L'Escolania de Montserrat. Antoni Batista / Mikrokosmos: Evocació nadalenca. Pere Artís / Del seu affm.: Sr. Alejandro Sanz. Jaume Comellas / Cobla: Oficial, de cambra, simfònica... nacional. Josep Pasqual / Tangents: Elogi a la ràdio. Jordi Maluquer / Impromptu: Excessos. Francesc Taverna-Bech / Ars Subtilior: Patinades... Xavier Chavarria / Toni Ramon. Un adieu en plena maduresa. Bernat Vivancos / Ho han dit, ho han escrit / A propòsit de... Ramon Humet. Albert Torrens / Crítiques: Josep Barcons, Jaume Comellas, Lluís Trullén, Mercedes Conde Pons, Albert Torrens, Xavier Chavarria i Josep Pasqual / TEMA Centenari del Palau de la Música Catalana. El Palau compleix 100 anys / El millor encara ha d'arribar. Joan Anton Cararach / Entre el Palau i la quincalleria. Lluís Permanyer / El perquè del Palau. Pere Artís / Fèlix Millet i Tusell. Trenta anys cuidant el Palau. Mercedes Conde Pons / MUSICALIA Adrianne Pieczonka. La veu per a Strauss. Mercedes Conde Pons / El mes de febrer a l'abast. Riccardo Muti. Homenatge a Gandolfi i Sicuri. Dos grans Requiem i Pinchas Zukermann. L'ONCA interpreta García Demestres. Viatge d'hivern de Schubert Vespro della Beate Vergine. Festival Nou Sons 2008. Mercedes Conde Pons / Elektra i Lucrezia Borgia al Liceu. Forsythe al Teatre Lliure. J. Comellas / Paper d'assaig. Petrarca i la música. Miquel Desclot / Música encreuada. Sidokus.com Eduard V. Patsi / CONCERTS / Revista de l'ESMUC pàgines centrals
Centre de documentació de l'Orfeó Català
Còpia permesa amb finalitat d'estudi o recerca, citant la font "Centre de Documentació de l’Orfeó Català". Per a qualsevol altre ús cal demanar autorització.
RéVI STA MUSIC • JOves ··anys 'Elektra' _Adrianne Karlhemz toma a1 Liceu Pieczonka, Stockhausen amb grans veus En la mo~ de hereva del repertori straussià 11 ] ~ Fundació AXA ¡pm;¡. ~VISTA • ;¡ MUSICAL 4a ÈPOCA EDITORIAL PANORAMA ANY XXV 5 C0NsEu EolTORIAU Fèlix Millet (president), Montserrat Albet, Josep M. BricaH, Josep M. Busquets. Josep Caminal, Salvador Cardús. Jordi Casas, Gregori Estrada, Gabriel Ferrer, Joaquim Garrigosa. Joan Guinjoan, Carles Guinovart, Teresa Lloret, Joan Matabosch, Jordi Montull, Ramon Muntaner i Ramon Pla. CONsEu DE DIRECCIÓ: Pere Artrs (editor), Jaume Comellas (director), Llurs Millet (director musical) i Montserrat Urpi (coordinació amb I'ESMUC). DissENY ORIGINAL: Ferran Sendra. COL·LABOREN EN AQUEST NllMERo: Cop dc limó a la Banda Municipal En la mort d'Stockhausen per Jí1·a ncesc Tovem a-Bech Els cent anys del Palau de la Mtísica Catalana. De Barcelona al mó n per fl!U\11e Dietari d'un crílic en excedència. L'Escolania dc Montser..-al lO per Antoni B(l(isttl -----------······················································--·--····-············································ EN LA MORT O'STOCKHAUSEN •'··, ...... • PALAU MUSICA CATALANA ""''- n Milu'Oitos mos: Evocació nadalenca l............................................................................................................................. ~ per Pere .ri rtfs 13 14 190t~2ooa LOGOTIP OfiCIAL DEL CENTENARI DEL PALAU DE LA MÚSICA CATALANA -~ .. ···- ................................................. . Del seu amn.: Sr. Alejandro Sanz per Jaumr Com elias Cobla: Oficial, dc cambra, simlònica." nacional per Josep Pasqual Tangents: Elogi a la ràd io per Jordi Maluquer f5""~~?i~~~!~~j~~ii~~i~~~~;-------------------------------------------------·------------··--···· . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . .. .. . . . . . . . . . 4 .. . . . . . . . . . . . . .... .... .. . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . ubUiior: PalinadesChavarria 1.. ...................................................................................................................... 6 perAJ-s Xavier _.. _________................................................................ 17 MAQUETACIÓ I St:CRETAIIIA DE REDACCIÓ: Teresa Martlnez. PulluclTAt: Gestac Indústria, 13, pral. 2a. 08037 Barcelona. Tel.: 646 46 84 38 Aie: molist@gestac.org PIIEIMPRESSIÓ: Ormograf, S.A. IMPRESSIÓ: Agpograf, S.A. DISTRIBUCIÓ: Dlstribarna, S.A. DlPÒSIT LEGAL: B-34.432/83 ISSN: 1887·2980 NÚM. 280 6 --------------------···················································-···········-----······························ 9 RMC ari .._ Toni 1\amon. Un "adieu" en plena madu resa per Bem at Vivancos :::ia:::~:~~:~~~~:~~~:~~~:~~~:~~~-~~::::::::::::::::::::::::::::::::::::::::::::::::::::::::::::::::::: TEMA Pere Artrs, Josep Barcons, Antoni Batista, Joan Anton Cararach, Xavier Chavarrla, Jaume Comellas, Mercedes Conde Pons, Miquel Desclot, Josep Jofré, Jordi Maluquer, Josep Pasqual, Eduard V. Patsi, Llurs Perrnanyer, Albert Suflé, Francesc Taverna·Bech, Albert Torrens, Uuís Trullén i Bernat Vivancos. 19 A pr'OJlÒSit de... Ramon Humet per A bert Torrens 20 Crlliques per IV.f'ercedes Concle Pons, Josep Barcons, Jaume Comella.s, Al· berl Torren s, Llu fs 1'mllén, Xavier Chavarria i Josep .Pasqual 25 Centenari del Pttla u de la Música Catalana. 1~1 Palau compleix 100 anys ................................................................................................................................................................................................................. El millor encara h a d'arribar 26 27 per Joan Anton Cara/'Och Entr-e el PaJau i la quincalleria per U uts Perman.rer El perquè del Palau 28 per PercA ---------······························································-················································ rtf.~ 29 Fèlix Millel i T uscll. Trenta anys cuidant el Palau per Mercedcs Con de Pons 31 Ad rianne PieC'.tOnka. La veu per· a Sl.i-auss per Merceclcs Con de Pons ...................................................................................................................................................................................................... El mes dc febr·er a l'abasL Riccardo .Muti. Homenatge a Gandolli i icUI·i. Dos grans Requiem i Pincbas Zukermann. 34 L'O CA interpreta Garcia Demestres. Viatge d'hivern de Schubert Vcspro delia Beale Vergine. Festival ou Sons 2008. per Merceclcs Conde Pom i Elelctro i Lucrezia Borgia Liceu. For-sylbe al 40 per Comel/(ls .................................................................................................................................................................................. al Teall-c LI u re J. 43 Paper· d'assaig. Petrarca i la música per Miquel Desclot 44 Müsica encreuada. Sidokus.co m ................................................................................................................................................................................................ CONCERTS per Ecl uard V. Palsi 45 Revista de I'ESMUC, pàgines centrals 3 51 . . ..• •'··, r AI.AU MUS ICA C ATA LANA ¡qos 2ooa Els Diumenges al Palau XVI Temporada 2008 Diumenge, 9 de març de 2008, 18 h •································································································· SWINGLE SINGERS A cappe/la, do Purcoll ols Beatles Dlvmenge, 30 do març de 2008. 18 h .................................... •............................................................. HERBERT SCHUCH, piano C2n-.,..,.,.. Xl/ Ccron .............. de ...... de Sariancllrl A. Schumann: N.ích4l(JC/<IJ op. 23 H. Holllger. Els. Or8l NocfllSIIJCI<e IUr /Oir- (1961/661 M. Aavol: Gosp.¡ttt de lt Mil F. Chopin: 4 SchGtzos Diumenge, 6 d'abril de 2008, 18 h • ································································································· JOVE ORQUESTRA NACIONAL DE CATALUNYA Orlo6Ca10" il*"""'"""f...-.o~- M411A Math6u, ~/ Anna Tobolla. c:onttalt I David AlegrOI. li)"Q" I baix per dttOfmln.r I M•nuol ValdiviOM, direc:KJr A. Gerhard: AirJgfiB! (IUIIO) F. Pedrell: Glos$t --·-dtloiAUstcoColalonoel211dt-<»IQC81 G. Aosslnl: Sl9bllt Marer Diumenge. 27 d'abril de 2008, 18 h • ··oRaÜEsfRA.siMFÒN.Ic.A:-Jui:iA.cAf:ïsóN'Etl DE LES !ERRES DE LLEIDA ~~rii!,~u.,~·lf.l;!';.~;~':::~n:~-:.ro~~~~- Josep FotTtr (PototJ I NfOM Aevtrt6, ÓIIOCIOI Oiumenge,1 6demalgde2008. 18h • ·-oRau'EsrR'i\ .sïtv1ï=òNïcA'ï::ï'Ï~oNGRÏÀ········· G. Aosslnl: Semlrotnls (oberlural e. Battók: e mandorl ll"*ll....rós J. Brahms: Smfcnra núm 3 ConoMt l)lllroonül per. ,....,,. 'fjDamm Diumenge. 25 de maig de 2008, 18 h • ································································································· ORQUESTRA NACIONAL CLÀSSICA D'ANDORRA E. EJgar. ~ I afos1o. op. 47 per a orquestnt de CO'OII B. Britton: LBc:fr)ft18e op 48 per a ~de cotdos , _ A. W. Willlama: nw..~SavsperaCtYnl>atJ~ Flos Campi: Suite per a OtlliiiiSIIll. I'10b solsia 1CtY VENDA D'ABONAM ENTS: Del 31 de gener al 12 de febrer de 2008 ·De 48 a 111 € VENDA D' ENTRADES: A partir del 18 de febrer de 2008 • De 6 a 25 € INFORMACIÓ I VENDA: lnternet www.palaumuslca.Ofll • A les laqutPes del Palau de la Tel.: 902 442 882 • /Ve: laqulllesOpalaumusicaorg Ort;anltr.e rp•troclna: dllll - OllfiOC<\lA IAt Música ' "'-"u nl ' " .,.,,IIC~ Amb ol pattoclnl de: Amb la eof.labo"'cló do: EDITORIAL n el nostre número del mes de desembre del2004 encapçalàvem aquesta mateixa secció Editorial amb el titol: "El marasme de la Banda Municipal". En el darrer paràgraf propugnàvem que " ... s'imposa una reflexió seriosa sobre el tema, a fï que hom transformi de manera radical aquesta realitat i reconverte,:xi la Banda Municipal de Barcelona en una eina important en el cada elia més ric teixit cultural de la ciutat iJ per extensió, del país". Avui, molt exactament tres anys més tard, podem oferir un títol totalment oposat, ja que a la fi els responsables municipals de Cultura s'han decidit a abordar d'una manera seriosa aquesta formació. Comptant amb l'aixopluc dia rere dia més ample i més integrador de les instàncies musicals institucionals que és L'Auditori -ja sigui del municipi o del Govern de la Generalitat o d'ambdues institucions conjuntament i fins i tot de la iniciativa privada- , hom ha emprès una nova línia d'actuació, encara incipient, però indicativa de quelcom tan decisiu i alhora elemental corn és arribar a convertir la Banda Municipal de Barcelona en quelcom ben rendible a la societat. De moment, i darrere la gestió d'Abi l·li Fort, tot s'està produint d'una manera discreta però efectiva. S'ha establert una base estable de direcció amb tres músics experts i coneixedors de la formació - Joan Lluís Moraleda, Jordi Moraleda i Rafael Grirnalt-, alhora que s'ha programat en una seu tan adequada com la Sala Oriol Martorell de L'Auditori, un inicial cicle d'onze concerts força ambiciosos en el seu contingut que comptaran amb el suport de batutes del prestigi d'Alfons Reverté, Albert Argudo i Darío Sotelo, amb el protagonisme especialment vertebrador de Salvador Brotons. Amb ells, col-laboracions solistes del prestigi del pianista Albert Guinovart, el violoncel ·lista Lluís Claret, el flabiolaire Jordi León i la mezzosoprano lnés Moraleda, entre d'a ltres. Ca l esperar que això constitueixi tan sols un primer pas vers una línia d'actuació que ajudi a consolidar de manera efectiva, i definitiva, quelcom que històricament ha tingut una importància notable -recordem l'època daurada sota la direcció de joan Lam ote de Grignon-, fins al punt de ser admirada per músics de gran prestigi i.nternacional. La formació banda compta amb uns territoris específics - repertori i audiència- prou substanciosos, si són atesos d'una manera adequada, com per justificar tota mena de suport. Cop de timó a la Banda \Municipal RMC 280 5 53 PANORAMA EN LA MORT DE _tockhausen A les darreries de 1954 (19 d'octubre), en un concert realitzat als estudis de Rà dio Colònia, es presenLaren per primera vegada unes obres en les quals no solament, a la lògica noveta t de la m úsica, s'afegia com a primícia el fet que les obres havien esLat concebudes per a uns mitjans eJectrònics i basant-se en les qualitats sòniques dels miljans eleclTònics i per a ésser retransmeses solament per altaveus. És a dir, el so ja ni el produia un instrument musical, ni era necessària la coJ.laboració de l'instrumcn Lis ta, sinó que solament cali en uns estris electrònics ... Com afirmava Herbert Eimcrl: "Et so electrònic havia assolit finalment i enforma difinitiva la categoria d'imatge musical intel·ligible." - per FRANCESC TAVERNA- BECH uit obres de cinc compositors -ducs d'Stockhausen (Estudis I i 1/), dues d'Eimert (Estudi I i Glockenspiel) i dues de Grcdinger (Formants I i 1/), i dues més que signaven Goeyvaerts (Composició V) i Pousseur (Sisnwgramas), iniciaven un camí en què la música recolzava únicament i exclusiva en el fet acústic produït mitjançant l'oscil-lació electrònica que, manipulada i enregistrada en una cinta magnetofònica només podia donarse a conèixer a través de l'altaveu. En altres paraules, era el so generat electrònicament -i, per tant. despullat dc lola .accepció ps icològica, i també orfe de qu<ilsevol referència tonal quanl a pressuposar una estructura derivada del ritme i de l"ham1onia i d'una forma- el que atorgava a la creació el seu esperit artístic i. per tant. la categoria d'obra musical. Amb tot. la música electrònica no naixia per generació espontània. s inó que la seva existència venia condicionada per la mateixa evolució històrica i les seves darreres conseqüències. com eren l'aparició del dodecafonisme com a sistema de composició i del concepte serial que se'n desprenia. els quals quasi deixaven obsolet el sistema tonal que li ns aleshores havia impulsat històricament l'art de la creació sonora ... En definitiva. la música eletrònica es basava en el so obtingut per uns generadors electrònics de vibracions sonores que es materialitzaven mitjançant l'altaveu. Igualment. el fel dc treballar dircclamenl sobre el so suposava que podien manipular-se les qualitats del seu espec- V 6 54 trc (per exemple. supriminl la totalitat dels harmònics que acompanyen el so fonamental s'obtenia el so blanc o el so pur i si s'anul·laven parcialment es podia altera•· l'espectre i assolir altres sons). Veritablement, s'obria una nova era per a l'art musical en la qual ja no era imprescindible que l'obra musical, partint d'un esquelet fonnal preestablert, hagués de manifestar un contingut emocional, sinó que era el mateix so. del seu intelior, d'on brollava la f01ma, d'alguna manera era la mateixa matèria la que parlava i s'expressava. D'alguna manera. les idees del romanticisme eren substituïdes per altres conceptes. amb els quals també e ra possible l'explicació d'aspectes compositius que en la teo ria de la tradició històrica no eren explicables. Fins a cert punt, el compositor preelectrònic no indagava què era el so, sinó que es preguntava com funcionava, aquest, la qual cosa és el mateix que definir-lo no Va realitzar la primera síntesi d'espectres de sons sinusoïdals produïts electrònicament per les seves qualitats implícites, sinó determinar-lo pel parentiu amb altres sons, pe•· la relació de tensió que s'hi creava, o bé pel seu posicionament d ins d ' un acord. alguin aquestes línies d'introducció a la música electrònica per conscienciar-nos de qui era Karlheinz Stockhausen i quin ha estat el seu paper en el món de la mús ica. Ell va néixer a Modrath (a prop de Colònia) l'any 1928 i en Ics primeries del proppassat mes de desembre va morir. De 1947 a 1951 estudià a l'Escola SupcriOI· de Música (piano i pedagogia musical) i també a la Universitat de Colònia (musicologia, filosofia i germàniques), ampl ià estudis amb Frank Martin i el 1952 realitzà a París un curs de 1ítmica i estètica musical amb Olivier Messiaen. Tot seguit s'integrà en el Groupe de Musique Concrète de Radio France, tot adquirint-hi una gran pràctica en les tècniques de muntatge i d'enregistrament. És ell qui realitzà la primera síntesi d'espectres de sons s inusoïdals prod uïts electrònicament. El 1953 comença la seva participació en les investigacions de l'estudi de música electrònica de Ràdio Colònia i d'aquesta emissora, a partir de 1963 n'és el director artístic. Paral-lelament, desenvolupà una àmplia activitat pedagògica (Darmstadt, Colònia, Pe nnsylvania, Tòquio, Ca lifòmia, Osaka, etc.), en nombrosos escrits i conferències exposà el seu personal i interessant pensament estètic que ha estat publicat per Ics editores DuMont Schausberg de Colònia, Universal Edition i Theodore Press Co. i Bryn Mawr de Pennsylvania. Les obres inicials d'Stoc khausen es- V PANORAMA taven molt infltiides pe r Webern, ""'"'-"··ció des de la qual evolucionà ve rs el serialisme integral del qual juntament amb Bo ulez es va convertir en el representant principal. En l'orientació d 'aquesta trajectòria, hi tingué w1 paper decisiu l'audició a Dannstadt dels Quatre estudis de ritme de Messiaen. Fins i tot l'aura mística del compos itor francès sembla ancrar també en l'estil d'Stockhausen. Quan li preguntaren sobre els origens de la música, va respondre que ella ha existit des dels mateixos orígens de l'home i hi afegia: "Però també els animals fan música, i els eltoms, i les estrelles; tot allò que c ució exigeix quatre helicòpters en cadascun dels quals hi ha un membre d'un q uartet dc corda que interpre ta la seva particcl·la ... o bé Zodiac ( 1976), dc considerable du rada. en la q ual s'exigeix la inte rpretació nocturna i a l'aire lliure. mentre que el conjunt. que està integrat per cinc grups de cantants i inst1uments. toca una música subtilment variada i dc caràcter contemplatiu i impressionant és el seu el conjunt d'ò peres Aus die sieben 1àge-Licht -set pmiitures, una per a casdascun dels dics de la setmana- ( 1978- vibra fa música. La música que percep l'home és una música humana; ara bé, la música dels àtoms, les estrelles i dels animals, perquè els humans puguem percebre-/a ha d'ésser transformada ... ·• I I marge. podem recorda r que Stockhausen passa pe r Barcelo na ducs vegades. En la prime ra vingué acompanya t del pianista David Tudor. que interpreti! les seves impressionants Klavierstücke. mentre que va parlar de la seva o bra en general; el concert havia estat o rganitza t pe r Música Abie rta i es va celebrar a la seu de l'Institut Alemany de Cultura. Més tard. pel mes dc maig de 1968 va participa r e n un co ncert al Tine ll en un dels co ncerts que organitzava Música Abicrta amb la col·laboració de les JJ MM dc Barcelo na dins del cicle del Co njunt Català dc Mú~ ica Co ntemporània que dirigia Ko nstantín Simonovi tx. Certa ment , aquests concerts van tenir veritable ressonància tant pels artistes i pinto rs que figurave n entre el públic com per la nod rida assistència, circumstàncies q ue donen mostru d 'una vitalita t i d' un inte rès pel q ue és no u q ue av ui sembla have r desapa regut de la nostra ciutat. Per ucabar direm que. d'alguna manera, Stockhausen inicià un nou camí per a la histò ria de la música: ara ha a rribat el moment de fer balanç de la seva cons iderable aportació per seguir enllà amb el seu exemple. que és el d'un a11ista que mai no abdicà de la recerca més agosarada i audaç i sabé sempre re butjar el co nfo rm is me i l'adotzenament del seu missatge. potser xoca que un creador de la seva categoria, influït pel misticisme ze n. manifesti la seva fe en una teoria en la qual descri u q ue la instauració de la cul tura a la Terra és o bra d' uns extraterrestres o bé q ue hi ha una música amb la qual pot comunicar directament amb la divini tat! Tanmateix, Stockhausen al llarg de Ja seva labo r com a compositor s'ha manifestat com un artista profundament preocupat per l'esdevenidor de la música, sobre quina és la seva motivació, el perquè de la seva existència o quin és el pape r del concert... Va reflexionar també llargament sobre l'atzar i l'aleatorietat, és dir. en Stockhausen es manifes ta un a rtista verita ble ment identificat amb el seu temps i la coJ.lectivitat humana q ue li és coetània. / s així com en l'obra de Karlheinz Stockhausen, s'hi respira l'e mpremta d'una sensibilitat de fèrtil imaginació per c rear nous mons sonors i que, a més d'originalitat sabé estructurar-los amb una tècnica i uns recursos analítics veritablement extl·aordinaris. I potser són aquests dots els q ue quan s'escolta i s'entra en les obres E 2000). d'aquest compositor. se'ns plantegi la necessitat de renexio nar s i veritablement hem ass imilat a fo ns les bases dels nostres conei..xements i de la nostra sensibilitat musical per orientar-nos e n l'immens camp de l'art dels sons. Veritablement, davant dels inicials Gesang der fiingliche (Cant dels ado lescents) de 1955- 1956 lïns a les da rre res produccions, en el seu a rt es percep el creador q ue ha fet una veritable filosofia de l'avantguardisme. Stockhausen no ha deixat mai dc qüestionar-se amb veritable profunditat quin és l'objectiu de compondre música, quins són els seus límits, de quina manera el so condiciona la nostra existència. quines són les possibilitats de combinar-se i d'assimilar altres c ul tures. Les Kla 11ierstiicke, nou peces pe r a piano ( 1954-1962). veritable investigació de la capacita t a bsolutament viTtuosística i colorista de la interpre tació. Gruppen per a tres orquestres, impactant exaltació de la polifonia sinúònica; Hymnen ( 1966-1967) . una sorprenent i pe rsonal premo nició del que avui s'intenta amb me nys coneixement i imaginació amb el recurs de l'omnipresent globalització, mitjançant la juxtaposició de dive rsos himnes nacionals i, entre d'altres, el Kelikopter-Strichquartett ( 1992- 1993), que per a la seva exe- A RMC 280 . . •.. •' ··/ PALAU MUSICA CATAlANA Concert de Tarda al Palau XIV Temporada 2008 Dilluns, 31 de març de 2008. 19 h . ......................................................................................... ORQUESTRA NACIONAL CLÀSSICA D'ANDORRA Jnumo Torront. gu.tatra Sotvador BI'Otona, ~ector Obres de: R. Wagner, H. Villa-lobos I F. Mendelssohn Dilluns. 7 d'abril de 2008, 19 h . ......................................................................................... «LES ARTS>> BRASS ENSEMBLE Juan de la Rubla, orguo Ric:anl e-, òreclor Obres de: T. Susato, D. Speer, G. Gabrieli, J. S. Bach, M . Reger I M . M ussorgski Dilluns. 14 d'abril de 2008, 19 h . ...................................................................................... GRUP DE FOLK (Jaumo Amolla, Mont. . Oomènech, Eduatd Eslivill, Isidor Mati, Jotdl Pulol, Jordi Roure, Mont.M Soler I Oriol Tramvia) HOMENATGE A XESCO BOIX Què fss, polissó? Dilluns. 26 d'abnl de 2008, 19 h . ......................................................................................... COR DE CAMBRA DEL PALAU DE LA MÚSICA CATALANA iPOIJOC>not 1>41' F,.- Col>ul Cotalunyu) Morro Espodn. aoprono Joa6 Ao1tonlo López. baffton Kennady MorotU I Jordi Armengol. p.ano Jordi Cosas Bayor, diiOClor J. Brahms: Rèquiem alemany (versió plano a 4 mans} Dilluns, 5 de maig de 2008, 19 h . ......................... ......... ................... "< .................................. COBLA MEDITERRANIA Obres de: J. Garreta, E. Toldrà, A. Borgunyó, R. L..amote, J. Ventura, F. Cassú, E. Morera, M. S. Puígferrer, E. Damaré I J . M anén Dilluns, 19 de maig de 2008, 19 h • oOOoOoOoooooooOOoooOooooooooooooOOoOoOOOOOoOoOOO OO oo • oo o o o o o o o o ooo; -OOooooOoooOOOOOoOOOOO CORO DE LA FUNDACION PRÍNCIPE DE ASTURIAS Jos6 Estoban Gruda Miranda. clreclor Obres de: V. Goicoechea, A. Alcaraz, P. Casals, J. I. Prieto, A. BNckner, J. Brahms, F. Schubert, O. Andreo iX. Montsalvatge VENDA D'ABONAMENTS: Del 23 de febrer al 5 de març de 2008 · 54 I 65 € VENDA D'ENTRADES: A partir del12 de març de 2008 • 10 i 12 € INFORMACIÓ I VENDA: lntomet: www.palaumuslca.org • A les taquilles del Palau de la Musica Tel 902 442 882 • /Ve; taqtsilles@palaumusica.org Organit-zat patrocina~ 1111 ~-:;;~CAtAU t At.ow nt t !\ . .. MUJotc" W agrupació mútua PANORAMA ELS CENT ANYS DEL PALAU DE LA MÚSICA CATALANA De Barcelona al món Concerts, noves pro duccion s, les estrenes hislòriques, cantautors, exposicions, el documental i l'audiovisual, un simposi sobre arquitectura i música, edicions impreses, la nova imatge ... i la implicació de les institucions polítiques, de la societat civil i de la genl de peu... són la base dels actes de celebració del Centenari del Palau de la :Música Catalana, que comencen aquest febrer i s'a1largaran fins al2009. millors orquestTes del món, així com dels millors directors i solistes. seguint la tò· nica general d'aquest cicle. per RRMC asant-se en la idea i explícita intenció d'obrir el Palau de la Música Catalana al món, els responsables de la Fundació Orfeó Català-Palau de la Música, del Consorci del Palau de la Música i dc l'Orfeó Català han preparat els actes del Centenari de la inauguració de l'edifici modernista amb la il·lusió pròpia d'un esdeveniment d'aquesta magnitud i amb l'orgull d'haver mantingut, i ampliat, la seva activitat durant tots aquest anys. Així, el 7 de febrer (dos dies abans del centenari exacte) comencen els actes amb un concert dedicat al socis de I'Orleó Català en el qual intervenen l'Orfeó Català, el Cor de Cambra del Palau dc la Música Catalana (que serà ja un cor professional l'any que ve) i Ja Cobla Sant )ordi-Ciutat de Barcelona, dirigit pels titulars dels cors Josep Vila i Casañas i )ordi Casas Bayer. El mateix dia del centenari, el 9 de febrer, des dc Ics IO del matí li ns a les 5 de la tarda hi haurà jornada de portes obertes al Palau i una festa popular protagonitzada per Comediants (La taula dels desitjos); i al vespre, l'Orfeó Català i l'Orquestra Austrohongarcsa Haydn Philharmonie, dirigits per Adam Fischer, oferiran La Creació dc llaydn (concert per invitació). Un cop donat el tret de sortida, tot un seguit de concerts. de diversos gèneres. s'aniran desgranat fins al mar·ç dc 2009. Abans. actuaran al Palau l'OBC i el Cor de Cambra del Palau. sola la direcció de Jesús López Cobos; Raimon; Ravi Shankar, amb la seva filla Anoushka Shankar (serà la darrera gira europea del músic hindú); l'Orquestra Simfònica dc Bilbao, amb l'Orfeó. el Cor de Cambra i el Cor Infantil de l'Orfeó, que interpretaran Carmit/a Bura11a (tot commemorant el 25è aniversari de la mort del seu autor, Cari Orff); I'Orquesta de la Comunidad de Madrid i el Cor de Cambra, que interpretaran la sarsuela Doña Francisquita d'Amadeu Vives (cofundador de l'Orfeó Català); i joan Manuel Serral. Aquestes B J RAIMON són les propostes més estàndards, no en va ni en detriment dc Ics produccions que s'han pensat i cre~H expressament per a l'ocasió. Així, un concert familiar. Sent 100, amb les formacions corals de l'Escola Coral de l'Orfeó Català i Percusions de Barcelona, amb la direcció artística d'Eulàlia Antonès. és la primera proposta. La segueix un dels concerts més destacats en essència, el de l'Orfeó Català amb el músic novaiorquès Bobby McFerrin, un concert que promet ser una autèntica sorpresa. També, una reunió expressa per a l'ocasió serà la del Pal Metheny ll·io i Enriquc Moren te. Per acabar, i donant el caràcter més obert i eclèctic a la celebració. un concert del festival de música electrònica Sónar. el 2 L de juny, tindrà lloc al Palau: un concert que promet ser espectacular. Finalment, el darrer concet1 del Centenari. el 9 de març de 2009, oferirà, amb la Real Filharmonía de Ga lícia i l'Or-l'eó Català, dirigits per Antoni Ros Marbà, quatre obres que van ser estrenades mundialment al Palau: Can espiritual de Xavier Montsa lvatge, Concert per a violí d'Aiban Berg. Concert per a clave dc Manuel de Falla i Concierto de Aranjuez de joaquín Rodrigo. Per la seva banda, la propera temporada de Palau I00 vindrà farcida de le a en el terreny extramusical, completaran els actes de celebració del Centenari diverses propostes. Les c>.posicions: ··1 00 anys de Palau··. a CaixaForum (fins a l'abril); "'I 00 anys, 50 esdeven iments", a l Pa lau Robert (març,abril); les ligures insòlites dc Francisco Leiro, exposades a la façana lateral del Palau (abril-juny), i l'exposició virtual del valuós fons de la Biblioteca i Arxiu dc l'Orfeó Català. "El Palau passeja .. és la idea a partir de la qual 45 entitats i instituicons d'arreu dc Catalunya han volgut implicar-sc en el Cen tenari dedicant alguna dc les seves activitas. Dos llibres, Palau de la Música: Si111fo11ia d'un segle, dc Joan Anton Cara rach. i El Palau de la Música Catalana de Robert Hughcs, són la vessant editorial de la celebració. Un audiovi ual dc 12 minuts, on '·grans amics" del Palau. com Zubin Mehta, Montserrat Caballé, Ute Lcmper o Àngel Corella. se sumen a l'evenl; un documental de SO minuts, pensat per a la televisió: així com un espot per a televisió, el logotip. el cartell, l'emissió d'un segell de correus, un cupó dc l'Once (sorteig del 8 dc febrer) i el sorteig dc la Loteria Nacional dc l'I I d'octubre des del Palau. esdevenen la vessant més med iàtica. Completarà la celebració un simposi sobre arquitectura i música, al Petit Palau els dies 27 i 28 de juny. A la roda de premsa de presentació dels actes del Centenari (el passat 9 dc gener), el president de l'Orfeó Català, de la Fundació i del Consorci, Fèlix Millct, va expressar la gran satisfacció dc poder cclcbrnr els I00 anys del Palau, així com ho van expressar els representants oficials que hi van assistir: el conseller dc Cultura, joan Manuel Tresserras; Francisco Canovas, assesor de l'I AEM del Ministcrio dc Cultura; Jordi Martí, delegat dc Cultura de l'Ajuntament dc Barcelona: i Rosa Garicano, directora general de la Fundació. ~e .280 9 57 PANORAMA DIETARI D'UN CRÍTIC EN EXCEDÈNCIA UEscolania de És difícil fer critica musical de l'Escolania de Montserrat, p erquè e l seu camp d'acció és litúrgic i, per fortuna per a] cuJ te, això s'escapa dels mitja ns. ~e per ANTONI BATISTA 280 omés vaig fer-nc una, al Palau, amb motiu d'un merescut homenatge al parc Ireneu Segarra, amb motiu del seu vu itantè aniversari ( 1998), però els he seguit tant com he pogut. al monestir i en disc, de tal manera que em penso que dec tenir una de les més nodrides col·leccions particulars de discos d'aquest conjunt de veus blanques, documentat des del segle xm, que és ara com ara en actiu el més antic d'Europa. També estic segur. però, que l'Antoni Sàbat. que tant ha fet per difondre aquesta música, en té molts més, i sap molt més del que pugui dir aquest<• modesta peça periodística. L'Escolania aporta al cant monàstic una nota de contrapunt. els aguts nets i nítids conreats per bons mestres fan que Montserrat tingui una singularitat especial respecte d'altres comunitats de monjos. Els valoradíssims nens de l'Evangeli contrasten amb Ics veus de les profunditats de la maduresa, a vegades ni tan bones ni tan ben educades. i el resultat millora l'oració perquè també millora l'estètica. Si Déu és amor, també és bellesa. La finalitat dc l'Escolania de Montserrat és la música religiosa, i dintre d'aquesta el repertoti que s'han fet amb els anys és 1iquíssim, variat d'èpoques i d'estils, del cant pla a la contemporaneïtat, amb la vastíssima polifonia pel mig. El fet religiós que impregna la institució ho modera tot, i esdevé necessària- N 10 58 ment performador de cadascuna de les versions que s'interpreten. El gregorià s'alegra, la dissonància busca més aviat ser la més amable "consonància llunyana" dc Schonberg. i les veus brillants tenen un toc mat que. si de cas, evitaria el pecat de l'enfitament sobre el qual sant Agustí alerta i que va inspirar en certa manera la restauració gregoriana del Motu proprio del papa sant Pius X, cent anys i escaig enrere. No entraré a enumerar la prolixa llista de monjos que abans van ser escolanets, que això seria cosa d'una altra revista. però sí que és tasca d'aquesta ressaltar quants bons músics s'han començat a fer a Montserrat. començant pels molt grans Soler o Sor. Com que en són tants, cal triar o llaçar-los temàticament. L'Escola de Direcció d'Orquestra de Barcelona, que m'honora d'haver teoritzat, té dos dels seus puntals més sòlids a l'Escolania. Salvador Mas i Josep Pons. Que enllacen troncalment amb la línia dinàstica que arrenca d'Eduard Toldrà, destil·lat pel seu deixeble i que ha esdevingut mestre dc mestres, Antoni Ros Marbà. Com que quan la transcendència entra en joc, la casualitat se'n va a can Pistraus (més m'estimaria l'expressió col·loquial. però no s'adiria amb el tema), anoto que Antoni Ros Marbà no va ser escolà de Montserrat. però vacomençar a guanyar-se la vida tocant harmòniums parroquials i... el va casar el pare Ireneu! A Montserrat! Dom Ireneu Segarra ha deixat petja fonda en l'Escolania, la qual va dirigir durant 44 anys, però també ha tingut un paper capital en la pedagogia, la composició i la socialització de la millor música religiosa, de la pròpia per catalana i/o per eu ropea, davant el desfici importador dels espirituals negres per una tan ben intencionada com inculta fornada "progre''. Al costat del pare Ireneu, en aquesta santa missió, els pares Estrada i Planàs, enn·e d'altres. Per cert, el disc de Louis Armstrong cantant el repertori al·ludit, és una veritable masterpiece. ' Escolania d'avui està igualment en bones mans. El mestre Bernat Vivancos és un músic molt complet i un inspirat compositor. Ja era bo quan es limitava a acompanyar al piano la soprano Núria Rial. i vaig començar a seguir-lo com a crític. El seu últim succés, a la Fira del Llibre de Frankfurt, on la comissió artística de I'OBC va triar. amb encert, com a estrena musicaJ una composició de Bernat Vivancos .. . Recreació en l'orm<1 de glosses del Llibre vermell de Mo11tserrat! Amb I'OBC sota direcció de Sa lvador Mas! No es prodiguen en concerts, està dit, però cada diumenge canten a Montserrat la missa de les onze, amb Ics inexcusables interpretacions de la Salve i el Virolai. Que no per populars deixen de ser bones. L •'··/ wvvw.palaumusica.org ~·· • 1908 2008 PALAU MÚS I CA CATA LANA &ARCELONA 1908·2008 ELS CONCERTS DEL CENTENARI DIVENDRES · 15/02/2008 · 21 h DIUMENGE · 01/06/2008 · 20 h DIMARTS · 10/02/2009 · 21 h ORQUESTRA SIMFÒNICA DE BARCELONA I NACIONAL DE CATALUNYA COR DE CAMBRA DEL PALAU DE LA MÚSICA CATALANA RAVI SHANKAR ANOUSHKA SHANKAR The Farewell Tour JOAN MANUEL SERRAT JESÚS LÓPEZ COBOS, director DILLUNS · 09/06/2008 · 21 h Brotons: Obertura Costa Brava Montsalvatge: Concerto Breve per a piano i orquestra Fauré: Requíem, op. 48 ORFF: CARMINA BURANA Preus: de 20€ a 45€ ~ Concert patrocinat per N""-~CArAWHY• ORQUESTA SINFÓNICA DE BILBAO ORFEÓ CATALÀ COR INFANTIL DE L'ORFEÓ CATALÀ DISSABTE · 21/06/2008 · 20.30 h ESPECTACLE PER A FAMÍLIES SÓNAR AL PALAU SENT 100 Preus: de 10€ a 25€ Preus: de 5€ a 1O€ Concert patrocinat per • Preus: de 30€ 50€ 'ê:.'.~ ESTRENES HISTÓRIQUES AL PALAU REAL FILHARMONÍA DE GALICIA ORFEÓ CATALÀ ANTONI ROS MARBÀ, director Falla: Concerto per a clave i cinc instruments (1926) Berg: Concert per a violf i orquestra, "a la memòria d'un àngel" (1936) Rodrigo: Concierto de Aranjuez (1940) Montsalvatge: Cant espiritual (1960) Preus: de 25€ a 45€ VENDA D'ENTRADES DIMARTS · 08/07/2008 · 21 h PAT METHENY TRIO + ENRIQUE MORENTE GRUPO Taquilles Palau de la Música Catalana Telèfon: 902 442 882 Fax: 932 957 208 Aie: taquilles@palaumusica.org Horari de dilluns a dissabte de 1O a 21 h www.palaumusica.org Preus: de 30€ a 60€ Concert patrocinat par r.- O Damm Organllza DIVENDRES · 09/05/2008 · 21 h BOBBY McFERRIN ORFEÓ CATALÀ ...• DILLUNS · 09/03/2009 · 21 h DIUMENGE· 17/02/2008 • 18 h DIUMENGE· 02/03/2008 · 12 h DIUMENGE· 09/03/2008 • 12 h RAIMON Concert patroc1nat par Preus: de 25€ a 70€ Preus: de 30€ a 50€ DIMECRES · 27/02/2008 · 21 h Preus: de 25€ a 50€ DIUMENGE ·16/11/2008 ·12 h Preus: de 25€ a 70€ DOÑA FRANCISQUITA, D'AMADEU VIVES Concert patrOCinBI per !:,._~ 1Mjiifiii3CQ Preus: de 20€ a 40€ Amb al supor1 de Evocació nadalenca per PERE ARTfS ra que les festes més entranyables de l'any ja han passat, reviso les felicitacions rebudes; i, ordenat com sóc, les classifico per temes i les adjunto a d'altres del mateix tema dels anys anteriors. Una bona amiga. de gust musical cultivat, ha fet la seva felicitació en fotma d'un CD intitulat Músiques per acompanyar l'àliga a càrrec del grup Ministrers dc la Ciutat, editat per Hars Harmònica de Ics Planes. El CD recull les tonades que acompanyen les danses de la figura mítica de l'ftliga quan actuen en Ics festes solemnes que el patrimoni popular ha anat acumulant al llarg del temps; la mostra se centra en les referents a les ciutats d'Igua lada, Girona i Barcelona. La pulcri tud de la versió, feta amb la reconstrucció dels instruments de l'època, atorga un valor excepcional a unes composicions musicals anònimes que per llur sign ificat i bellesa han perdurat a través dels anys. És un recull dc melodies locals que pertanyen a un subconjunt de la música popu lar produït per la intersecció entre la música tradicional i el que avui anomenem música antiga. Aquest recull de melodies dels segles XV II , XVI II i XIX són una au tèntica delícia; i el CD, un exemple que demostra l'amor per la tradició dels grups musicals, la il·lusió. i el rigor en l'especialitat interpretativa. Realment, ha estat per a mi una de les felicitacions nadalenques més ben rebudes i que m'han produït un goig estètic dc pLimera magnitud, tant o més que Ics audicions promocionades amb tots els mitjans publicitaris. Aquesta. doncs. és una iniciativa digna de ser imitada per altres grups que busquen una forma origina l i innovadora de fer conèixer la seva obra i posar-la a disposició dels bons afeccionats. A ~e 280 12 60 Un Oscar per a Peterson ra exuberant en tot: de figura i com a músic. A vegades. escoltant la cataracta dc notes que sortia del seu piano, temies que en un moment donat sc li encreuessin els cables precisament a causa de la velocitat amb què afrontava un determinat tema. Perquè es pot tocar ràpid però amb menys notes. Però ell, que per alguna cosa havia après dc pianistes tan tècnics i swingants com Art Tatum i at King Cole. es llançava a tomba oberta sense por de res. lla veritat és que se'n sortia de meravella. Perquè, a part d'una tècnica majestàtica. negociava les corbes harmòniques amb una facilitat exultant. Els seus concerts a Barcelona -almenys els dos als quals vam assistirvan resultar un èxit rotund. Sempre en formació de trio, qui s'encarregà de la ven·a en la primera actuació fou un dels músics que més es va compenetrar amb les idees del líder, potser perquè tots dos tenien gairebé el mateix cognom: Niels-Henn ing Orstecl Pedersen. El danès féu costat al líder de manera prodigiosa. El bateria fou el jove Mart in Drew. que marcava, controlava, afluixava, accelerava i escometia d'acord amb els designis del mestre, al qual no va deixar de vigilar ni un moment. En el segon concert, els dos músics que agombolaren el líder van ser Steve Wallace al contrabaix i Bobby Durham a la bateria, excel·lents també, curulls dc precisió i swing. M'ha quedat gravat un meddley elüngtonià que s'empescà el pianista en la primera de les esmentades actuacions. L'inicià amb un lentíssim "Takc E the A train". Fou una llarga i meravellosa introducció dc piano sol, plena de canvis de ritme que incloïa temes diversos que es lligaven, es confonien, i es tornaven a separar del tema mare. De cop. agafa novament el tema en una arrencada impressionant. Quan el bateria acaba el solo, la música acaba en sec. Però tol seguit el líder comença "Solitude", amb uns pianíssims increïbles. La cosa puja de nivell i, tot d'una, i sense saber com, ens trobem en ple desert. I és que el pianista ha començat "Caravan". Iniciem un camí extraor·dinari, ple dc giragonses i. enmig d'un clima frenètic, an·ibem a l'oasi per descansar de tantes emocions. L'oasi de la mitja part. També fou compositor. La seva "Canadiana Suite" ( 1964) es mereix un lloc de privilegi al costat, entre alguns altres temes, del bellíssim "Whetland", que el líder gravà el 1974 amb Orsted Pedersen i el bateria Louis Hayes en l'àlbum "Greal Connection". El canadenc Oscar Peterson molÍ el passat 23 de desembre, als 82 anys. La música dels tTios i quartets jazzístics ja no serà com la d'abans. AlBERT SUÑÉ La Fundació OC-PMC organitzarà 176 concerts aquesta temporada Catalana organitzarà 176 con- a Fundació Orfeó Català-Palau de la Música L certs durant l'actual temporada 2007-08. amb un pressupost de 10.078.530,95 euros, segons que anuncià el seu president, Fèlix MiUet i Tuscll. en la Junta Ordinària de l'entitat el passat desembre. Els concerts, repartits en els 13 cicles que conformen bona part de la progt·amaeió que s'ofereix al Palau de la Música, van des del gran concertisme (Pulau I 00) a Ics produccions per a escolars, passant per les sèries dc caràcter pop ular, els concerts dominicals o el cicle de joves intèrprets El Primer Palau i el de Jazz. D'altra banda, es preveuen 3.500 visites arquitectòniques al Palau de la Música, fet que suposarà més de 175.000 visitants. DEL SEU AFFM. Sr. Alejandro Sanz (important beneficiat del show business de la intranscendència musical) Estimat amic: No he tingut oportunitat de rclacionar-m"hi personalment i, per tant, m'adreço a vostè tan sols des del qui per la força dc la insistència mediàtica li ha tocat ser destinatari -ni que sigui per immersió- del coneixement del que vostè és i representa en el món del show business musical universal. És des d'aquesta distància prou considerable que m'escau de comentar quelcom que l'afecta; o més ben dit que m'afecta a mi per causa seva. De debò que no crec que a vostè la cosa li faci ni fred ni calor. El fet va anar d'aquesta manera. En el curs d'un programa informatiu d"un canal radiofònic generalista de màxima audiència, es clou la seva primera hora d'emissió amb un apèndix musical bastit amb una cançó seva, suposo que en la doble vessant de compositor i intèrpret. Per la força més dels fets consumats que del delit, l'escolto i em confim1o de les vi rtuts de la seva aportació. sobre el valor musical intrínsec de la qual prefereixo abstenir-me d'opinar. La justificació que es va donar a la seva presència va ser d'una plenitud a1·gumentaJ tan densa com que aquell dia vostè complia un determinat aniversari; felicitats i que sigui per molts i molt feliços anys. ja sé que vostè. del que vaig a dir-li to seguit, no en té cap culpa; però per aqueUs dics es van complir altres aniversaris de músics de molta major substància musical que la seva -no s'ho prengui malament-, i nombrosos d'altres personificats en músics d'una així mateix '·altra"' transcendència, i tanmateix ningú, any rere any, en diu ni ase ni bèstia. El problema -o el pecat- d'aques ts marginats no ha estat bà- sicament altre que la condició dc creadors h·anscendents a la qual m'acabo de referir, per la qual se'ls nega conviure en el que en termes de metàfora dc teoria econòmica se'n diu u·ansparència de meJcat: o sigui, igualtat d"oportunitats per a tots els que pertanyen al mercat-llegeixi-hi món-. en aquest cas dc la música. El pretext amb el qual hom entafora aquesta realitat és tan ingenu i aliè defona1nent com que és el que el públic -aquí llegeixi audiència o lectors en el cas dels mitjans escrits- demana; pretext o argument fàcilment desmuntable amb un altre. que a la fi el públic demana el que hom li ofereix... o gairebé li abraona. O molt més exactament, allò que els poders fàctics dc la indústria tenen capacitat d'imposar per la força d'aquest gran manament de la Llei no sé quina, ni dc quina religió, que és el respecte sagrat al déu mercat Estic moll segur, benvolgut amic. que això a vostè l'importa poc, i no li'n faig retret; però ja que se'n beneficia de mancra generosa, almenys permet i, i disculpi'm, que l'hagi explotat per posar-ho en evidència. És el migrat recurs que ens queda als que no combreguem amb l'evangeli per a vostè tan rendible. I, no és pensi, amic, la cosa no és baldera; hi va quelcom tan important com el procés de densificació de la sensibilitat. aquí via substància musical. RMC 280 Del seu affm. JAUME COMELLAS Oficial, de cambra, simfònica ... nacional om a eina instru mental, la cobla és una proposta moderna. Poc més de cent anys no són gaire cosa en la història de la música, i si tenim en compte això i el fet que el seu àmbit d'acció és geogràlïcament reduït, la seva repercussió no ha estat gens menyspreable. Molt al contrari. Pel que fa al seu entorn immediat, tots els grans noms de la creació catalana s'hi han interessat, i Ics poques oportunitats de projecció exterior de què ha disposat han obtingut una bona rebuda. I si la formació instrumental és modema. encara ho és més la seva voluntat simfònica. El pas dc Ics places als auditoris s'ha fet a mesura que s"han incorporat intèrprets de formació acadèmica homologable a la dels seus companys dc l'àmbit simfònic i que s'han polit les deficiències mecàn iques dels instruments per inc.;remcntar-ne la qualitat sonora. En pm·al·lel, la literatura especialitzada no ha parat dc créixer amb aportacions que aposten per formats estructurals innovadors i la recerca de noves tímbriques incorporant instruments aliens a la fo1mació regular. Malgrat la singularitat estètica que la cobla representa i les opinions que genera en l'àmbit musical al qual no afecten els apriorismes desinformats. l'ambició de difusió internacional és nul·la. Les f01·macions establertes no tenen temps (i sembla C que tampoc ganes) de posar-s"hi, mentre que Ics formacions que s'escapen de la rutina diumengera tampoc no sembla que estiguin per la feina. Ni les dc l'ñmbil públic (!"oficial de la Generalitat no ha disposat mai d'un projecte artístic en aquest sentit ni des de la institució que l'aixopluga ni des de la mateixa fonnació. i la Ciutat de Barcelona fa més del que se li presumeix, a una cobla municipal, però sense arribar a aquest punt). ni les dc !"àmbit privat, entre les quals destaquen la dc "Cambra de Catalunya·· (amb una ambició merament enregistradora) i la ··simfònica de Catalunya·· (nascuda amb una bonica intenció que encara ha de demostrar). En tot cas, totes dues es basen en un model dc plantilles no estable que, malgrat estar configurades per primers espases, després d'anys de provatures s"ha demostrat ineficaç i invàlid per obtenir el nivell d'cxcel· lència que un conjun t instrumental d'aquestes característiques ha de requerir. El moment fonnal i estètic dc les formacions actuals i l'intcri:s que suscita el conjunt instrumcntnl entre els creadors, sembla que suggereixi que, per fi, !"àmbit públic hi doni el cop de mà necessari per facilitar la difusió d"un fet cultural i artístic de primera magnitud que. estigmatitzat per diversos motius aliens al mateix fet estètic. necessita com aigua dc maig per trencar una baiTcra que sc li ha assignat dc forma antinatural. 13 61 El tenor català Josep Bros, Premi Federico Romero 2007 TANGENTS Elogi de la ràdio "C' I tenor català josep Bros, considerat un dels màLJxims exponents del repertori romàntic, ha estat guardonat amb el Premi Federico Romero 2007, en reconeixement a la "seva intensa dedicació i llarga trajectòria artística a la sarsuela". El premi l'atorga la Sociedad General de Autores y Editores (SGAE), amb la col·laboració dels hereus de Federico Romero. El jurat ha volgut destacar amb aquest premi Josep Bros, que porta més de vint anys cantant gènere líric, tot i que triomfa per tot el món amb el seu repertori operístic, que suma més de 40 títols, sobretot en repertori belcantista romàntic. Recentment també li han atorgat el Premi Líric Teatre Campoamor, en la primera edició, al millor cantant d'òpera. Nou premi per a Esteve Palet E cia el caer de la RMC z8o l jove compositor català Esteve Palet Mir (Banyoles, 1981) va obtenir el tercer premi (Premi Francisco Guerrero Martín, dotat amb 1.200 euros) del Premi Fundació Autor-CDMC Joves Compositors 2007. amb l'obra Ha noche, per a conjunt instrumental. Per la seva banda, Nu ria Núi'iez Hierro (Jerez de la Frontera, 1980) obtingué el primer premi (Premi Xavier Montsalvatge, dotat amb 6.000 euros), amb l'obra Sombras awles sobre lienzo rojo, per a ensemble, i Roberto López Correles (Villena. Alacant, 1974) obtingué el segon premi (Premi Ca1melo Alonso Bemaola, dotat amb 1.500 euros). amb l'obra La belleza de lo efímero, per a conjunt instrumental. També un quart guardó (menció honorífica juan Crisóstomo Arríaga), va ser per a Hermes Luaces Feito (Madrid, 1975) amb Música para ocho cuerdas Il. per a violí, violoncel i amplificació activa. Esteve Palet també va rebre darrerament el Premi dc Composició Musical per a Orquesh·a Joaquín Rodrigo, dels Premis Vil\a de Madrid 2007, per l'obra Eclipse. L' AEOS renova Junta Directiva L ' Associació Espanyola d'Orquestres Simfòniques (AEOS), entitat que agrupa vint-i-nou orquestres dc tot l'Estat espanyol, ha renovat recentment la seva Junta Directiva, formada per representants d'orquestres de Galicia, el País Basc, Astúries i Catalunya. Així, la junta Directiva de I'AEOS queda formada per Félix Palomero, president (gerent de .I'Orquesta Sinfónica de Galícia); Iñigo Alberdi, vicepresident (director general de I'Euskacliko Orkestra Sinfonikoa); Borja Pujol, secretari (Bilbao Orkestra Sinfonikoa); 1\ntoni Pallès, tresorer (Jove Orquestra Nacional de Catalunya) : Ana Mateo (Orquesta Sinfónica del Principado dc Asturias), i Patrick Alfaya (Orquestra Simfònica de Ba1·celona i Nacional de Catalunya). Alfaya era l'anterior president de l'AEOS des de l'any 2003. La XV Orquestrades de Catalunya reuní 140 joves intèrprets a 15a edició de les Orquestrades de Catalunya tingué lloc del 26 al 30 de desembre passat i reuní 140 joves músics procedents del japó, Tunísia, Dinamarca, el País Valencià i Catalunya. Sota la direcció del mestre Alfons Reverté i Casas (director assistent de I'OBC), els joves intèrprets van treballar conjuntament el repertori de música simfònica del concert final. Així, en el concert final, el 29 de desembre de 2007 a la basílica de Santa Maria del Mar de Barcelona, les diverses orquestres que hi va n participar van oferir primer una mostra de Ics peces més rellevants del seu país i després, conjuntament en formació de gran orquestra simfònica, Ell/ac dels cignes (suite) de Txaikovski I A. Pfortner i El violinista a la teulada (suite) jerry Bock I F. Rapley. L 14 62 p~JORDIMALUQUER I dia 26 de desembre, quan vaig sintonitzar a l' atzar Catalunya Música, sonaven clares, ú1times i evocadores les notes de la Sonata núm. 21, en Si bemoll major, 0.960 de Schubert. Cada nota percudia al món interior. Semblava una síntesi de les millors interpretacions sentides. La peça va acabar i el presentador va explica r que es tractava d ' un enregistrament del recital que Elisabeth Leonskaja havia fet el passat setembre a la Schubertíada de Vilabertran. Vaig quedar sorprès, perquè jo havia assistit a aquell recital i no n' havia quedat del tot convençut, malgrat que recordava que la D. 960 era la que m'havia agradat més de les tres sonates que va interpretar. Hi havia copsat lleus vaciJ.lacions, fragments resolts amb una certa duresa, abraonaments que em semb lava qu e no corresponien a Schubert, com si la intèrpret, acreditada beethoveniana, hi projectés l'ombra del mestre. l heus ací que amb el miracle de la ràdio m'arribava una interpretació essencial sense additaments. J és que un concert en directe, vulguis o no, si estàs a prop, hi ha alguns elements que poden actuar com a factors de distracció, com el fet d'escrutar el rostre i observar les mans de l' intèrpret. O bé rebre el so que el lloc concret que ocupes a la sala et dóna i que sovint pot ser diferent del d'un altre emplaçament. O sentir les respiracions i els petits sorolls dels que t'envolten. O contemplar l' arquitectura i decoració de la sala. I per la ràdio tot això desapareix i l'essencialitat arriba. Ho he comprovat altres vegades. Sortir de viatge amb automòbil i pescar, per exemple, l'emissió d'un ttio de Beethoven que t'entra per tots els costats, se t'infilh·a pel s porus, mentre un paisatge clarobscur desfila davant dels teus ulls, i la música et transfatma, és quasi inenarrable. No m'estranyaria que qualsevol dia ens ho prohibissin. E Musica Reservata de Barcelona, gira per Israel i Jordània ' octet vocal Musica Reservata de Barcelona oferí els passats dies 3, 4 i 6 de desembre de 2007 diversos recitals a jerusalem, Betlem i Amman, zona geogràfica que ja havia visitat l'any 2003. La gira va ser organitzada pel Consolat General d'Espanya a Jerusalem i per l'Institut Cervantes d'Amman. D'altra banda, aquest grup especialitzat en la interpretació de la polifonia religiosa del Renaixement - amb especial atenció al Segle d'Or espanyol- està preparant un nou disc, de pròxima aparició, i té previstes diverses col·laboracions amb prestigiosos directors anglesos, com ara Peter Phillips (The Tallis Scholars) i Bruno Turner (Pro Cantione Antiqua). IMPROMPTU Excessos L Nou disc de Jordi Masó de desembre es presentà al Centre l passat Cultural Blanquema, a Madtid, el darrer comE pacte enregistrat pel pianista català jordi Masó, ti14 tulat The Catalan Piano Album i editat per axos. El compacte inclou obres de Frederic Mompou, Ricard Viñes, Xavier Montsalvatge, Enric Granados, Manuel Blancafort, Isaac Albéniz i Robert Gerhard, entre d'altres, a tall de resum recopilatori de la música per a piano escrita a Catalunya al llarg del segle XX. L'acte fou presentat per Alfredo Araci! i Jordi Masó interpretà algunes obres contingudes en el CD. Estrena de Jaume Torrent E l passat 20 de desembre, al Teatre Principal de Valls, el guitarrista i compositor jaume Torrent estrenà la seva obra Concert per a flauta , guitarra i orquestra, amb l'Orquestra Filharmònica Concerto, sota la direcció de Horst Shom, i amb la col·laboració del nautista Anton Serra. El programa d'aquest concert estava integrat, a més, per: Aires gitanos (per a flauta i orquestra) de Pablo Sarasate, Concierto de Aranjuez (per a guitan·a i orquestra) i Concierto pastoral (per a flauta i orquestra) de Joaquín Rodrigo. 'L'oratori de l'àngel Tobies' al Vendrell es de la festa major de la vila i durant una sèrie de diumenges va tenir lloc a L'església parD roquial del Vendrell la interpretació de L'oratori de l'àngel Tobies, per a conjunt instrumental, soprano, cor, cor infanti l i narrador, original de la directora de l'escola de Música del Vendrell Cai·Iota Baldrís, autora també del text. L'obra és una sèrie d'impressions i vivències que la imatge que corona el campanar suscita a tots els vila tants, acolorides per l'expressivitat del seu contingut, tant musical com literari. L'obra fou diligida adientment per Montserrat Meneses. Cal destacar també en un dels números la intervenció dels grallers i els castellers del Vendrell, que aixecaren al presbiteri un airós pilar de cinc. No cal dir l'acollida favorable que tingué del públic que omplia l'església. per FRANCESC TAVERNA-BECH egurament, les festes de Nadal i Any Nou transmeten la idea de viure rodejats d'excessos de tot ordre. No és aquí el lloc per dilucidar si el sentit d'excedir-se lliga amb el sentiment de la religió o bé pot emparentar-se amb costums ancestra ls i pagans, o si el consumisme és quelcom que ha d 'associar-se a les celebracions. Amb tot, aquesta idea de l'excés em porta a refl exionar si l'ús i consum dc la música no està també subordinat per una actitud d,incontrol tant a escoltar-la, com a reproduir-la. Diguem també que l'excés de determinades cançons nadalenques, especialment la de l'Oh, arbre sant, Santa Nit i la dc Ics campanetes, de tant sentir-les per tot arreu susciten en la meva consciència musical una mena de rebuig, o fins i tot que tot el seu atractiu es converteix en una alannant manifestació de carrinclona sentimentalitat. .. Però anem al gra, cert és que en les festes de l'aristocràcia, la música no solament servia per ballar, sinó que també servia com a acompanyament dels banquets ... i així mateix per a distracció dels cortesans en les seves estones de lleure. Efectivament. la música és cultura i també diversió i, és clar, un signe indicatiu del nostre nivell de vida tant en el de benestar com en l'intel·lectual i en el grau de la nostra sensibilitat artística. Per aquesta causa és lícit que ella sigui la que ens acompa- nyi en les nostres activitats no solament socials, sinó també en les laborals. Amb tot, aquesta consideració ens porta a un ús de la música que no és l'apropiat, especialment quan la desmesura ens du a utiLitzar-la com un clement indispensable de la nostra vida. Diria que la música no s'ha de sentir, sinó q ue s'ha d 'escoltar. La qual cosa vol dir que la nostra oïda, quan veritablement escolta música, ha d'aplicar-hi tota l'atenció i no ha d'ésser compartida amb cap altra activitat, si de veritat volem disfrutar-ne i admirar-ne les seves qualitats. Dc no fer-ho així, el que ha imaginat el compositor i l'intèrpret quedarà arraconat i passarà per nosaltres sense transmetre'ns el missatge del seu creador; en tot cas es convertirà en un conjunt indiscriminat de sons que ens envolten sense cap mena de significat o, fins i tot, distraient-nos de l'ocupació que estiguem realitzant. Més amunt he esmentat el sentiment de carrincloneria que poden suscitar detetminades melodies, a les quals afegiria les citacions al beethovenia Für Elise i tants altres motius que ens veiem forçats a sentir en les esperes telefòniques, o bé en els avisos dels mòbils ... Tot es banalitza, trivialitza i àdhuc pot ofendre la sonorització que es fa d'aquests magnífics fragments musicals. Igualment, no entenc que els programes dedicats a la cuina, mentre el cuiner de tom ens explica la recepta d'un plat, hagin de fer sonar una musiqueta que solament contribueix a no centrar-se en l'escolta de les explicacions. Tampoc no comprenc que en determinades emissions esportives s'apliqui música de jazz que ni concorda amb ritme, ni contingut... i tampoc no s'entén la música de fons en certes emissions de programes eminentment geogràfics ... O bé la música ambiental que has d'escoltar, entre d'a ltres, en locals comercials, en notaries i consultoris mèd ics ... I no acaba aquí aquest exc6s, ja que el costum d'escoltar música a través d 'uns auriculars comporta que a causa d'un volum massa potent, condemnis el veí de viatge a suportar sense desitjar-ho un xiuxiueig molest en grau superlatiu i a la vegada que l'usuari d'aquests artilugis es destrossi el seu aparell auditiu per un impacte que l'organisme humà no pot admetTe i que no té altra conseqüència que la sordesa. D'alguna manera i per paradoxa, el silenci és la primera condició perquè la música pugui sonar; són imprescindibles. per tant, imatges i paraules per escoltar-la? S ~e 280 15 Cartell de gran qualitat a l'Auditori de Girona a millor programació i la més ambiciosa que ha tingut l'Auditori Palau de Congressos de Girona des d e la seva inaug uració, c l2006, serà la d'aquest primer semestre de l'any 2008, que comença amb una estt-ena de presti gi, la del d irector Lorin Maazel, i inc.:lou, a més, produccions pròpies, estrenes i tres master-classes a càrrec de Tomatito, Rinaldo Alessandrini i el Trio Guarneri. Tot plegat, una oferta àmplia i heterogènia en la qua l es pot trobar des de la música antiga al rock d'avantguarda. Sembla, doncs, que fora de les grans ciutats, com ara Barcelona, on l'oferta cultural en l'àmbit dc la música es pot pe1metre d'especialitzar-se. a les anomenades ~comarques" els programadors han de pensar a obrir el ventall de possibilitats per tal d'abastar totes les sensibilitats culturals que conviuen en el seu àmbit d'actuació. Solament se'ls ha de demanar que dotin aquesta diversificació d'un segell de qua litat que, pel que fa als artistes i e ls programes que ofereix l'Auditori de Girona, sembla estar a bastament previst. En la programació dc música c làssica, cal destacar la col·laborac ió amb la promotora lbercamera, g ràcies a la qual s'ha pogut completar un cartell d'un altíssim nivell que a més de l'esmentat Lorin Maazel inclou un total de sis propostes, com són les dc Zoltan Kocsis amb l'Orquestra Filharmònica Nacional d'Hongria ( 17 de febrer), la Passió segons sant Mateu (amb Deutschc Kammervi r tuosen i e l Cor de Ne ns d e Windsbach) e l 9 de març, e l Trio Guarneri i I'OrquestTa Filharmonia de Praga ZOLTAN KOCSIS (27 d'abril), el Quartet Casals ( 1 J de maig) i el recital de Rad u Lupu. un dels grans pianistes de la segona meitat del segle xx. A més del conveni amb lbercamera, l'Auditori ha proposat un recital del clavecinista italià Rinaldo Alessandrini (15 de febrer). així com dos concerts amb orquestres ja habituals a l'Auditori: l'Orquestra Simfònica de Barcelona i Nac ional de Catalunya (OBC) el 4 d'abtil, en el qual interpretarà, al costat d'obres de Pons i Moza rt, la Si111[011ia núm. 6, "Patètica" de Txaikovski; l'Orquestra de Cadaqués, que sota la d irecció dc Guennadi Rozhdcstvenski oferirà Cap de Quers (obra d'encàrrec) dc David del Pue rto i la interessant Sim[o11ia Clàssica de S. Prokófiev; i la temporada dc I'OrquestTa de Girona. que inclou també el recital i la gira que l'orquestra gironina té prevista amb l'espectacle simfònic Coser y cantar dels Antònia Font. De les moltes actuacions programades, ja fora dc l'àmbit de la música clàssica. i amb la voluntat d'a.,.ibar a tots els públics. destaca també la de l'actriu i cantant Jane Birkin ( 19 dc febrer), molt famosa als anys seixanta i setanta pel duet amb el seu home, Sergc Gainsbourg, fe t'aime... moi non plus. Un altre dels noms del cartell és el del brasiler Milton Nascimiento (30 d'abril). que farà un homena tge als cinquanta anys dc creació de la bossa n011a. Però la programació inclou també el millor namcnc amb la guitarra de Tomatito e l 28 de març. o e l jazz impecable de l' únic supervivent dc John Coltrane, el pianista McCoy Tyner. el 24 d'abri l. S'inclouen també les actuacions del percussionista hindú Trilok Gurtu i I'Arké String Quartet, amb el seu aclamat projecte Arkeology. i Fangaria, el grup d'Alaska i acho Canut, amb el seu particular pop. També cal remarcar la presentació oficial del Girona Jazz Project, una platafotma amb els elements més dinàmics de l'escena jazzística gironina i els concerts familiars. que complementen una ofet1a musical diversa i oberta a tots els públics. JOSEP JOFRÉ L ~e 280 16 64 ARS SUBTILIOR Patinades ... per XAVIER CHAVARRIA osta molt trobar una paraula adequada per defmir els comentaris que va generar el Palau de la Música Catalana pocs anys després de la seva inauguració. Aquest edifici que el temps ha consagrat com a obra d'art excepcional, venerada i ponderada universalment, considerada Patrimoni Mundial de la Humanitat, va ser objecte als anys vint d'una campanya ferotge de desprestigi que en proposava fins i tot l'enderrocament. Ce11ament, el noucentisme era l'antítesi de tot allò que, estèticament i ideo- lògica. representava el Palau, però sorprèn la virulència. l'acarnissament, la gratuïtat i la grolletia d'alguns comentaris. I encara sorprèn més la presumpta categoria intel·lectual dels personatges que lideraven aquesta desp ietada lapidació verbal contra el Palau: Pla, Foix, Gaziel, Soldevila, Brunet..., gent dc cultura, creadors de primer ord1·e, líders d'opinió ... Què els va dur a dir tantes atrocitats del Palau? Era una opinió sincera? Obeïa a algun interès? Calia carregar-se algú? Repassem-nc algunes "perles~: ~el local és horrible. indescriptiblement desgraciat", deia josep Pla. en el Quadern gris; ''Com és possible que el/o- C cal d'una de les poques coses que podem presentar [es refelia a l'Orfeó Català I sigui tan sinistre?" El periodista M<mucl Brunet es preguntava en un a rticle demolidor si el Palau era redim ible. Deia que, com a obra arquitectònica, "va néixer tarada i restarà tarada tota la t•ida; és redimible tot aquest frenesí de pedra i rajoleta? No creieu que el Palau de la Música -de qualsevol cosa en diem un palau- entra en la categoria de monuments que demanen l'enderroc? Mireu-se'/ bé! ¡\!fireuse'l per fora i per dins. En diuen Palau de la Quincalleria Catalana, i s'ho mereix." Qualificava la decoració d 'intolerab le i l'escenari d'abominable i aberrant: "No creiem que lli lwgi al món una cosa tan absurda, i com que s'lli fa bona música, hi assisteixrm estrangers, i això ens compromet molt.., Quina visió de futur. oi? Carles Soldevila recomanava escollir un molt bon concert perquè "només un bon programa us ajudarà a desfer la mala impressió que l'edifici produirà als l'OStres turistes. Tots els barcelonins són persuadits a hores d'ara que l'esmentat Palau és una desgràcia." Quina colla dï l·luminats! (Per cert, no us recorden <llguns opinadors dc lïreta actuals?) Com van poder arribar a espifiar-la tant? Se'ls creia, la gent'? Els ho hem de tenir en compte? En tot cas, és saludable (i higiènic!) fer memòria d'episodis com aquests. encara que sigui per desmitificar les veus públiques (les d'ahir i les d'avui); el temps. jutge vetitable, implacable i equànime, posa totes les coses al seu lloc. tant els edificis com les persones. Palau: per molts anys! PANORAMA • Olll Un "adieu" en plena maduresa El passat 3 de setembre de 2007 moria a París als 40 anys Toni Ramon, director de cor, pedagog, m úsic tenaç i competent que va guanyar-sc, a la capital francesa, el respecte i l'admiració del món musical francòfon. I per BERNAT VIVANCOS E n Toni ha estat un d'aquells personatges que, mig oblidats o poc presents a casa nostra. fan una sòlida i important trajectòria professional fora de les nostres fronteres, fins al punt de dirigir amb èxit un dels millors cors de veus blanques en l'àmbit intemacional, la prestigiosa Maí'h·ise de Radio France. Nascut a Sabadell, ingressà als deu anys a l'Escolania de Montserrat, on, sota la direcció del P. Ireneu Segarra, descobreix l'art del cant. Dc ben segur que aquests anys d'aprenentatge forjaren en el jove músic uns coneixements i experiència de gran qualitat, fet que l'acompanya rà tota la vida. Després d'una intensa activitat a Sabadell, on dirigí la secció juvenil de la coral Belles Arts i la coral Scherzo. es traslladà a França per continuar els seus estudis de nauta travessera. A Orléans creà la Mailt·ise del Conservatori, i, poc després, és nomenat director de la Maí'trise de Radio France (setembre de 1998), càrrec que va ocupar fins a l'actualitat i que el va portar a col· laborar amb músics de renom i obtenir els més grans elogis i el reconeixement del públic i de la crítica francesa. Aquests últims anys va voler donar un nou impuls a un projecte novell, pedagògicament molt suggestiu: crear, en un dels barris més desfavorables dc la banlieue francesa (Bondy), un centre de formació musical i coral dedicat a infants amb pocs recursos però amb bones capacitats musicals. L'escola funciona com una segona -no pas secundària- seu de la Maítrise. En definitiva, tota una fita de la qual en Toni només va poder assaborir la gestació, ja que es va posar en marxa una setmana després dc la eva mort. Recordo el Toni amb el seu somriure mig tímid, vergonyós, que conh·astava amb un caràcter exigent i molt esnicte en el terTeny professional. Intuïa en la seva personalitat un caràcter ferm. molt segur d'ell mateix, una ment amb idees molt clares, lúcides, també obetta. però, a saber escoltar. Durant els meus anys d'estada a París vaig tenir l'ocasió de tenir-hi una amistat creixent, que ben avial es va tmdu ir en projectes musicals fascinants. Vaig poder assistir a diversos assaigs de la Maí'h·ise an-an d'un enregistrament i concert d'obres meves, que, tot i Ja seva dificultat, cantaven a la perfecció. Director exigent, sabia gestionar el tracte amb els nois d'una manera ben peculiar: era molt sever i geniüt a l'hora de treballar. fet que contrastava amb l'afabilitat que transmetia als nens i noies dc la Maltrise, els quals li professaven un amor incondicional ple de complicitat. Aquesta amistat es va poder demostrar amb escreix durant l'enterrament celebrat a París el dia 1Odc setembre, a I'Église des Blancs Manteaux, església on ell i la Maitrise havien fet Ull bon grapat de cicles de concerts dc gran qualitat. Els francesos, cauts i sempre una mica narcisistes. s'ho pensen dues vegades abans de donar càrrecs d'importància a personatges de fora del país. i encara més del Sud. Amb en Toni va ser una excepció. Al més pur estil futbolístic. van saber ''caçar-lo" i fitxar-lo a temps després de veure el seu bon n-ebaiJ a Orléans. En Toni no els ha defraudat. Des d'aquí ens és difícil d'imaginar la importància del càrrec que ell ocupava: dirigir la Maïtrise de Radio France és un treball tan fascinan t com arriscat, amb molts projectes de vasta dificultat realitzats a temps rècord. En Toni sabia complir els requisits exigents de la ràdio veïna i, el que té més mèri t, ho sabia fer creant en els seus alumnes un gaudi pel cant i per la música que sempre recordaran. En Toni Ramon ens deixa als 40 anys, a causa d'una malaltia cancerosa. en plena maduresa i amb una envejable i reconeguda trajectòria internacional, malgrat ser poc conegut a casa nostTa. Dilluns 17 de setemb1-e Sabadell recordava el jove músic i deia adéu al seu fill il·lustre. Aquest sempre sever i trist adieu no deixa de ser un dolç au revoir al seu record, a la seva feina ben feta. que. amb discreció i tenacitat va assolir exceHència internacional. Au revoir. Toni. .. ~C 280 CONCURS "Coneguem el Palau" Què és o a qui n element correspon aquesta imatge? Cal que les respostes siguin tTameses pel mitjà clcgit -con·eu ordinari, correu electTÒnic o fax- a la Redacció de la "Revista Musical Catalana", abans del dia 25 del mes a què correspongui el número de cada revista. El premi corresponent a aquest mes de febrer de 2008 consistirà en 2 localitats per al concert inaugural del cicle Cobla, Cor i Dansa al Palau que sc celebrarà el dia I de març a Ics 7 de la tarda, amb l'actuació de la Cobla Sant Jordi-Ciutat de Barcelona dirigida per Francesc Cassú. El programa està integrat per obres de Manel Saden·a Puigfcrrer, Joan Lluís Moralcda, Fèlix Martínez Comín. Agustí Borgunyó i Rafael Ferrer. 17 65 PANORAMA HO HAN DIT, HO HAN ESCRIT n reguitzell d'entrevistes ens ofereixen un ventall d'opinions d'un interès notable. La commemoració del desè aniversari del QUARTET CASALS obre el foc amb opinions molt interessants a redós del mateix fet aniversari i del que significa en el nostre ambient cambrístic. Després una fulgurant opinió sobre el concepte "concert". seguit d'una curta però significativa ullada a Ja importància DE LES NOVES TECNOLOGIES EN LA DIFUSIÓ DE LA MÚSICA. L'elogi d'una òpera catalana deixa pas a una inesperable reflexió sobre EL NU FEMENÍ DAMUNT L'ESCENARI OPERÍSTIC. DES DE NORUEGA un gran pianista remarca Ics EXCEL·LÈNCIES DE L'OBRA DE MOM POU i també un cri teri lúcid sobre El PAPER DEL DIRECTOR EN LES OBRES CONCERTÍSTIQUES. Fi nalment CALIXTO BIEITO, EL DISCUTIT DRAMATURG, també operístic, arriba a conclusions almenys curioses sobre el moment DE LA SEVA RELACIÓ U PERSONAL AMB L'AUDIÈNCIA. RMC .280 un «Para cuarteto de jóvenes en un país sin tradición no esta nad a mal. [comp lir 10 anys d 'existència 1. En relación con los cuartetos veteranos que existen por Europa. no es gran cosa. Algún colega nos ha dicho con ironía: "SÓLO DIEZ AÑOS Y VA LO CELEBRAtS" [ ... 1. Un cuarteto persigue una meta común, aunque cada miembro lo haga con su propia preparación y personalidad. I !asta las diferencias de ni vel pucden ser sugcstivas. pues incitan a los miembros a superarse. Pero si de entrada NO HAY AFINIDAD, DIFÍCILMENTE FUNCIONARA EL GRUPO r...J.>> Quartet Casals. Marino Rodríguez, "La Vanguardia", 3 de desembre de 2007. «Aparte de A rri aga, hemos tocado algunos contemporancos como David del Puerto. jesús Rueda o Jordi Cervelló. Al NO HABER MUCHA TRADICIÓN CAMERÍSTICA EN LA HISTORIA DE LA MÚSICA ESPAÑOLA, es comprensible que tampoco los compositores escribieran para esta formación. o hay un cuarteto de Falla. ni de Granados. ni de Albéniz.» Quar tet Casals. )uan A ntonio Llorente, ''Abc", I de desembre de 2007. 18 66 «HAY QUE CAMBIAR El CONCEPTO DEL CONCIERTO... ¡Si es que estamos haciendo lo mismo que hace 300 años! [ ... ]es demasiado artificial. una camisa almidonada impide al músico pasarselo bien. iHAY QUE QUITAR El ALMIDÓN DEL CONCIERTO, POR FAVOR!» Angel Gii-Ordóñez. Yolanda Monge. "El País·•, 7 de desembre de 2007. «EL MARKETING ÉS ELSO% EN EL MÓN MUSICAL, per això van sorgir els triomfe! s. l ntern et ha donat molta lliber tat perquè tothom pugui accedir a allò que fas. Però SÓN ELS MITJANS DE COMUNICACIÓ CONVENCIONALS ELS QUE MANEN. LES DESCÀRREGUES DE MÒBIL SÓN EL FUTUR MÉS QUE INTERNET. La gent pagarà una quota fixa al mes i tindrà 20 o 50 temes per escollir. La telefonia mòbil ens facilitarà accedir a la gent. EL CEDÉ DESAPAREIX IGUAL QUE LA DISCOGRÀFICA i el distribuïdor i teni r penjada una cançó a la xarxa reportarà beneficis dc per vida.» jordi Rubau. Moisés de Pablo, " D iari de Girona··. 16 de desembre de 2007. «Ademas, volver a TRABAJAR CON ANTONI ROS MARBÀ - que fue discípulo de Eduard Toldràfu e una cxperi cncia fan tastica. EN ESE PROYECTO [ENREGISTRAMENT D'EL GIRAVOLT DE MAIG], estuvo la hija del compositor, quien nos ayudó muchísimo a la hora de entender el estilo del padre. ES UNA ÓPERA, que mas alia de la recuperación que se ha hecho en disco, MERECE LA PENA DAR A CONOCER. 1. .. ] Con tanta acti vidacl quiza pod ríamos PROMOVER UNA ASOCIACIÓN DE CANTANTES LÍRICOS para protcgcr nuestros derechos laborales, porque hay una gran cantera de jóvenes y buenos cantantes. y NO TODOS TIENEN LA OPORTUNIDAD DE CANTAR PORQUE HAY MUCHA COMPETITIVIDAD. Con esto sc podría conseguir que hubiera un cu po mínimo de can tantes españoles en los teatros españoles.» Stefano Palatchi. Mercedes Conde Pons. "Ópera Actual", desembre de 2007. «NO TENGO PUDOR SOBRE EL ESCENARIO. No es algo que rn e dé miedo. Pero tiene que tener sentido, belleza, un punto de magia, muchas cosas. EL DESNUDO PORQUE SÍ, NO ME SALDRÍA, ME SENTIRÍA MAL D e toda s mancras. el teatro siempre ha sido el reflejo de la sociedad. En la sociedad en la que vivimos hay de todo. O SON GRABACIONES EN VIVO, tipo años 40 o 50, que son fantasticas porque ESAHÍDONDEREALMENTE ESCUCHAS A UN CANTANTE; DE5PUÉS TODO LO DEMAS ES ESO, UN CORTA Y PEGA, BAJA, ESTIRA... Nos vern os den tro de tres meses y haccmos el D o natural.» Angeles Blancas. Susana Cavi ña, ''Ópera Actual", desembre de 2007. «MOM POU PARA MÍ ES UN COMPOSITOR ESPECIAL Tiene, dc algú n modo, las mismas cualidades que hemos citado antes al hablar de C ri eg. HAY AlGO EN SUS COLORES QUE ME RESULTA INTRIGANTE. MUY ATRAYENTE. En los colores y en las annonías. ES PROFUNDO, EN Ml OPINIÓN. No es sólo una música bonita y agradable, llega mas alia, al menos en algunas obras. [ ...] En el caso de LOS DIRECTORES SÍ QUE LES PIDO UNA PERSONALIDAD que de verdad te apoye. No me gusta esta sensación de QUE ME ESTAN SIMPLEMENTE SIGUIEN00. Para mí es irnportantc QUE EL DlRECTOR SEA FUERTE DE VERDAD.» Lei f O ve And snes. Ana Ma teo. "Scherzo''. D esembre de 2007. << o me gusta nada QUE ME PITEN Al SAUR A SALUDAR y tengo la csperanza de que no pase con Elh ofandés erran- te. En cualquier caso, CADA VEZ LAS BRONCAS SON MENOS INTENSAS. Lo que signilïca que me estoy haciendo mayor O QUE LA GENTE SE ESTA ACOSTUMBRANDO A MÍ.» Calixto Bieito. Lourdcs Morgades, "El País", 2 de gener dc 2008. 1 PANORAMA A PROPÒSIT DE ... El bon moment del compositor RamonH umet En pocs mesos, RaJ.non I-Ium et ha vis t les seves obres estrenades, enregistrades, programades i pr emiades en diverses ocasions. Circumstàncies que, juntament amb l'encàrrec de dues composicions en què ja treballa, el situen en un dels millors moments de la seva carrera. per ALBERT TORRENS -El passat mes de novembre, la seva obra Escenes d'ocells rebia el Premi Reina Sofía de composició musical. Una obt·a, però, que ja havia estat distingida amb anterioritat... -Si, també va guanyar el primer premi Olivier Mess iaen de l'Orquestra Simfònica de Montréal, que és qui la va estrenar i qui l'enregistrarà pròximament. Per a mi, el fet que l'obra hagi passat per diversos jurats la reforça, perquè són dos grups d'experts de primera totalment independents, que no tenen res a veure. -A més de l'estrena de l'obra, el Premi Olivier Messiaen li ha comportat un nou encàrrec que també s'afegeix a altres projectes previs... -Sí, a Montréal m'han encan-egat una alh·a obra per a orquestra simfònica que ja està programada pel pròxim mes d'octubre. Hi estic treballant, tot i que també preparo un ballet de cambra per al Festival d'Òpera de Butxaca i Noves Creacions del 2009 -un homenatge a lacoreògrafa Marta Graham- i acabo d'enllestir j ardí d'haikus, un sextet encarregat pel Centro para la Difusión de la Música Contemporanea, que estrenaran el mes que ve a Mad rid els trios Arbós i Neopercusión. -En què es diferencia l'escriptura orquestral de la cambrístiea? -L'orquestra simfònica té Ja gran (orma, el fet que hi hagi tants instruments i tants músics. Per tant, has de fer que LA CONVERSA AMB RAMON HUMET DE SEGUIDA ENS AB OCA A PROFUNDES REFLEXIONS SOBRE EL FET MUSICAL QUE NO ALLARGUEM, O CONSCI ENTS QUE PODREM PLASMAR-LES EN AQUESTES LÍ lES, PERÒ QUE E S DO E A ENTENDRE UN CRITICISME SA DEL COMPOSI TOR ENVERS LA SOCIETAT DEL CONSUM I DE LA IMMEDIATESA. " PENSO QUE L'AHT ÉS TOT EL CONTRAIU, ÉS EL PRODUCTE D'UNA R !);FLEXIÓ MOLT ATENTA", ENS DIU. RECLAMA LA LLrBl~RTAT DE L'ARTISTA I ES MOSTRA JL-LUSIONAT DAVANT DELS NOUS REPT.~J;S QUE SE LI PLANTEGEN, SABEDOH QUE L'ETAPA QUE ARA Tl\AVESSA ÉS FRUIT D'UN ESFORÇ QUE VE DE LLUNY. la música respiri, que tingui una mica de temps perquè ella mateixa s'expandeixi. Curiosament, aquesta que estic preparant és la tercera obra que escric per a orquestra simfònica, que és una cosa que sempre havia vist com una utopia. El quartet de corda és l'extrem oposat a això, és un treball com de miniatura. També pots fer gran forma, és clar, però és un treball més minuciós. A mi m'agrada tot, des del piano sol fins a l'orquestra simfònica. -Pot aplicar en aquests instruments els principis de la música electrònica que tant li interessa? -Sempre m'ha interessat el tema del so des del punt de vista fís ic, i el meu pas per la Fundació Phonos -gràcies a una beca en acabar els estud is d'enginyeria- em va pe1metre fer la meva primera obra electTònica. Jo concebo la música elech·ònica com una extensió de la instrumental, no com una cosa a part. De fet, en el meu catàleg no tinc cap obra per a electrònica sola. -El passat mes de desembre es va presentar el seu primer disc monogràfic. Quines obres conté? -Es titula Escenes del bosc, com la meva sèrie pianística, que és l'obra més important d'aquests últims anys, a partir de la qual surten tots els materials amb els quals desenvolupo l'obra per a orquestra. El disc també inclou més coses i hi participen Ja pianista Sílvia Vidal, la cantant Teresa Garrigosa i l'ensemble francès Prox:irna Centauri. La iniciativa ha estat del Festival 4x4. un cicle que programa conce1is i emegistraments monogràfics de compositors catalans. -Quina és la seva font d' inspiració principal? -Ju~ ant pel catàleg, però sense plantejar-m'ho expressament, veig aposteriori que en la meva música sempre apareix la natura. Per a mi és important relacionar-la amb una espiritualitat que hem perdut en la societat actual i amb la qual crec que la natura ens ajuda a retrobar-nos. ~e z8o 19 67 Sanchez Verdú a Barcelona CCMIOSITORSABARCELONA. Grup Instrumental Barcelona 216. Marcel Peres, muetzí. Dir.: José Maria Sanchez Verdú. l 'AUDITORI (SALA ORIOL MARTORELL). 21 DE DESEMBRE DE 2007. per Mercedes Conde Pons esulta difícil sospesar si la confluència dc la data d'aquest concert amb la prox im itat de Ics festes nudalenq ues va ser la causa principal del reduït públic que es va aplegar al voltant del concert amb obres del compositor d'Algesires José María Sanchcz Verdú -Premi Nacional de Música l'any 2003- i la taula rodona -prèvia al concert- que girava entorn del tema "Compondre avui". El concert ofert pel grup ins- R trumemal Barcelona 216 amb obres de José María Sanchez Verdú -diJigil i presentat pel mateix compositor- va aplegar quatre o bres de diverses ca racterístiques expressives i estilístiques, d'interpretació i cohesió expressiva impecables, gràc.:ies altreball conscient del grup durant una intensa setmana de feina. Machaut-Architekturen pren com a base la missa dc Nótre Dame de G uillaume dc Machaul (segle XlV) sobre la qual Sanchcz OBCine TEMPORADA OSC. Dir.: Virgínia Martínez. P. Doyle, B. Herrmann, ~e 280 J. Navarrete, J. Williams. l 'AUDITORI. U DE DESEMBRE DE 2007. per Josep Barcons ------------------------- i ha mús iques que han passa t a fo rmar pa rt de l' inconscien t col·lecti u amb una celeritat in imaginable. Molt més que Ics obres mestres de cada període de la història de la música. els temes dc La guer H ra de les galàxies. Superman, E. T. o Encontres a la tercera fase poden ser taraHejats per gairebé tothom. Potser per això, q uan s'escai- ten s'activa un mecanisme que du a la felicita t de l reconeixement immedia t, tot generant-se així - si se'ns permet l'expressióun úbon rotllo" poques vegades igualat en un altre tipus d'audicions. Això és el que va passar a L'Auditori -ple a vessar- el passat I I de desembre: en acabar el concert, les rialles omplien els rostres i es respirava una mena de felici tat compartida per tot- Follets, nimfes i sers petits 4X4. Escenes del bosc. Monogràfic Ramon Humef. SOvia Vidal, piano. Horacio Curti, shakuhachi. SALA BECKETI. 18 DE DESEMBRE DE 2007. per J. B. na clariana de bosc amb una ni mfa que sembra confett i, repassa contorns d'arbres i té cura d' un gnom i d'un follet flautista. I un piano q ue parla d'ocells (i que bé que en parla!), que fa bufar el vent, i que dibuixa la pluja i els colors de l'arc dc Sant Marti. La música de Ramon Humct s'ambientava així segons la proposta de la directora d'escena U Raquel Tomàs. En els tres quaderns d'Escenes del bosc (estilísticament molt homogenis), Ramon Humet se serveix del piano per o bservar el detall de les coses. Com si fes un zoom extraordinari, descobreix les petites osciHacions. el moure' s constant, el bategar etern d'allò que recrea: articulacions ràpides i precises, puntillisme sonor, gracilitat del gest, ingravidesa de les Verd ú elabora un pulcre i pu ntillista treball estructural d'aproximació a l'essència de l'obra antiga. Els tres breus interludis de l'òpera Aura -en la qual treballa actualment el compositorvan mostrar la riquesa sonora de la flauta de Paezold i la Oau ta travessera com a personificació de dos éssers animats, generant una aura inq uietant. Giorno dopo giorno aplega tres obres inspi rades en poemes d'Eugenio Montale i Salvatore Quasimodo. De caràcter simbolista, també les peces musicals evoquen -en la recerca de noves sonoritats- un nou espai d'interpretació. d'on sorgeix, per exemple, el murmuri aspirat dels mateixos músics. De la contenció a l'explosió, /?osa 2 ~ .!!!o ~--·· de alquímia reivindica a viva veu una més àmplia repercussió, donada l'espectacularitat i exultant sensualitat sonora de la partitura. L'obra evoca -en la veu commovedora del muetzí Marcel Peres-l'exili a causa del règim siri à en un poema d'Adonis. hom. El programa estava integrat, bàsicament, per obres del degà dels compositors dc música per a cinema: John Williams. Sota l'efectiva batuta dc la jove directora Virgínia Martínez, I'OBC va recórrer algunes de les peces més cèlebres del compositor novaiorquès. Òbviament, no va falta r-hi ca p de les bandes sono res esmentades més am unt, però s'hi van afegir també el vita lisme de Parc /urassic i el fenomen de I'Enriquet Terrissaire (que és com podria traduir·se el nom del popular aprenent dc mag ideat per J. K. Rowling). A part de les partitures de Williams, que són un veritable manual d'orquestració i un catàleg inesgotable de recu rsos. I'O BC va interpretar la música que Patrick Doyle va escriure per al Frankenstein del seu amic Kenneth Branagh, tres de les peccs que Bemard Herrmann (habitual col·laborador del suspens de Hitchcock) va compondre per al Farenheit 45 1 de Tru ffaut, i la música que l'aragonès Javier Navarrete va posa r a Ics aventures d'Ellaberinfo del fauna dc Guillermo del Toro. Molt lloa bles el treba ll dels metal ls, el so exquisit de les flautes, la finor del concertino i el sempre dificil paper de les trompes, encarregades tant de la bel·ligerància del pavelló amunt, com de posar la llàgrima als moments més emoti us de la pel·lícula. ràfegues, insistència de ls mordents... Sílvia Vidal sc sentia seus cadascun dels racons d'aquest petit món de coses, estructurant els plans sonors amb una claredat absoluta i vestint-los de notes amb refinada elegància i destresa encertada. Com a contraposició d'aquest món de paisatges minúscu ls. de retrats de miniatura i percepció afinada, l'evocació que emanava el shakuhachi d'Horacio Curti. En comptes dc l'entotsolament en el detall, sobrevenia l'envolament místic (cap a allò amagat, si fem cas dc l'etimologia). Cap als altres terrenys. Per a això serveix -al Japó zenaquest ins trument de licat dc bambú, prolongació de la respiració q ue porta a med itar aquell qui el toca. Si tradicionalment incita al viatge cap endins, en les partitures d'Humet invitava a aixecar el vol, com les grues tantes vegades esmentades en els contes taoistes. Els paisatges que es podien divisar a vista d'ocell, q uedaven a la mercè de l'a rt encisador i serè d ' Ho racio Curti: contemplacio ns celes tes, cnnu volament s boirosos, llacun es llunyanes, violència de cops d'aire ... , tot condensat en el glissando d'harmònics final que - per art de màgia- s'enduia alhora els alès de la peça i del públic cap a regions somiades d'aire fred i cristaJ.Ií. Esplèndida 'Cenerentola' vocal en regressió al conte dc l'aportació dc joan Font i del figurinista joan Gu illén, aq uest criteri - per a m i erroni- difícilmen t no podia ser ben accepta t. com ho confirm a la sa ti sfacció generalitzada que va ma nifestar el pú blic. I cm refermo en la meva posició perq uè és evident q ue la versió acusa un percepti ble fregadís en n-c Ics intencions de l'autor i Ics del dramaturg. Deixem-ho aquí, perquè al marge d'aquesta dimensió hi va haver q uelcom molt més important: una interpretació absolutament memo rable de to t l'equ ip vocal enca pçalat per una Joyce DiDo nato ex traordinària. Crista ll en la veu, finor i exquisidesa dc línia dc ca nt, vivència acto ra! exacta; to ies les facetes que corresponen a l'assum pció del seu personatge van ser servides amb tota exceJ.Iència per aquesta cantant. )uan Diego Flórez va ser el tenor esplèndid que feia pocs dies havíem gaudit en recital, en un paper de protagonisme una mica a l'ombra del de la seva oponent. 1 o sabríem dir-ne la causa. però el cantant peruà ens convenç més en recital que damunt d'escena. En un repartiment dc gran nivell, hom destacada també el molt viscut Dandini de David Menéndez en el repte de més pes que li coneixem. Pa trick Su mmers, un nom no u en aquesta línia que és d'agra ir de renovació de l'apartat direcció musical, va oferir una cond ucció precisa, d ' una explícita identificació estilística. Que és el q ue cal exigir per damun t dc tot en una ob ra d'aquestes carac terístiq ues. bres, ja q ue la secció masculina va q ueda r red uïda a deu represen tants per la coincidència, precisament, amb la producció de La Ce11erentola. Sentir el cor d'un teatre d 'òpera en un re perto ri que no li és habitual sempre és un exercici int eressa nt, tant per a l' inst rument en si com per a aquell qu i l'escolta. En aquesta ocasió, Ics veus liccístiq ucs van fer els possibles per all iberar-se del timbre operístic amb què solen treballar. tot i que la subtilesa de l'acompanyament pianístic respecte de l'orquestra -per cert. exceJ.Ieot i maratonia na Ja tasca d'Stanislav Angelov- i l'intim isme de l'ento rn del Foyer fossi n dificultats afegides a aquesta comesa. En tot cas, la nota festi va del concert va es tar pro piciada, més enllà de la interpretació, pel contingu t d' un programa extrovcrti t de per si, un Rossini no opclÍstic però que expressa en la mateixa proporció a què ens té acostumats el seu caràcter alegre i fins i tot, en ocasions, bromista. LA CENERENTOLA de Gioacchino Rossini. Joyce DiDonato. Juan Diego Flórez. Bruno de Simone. David Menéndez. Si món Orfila.ltxaro Mentxaka. Cristina Obregón. Dir. escènica: Joan Font. Dir. musical. Patrick Summers. Coproducció Gran Teatre del Liceu, Welsh National Opera, Houston Grand Opera, Grand Théatre de Ginebra. LICEU. 23 DE DESEMBRE DE 2008. per J . Comellas eus ací q ue el meu amic joan Font, ànima de Comed iants. ha fet un muntatge de La Ceneremola blillantíssim, però manifestament allunyat del que exposava en la prèvia en el número de desembre passat. Recordem que deia que ··En Rossini el conte es co/1- H Perteix gairebé en un melodrama amb final feliç, en què el compositor va destil·lar-ne els components més humans i en 1'0 defugir els fantàstics. /... /El compositor humanitza la història [. .. ] i a manipular els aspectes perifèrics de l'argumem tot potenciant-ne la credibilitat de base realista." Doncs bé, el c riteri del d ramaturg aq uí s'ha inclinat en senti t totalment contrari, explotant, si cal dc manera forçada, totes Ics escletxes q ue permetien porta r a una regressió vers el sentit dc conte més convencional. El lema és complex i hom no s'a- JOYCE OIOONATO trcviria a arribar a concl usions definitives. Tothom té el seu imagi nmi propi d'aquesta faula, centrada precisament en el fet intrínsec de conte. Fins a quin punt per a l'espectado r comú resulta més gra t aquest criteri que no el que emana de manera clara dels design is de l'au tor és quelcom inescrutable. Per a ixò, q ue al marge d' una anàlisi intcl·lectual ~e 280 L'altre Rossini EN OCASIÓ DE LA CENERENTOI.A. Cor del Gran Teatre del Liceu. Raquel Lucena, soprano. Marianna Piuolato, meuosoprano, Gabriel Diap, barrton. Catherine Ordronneau i Stanislav Angelov, piano. Jaume Sanchis, clarinet. Rossini. LICEU (FOYER).l9 DE DESEMBRE DE 2007. per Albert Torrens --------------------------- i ha composito rs als qua ls el pes dc la hi stòria ha cncasell:1t de ta l manera en un repertori o en un gènere q ue sem bla q ue. de ret, no hagin crea t res fo ra d'aq uell àmbit. És el que passa, per exemple, am b el l3ach de les obres seglars, el Viva ldi de l'escrip tura voca l o el Rossini no operístic. Així, la sessió programada al Foyer del Liceu "En ocasió dc ... La Cenerentola" va permetre redescobrir el que per a alguns és H "l'altre Rossinin, el del repertori coral i cambrís tic. El concert va començar amb una Introducció, tema i variacions per a clarinet i piano i va acabar amb l'actuació de la mezzosoprano Marianna Pizzolato, que va oferir una notabilíssima versió de la deliciosa cantata Giova1ma d'A rco. L'autèntic protagonista del concert. però, aquell q ue va passar més minuts dalt de l'escenari, va ser el Cor del Liceu -o, més ben dit, una selecció dels seus mem- 21 69 Nadal amb Arteta i Carreras PALAU 100. Josep Carreras, tenor. Ainhoa Arteta. soprano. Orques· Ira Simfònica del Vallès. Cor Jove de l'Orfeó Català. Dir.: David Gimé· nez Carreras. Strauss, Schubert, Lehar, Mascagni, Franck, Davis, Ber· lin, Alvarez, Adams, tradicionals. PALAU DE LA MÚSICA. 21 DE DESEMBRE DE 2007. per Lluís Trullen n Palau que presentava un ple absolut esperava la nova presència sobre I'escenari dc dues veus emblemàtiques, com són les dc josep Carreras i Ainhoa Arieta, ducs veus que acompanyades per l'Orquestra Simfònica del Vallès. el Cor jove dc l'Orfeó Català i tots sota la direcció de David Giméncz Can·cras. van oferir un concert dc Nadal excepcional en tots els sentits: programació, interpretació i una sintonia amb un U públic que va acabar rendint-se a l'allau de musicalitat i qualitat interpretativa que aquestes ducs veus van mosrrar-nos en el dccurs d'una nit molt especial. Sis obres cantades fora de programa, fans incondicionals del tenor q uc no dubtaven a apropar-se allïnal del concert fins als peus de l'escena ri per oferir regals de tola mena al tenor, lliurament absolut per una Ainhoa Arteta vocalment prodigiosa i desbordant dc simpatia, un programa elaborat Una veu que enamora CIClE MAS I MAS. lnés Moraleda, mezzosoprano. Josep Surinyac, piano. Cançons d'autors diversos. AUDITORI MAS I MAS. 4 DE GENER DE 2008. per Xavier Chavarria RMC 280 a Fundació Mas i Mas ha engegat un cicle de concerts dc petit format, revolucionari. origi nal, innovador i molt variut qu<mt a progra mació, que proposa un recital de música dc cumbra de mitja hora de durada, amb tres passis cada dia de dilluns a diumenge i per un preu mòdic. Aquests recitals es fan a la sala. minúscula però acollidora, que la Fundació Mas i Mas té al carrer dc Marià Cubí, 199, de L Barcelona, i que certament propicia un ambient íntim i distès, un contacte intens amb la música, un frec a frec entre intèrpret i públic que converteix l'actuació en tota una experiència. És realment un nou concepte dc conCCJi, una manera diferent d'escoltar la música, i de viure-la amb una intensitat inusual. I si l'intèrpret en qüestió es belluga bé en la distància curta. millor que millor. Aquest és el cas d' lnés Moraleda, que en Aposta valenta de qualitat ORQUESTRA JUUÀ CARBONElL TERRES DE UEIDA. Chantal Botanch, Marta Infante, Salvador Parrón, solistes. Carles Canut, narrador. Elena Castellar, pitonissa. Dir.: Alfons Reverté. Honegger: 8 rei David. AUDITORI E. GRANADOS DE LLEIDA. 22 DE DESEMBRE DE 2007. per X. Ch. n dates com aquestes. farcides dc repertoris fressats. amb valsos, nadales i Messies 11 dojo, s'agraeix que algú proposi programes alternatius, originals i dc qualitat. L'OSJCTL ha deixat ben clara la seva vocació i valentia celebrant el Nadal amb una interessant proposta concertística, El rei David d'Arthur 1-lonegger, un salm simfònic per 11 solistes. cor. narrador. una actriu. i un conjunt de E 22 70 cambra ben peculiar: la versió original, de l'any 192 1, requereix sis fustes. quatre metalls, violoncel i contrabaix, percussió. pi!mo i hannònium. El rei Da11id és una obra d'una bellesa essencial, austera i sense concessions, de llenguatge concentrat i dens, en què per sobre delmclodismc prevalen les atmosferes suggcrents. els ambients evocadors. aconseguits amb una instrumentació refinada, subtil i molt exi- segons uns criteris meticulosos que combinava des de nadales cantades per un Cor jove que va mostrar un lliurament absolut, lïns a celebèrrimes melodies de Schubert, de Mascagni (inoblidable I'Ave Maria sobre l'inlermezzo de la Cavalleria rusticana cantat per Ainhoa Arteta), els aires vienesos de Lehar i )ohann Strauss, Ics melodies de Toldrà, el ja cclcbènim T'estimo de Grieg que Carrcras va immortalitzar en el concert del seu retorn als escenaris o la Santa Nit per cloure, ja prop de les dotze dc la nit, aq uest concert de Nadal. Carreras va mostrar una veu cuidada, d'una difusió brillant, amb una musicalitat radiant, amb una qualitat extraordinària i amb aquella claredat en el centre vocal (Romanç de Santa Llúcia) i en els aguts (Cantíque de Noel) que denotaven una total plenitud en l'estat de forma i una saviesa a l'hora d'escollir l'exigent repertori del concert idoni per potenciar al màxim les qualitats que sempre ha mostrat. La sintonia de Carrcras amb el públic va ser absoluta i la compenetració amb el cor i l'orquestra dirigida pel seu nebot, idènticament plena. I si el tenor va mostrar-se superb, Arteta va evidenciar igualment una plenitud vocal rad iant. Canta nt amb un permanent somriure dibuixat al rostre, elegantíssima, momant una sensibilitat extrema a I'A11e Maria de Mascagni i una frescor en Ja música inequívocament vienesa de Meine Lippen sie küssen so heiss. Arteta va arrencar un seguit de bravos dan·ere les seves intervencions. aquest recital va ratificar el seu exccl·lent estat de forma i es va mostrar com una intèrpret de cap a peus. Gràcies a l'absolut domini tècnic que li assegura una afinació impecable, lnés Moraleda juga a plaer amb la seva veu, clàstica i acolorida, però també sap seduir l'espectador amb un cant càlid i camós, dc registres infinits i convincents. Moralcda va aprolïtar el recolliment dc l'espai per hipnotitzar els assistents amb un cant suau, dolç, seductor: canta amb els ulls, amb tot el cos, es fï. cu a fons i dc ple en cada personatge, es transforma en cada cançó per curta que sigui. i la interpreta com si fos una actriu. Acompanyada amb elegància. delicadesa i contenció per josep Sutinyac, va cantar Brahms. Mozart, Ravel, Ginastera. tres cançons brevíssimes però fascinants dc Hans Eisler, una delícia nadalenca de Josep Vila (La nit de Reis), i un Cant dels ocells d'esgarrifança, i en totes les peces va anar molt més enllà de la música, amb una ductilitat i convicció sorprenents. També va saber adequar a la perfecció l'amplitud de la seva veu a l'espai de la sala, de sostre baix, per tal que no sonés saturada en cap moment. I tant hi fa, si és mezzo o és soprano (l'etema discussió dels que la seguim ja fa temps): [nés Moraleda és una intèrpret de cap a peus, amb una veu sòlida i bonica, i molta música a dins. Té tot el que cal per anibar molt lluny, i tastar-la de ben a prop, gràcies a aquest f01mat dc concert, ha estat tot un plaer. gent per als intèrprets. que han d'actuar constantment com autèntics solistes. I els músics de Ja julià Carbonell la van brodar: el treball del vent-fusta i del metall va ser impecable, precís rítmicament, equilibrat i amatent a les veus. Destacadís.>im també el paper dels tres solistes vocals: la soprano Chantal Botanch i la me=zo Marta Infante van exhibir maduresa i 11mplitud dinàm ica en Ics seves bellíssimes veus, mentre que cltcnor Salvador Panón es va mostrar molt implicat, enèrgic i altament dramàtic; l'actor Cades Canut va ser un narrador convi ncent tot i l'excessiva dependència del director en Ics seves intervencions. Honegger atorga un paper essencial al cor. que malgrat el caràcter cambrístic de l'orques- tració ha de sonar poderós i dramàtic en diversos passatges de l'obra. El Cor de Cambra de l'Auditori E. Granados, que dirigeix Xavier Puig. va tenir una actuació molt meritòria en tots els aspectes malgrat certa feblesa de so en moments específics a causa de la manca d'efectius (eren una trentena llarga): en canvi, en els números més delicats, el cor va lluir un equilibri tímb ric exquisit, bellesa en les veus (especialment en contralts) i una gran seguretat en l'afinació. La resposta dels músics a la lectura vehement i emfàtica proposada per Alfons Reverté a través d'un gest molt enèrgic, va ser desigual. però no va deslluir gens el resultat global. francament admirable. Bach nadalenc i festiu malgrat el virus TEMPORADA OBC. Cor Lieder Càmera. Christine Wolff i Elena Copons, sopranos. Katarina Karnéus, mezzosoprano. Werner Güra i Joan Cabero, tenors. Florian Boesch, barrton. Dir.: Salvador Mas. Bach. L'AUDITORI. 22 DE DESEMBRE DE 2007. per M. C. P. s respirava un ambient especial a la Sala Pau Casals de L'Auditori, ja fos per l'esperit festiu del Nadal a punt de celebrar. ja fos pel programa, un Bach dels més gra ns i alegres: el Magnijïcat i Ics tres darreres cantates dc l'Oratori de Nadal. Pe rò un petit retard i les paraules d'un Salvador Mas anu nciant els estralls de la grip sobre ell mateix i un dels solistes -un espe rat Wcrner Güra- van generar un cert ànim d'inquietud entre el públic. Però si el Magnijïcat no va sonar tan cohesionat com s'esperava, no devia ser E per l'estat de decaïment ñsic de Salvador Mas ~ue va dirigir assegut, com els "grans directors'', com ell mateix va dir tot fent broma-, sinó per una manca de concentració general, si bé ràpidament esvaïda. De fet , davant les d imensions de les tres cantates q ue ven ien després en el programa. el Magnificat hauria pogut quedar al marge del concert. Cal destacar, en la seva puntual aportació en aquesta obra, el bon fer de la soprano terrassenca Elena Copons. de veu clara, timbre ben impostat i estil elegant. El gran protagonista del con- Contrast i pulsió l'EJ'IIJ()RAI)A DE~ Trio Kandinsky. Serra, Janacek, Schonberg. L'AUDITORI (SALA ORIOL MARTOREU). 20 DE DESEMBRE DE 2007. per M. C. P. U n programa eclèctic però amb molts al· licicnts indiv iduo ls va ser el principal atractiu del concert ofert pel Trio Kandinsky a 111 Snla de Cambra de L' Auditori. Un concert amb obres llargues i intenses, potser excessivament per ser escoltades totes d'una tirada. La primera pllrt presentava l'atractiu d'escoltar el Trio en /l'fi major dc joaquim Serra, compositor de qui s'ha celebrat el centenari del naixement al llarg de l'any 2007. L'obra es mou en l'estil impressionista però profundamen t autòcton en què també s'emmirallaren Toldrà o Morera, amb moments molt ele- gíacs com e l segon moviment ''Calmo" i alguna subtil referència a la mú sica popular, d'empremta sardanística. Una obra d'una gran bellesa melòdica, però sense caure en la rei teració o el manierisme. Tot seguit el Trio Kandinsky va interpretar la versió per a tercet - feta per J. Burghauser- del Quartet "&nata a Kreutzer" de Riu de geni, font d'inspiració COBLA SANT JORDL Dir.: Xavier Pagès. ATENEU MONTSERRAT D'HOSTAFRANCS.16 DE DESEMBRE DE 2007. per Josep Pasqual ~--------------------------- E n principi, el reconeixement social d'un compositor és directament proporcional a la qualitat dc la seva obra. Resu lta més difíci l dc mesurar la seva influència, però pot ajudarhi el nombre d'obres en què el compositor en qüestió i la seva obra han servit d'objecte inspirador. Reconegu t i valorat en qualsevol f ranja de públic i respectat pels seus companys de professió, joaquim Serra ( 1907-1957) ha assolit aquests dos nivells de popularita t amb la modèstia i el rigor q ue caracteritzen la seva persona i la seva obra. El Foment de la Sardana de Barcelo na, una de les institucions que més va promoure la creativitat de Serra, ha volgut testimoniar aquest fet en el concert amb què va tancar el seu calendali d'activitats de l'Any del Centenari. cert va ser el Cor Licder Càmera. impecable en estil, dinàmiques i equilibri. Si bé aquestes tres darreres cantates no són les més exultants del grup que forma l'Oratori de Nadal, Bach evoca musicalment tot l'optimisme que evoca la redempció a través del naixement del fill de Déu. Per això, la temprança d'esperit-típicament luterana- s' ha d'expressa r a través d'u na cohes ió que el grup dirigit per Glòria Coma i Pedrals va demos trar haver treballat. La malaltia del teno r alemany Werner Gün1 va o bligar a cercar un su bstitut dc darrera ho ra, fet que va permetre valo rar la gran professionalitat del tenor català joan Cabe ra, que sense assajar es va adaptar a la perfecció a l'estil i el conjunt, oferint una bona interpretació dc Ics àries pcrti- nents. Wemer Güra va interpretar els recitatius. en què la seva veu no sonava malmesa. encara que els recitatius no exposen la veu als extrems de la tessitura. Tant Christine \Vol ff com Katarina Karnéus van fer un bon treball. mentre que el baríton Florian Boesch va destacar per sobre de les altres veus, per projecció, noblesa tímbrica i expressivitat. L'Orquestra Simfònica de Barcelona i Nacional de Catalunya. en reduïdes dimensions. va oferir una versió en estil, molt ben concertada per Salvador Mas, que va trobar l'equ ilibri entTe el so de conjunt i els moments de solistes -tant vocals com instrumentals- traient partit de grans solistes com la trompetista Mireia farrés -en el Coral final de la darrera cantata, tot un luxe. Leos janiicek. La colpidora partitura del compositor txec va venir acompanyada dc l'actuació de Bibiana Goday com a narradora. que va introduir intercaladamenl alguns fragments dc la novel-la de Lleó Tolstoi, pr·cncnt com a seva la veu dc l'assassí i recollint-ne les opinions més frapants, en grnn consonància amb la peça dc janacck. Tot i no tenir la força que presenta l'o bra en el seu fo rmat o rigina l ~uar­ tel de cord ~1-, el Trio Kand insky va servir-ne un a bo na versió, després dc la qua l es feia difícil continua r escoltant cap obra més. Però a la segona part oferiren la Nit transfigurada d'Arnold Schonberg en versió per a tercet d'E. Stcurmahn. La recitació del poema de Richard Dehmcl abans de l'inici de l'obra de Schonberg -novament a càrrec de l'excel-lent declamadora Bibiana Goday- va permetre discernir els diversos moments i estats d'ànim dc la parella protagonista del poema eo la música que Schonberg va compondre ins· pirant-se en Dehmel. Així, tal com expressa el poema, la primera part conté la força de la culpa de la dona infidel al seu estimat que espera un fill d' un al tre home, mentre que la segona conté el ca rircter eteri de l sentim ent de redempció que aquesta mateixa rep, en ser acceptada juntament amb el seu Fill. Si bé la versió en trio és molt més despu llada en sonori tats que no la versió per a sextet o orquestra de corda, el Trio Kandinsky va oferir-ne una bona versió, malgrat alguns enfosquiments expressius. La primera part va estar dedicada a obres en què Serra ha estat font d'inspiració, i en van deslacar dues obres d'homenatge generades l'any de la desaparició del compositor, com ho són el conu·apunl simfò nic In memoriam dc Rafael Pcn·cr (que va sonar excessivament desnumcgal) i la sardana Barcelona 1957 de Ros Marbà. La repercussió de Serra en les generacions posteriors va quedar palesa amb Ics sardanes Elegia a foaquim Serra dc F. Martínez i Comín (del 1962}, Recordant/oaquim Serra dc josep Prc· nafeta (del 1997), Ofrena a joaquim Serra de j. LI. Moralcda (guanyadora del Ccnamen Ceret- Banyoles 2007) i Puigsoliuenca de Mare Timón (que s'oferia en primera audició). La segona part es va reservar al geni de l'homenatjat i va oferir la poc sentida tetralogia de sardanes La Garba i la glossa Dansa de fadrins, obres en què la cobla es va trobar força a /'aise malgrat les dubtoses qualitats sonores de la sala (i un públic excessivament xerrameca: per què el públic de cobla resulta tan endimoniadament poc respectuós amb els artistes durant les interpretacions?), sobretot amb una Apassionada defensada amb autoritat per un magnífic Marià Franco a la tenora. RM- C 280 23 71 Reivindicació de joies corals autòctones CAMBRA CORAL Cor de Cambra del Palau de la Música Catalana. Jordi Armengol, piano. Dir.: Jordi Casas i Bayer. Millet, Vives, Pujol, Ni· colau. PETIT PAlAU.l3 DE DESEMBRE DE 2007. per X. Ch. ncertadíssima, la iniciativa de dedicar el primer concert d'aquest cicle a la música composta pels ''mestTes" de l'Orfeó Català, no només per la feliç coincidència amb l'imminem centenari de la seu de la institució, sinó també perquè es fa justícia a un repertori autòcton dc gran qualitat i bellesa, i per la magnífica oponunitat d'escoltar-lo interpretat per un cor tan solvent i en mans d'un director que sap donar-li l'esperit adequat. E El repertori contenia obres a c:appella dc característiques molt diverses: les veus masculines, per exemple, van poder lluir la seva riquesa tímbrica i un bon empastament en dues peces emblemàtiques, L'emigrant dc Vives i Jovenívola dc Mi llet, can· I ades en la seva forma original per a veus d'home, en una lectura emotiva i arravatada (a vegades en detriment de la precisió rítmica). Potser en Jovenívola es va trobar 11 faltar més gruix sonor, però cantar-la amb només Grans miniatures TEPtWJORADA DE CANIBRA. Jordi Masó, piano. Schumann, Debussy, Ginastera, Casablancas, Del Puerto, Mompou, Turina, Villa-Lobos. L'AUDITORI (SAlA ORIOL MARTORELL).13 DE DESEMBRE DE 2007. per M. C. P. RMC 280 obert Schumann deia que "a l'interior de cada llt!ll s'amaga 1111a proftmditatmerar,ellosa ", però tam· bé es podria dir, cncora que pugui semblar una paradoxa, que dins dc lot adult s'amaga un infant, juganer i innocent. El denominador comú del concert ofert pel pianista català Jordi Masó a la Sola de Cambra dc L'Auditori era la posada en comú d'obres que alguns compositors han escrit en la seva trajectòria crea- R dora pensant en els nens, ja sigui inspirant-se en ells o dedicant-Ics a ells. Un repàs, doncs, pel món infantil, des del romanticisme de Robert Schumann, passant per l'impressionisme de Claude Debussy. fins a arribar a la composició contemporània. amb noms com Benet Casablancas o David del Puerto. Un repàs també tant pel vessant més aparent dc la imatge que l'home adult té de l'infant -la del nen innocent. tol Música de Bach amb rigor EUROCONCERT. London Baroque. Emma Kirkby, soprano. Peter Har· vey, barlton. J. S. Bach: Cantates BWV 57, BWV 58. Concert per a clavicèmbal BWV 1054. Trio Sonata núm.l BWV 525. PAlAU DE lA MÚSICA. U DE DESEMBRE DE 2007. per LL. T. ----------------------------------- mb un programa monogràficament dedicat a lo música dc Bach i amb l'actuació del conjunt London Baroquc que dirigeix el violonceHista Charles Mcdlam i les veus dc la celebèrrima soprano anglesa Emma Kirkby i del baríton Peter Harvey, la temporada Euroconcert va oferir el seu con· cert dc adal. Ducs cantates A 24 72 d'església -dedicades, respectivament, per ser interpretades el dia de Sant Esteve (26 desembre dc 1725) i per la festa dc la circumcisió, el primer diumenge després de l'Any 1 ou de 1727-. precedides cadascuna de pàgines instrumentals, van configurar aquest concert marcat per Ics particularitats interpretatives que han regit els criteris d'aquest con- dotze veus i amb aquest resu ltat és realment metitori. Les veus femenines, poderoses i amb cos, continuen mostrant un ventall tímbric més dispers però d'una gran riquesa i amb molts matisos, pa lesat tant en La Ba/011· guera de Vives com en La dama d'Aragó o en l'uníson de la Pregà· ria a la Verge del Remei de Lluís Millct. També van sonar ducs brevíssimes peces dc Francesc Pujol (¡Qué dirtí la ge11te! i La gata i el belitre), més contrapuntístiques i de caràcter juganer, i dues bellíssimes nadales de Lluís Maria Millct, Bruc i galceran i El rústec t•illancet. interpretades amb bon gust i delicadesa. Però la prova dc foc per al Cor van ser les dues obres d'Antoni Nicolau, Entre flors i, especialment, Lo Noi de La Mare, una inspiradíssima glossa sobre la cèlebre cançó tradicional, dc llenguatge sofisticat i textures quasi orquestrals, molt exigent per a les veus. que el Cor de Cambra va reso ldre amb solvència i seguretat. Intercalats entre les obres corals. el pianista Jordi Ar· mengol va toca r, amb la pulcritud que el caracteritza, cinc fragments del recull Catala11esques de Lluís Mi llet. peces breus, de joventut i d'aire romàntic en què l'autor aconsegueix un regust autòcton inequívoc sense caure en el folklorisme ni recórrer a la tradició: tota una descoberta que va acabar d'arrodonir un programa deliciós, de categoria i ben nostre. optimisme i efervescència- com pel vessant sovint més oblidat, la del nen renexiu i vulnerable, precisament per la seva innocència, als mals del món. jordi Masó va fer un exercici d'execució estilística, en què la recreació de les peccs passava per un profund respecte a l'esperit original de l'autor. D'una manera mol t propera i senzilla va presentar les obres abans de la seva interpretació al piano, tot facilitant-ne la comprensió i el gaudi. El concert s'inicià amb les Kindersze11e11 dc Schumann, pulcres però sentides, ben lluny del manierisme en què s'ha d'evitar caure en una obra en què el sentiment infantil envaeix la seva essència. Ben contrastant per tarannà, el Children's Corner de Debussy va permetre copsar la rotunditat i lleugeresa evoc.ativa dc la mirada infantil sobre la realitat - des del pas d'un elefant rms a la dansa de la neu, passant per la picada d'ull fet al públic adult amb la inclusió del tràgic acord del Trislany en un irònic ragtime- per acabar la primera part amb el dedicatori Rondó sobre canciones populares ill[anti· les argenti11as dc Ginastcra. La segona part aplegà una sèrie de miniatures del segle XXI i contemporànies. Dues subtils creacions dc Casablancas i Del Puerto, Ics delicades Escenes d'infants dc Mompou, una selecció de Nitïerías de Turina -plena de dobles lectures de caràcter profund- i una deliciosa selecció d'A prole do bc!bé de Villa-Lobos, en q uè la mcnrvellosa escriptura del brasiler permet copsar gairebé la textura de Ics nines que descriu. junt de cambra que enguany celebrarà el seu trentè aniversari. El rigor del criteri interpretatiu històric (amb els temes referen ts al vibra to. l'ús d'instruments ori· ginals i l'afinació) proporciona un Bach d'una tremenda exactitud i rigor que deixa de banda qualsevol aspecte referent a remarcables canvis dc color, ús de dinàmiques contrastades i fluctuacions sonores destacables. Un Bach. doncs, que cerca linealitat, bell pel seu discurs sense contrastos acusats. allunyat d'efectes que puguin enterboli1· el seu sentit de continuïtat i d'una clared!H i transparència lloables, a causo dels restringits efectius instrumentals i a la qualitat reconeguda dels seus instrumentis- tes. Es tracti del Concert per a clavicèmbal 8\W 105-1 - amb Tcrence Charlston com a solista- o del Trio Sonata BWV 525, amb la seva vivacitat dc tempi refermada per la interpretació del conjunt, els London Baroque van ser fidels al seu estil. Pel que fa a l'aspecte vocal, Emma Kirkby tresoreja una veu del tot inconfusible en el cant de la música antiga, però també és cert que ta ntes dècades de carre ra es deixen entreveure en una veu que s'ha caracteritzat pel seu color cristal-lí i pur en l'emissió. Peter Harvey -que ja va cantar en la temporada d'Euroconcert l'any 1992- esdevé una de les veus predilectes de Gardiner. Mestratge més enllà de les aules Sobrel~nregi&ranaent de Sencillos deseos Músics i professionals de trajectòria diversa, reconeguda. Entusiastes. Treballadors. Amb personalitats que s'endevinen polièdriques, riques. Però Lambé bons mestres. El que us acoslem és el relat d'tma jornada inten sa de Lreball en la qual sis músics, quatre d'ells professors de l'ESMUC, i un tècnic d'enregistrament (sonòleg de l'Escola i, amb tota probabilital, un dels tècnics de major bagatge i entitat del n ostre país) graven un nou disc. El seu nom, evocadorament simple: Sencillos deseos. I el resultat, ben aviat plausibl e en l'edició d'aquest treball discogràfic que ja Lé data de presentació: el proper 7 de març a la sala Tete Montoliu de L:Auditori, dins del festival BarnaSants i Mas&Mas. I per RUT MARTÍNEZ issa btc, 22 dc desembre de 2007. El marc: els estudis de gravació 44.1, a Aiguaviva, G irona, unes instal·lacions dc més de 300 m"', amb preuada Uurn natural. que permeten treballar de manera còmoda i agradable. Que fan la feina una mica més fàcil, per tant. Els músics: Carme Cancla (veu). Gorka Benítcz (saxo i nauta). Guillermo Klein (piano), Dani Pérez (guitam!), ic Thys (baix) i David Xirgu (bateria). El tècnic, Ferran Conangla. Amb ells. seguint dc ben a prop tol el procés d 'enregisu·amcnt, tutelant-lo, fins a cert punt, de manera respectuosa. pacient i il·lusionada, els responsables del segell discogràfic Contrabaix. És a dir, els editors. Uns i altres encaren el segon i últim d ia dc treball que es traduirà. d'aquí a poc més d'un mes, en la presentació pública d 'un disc que compta ja amb diverses prèvies realitzades en fo1mat concert; provatures, totes elles, que atorguen un punt dc tranquil·litat, la que dóna el rodatge. a aquest enregistrament. Diu Carme Canela: "Aquest projecte es va desencadenar en rebre una D 2 ESMUC invitació del Teatre Nacional de Catalunya (TNC); em van de manar un espectacle el mes de maig passat. Vaig fer una primera proposta massa complexa i, després de donar-hi dive rses voltes, vaig acabar oferint-los Sencillos deseos". Canela, Benítez, Pérez, Xi rgu i Conangla, però. ens interessen també en tant que professors de I'ESM UC (els quatre primers, del departament de jazz i Música Moderna; Conangla, de Sonologia) . Docents, per tant, que traslladen a les aules l'experiència assolida i exercida diàriament. Això és el bagatge. La pràctica professional. La feina. El món real. De les classes de la mateixa Catme n'han sortit algunes de Ics cantants joves de major projecció del moment: Laia Cagigal i Sílvia Pérez Cruz, la primera d'elles ja graduada per I'ESMUC. T així, successivament. Resseguir, a través dels comentaris dels músics i del mateix Ferran Conangla, els entrebancs deri vats de les hores de gravació es converteix en e l millor dels aprenentatges. També en un recull de bons consells. En aquest sen- ACTUALITAT i{j.~iiifj Carme Canela, veu i ànima del projecte bastit a l'entorn de la paraula de Belli tit, en Ferran, el nostre sonòleg, exerceix d'amfit1ió i, només en anibar a l'estudi, ja m'avança que la jomada del dia anterior ha estat molt productiva. "No pateixis: el disc està pràcticament fet. No tindrem grans discussions, ja ho veuràs", diu. Així va ser. Però abans que res, em cal saber quin és el projecte que propicia aquesta singular reunió. Carme Ca neta, líder de la formació, defineix Sencillos deseos així: "Aquest és un projecte que neix, parteix, d'una cançó del mateix títol que és també un poema dc Gioconda Belli. Vaig tenir la sort de conèixer aquest tema gràcies a la pian ista navarresa Teresa Zabalza, bona amiga meva, qui em va proposar de cantar aq uesta cançó. Jo fins llavors no havia llegit l'obra d'aquesta poetessa nicaragüenca però reconec que, ja des d'un bon principi, em va seduir la lletra de Sencillos deseos. Però no només això: com a cançó, com a composició musical. vaig pensar que era molt bonica, com una mena de bolero especialment sincer, inspirat, on música i lletra anaven indissolublement i harmònicament lligades. Vam gravar amb Teresa aquest tema i a partir d'aleshores vaig començar a interessar-me per llegir més poemes de Belli''. ioconda Belli, però, ha destacat principalment com a novel·lista, com la mateixa Catme Canela recorda. Amb tot és el llenguatge seductor dc l'autora centro-americana el que més la va atraure. "Ens trobem davant un text directe, entenedor i, potser sigui per aquest motiu, especialment tendre". afegeix Canela. "Són lletres clares, molt "de dona", tot i que no voldria caure en el tòpic de música o literatura de gèneres; en aquest cas, escrita per a les dones. Jo m'hi sento propera per altres motius: suposo que, en bona part, degut al moment de maduresa en què em G BeJJi té tota mena de poemes. alguns d'ells escrits quan era molt jove, de clar component combatiu, poemes reivindicatius, aquells que ens ensenyen la seva faceta més revolucionària. Però és en els darrers escrits. més madurs. profunds, on trobo els textos que més m· agraden; on em sento més propera al ventall de recursos que utilitza per dir les coses". 1 és que parlar de Gioconda Bell i és fer-ho de l'erotisme, la sensualitat. fins l'exuberància gue lot sovint s'associen a la dona llatina. "A mi m'agrada anar una mica més en llà. Crec que e l que la fa interessant. propera, és la combinació d'aquest vessant més sensual amb el perfil, també explícit en la seva poesia, de la dona que és mare, amant, feminista i femenina, lluitadora ... Per raons òbvies, pel gue m'ha tocat viure, no em sento tan identificada amb la part més reivindicativa de l'autora però va ser anar llegint-la per descobrir-hi cada vegada més punts de contacte amb la meva pròpia personalitat". Interessant. certament. Però buscaré una segona opinió. La de Fen-an Conangla. ''Què et sembla, doncs?", pregunto. "La veritat és que queda molt bonic'', diu. "Fins i tot hi ha alguns temes emocionants". Llegeixo, d'entrada, els títols de les cançons. Paisaje lunar, El retomo, Ya llega la tarde. Es hora de penetrar el sueño ... I encara d'altres: Te veo dormir-ho sabré més tard, la més pop i una de les meves preferides, juntament amb "lnactividad". Comencen a gravar. Primeres provatures del conjunt. Carme CaneJa guia, condueix, fins centralitza en tot moment les complicitats d'uns músics als quals el talent i l'experiència han fet savis. solvents. És ja mig matí i cau una pluja intensíssima. Però s'imposa el treball sense pal·liatius. Amb ganes. Els músics han descansat. Hi ha cafè. Cigarretes. Fins i tot canyes noves. Conangla els crida a l'ordre i enregistren el primer tema del matí. En acabar, se sent des de la petita gàbia muntada dins l'estudi la veu de Gorka Benítez: '¡Mfmdala al carajo!r. En Ferran, impassible, guarda el track i em diu: "Serà bo". E Els músics, encara concentrats, fan una pausa breu entre l'enregistrament d'un i altre lema m continua interessant, però. el procés de gestació d'aquest trebal l. De nou, Canela esdevé la m illor cronista. "Primer de tot, vaig exposar el projecte a Teresa Zabalza i, en comptar amb el seu vist-i-plau i entusiasme, vaig començar a pensar amb quins músics volia ferlo realitat''. Lògic, sembla. "Ttnc la gran sort" -continua- ''de tenir amics que són molt bons músics. gent a qui ad- 3 1Jj4iij ACTUALITAT ! D'esquerra a dreta: Conangta, Ferran lópez ( de Contrabaix), Klein, Canela, Benítez, Thys, Pérez i Xirgu 4 ESMUC miro, at1ísticament i humanament. No només com a intèrprets. també com a compositors: el mateix Gorka, Guillermo Klein, Dani Pérez ... Em vaig proposar de reunir-los i fer-los partícips del projecte. Vaig repartir alguns poemes de Belli i, el que crec més important, vaig deixar que escollissin lliurement. A mj m'agrada deixar fer. respecto les decisions que prenen cadascun d'ells. És més. espero que cm sorprenguin. saber què volen aportar en cada nou treball''. Conegut el procés de tria, a l'oïdor (fïns i tot, a aquel l prou avesat tant a ''fer'' música com també a "escoltar-la") li sorprèn la unitat que desprèn el disc. Li comento a la Carme. "És veritat! T'he de confessar que el resultat final ha estat molt millor del que esperava {somriu). Vrug tenir una por inicial; tot i saber que com a músics. tots sis, funcionarien no sabia què passaria com a compositors... I la veritat és que estic encantada. Cadascun d'ells respira d'una manera molt dife rent: en Guillermo, per exemple. és evident que és <u·gentí i quan escriu recrea un compendi de moltes coses. Un punt de fo lklore del seu país però també molts altres factors, no voldria simplificar-ho. Els temes d'en G01·ka són més pop; ell sempre ha tingut una gran innuència d'aquest tipus de música i d'aquí que escrigui seguint certs models. També hi ha en Dani Pérez. que ha escrit un tema molt agradable dc cantar. molt ben trobat, com un tres per quatre". Carme Canela es confessa feliç de poder rodar l'espectacle en directe: '·No és fàcil que puguin tocar junts. són músics que tenen bolos per tot arreu... La presència del mateix Nick Thys. que és un baixista excepcional, ha estat bàsica per a mj en tot el disc". arlant amb la Carme un s'adona ràpidament que té davant seu una persona pletòrica, feliç dc viure e l que e lla mateixa conside ra "una aventura única". "Sóc molt afortunada: treballo amb persones fantàstiques!". Ho manté fins i tot quan el cansament comença a fer-se notar. en especial després de l'obligada (i tardana) pausa per dinar. Un breu moment per a la distensió. Però molt continguda. Encara hi ha feina. UTot i que no molta''. em diu Ferran Conangla. ''Fins i tot podrem permetre'ns algun petit luxe: escoltar els lemes i comentat; tots junts, quines creiem que en són les virtuts principals", conclou. Enregistren diverses versions d'un tema de la mateixa Carme CaneJa: Es hora de penetrar el sueiio. Una cançó de bressol bella. Dolça. ~En realitat aquest tema és com una imatge: Ja de l'estimat al teu costat. que s'adorm. L'estàs acaronant, mirant-lo, per dir-li que l'estimes.. .'', explica. I seguidament, recita el poema sobre el qual es basteix la cançó. Mentre escolto com toquen, gairebé m'adormo. Se n'adona en Ferran. "Aba ixeu e ls llums". demana. "Cruel". penso jo. Ni que sigui perquè eU no abaixa la guàrdia en cap moment. Acaben de gravar totes les cançons: és moment d'escoltar-les. En David Xirgu avança en veu baixa un tret distintiu. inequívoc, de la personalitat de la Carme: és molt exigent. "N'hi ha per estona", diu. Arriba el més interessant: la tria. Hi ha cert consens. Els músics escolten e ls temes, cadascun dels tracks ... Conangla els punxa pacientment: entre tots. en lloen tímidament les vittuts i en retreuen els defectes. Sobretot Guillcrmo Klein, molt precís. Defineix d'una manera diàfana. Gran músic. P "Te estas autocensurando demasiado", li retreu Dani Pérez. "Ticncs razón, escuchemos mas". diu Klein. Admet, però, la sort de temr els temes "ben digerits" i. sobretot, de tenir temps per escoltar el que s'ba fet. amb certa calma. Encara amb concentració per part de tots. S'aturen en l'audició del tema lnactividad. Quatre versions enregistrades. Per a lots els gustos. L'una, més continguda. L'altra més desbocada . però amb una força brutal. No s'acaben de posar d'acord ... "A mi me gusta la 4 ... Tal vez sea un poco salvajc, pcro dice mas que Jas otras", diu G01·ka. Els seus companys no ho acaben de veure... Dcbaten sobre la qualitat dels solos d'uns i altres. S'imposa una versió una mica més continguda, però excel·lent. 1 I A mb tot, no puc estar-me'n i pregunto a Carme Canela quins són els seus Sencillos deseos. I obertament contesta que ja s'han acomplert amb l'enr·egistt-ament d'aquest disc, treballant amb aquests músics. '"1 suposo que els mateixos que tothom: que t'estimin, agradar en el que fas, tenir temps per perdre una mica el temps". diu. Ja més contundent, remata: "Que t'estimin i que les coses surtin bé; que al meu voltant la gent estigu i a gust". Pleguem veles. La tornada a Bm·celona serà llarga. Abans, però, Cancla i Conangla estableixen els terminis de lliurament del h·eball, ja postproduït. Ho faran, com no, també junts. Vencent Ics dificultats derivades de fer casar les agendes. "Feina no en falta", diu la Carme. ''Sobretot quan lideres un projecte. Al marge d'aquest treball, encara estic rodant el muntatge amb Lluís Vidal; presentarem també l' últim disc d'en Gorka on jo faig veus i amb el grup de Guillermo Klein iniciarem un gira i Ressons Jazz'', explica. la tot això, cal sumar-hi les classes a l'ESMUC. Bé, les dc tots. "Es compagina prou bé. A més, tinc la sor1 de tenir alumnes molt bons!'' {riu). t ) ARTICLE i{j.1.iiii Recomenç ar amb tot el que ja sabem o sobre la dificultat de llegir Mompou correctament per JAUME PLA 1 I ' } uan un intèrpret es troba davant d'una partitura ha d' identificar-se amb allò que està tocant com si fos propi.• Per a dur a terme aquesta comunió amb el compositor es fa servir el llenguatge codificat de la notació. Si no es té contacte directe amb l'autor i no es vol imitar el que altres hagi n fe t mitjançant gravacions discogràfi· ques només disposem de les partitures com a nexe d' unió entre creador i recrcador. Fredelic Mompou és un dels compositors cata lans amb més prest ig i internacional. Si un intèrpret vol tocar les seves obres (gairebé totes per a piano) ha dc fer una recerca molt complicada per editotials franceses, catalanes i castellanes. Manca una edició revisada i crítica com la que fa uns anys han dut a tem1e Douglas Riva i Alícia de Larrocha amb la música de Granados. La manera d 'escriure música de Mompou canvià clarament durant la seva llarga trajectòria artística de vora 70 anys. Així podem establir tres grans períodes compositius: el primer està fom1at per les obres de joventut, composades fins la primera meitat dels anys 20 del passat segle, el segon per les obres c reades fins a l 194 1 a París i el darrer del194 2 fms a la seva mort l'any 1987. El jove compositor va formular en el seu Estudi del sentiment per la interpretació al piano un nou sistema per a copsar els matisos de la interpretació musical. El seu objectiu principal e ra re presentar gràficament el rubato, les variacions en el te mps musical en relació amb el pols general de la peça2. Aquest sistema constava d'indicacions en forma de text (evitant d'ut ilitzar el típic vocabulari italià i fent servir el català -i més tard el francès3), signes especials per a l'articulació. la dinàmica, l'agògica4 i el pedal, així com en el format dels pentagrames i de les notes. Per desgràcia, Mompou no fou conseqüen t en l'aplicació del seu Estudi (q ue només ha estat publicat fragmentàri ament per Clara Janés). Sense cap explicació suplementària, els seus "punts d 'emoció", "notes sensibles" o "sentiments de puresa. passió i dolor" representen de vegades una dificultat suplementària que no pas una ajuda per a l'intèrpret. L'artista revisà en la seva maduresa moltes de les seves obres anteriors, com es pot veuJ-e en el següent exemple (ex.l ). Q Ex.l. Impressions Íntimes, Breçol / Cuna, compàs 9, Edicions de 1920 i 1959 ~ -- =- ; I ; I ......; Ex.2 i 3. Estudi del sentiment, capítol notes sensibles 7 ;: i i--..:j : Ex.4. Impressions íntimes, Planys 11/, Compassos 15-16, primera edició (1920) ~~~~t~~§~~~§~~~~~~~~~~~~ ~ ·__., Tomat a aquest primer exemple gràfic, una c urta explicació dels símbols que Mompou utilitza en la primera edició de les Impressions Intimes: la ratlla sobre la primera part del compàs indica un apunt d'emoció'' i la creu sobre el La sostingut significa re/ras i retenció (sic). E l jove Mompou classificava el "sentiment'' en dues categories: "sentiment de passió i Ex.5. Impressions íntimes, 11/, Com passos 15·16, segona edició (1959) sentiment de puresa. Per expressar millor: sentiment de dolor i sentiment de tristesa". Fent servir aquesta re presentació gràfica dels punts d'emoció es podien sim· pretar la seva música. Segons ell, en el decurs dels '·punts d'emoció'' caldria representar els retards amb un arc de lligat (ex.2) per d'aquesta manera reforçar la importància de la "nota sensible", que sinó podria passar desapercebuda (ex.3) . Els retards de plimer i segon ordre es poden veure e n e l següent exemple de Ics Impressions Intimes (ex.4 ): els signes de prime r o rdre (semblants a les ratl les de tenuta) els posa sobre notes concretes i signifiquen un retard més fort. Les de segon ordre ''que apareixeran en el decurs bolitzar amb tipografia aquests estats d'à· nim. El "sentiment de puresa" seria -un d'una peca les representarem amb w1 signe de lligat··. Vegeu com Mom pou con- plany suau. w1 conte trist, un llarg moment de tristesa". El "sentiment de passió" no seria un "conte: és un crit, un crit de dolor, un sufriment Piu, un curt moment de dolor intens". To t plegat bastant complicat i literari però, sobretot, únic. J creta els seus símbols amb termes italians en fer-ne la r-evisió (ex.5). imprescindible per a entendre el món interior de Mom pou. També la manera de retardar les notes es podia expressar de diverses maneres, el que Mompou anomenava "Retardament de primer i segon ordre". En les següents iJ.Iustracions manuscrites procedents de l'Estudi es pot veure la preocupació del compositor per a definir com cal in ter- A mb la progressiva adaptació al sistema clàssic de notació també desaparegueren una munió d'ajudes interpretatives, com ara les citades d escripcions en forma de text i la plasticitat de la manera com es distribueixen les notes a la partitura. Ics quals coses representen una gran pèrdua: la música pot arri bar a sonar a Mompou, però la partin.:ra ja no ho sembla. Per posar uns exemples dels canvis en el vocabulari, aquí hi ha una petita reia- 5 ESMUC i{j¿iiiij ARTICLE r i t. Ex.6. J Preludio V. Editions Salabert (1952) Compassos 33·4 0 ció d'algunes de les variacions en els títols de Ics Impressions Íntimes, comparant les edicions de 1920 i 1959: De Dins la sombra d'una preocupació va passar a Larguello (núm. 2), de Misteriós a Lenlo (núm. 8), de Neguitós- Inquiet a An· dem/e. Només amb aquests canvis ja es veu que Mom pou deixa l'intèrpret més desemparat. El mateix passa amb expressions com el dolorós (núm. I) que passa a ser un vulgar rilardando5 o expressions com crit o ample, que senzillament desapareixen. És ben clar que el Mornpou tardlt ja no creia en el que havia escrit de jove: '"que cada autor s'expressi amb l'idioma del seu pafs, refusant tota idea 'esperantista'. Que s'expressi de la millor mauera possible indicau/ veritablement el sentit, intenció, concepció, l'ambient de /"obra, /un/ al comencament com en altre lloc a on sigui necessari. I sobre/ol que no bu~qui aquesta indicació en cap 'llista· perquè la música necessita ja quelcom més que: Adagio, Andante 6 Vivace."& Seguint amb algun exemple gràfic per a demostrar la diferència entre les diverses èpoques i edicions, vegem unes altres mostres: En un primer cas (Preludi núm. 5 en ducs edicions diferents7) podem veure la diferència que hi ha entre unes notes lligades prosaicament (ex. 6) o uns arcs que conviden més que obliguen a perllongar el so (ex. 7). n els següents compassos de Clwrmes (edició francesa que sortosament no fou revisada i ha arribat !tixí als nostres dies~) podem veure diverses combinacions de grandàries dc notes per a indicar-ne la seva importància, amb un acompanyament escrit amb va lors fa lsos (negres enlloc de semicorxeres) però estèticament emocionants. (ex.8) Si aquesta manera d'escriure la música la comparem amb la del Mompou tardà podem apreciar la dificultat de "veure» el so com en els exemples anteriors: (ex.9) Mom pou deia que en música cal recomençar amb tol el que ja sabem. Com ja he dit més amunt, el compositor revisà en la seva maduresa moltes dc les seves ob1·cs anteriors. Aquestes revisions no estan mencionades enlloc a part de les lmpressions Íntimes. Com que Mompou va revisar Ics seves peces primerenques seguint els criteris dc les darreres, han desaparegut gran part de les formulacions poètiques i n'han aparegut de noves (com ara ratlles i indicacions de compàs, o bé xifres metronòmiques). Seria molt important si poguéssim aplicar els ctiteris de les edicions Urtexl (text original) centreeuropees a la música de Mom pou i fer-ne una nova edició amb totes les anotacions i explicacions necessàries. Així podríem ser fidels al seu ''recomençar" i conservar i difondre una música única que és un patrimoni no només català sinó també universal. E 6 ESMUC ~:: ::r: 1:: Ex.7. Preludio V. Editorial Boileau (sense data), Compassos 37-40 Ex.S. Charmes. Editions Max Eschig , Pa ris 1925 XI X Ex.9. Música Callada XIX. Jtl1« Cahier. Editions Salabert , Paris 1966 BIBLIOGRAFIA BÀS ICA - Bendel l. Chl'istinc )can.: Fedcrico Mompou: 1\nlllllllytica/ o11d Stylistic Study of tlle ··canciones y Dallzas" for Pia110. University of Northen Colorudo 1983 (tesi) -Comctlas, jaume (et al. ): Frederic Mom pou. Barcelona 1993, Departament de Cu ltura dc la Genera litat de Catalunya i Editorial Musical lloilcuu , ISilN 84· 8020·034·0 -Fundnci6nlsaac Albéniz /Ed./: Catà leg dc l'exposició: Sembla11ça. Frederic Mompou (1893·1987). Madrid 1983. Socidcdud Ed itorial Electra. ISBN 84-88045-75-1 -lglesias, Antonio: Fcdcrico Mompou (su obro paro piano). Madrid 1976, Editorial Alpuerto. tSilN 84· 381-0001-5 - Janés, Clara: Federico Mompou: vida. textos y docume1110s. Madrid 1987 -Pla-llacin, Jaume: Stilistisclte Betrachtungen zu Prederic Mom pous Klavienverk. Viem1 1997. Hochschulc für Musik und darstcltcnde Kunst in Wicn (tesi) -Prevct, Roger: Lo musique et Federico Mompou. Ginebra 1976 NOTES 1. Aquí és interessant remarcar que molts idiomes fan servir un verb molt diferent del nostre prosaic •tocar· per a definir ta recreació musical:jouer. play. spielen. És interessant i simptomàtic que en la ma· joria de països es jugui amb la música i que nosaltres només la toquem. 2. En paraules del mateix Mom pou: "expressar és desplaÇilr cada nota sensible del seu lloc metronòmic: moviment flotant sobre el rigor del compàs i obeiutla nostra sensibilitat.·. 3. En la formulació originat: "seria uu goig per mí, •·eure suprimides aquestes indicacións escrites e11 idioma italió (IlO per ofendre l'idioma), que de tants auys han vingut prestauI el seu bon sen•ei i que actual· melit em•el/ides d'arrocegar-se sobre els cuadems de música, ja han esdevingut el medi més inutil per expresarse." 4 . Diu el diccionari: "f/uc:waci6 delmovime•tt per mitjà de la qual/tom vol obtenir u11a imerpretació ben expressi••a." 5. A la partitura: ri t. 6. Aquí no puc resistir fer una citn sense comentaris del llibre d'Antonio lglesias Federico Mompou (w obra para piano) quan parta dc Ics Ctwç011s i Do uses i diu que "Federico Mom pou [...] puede sentirse legítimamente molesto co11/a vieja etiqueta de 1111 superada "nacio11alismo" aun cuarulo el aroma "re· gionalista ·de Stl Catalwia 110 deje de perjimwr casi siempre su entera obra.~ (Genia l definició. per cert: et nacionalisme com a perfume ... ) 7. Preludio V. Editorial ~oi lcnu, sense data i Edition~ Sal11bcrt. l'aris 1952 8 . Charmes. Editions Max Eschig, Pnris 1925 Jaume Pla i Bacin, nascut a Barcelona e/1963. Estudis de piano a l'Acadèmia Marshall de Barcelona amb Margarida Bamet i Mercè Roldós. Carrera completa de Pedagogia lnstru· mental (piano) a la llochsclwle fiir Musik tmd darstellende Kunsl de Viena (piano amb An· toinetle Van Zabner i Alexander Rossler) acabats amb matrícula i premi extraordinari del ministeri de cultura austrfac. lla estat 6 anys mestre de piano dels Petits Cantors de Viena. Actualme/11 /reballa com a mestre a I'Obcroslerreichisches Musikschulwerk (Alta Àustria). jaume.pla@gmx.at , . oticies Primera sortida de l'Orquestra Simfònica de l'ESMUC a l'Auditori de Vila-seca ' Orquestra Simfònica dc I'ESMUC. dirigida per Salvador Mas, realitzarà un L segon concert del programa presentat el 3 1 dc gener dc 2008 a la sala Pau Casals de L'Auditori. en el marc del cicle "Els concerts de l'Acadèmia". En aquest sentit, l'Orquestra actuarà 1' 1 de febrer a l'Auditori Josep Can-cras de Vila-seca, amb la voluntat d'acostar la tasca pedagògica i artística derivada de l'execució del programa següent: el Concert per a clarinet i orquestra, KV622, en La major de Mozart, amb la solista i graduada per I'ESMUC, Ona Cardona, i la Simfonia núm. 5, op. 47. en Re menor dc Sostakovic. Per a la celebració Agustí Fernandez i Ferran Conangla, amb JV!utza, escollits entre els deu millors concerts de 2007 realitzats a Nova York A d'aquest concert ha resultat clau la col·laboració dels conservatoris de Vila-seca, Tarragona, Reus i Tortosa. Magda Polo, secretària acadèmica de l'Escola i professora d'estètica, publica L'estètica de la música" dins la coHecció ''Vull Saber'' de la UOC P ublicat el novembre de 2007, aquest volum de la doctora Magda Polo, secretàtia acadèmica de l'ESMUC i professora del departament de Musicologia, presenta l'estètica com a disciplina que, sorgida al segle XV1 11, reflexiona sobre l'art. D'aquí que també la música sigui un dels objectes de l'estètica. Aquest llibre s'hi centra i explica com cada època ha vist la música i la seva importància: des dels grecs lïns avui. Ho fa sobretot a través de la mirada de fïl òsofs que s'hi ha dedicat: Plató, sant Agustí, Descartes, Kant, Hegel, Schopenhauer, Nietzsche i Adorno, entre d'altres. Acompanyants i graduats per l'ESMUC, premiats per l'Associació de Músics de Jazz i Música Moderna de Catalunya a contrabaixista i músic acompanyant del departament de Jazz i Música Modema, Ciutia Valle. així com el pianista i graduat per I'ESMUC, Roger Mas, van centralitzar bona part dels premis anuals que atorga l'Associació en w1 acte celebrat el mes de desembre passat, a la Sala 23 Robadors de Barcelona. Aquests premis, atorgats per l'Associació anualment, són el resultat de la votació dels seus associats. Dins les categories establertes per a l'edició de 2007, els guanyadors dels premis de l'Associació han estat: Compositora de l'any: Giulia Valle (finalistes: Joan Sanmartí i Jaume Vilaseca) Músic de l'any: Roger Mas (finalistes: Clara Luna i José Alberto Medina) Grup de l'any: Giulia Valle Group (finalistes: Lunar Project i Organic Trio) Disc de l'any: Mason, de Roger Mas Quintet (finalistes: Danza Imprevista, de Giulia Valle Group i Supernova de Lunar Project) Precisament el Roger Mas Quintet, integrat per diversos músics graduats per I'ESMUC. ha estat una de les formacions seleccionades per a la nova edició del circuit Ressons Jazz, que tindrà lloc durant els mesos de març, ab ril, maig i juny a diverses sales de Catalunya. Formen el Roger Mas Quintet els músics següents: Roger Mas, piano; jon Robles, saxos; Jaume Llompart, guitarra; Bori Albero, baix i Juanma Nieto, bateria. questa és l'opinió del crític Andrcy Hcnkin, dc la prestigiosa revista All About jazz-Nerv York, que ha inclòs el concert del pianista, compositor i professor dc I'ESMUC, Agustí Feroàndez, i el tècnic d'enregistrament i professor de Sonologia de l'Escola. Ferran Conangla, Mut:n, realitzat el 27 de març de 2007 al Baryshnikov Arts Center, en la llista dels deu millors concerts de l'any 2007 celebrats a ova York. Resulta remarcable el fet que aquest concert es va programar de manera prèvia en la primera edició del cicle de I'ESMUC "Els concerts de l'Acadèmia". Mutza. obra per a piano i microamplilïcació, va sonar a la sala Tete Montoliu de L'Auditori el 13 de març de 2007, amb els mateixos Fer· niindez i Conangla com a intèrprets. UESMUC col·labora en la peHicula El silenci abans de Bach, de Pere Portabella L Uestudjant d'acordió de l'ESMUC, Blai Navarro, guanya el segon premi al Certamen Guipuzcoano celebrat a Ar'rasate l concurs, que va tenir lloc el mes de desembre passat, integra el lliurament de diversos reconeixements, entre ells, el que premia el guanyador del XV Certamen InterE nacional «Arrasate l·liria>>. Va ser en la categotia sènior estatal on l'estudiant de I'ESMUC, Blai Navarro, alumne del professor lñaki Alberdi, va obtenir el segon premi. Navarro, a més, continua participant com a músic en el m untatge del Teatre acional de Catalunya ''La plaça del Diamant", que es representa a la sala Gran del TNC fins al proper 24 dc gener i que. a partir de llavors. iniciarà una gira per diversos teatres del país. l Parc d'Instruments de l'Escola va cedir per a l'enregistrament de la pel·lí· E cula un dels seus pianofone. concretament una còpia d'un instmment original de Johann Fritz (Viena, 18 13), realitzada pel constructor Paul Poletti, també professor de I'ESMUC. En la pel·lícula, l'instru ment és tocat pel pianista Daniel Ligorio, que interpreta el personatge de F. Mendelssohn. A banda d'aquesta cessió, diversos violoncel·listes de l'Escola, coordinats pel professor del Conservatori Municipal de Música de Barcelona, Lito Jglesias, van participar en una de les escenes del lïlm. La pcl·lícula Die Stille vor Bach, presentada al 64 Festivallntemacional dc Cinema de Venècia. es pot veure als cinemes Verdi de Barcelona i ha aconseguit, entre altres. el Premi Especial del Jurat al Festí· va11ntemacional de Cinema de Gijón 2007. 7 ESMUC LA PROXIMITAT D'UNA VEU ÚNICA Sobre la classe magistral de cant a l'ESMUC Melanie Diener Melanie Diener durant la classe magistral. A la dreta, la cantant en animada conversa amb Salvador Mas l _ per J._c_._I _R_._M_._ _ _ _ _ _ _ __ es paraules... Què et suggereixen?" pregunta Dicner a la primera de les alumnes de I'ESMUC que van participar en la classe magistral organitzada pel departament dc Música Clàssica i Contemporània de l'Escola (disciplines no orquestrals). L'estudiant clava els ulls a la partitura. Tímida. De reüll, es mira el pianista acompanyant. I després d'una pausa breu, amb un fil de veu, pregunta: "Què vols dir, exactament?''. Diener insisteix, amb un sornriure còmplice: ''El text... El que estàs cantant... Què vols dirnos?". Silenci. "Doncs ... Que estic e namorada, no?" diu l'estudiant. "Bene! Exacte. Ara, to rna-hi. Canta-ho. Així ... " i fraseja amb elegància el fragment inicial de l'ària mozartia na: "Zeeeeeeeeeeeeeeffi retti ". Al cap d'una estona, Diener consulta al director dc I'ESMUC, Salvador Mas, present en diversos moments a la classe magistral. "Sóc massa dura?", pregunta. " I ara!", diu e l Mestre. I és que la soprano alemanya Melanie Diener va oferir una classe dc cant extraordinària, generosa, sàvia. La ci' ' L 8 _ ta va ser el 8 de gener passat, a l'Aula de Cor, i es va centrar en la figura de Mozart. Per a l'ocasió, el coordinador de cant de l'Escola, Alan Branch, va convocar com a actius tres estudiants de cant de l'Escola: Míriam Zubieta ("Zeffiretti lusinghieri" de Idomeneo), Anna Brull ("Come scoglio" de Cosi fan tutte) i Begoña Navarro (''Smanie implacabilï' de Cosi fan tutte). Les tres cantants van comptar amb l'acompanyament al piano de Jordi Torrent. Amb tot. a la sessió també hi van assistir com a oients nombrosos estudiants i professors de l'ESMUC; tots ells, tots nosaltres, seduïts ben aviat per la qualitat humana i professional de l'artista. La presència de Melanie Diener a I'ESMUC va coincidir amb la seva participació en el conj unt de concerts oferts per I'OBC, on va cantar els impressionants Currelicder de Schonberg. Sentint-la, ara ja més enllà dels en registraments, un s'explica ràpidament el perquè Melanie Diener està conside rada una de les grans sopranos joves d'Europa, dotada amb una veu d'una bella intensitat i expressió. Ha estat dirigida, entre d'altres, per Claudio Abbado, Picrre Boulez, Dan iel Barenboim, Sir Colin Davis, Riccardo Chai lly, Bernhard Haitink. Phi lippe Herrcweghe, Sir Neville Mariner, Zubin Mehta, Ricardo Muti, Wolfgang Sawallisch i Marccllo Viotti. CENTENARI DEL PALAU DE LA MÚSICA CATALANA El Palau compleix n esdevenjment de tanta transcendència com la commemoració dels 100 anys del Palau de la Música Catalana suposa una doble i contradictòtia sensació: per una part, el fortíssim deler de tractar-ne i, per l'a ltra, la temença que per molt d'interès i molt bona disposició que hom hi destini, mai no es podrà estar a l'a lçària que correspon a un fet tan i tan excepcional. Sense desestimar que al llarg de l'any hom insisteixi a referir-se a la fita històrica -sobretot d'acord amb el dens programa d'actes de diversa naturalesa que se succeiran-, deixem constància en aquest Tema d'alguns aspectes que creiem que poden aportar quelcom de nou i original al molt que se sap, es coneix, s'ha divulgat i especialment s'està h·actant de manera intensa actualment. Per una part hi ha el fet tan significatiu com són les giragonses que ha sofert l'edifici creat per Domènech i Montaner respecte de la seva vàlua arquitectònica i artística al llarg de la seva història. Resulta curiós observar com intel·lectuals de gran envergadura en el seu moment van llançar amb absoluta convicció uns judicis crítics tan rotunds i gairebé dogmàtics, els quals, tanmateix, la vara de mesurar inapeHa- U ble de la història s'ha cuidat de situar al seu lloc corTesponent de marginació. Un altre aspecte que hom ha tingut en compte és allò que es correspon una mica amb el pla de l'intangible: el misteri d'estima, afecte i consideració -si cal, fregant ellimit de l'irracional- que ha estat capaç de congriar al llarg de la seva història, de manera especial en els protagonistes actius, els músics, els intèrprets. Amb gairebé tota seguretat cap altre auditori compta, almenys d'una manera tan intensa, amb aquesta virtut. La Lica imaginació estructural i sobretot decorativista del seu creador ha aconseguit quelcom tan excepcional com assolir l'esfera del misteri. Una alh·a vessant és la justificació del perquè va ser necessària la construcció del Palau; quin context de potència creativa i de representativitat social va impel·lir els homes de l'Orfeó Català, fa ja més d'un segle, a emprendre la genial aventura de construir el Palau. Finalment, les paraules de l'actual president de l'Orfeó Català reblen el clau d'una realitat gloriosa a la qual ell mateix ha contribuït de manera decisiva, i no sols per retornar-li l'esplendor originari, sinó fins i tot ampliar-lo i enriquir-lo en tots els aspectes. RMC 280 25 73 El millor encara ha d'arribar Frank Gerhy, l'arquitecte del Guggenheim de Bilbao -un dels edificis símbol de la m odernitat amb les seves llums i les seves ombres-, va deixar molt clar per què el seu museu era com era: "M'he passat la vida amb artistes i ells no volen un edifici neutre per aL seu art. Volen un espai que sigui potent." No hi ha testimonis qu e Lluís Domènech i Montaner digués una cosa semblant (la seva època no era la dels arquitectes internacionals estrella), però e] que és evident és que un dels seus principals edificis d'ús públic a Bar·celona, el Palau de Ja Música Catalana, Lracta molt sovint amb artistes, i tothom el troba poderós, singular, inoblidable. ¿ eulre? o, gràcies. per JOAN ANTON CARARACH er primera vegada en gairebé tota la història del Palau, les persones que el descobreixin ara, en l'any del seu centenari. no tindran la sensació de trobar un cclilïcí mala lt, fosc, menyspreat pels seus conciutadans. Són les ombres de la història del Palau. No és una exageració, perquè no cal estar gaire informat ni ser gaire gran per recordar que la vida del Palau en aquests cent anys no ha estat fàcil: des dels primers atacs noucentistes contra una obra que molts consideraven el paradigma del mal gust modernista (moviment que, de fet, no ha tingut el favor popular, i turístic, fins fa ben pocs anys) fins a uns temps no gaire llunyans en què es debatia, i molt seriosament, si es convertia en una mena de museu i deixava de dedicar-se a l'activitat per a la qual havia nascut, els concerts. El Palau, però, ha arribat al seu Centenari dedicant un somriure irònic a tots aquells que van qualificar-lo de mona de Pasqua o de Palau de la Quincalleria Catalana. A més a més, en un país en què les obres públiques no solen acabar-se en els terminis establerts ni en els marges del que s'ha pressupostat, la creació de Domènech i Montaner ha donat en les últimes dècades una insòlita lliçó d'eficàcia. Amb el públic enganyat encara no se sap ben bé per quina mena d'encanteri, atordit davant d'un edifici que anava canviant molt significativament sense enrenous insuperables (com qui veu créixer un nen), el Palau del nou segle és al mateix temps el vell Palau i un nou Palau. Un segle d'història al darrere significa que la Sala de Concerts potser no té els avantatges d'alguns auditoris moderns pel que fa a la música amplificada o fins i tot en relació amb la gran música simfònica (sempre ha estat difícil encabir els músics d'una simfonia de Mahler o de Xostakóvitx a l'escenari), però alhora aquests nous auditoris no tenen l'anomenat esperit del Palau. Un esperit fet per anys d'història, és clar, però també per l'ambient que s'hi respira, per la sorpresa que suposa per a un artista sortir del que és habitual. de les sales·de concerts molt sovint massa uniformes que s'han construït en aquests últims anys, i ser en un escenari que és, per poc que un tingu i els ulls oberts, una invitació a la luxúria, la calma i la voluptat, no necessàriament (a pesar dc Charles Baudelaire) en aquest ordre. Vas d'un auditori a un altre i a penes veus dLfer·ències entre el d'una ciutat i el d'una altra; tots són molt semblants... Resumida, aquesta és la impressió habitual que els artistes expliquen quan són al Palau. on molt sovint el seu comportament abans dels concerts no és l'habitual d'uns professionals de la P RMC 280 26 74 música que han d'aprofitar el temps de què disposen per anar per feina. No. A les proves de so, per exemple. no és estrany veure els membres d'una orquestra simfònica treure Ics càmeres i fotografiar-se, buscar el gest còmplice o burleta de Ics muses, aixecar el cap amb estupor davant l'apoteosi ornamental del Palau, recórrer la platea amb cara de sorpresa ... És difícil i fàcil alhora entendre l'encant que el Palau exerceix en els artistes que hi passen. Oi lici I perquè, tret dels organitzadors de concerts, poques persones poden saber que l'artista ha dedicat una part del seu poc temps a passejar per la sala, meravellat davant de l'explosió de vida que se li ofereix als ulls. I fàcil perquè, més enllà del tòpic de l'artista que vol ser amable amb el públic que li toca aquell dia, les manifestacions d'alegria i de satisfacció per ser a l'escenari del Palau es repeteixen molt més sovint que en qualsevol altre escenari. I gairebé sempre són sinceres. Però el millor encara ha d'arribar. Quan avui un aterra per primera vegada al Palau des de la Via Laietana i es troba amb la nova plaça, costa convèncer el nouvingut que la façana que té davant seu havia estat amagada durant gairebé tot el segle d'història de l'edifici, i que tot el que veu en aquell moment són novetats més o menys recents. Encara més, li insisteixes al sorprès nouvingut: a sota d'on és ara hi ha fins i tol una sala de cambra, el Petit Palau, acabat de néixer i amb moltes possibilitats encara per descobrir. El Palau del 1908, doncs, es pot convertir en aquest nou segle en una mena de ciutat dc la música, en un punt d'irr·adiació cultural i dc lleure encara més singular del que és ara. un segle després. El Palau s'ha obett, és obvi, i avui ningú discuteix que, de la mateixa manera que acull noms rutilants de la música clàssica, també pot rebre-hi artistes d'altres gèneres i fer una feina de contenidor d'ofertes dins d'un mercat lliure. Sens dubte. Però també és veritat que el Palau del nou segle és un gegant amb la cara acabada de rentar, i que les seves apostes estètiques haurien d'imposar-se en la vida intel·lcctual d'una ciutat que ha arri bat al segle XXJ amb poques referències culturals que comparteixin amb ell la seva capacitat de seduir. Perquè el Palau celebra el seu Centenati amb la sensació que el millor encara ha d'arribar: pocs espais poden dir-ho tenint darrere la seva història. El futur és aquí. I, per descomptat, no és neutre. ...ooo. Entr e el Palau i la quincalleria EL CONCERT I NAUGURAL DEL PALAU DE LA MÚSICA CATALANA, EL 1908 Quan el9 de febrer de 1908 es va inaugurar el Palau, el públic que l'omplia de gom a gom va quedar enlluernat amb aqueBé)~'f"TI.·--.·· ~ \..-\ magnilicència. .... ~~~~ •onu I modernisme es manifestava llavors amb la seva espien· dor màxima i els barcelonins acollien amb els braços oberts qualsevol de les seves manifestacions, per agosarada que fos. Només el satíric "i Cu-Cut!" es va atrevir a fer-hi un punt de brometa, però ben marginal, en criticar que els accessos fossin propis de can Fanga i que per accedir a la Sala de Concerts s'haguessin de pujar tants graons. Era una confitmació de la tolerància de la societat indígena, ja que, per exemple, també acceptava el collage que Gargalla havia emprat en la Tepresentació de la cavalcada de les valquíries a la boca de l'escenari; com a punt de referència hem de tenir present que els vienesos es van revoltar el 191 O contra la façana que l'arquitecte Loos va posar dempeus al bell mig del nucli històric, i no va tenir més remei que modificar-ne l'aparença. També va ser ben rebut oficialment i púbHca. en atorgar-li l'Ajuntament el guardó com el millor edifici d'aquell any. Tot seguit el Palau es va convertir en un lloc estimat i representatiu socialment, per la qual cosa serà triat com a escenari per acollir, al marge dels concerts, tota mena de reunions. L'ambient va començar a canviar tan bon punt D'Ors va aixecar el 191 J la bandera del noucentisme, que reivindicava abominar de forma radical del modernisme. Les generacions joves s'hi van apuntar tot seguit i com un sol home. ja que de fet es tractava d'una reacció psicològica per "matarn el pare. Pla va ser un dels primers a afiliar-s'hi, tol i que en plivat: a l'inèdit Quadern gris comenta el 1919 que aquella obra de Domènech i Montaner era "sinistra, horrible, desgraciada i de mal gust". Foix, a la seva revista "La Cònsola" consagra el 1920 un article contra la que ell qualifica com la Barceloneta, i entre Ics coses que menysprea destaca el Palau. Gazicl, a "La Vanguardia'', no s'està de criticar-lo. Popularment comença llavors a ser anomenat significativament Palau de la Quincalleria Catalana. Carles Soldevila, cronista oficial de la ciutat, li dedica el 1929 en el llibret L'art d'ensenyar Barcelona (signat amb el pseudònim Myself) una desqualificació inapel·lable. Vist aquest estat d'opinió, Manuel Bnmet, un dels flagel·ladors més severs, va realitzar una enquesta a la revista "Mirador'' i demana contestar una pregunta tan poc neutra: És redimible el Palau de la Música? No cal dir que les respostes van ser totes abrandaclamen! negatives. Aquest estat d'opinió ben majoritari és el que reflecteix joaquim Renart, membre de la Junta Directiva de l'Orfeó encarregat de la conservació, el 1929 en el seu Diari. Reconeix que tothom desitja tia eliminar de l'escenru; les divuit muses; en no atrevir-se, opta per dissimular-nc l'impacte visual mitjançant l'obscUiiment d'una part de les escultures modelades per Amau. E Durant el franquisme l'ambient d'animadversió cont ra el modernisme no ha variat i certs creadors d'opinió augmenten el to dels atacs i afinen el sarcasme. Pla n'és un exemple caracteiÍstic. Convertit en ídol de la burgesia, que el Uegeix a "Destino'' com si de pa espiritual es tractés, publica el 1942 un article violent. en què propugna la mutilació de tota la part decorativa, ja que no s'atreveix, confessa. a demanar l'enderroc de l'edifici. Ell mateix insistirà en els seus llibres Barcelona i Un senyor de Barcelona. Soldevila desacredita el Palau a la guia que dedica a la ciutat. A l'Escola d'Arquitectu ra, els professors defensaven o criticaven el Palau i l'estil que representava segons ells mateixos fossin noucentistes, com Florensa. o modernistes. com )ujo!. Hi va haver per sort altres veus discordants en aquesta marca antimodemista. La de Ràfols és representativa en consagrar a aquest estil un parell de llibres rellevants; però la gran aportació la va fer Alexandre Cirici, en editar el 1951 l'impressionant volum El arte modernista catalón. que va constituir una reivindicació fonamental. Ell mateix havia ja denunciat el 194 7 a la revista "Ariel" les mutilacions que s'acabaven de dur a terme sobretot a la Sala dc Concerts; potser la més grollera va ser l'eliminació de les garlandes que omamentaven les baranes dels pisos i el repintat dc color cafè amb llet de les muscs d'Arnau. La destrucció que sc seguia fent llavors d'edificis modernistes rellevants no semblava. a més, cap bon presagi. El canvi d'actitud va començar arran de la gran exposició "Gaudí'' que a Nova York va organitzar el 1952 l'hispanista Collins: els vells noucentistes van baixar veles i les noves generacions ja miraven el modemisme amb uns altres ulls i sense cap mena de prejudici. La declaració el 1971 del Palau de la Música Catalana com a Monument Històric Artístic d'Interès Nacional va esvair sortosament i definitiva tols els temors. Aviat va anar canviant la percepció estètica de l'obra mestra de Domènech i Montancr, fins a l'extrem que es va anar convertint en una peça emblemàtica que ja no era criticada ni menyspreada. La restauració magistral i l'ampliació encertada duta a tennc per l'arquitecte Oscar Tusquets li ha retornat no solament la magnificència perduda, sinó fin s i tot més que la que havia tingut originalment. RMC 280 27 75 El perquè del Palau El Palau de Ja Música és la seu de l'Orfeó Català, el qual n'és propietari. Ens podríem preguntar: per què es construí el Palau? La resposta fóra taxativa. Per la fatiga de l'Orfeó a causa de la ilinerància per cti.versos estatges. I per PERE ARTÍS - - -- - - -- - - ' Orfeó nasqué el I 89 L, de mà de Lluís Mi llet i Amadeu Vives com a conseqüència del h·ist paper fet per Ics corporacions claverianes en l'Exposició Un ivcrs<tl de I 888. El primer estatge fou al carrer dc Lledó número 7. com a rellogat d'El Foment Catalanista, amb el preu dc 37 pessetes mensuals. Però a causa dc l'augment de les activitats polítiques del seu llogater·, es veié obligat a buscar-ne un altre: al carrer de Canvis ous número 7, on s'havia produït anys abans l'explosió d'una bomba. El següent va ser un pas molt endavant: la casa Moixó dc la plaça dc Sant just ( 1897); encara passà, però. pel carrer dc Ri poll número 22 i pel carrer de las Magdalenes número 2 L PRIMERA SEU SOCIAL DE L'ORFEÓ CATALÀ. AL CARRER DE LLEDÓ DE BARCELONA. A SOTA, L'ACTE DE COL·LOCACIÓ DE LA PRIMERA PREDRA DEL PALAU DE LA MÚSICA CATALANA ( 1906). ~e 280 28 76 En la junta general de 1898. un soci proposà an1b to abrandat i entusiasta: •· I-Iem de procurar que algun dia puguem tenir. com el tenen altres entitats anàlogues a la nostra però menys importa/liS. Ull edifici propi.·· Presidia l'Orfeó joan Millet i Pagès, gcrmft del fundador. Decidits a tirar endavant, començà la recerc~1 d'un espai on bastir-lo. En una Barcelona que s'estenia ràpidament cap a Collserola i disposava dc terrenys adjacents a I'Expo~ció Universal del 1888. sorprèn que s'escollís l'indret on està ubicat: el claustre dc l'antic Convent dels Mínims; l'explicació fou aquesta, gairebé una anècdota: perquè era el lloc més proper a la residència dels cantaires, el quals vivien majoritàriament al barri de Sant Pere i Santa Caterina. Escol lit el terreny, calia decidir l'arquitecte: va ser Lluís Domèncch i Montaner, antic contertulià del Café Pelayo, on en la seva joventut havia actuat el mestre MiJiet. Finalment, el 23 d'abri l dc I 904 - coincidint amb la Festa de Pasqua i la festivitat de Sant jordi- se'n col·locà la primera pedra. Tocava llavors parlar del finançament, i per aconseguir-lo s'emeteren obligacions de I00 i 500 pessetes al 4% amortit· zablcs en 42 anys: la societat catalana les esgotà ràpidament. no pas per afany de lucre. tal com demostren les nombroses làmines que hi ha a l'Arxiu de l'Orfeó amb el cupó sense retallar, sinó perquè veia en aquella jove entitat un exponent de la Catalunya renascuda. El IO d'abril de 1905 començaren les obres. que costaren per tots els conceptes un milió de pessetes; però aviat s'adonar·en de l'envergadura de l'empresa. Per això en una acta la junta acordà: "Recomanar als call/aires fabricar. en hores t1agaroses, maons per alleugerir el cos/. " Altres problemes foren la rescissió del contracte del contractista Callao, impossibilitat econòmicament de tirar endavant el projecte; el 1906. arran de la mort de l'esposa del mestre Millct s'interromperen Ics obres; però un líder obrer atià la reclamació del jornal, cosa a la qualla Junta es negà rodonament. En aquells moments era president el senyor Joaquim Cabot i Rovira. que en moltes ocasions resolgué amb el seu mecenatge moments complicats. Finalment, el 9 d'abril dc 1908 (al cap de h·es anys d'haver estat iniciades Ics obres) s'inaugurà solemnement l'estatge amb el programa següent: El can/ de la senyera de Mi llet, Els xiquets de \falls dc Clavé. l~apsòdia de Gounod, La Mare de Déu de Nicolau, Pensant de Daniel (instrumentista que esh·enà l'orgue) i Els segadors. Després es passà a la benedicció solemne feta pel bisbe Casañas i els parlaments conclusius: el de Millet va ser llegit per Francesc Pujol, un cantaire avantaljat, perquè l'autor estava afònic; i el president Cabot finalitzà les seves exultants parauIcs amb aquests mots: ''Amics. companys, aquí és a casa l'OStra." Aquella seu definitiva, el 1910 fou designada amb el nom de Palau de la Música Catalana. del qual va ser nomenat administrador Francesc Pujol. home d'una sòlida formació mercantil. Malgrat l'aparent limitació de l'adjectiu "catalana", el Palau s'obrí tol seguit a la universalitat; així, en els primers anys hi actuaren l'Orquestra Filha1mònica de Berlin dirigida per Richard Str·auss, l'Orquestra Simfònica de Madrid sota la batuta de Mendoza Lasalle, la clavicembal·lista Wanda Ladowska, el violonccl·lista Pau Casals - admirat ja mundialment-, a més, és clar, dc l'Orfeó Català i les entitats corals de més prestigi del país. Des d'aleshores la ruta artística del Palau ha estat fu lgurant i sostinguda en el temps, uns al punt de poder-se afirmar amb tota certesa que ''tol aquell qui és algú en el món de la música en el gènere que sigui, mentre tingui una qualitat contrastada, ha actual al Palau ''. Fèlix Millet i Tusell Trenta anys cuidant el Palau Darrere d'un esdeveniment de la repercussió del Centenari del Palau de la Música hi h a una gran quantitat de feina. El president de la Fundació Orfeó Català-Palau de la Música Catalana, Fèlix Millet i Thsell, i el seu incansable equip porta trenta anys treballant per fer del Palau de la Música un emblema artístic català arreu del món, tot preservant la seva funció original, la de ser seu de l'Orfeó Català i, per tant, de la música i la cultura. per MERCEDES CONDE PONS seguit de millores. Això semblava una utopia, perquè al costat del Palau abans hi havia una església i l'edifici no tenia came- Aquest és el segon Centenari que celebra com a president, rinos, ni aire condicionat... No estava ben condicional, fins al punt que quan només portava quatre anys a la Presidència em ja que el 1991 va viure el de l'Orfeó Català. Quines diferènvan anibar a suggerir de convertir el Palau en un museu i tancarcies substancials hi ha entre l' un i l'altre? -Són coses diferents. El pare de la criatura és l'Orfeó Català, lo com a sala de concerts -tol pensant en la substitució de la seva funcionalitat per L'Auditori. llavors només projectat- on que es va fundar el 1891 i és qui va encarregar l'any 1903 fer només cantés un cop !"any l'Orfeó Català i per oferir-lo de visiel Palau de la Música. Però l'Orfeó Català és l'ànima del Palau ta com a obra arquitectònica. Evidentment. jo no vaig agafar a més de ser el propietari del Palau de la Música. Quan es va aquesta línia. sinó que en vaig agafar una altra potser més aniscelebrar el Centenari de l'Orfeó Català, per tant, es va celebrar cada i gràcies a l'equip que hi treballa, el dia 9 de febrer el Palau el centenari de la institució mare. El Centenari del Palau implide la Música -a excepció d'unes garlandes de vidre que hi havia ca la celebració d'un edifici carismàtic per a Catalunya -que a l'interior i que són molt dificils de reproduir- estarà igual que a més ha estat reconegut internacionalment com a Patrimoni quan es va inaugurar. La façana s'ha restaurat i ha recuperat de la Humanitat-. però que en primer lloc és l'instrument de uns colors intensos que la fan preciosa i a lïnterior s'estan l'Orfeó Català. Són dos conceptes diferenciats i en el fons va restaurant les muses que estaven pintades. Quina satisfacció ser més important el Centenari de l'Orfeó Català, perquè és la puc tenir? La de dir que el Palau de la Música el 9 de febrer de institució que va permetre fer el Palau de la Música. 2008 estarà igual que el dia que el Lluís Domènech i Monta-¿Aquest Centenari és la culminació de la seva trajectònet~ el Lluís Millet, l'Amadeu Vives i el Joaquim Cabot i Roviria presidencial de 30 anys que es compliran exactament el ra com a president el van inaugurar. Ara ens queden altr-es fites, 2008? com és treure rendibilitat al màxim de la casa, tot posant en -Arribem al Centenal"i, que era -quan jo vaig arribar a la marxa el Petit Palau, perquè a la sala gran ja hi ha problemes Presidència i es va elaborar un pla estt·atègic per al Palau de la per trobar dates per al 2009, mentre que el Petit Palau s'ha Música- una dc Ics fi tes a aconsegu ir~ sense saber si jo seria a d'anar promovent, perquè és una bona sala per fer-hi convenla Presidència, i he dc dir que gràcies a tot l'equip que m'encions però també per fer-hi música de cambra. Però el gran volta i tTeballa amb mi ho hem aconseguit molt satisfactòriarepte del Pa lau és la seva internacionalització. Ara tenim prou ment. Podríem dir que s'ha assolit un 90% de les fites projecoferta per· fer que el Palau es conegui an-eu del món. Estem en tades, perquè a banda de la celebració del Centenari del Palau, converses amb el Ministeri d·Assumptes Exteriors, amb el de hi ha un munt dc projectes que s'han anal construint. En l'àmCu ltura i amb la Conselleria de Cultura de la Generalitat i bit de l'Orfeó Català, s'ha creat una estructura artística i una ara també a través de la Universitat Ramon Llull amb una sèrie escola de música, amb un Cor Infantil, un Cor de Noies i un d'organismes internacionals, per promoure el Palau i donar-lo Cor Jove, que són el planter de l'Orfeó. També s'ha creat un a conèixer a la resta d'Europa. Cor de Cambra que el Palau no tenia. Un Cor que amb gran -¿Es refereix al Palau com a edifici? satisfacció podem dir que el 2009 esdevindrà professional. D'al-Sí, encara que les visites al Palau són nombroses. encara hi tra banda, quan vaig arribar a la Presidència, el cor de l'Orha molta gent que no coneix el Palau de la Música, mentre que feó Català tenia una mitjana d'edat molt elevada i això també un edifici com la Sagrada Família el coneix tothom. S'ha de s'ha superat; a més. s'ha dotalia institució d'una sèrie de profesdonar a conèixer bé a Espanya i a la resta sors de cant i bons directors, per tal que el d'Europa. Esperem, en tres o quatre anys, cor es pugui anar formant. Des del punt Hi fer justícia a un edifici que mereix ser recode vista artístic, sempre es pot millorar, per molta més gent. negut però podem dir que hem assolit una gran gran nombre - Tot i això, les visites guiades funciopart de les fites que teníem pendents. nen molt bé al Palau ... d'enregistraments - Què li queda per fer? - Pel Palau de la Música passen 250.000 - Un dels àmbits en el qual ens agradainèdits a l'Arxiu persones l'any només per fer visites. En ria endinsar-nos de forma regular és el de total, amb el volum de concerts, el Palau la discografia. Hi ha un gran nombre d'ende l'Orfeó Català, rep 500.000 persones l'any. Però és clar, registraments inèdits a l'Arxiu de l'Orfeó Catal!t d'obres de compositors catalans que d'obres de compositors les visi tes tenen una limitació horària, perquè molts dies el Palau s'ha de tancar convindria posar a l'abast del públic. Pel catalans que per assajar els concerts que es celebren a que fa al Palau de la Música, des del punt nit o hi ha institucions que el lloguen ... la de vista arquitectònic, una de les grans fites posar convindria Curiosament, en contra del que la gent es era mostrar el Palau de la Música tal com pensava, quan es va fer L'Auditori ens va a l'abast del públic. quan es va inaugurar, però amb tot un ~e 280 ha un 29 77 ~e 280 30 78 -L'adveniment de la democràcia va tocar la loteria, perquè el Palau de la ser un fet de cabdal importància per al Música depèn d'un organisme privat Palau de la Música, perquè aquí s'han tot i tenir alguna ajuda de l'Adminisviscut fets històrics durant la dictatració, però la gestió la porta la Fundadura. En l'època en què el meu pare ció... , mentre que L'Auditori pertany era president aquí es va viure una nit a l'Ajuntament de Barcelona i la Genehistòrica, que és Ja coneguda amb el ralitat de Catalunya. El Palau de la de "brindis dels silencis". sobrenom Música és l'únic monument al món D'això fa ja 50 anys, perquè es celeque és Patrimoni de la Humanitat, és brava el cinquantenari del Palau. un organisme privat i està en plena dia la policia va venir a casa a Aquell activitat. La construcció dc L'Auditoadvertir el meu pare que si parlava en ri en el fons va afavorir el Palau, català el portarien directament a la perquè fi ns llavors era la seu de l'Orpresó. Duran t el sopar el meu parc quest ra Ciutat de Barcelona, que feia ~ ue tenia 400 persones convidades al concerts els divendres. dissabtes i Palau- tenia dos policies a l'esquena diumenges, i assajava aguí tots els vigilant-lo i a l'hora de fer el brindis es dics, excepte els di lluns. D'aquesta va aixecar i va aixecar la copa de cava manera era inviable fer visites guiadir res, i llavors tothom es va sense des, perquè els directors no volien visiaixecar amb la copa de cava i van estar tes durant els assajos per no ser destordos minuts sense dir absolutament res. bats. Tot i que el Palau va perdre l'OrFÈLIX M l LLET I TUSELL Per això en diuen Ja "nit dels silencis". voltant al i Barcelona questra Ciutat de I la policia, és clar, indignada, deia: "¡Esto es un silencio agredc vuitanta concerts l'any, es va guanyar temps i espai per a les sivo! '', però és clar, ningú no havia parlat en català ... En entTar visites i el Palau s'ha pogut donar a conèixer a molta gent. Però la democràcia, tot això. sortosament, va deixar de succeir. Hi és que a banda dels guanys econòmics, el 1991 es va crear la ha coses negatives, encara, com la Llei de mecenatge a EspaFundació Orfeó Català per promoure l'activitat musical al Palau nya, que és molt minsa i costa molt que les empreses vulguin de la Música, que actualment organitza uns 180 concerts l'any oferir mecenatge, perquè no tenen prou avantatges fiscals. i paga lloguer com tothom, per molt que sigui de la casa. - Quins actes destacaria de manera especial dels progra- Quines alt res millores es plantegen al voltant del Palau mats per commemorar el Centenari del Palau? com a edifici? - Hi ha una important programació de música clàssica, que -Un altre dels reptes és donar més perspectiva al Palau, cosa és Ja més forta, però també hi ha programats concerts de que es va encetar amb l'enderrocament de l'església que hi havia flamenc, jazz -com l'actuació del cor de l'Orfeó Català amb el al costal. Però quan un està situat aJ carrer d'Amadeu Vives, Bobby McFerrin en un concert de jazz, un gènere que l'Orfeó no es pot veure la façana principal. Des de l'any 1985 exisCatalà no ha interpretat en els 114 anys que porta d'activitat-, teix un pla d'actuació, que l'Ajuntament no ha aprovat, i que la participació del Palau en el Sónar i tma gran participació de consisteix a fe r una petita plaça al davant del Palau. Però al cantautors. A banda d'això, hi ha una gran activitat de promocarrer d'Amadeu Vives sí que s'han comprat uns edificis i ja hi ció del Pa lau com a obra arqui tectònica en què participaran ha el pla d'enderrocar-los per tal de poder fer una plaça que grans arq ui tectes famosos d'arreu del món ... doni perspectiva a un cantó de la façana, i al costat construir- Quin paper ocupa la música en aquest programa? ¿Contihi un hotel. nua essent la base i l'objectiu del Palau de la Música? -¿Es preveu solucionar els problemes de contaminació acús-Si, per descomptat El Palau de la Música és com una capsa tica que té el Palau? de vidre preciosa, però el seu perfum és la música, tot tipus de -El carrer d'Amadeu Vives ara ja és semizona de vianants i música. Durant una època al Palau no es podia fer res més que això ha fet millorar moltes coses, mentre que la Via Laietana música clàssica, perquè quru1 venia el Joan Manel Serrat, la millorarà amb el pla previst per l'Ajuntament de convertir aquest Marina Rossell o el Lluís Llach no els deixaven cantar. Però carrer només en sentit de baixada, igual que el carrer de les quan jo vaig entrar de president, vaig parlar amb ells i els vaig Jonqueres, que serà de baixada només a nivell veïnal per passar convidar a cantar de forma gratuïta. Al Palau de la Música es al can·er d'Ortigosa. Ara bé, si pel costat del Palau passa una pot escoltar tot tipus de música, sempre que estigui ben intermotocicleta amb escapament lliure, això és impossible d'inpretada. Durant trenta anys al Palau només he prohibit un sonorit7..ar, però és que hi hagut èpoques molt pitjors: èpoques concert, que era de rock i era més adient per a un palau d'esen què passaven els camions de les escombraries a l'hora dels ports, perquè aquí podien fer malbé l'edifici. concerts, o el soroll que es sentia quan a l'estiu s'obrien les -Quines diferències es poden veure en la programació dedifinestTes per ventilar... i les baralles del Lluís Maria Millet amb cada al Centenari del Palau? el capellà per les campanades de l'església que hi havia al costat... -Els cicles continuen sent els mateixos, però tenen una prog¡·a-¿Creu que I 00 anys després de la inauguració el Palau mació i dedicació especial. Vénen moltes i molt bones orquescontinua tenint el mateix sentit d'identificació ciutadana i tres, els pressupostos són superiors als normals i es farà una nacional que tenia quan es va inaugurar? festa popular amb una jornada de portes obertes, amb músi-Sí, i això els fets ho demostren. En totes les campanyes que ca contínuament; s'ha intentat fer un programa molt global i s'han fet per millorar el Palau de la Música, la resposta ciutamolt popu lar. dana ha estat immediata, no només quan es va restaurar l'or- Quina és la línia de programació cap a la qual es dirigue del Palau, per al qual es va fer una campanya d'apad ri nageix el Petit Palau? ment dels tubs de l'orgue, sinó també darreramen t amb la -El Petit Palau té una línia dedicada a la música de cambra campanya de les butaques del Palau, que s'ha cobert en un i el li cd. L'altt·a 60% de l'activitat està dedicada a rebre conven95%. Quan es va fer la restauració de la banda del carrer del cions i conferències, perquè és un espai que està molt ben Palau de la Música, es van recollir 4 milions de pessetes amb habilitat i preparat tècnicament i hi ha molta demanda d'emaportacions individuals de 50 pessetes. Jo rebo constantment preses que el volen llogar, perquè a més té un marc incompacartes en què la gent em felicita per com funciona el Palau, però rable. El Palau de la Música, en el fons, és una casa de cultutambé que em renyen i em suggereixen canvis, això vol dir que ra, no només de música, i està bé que la gent el conegui com la gent se'l sent seu, el Palau. això. -Quins aspectes positius i negatius en ressaltaria, del canvi? Va captivar el pú blic del Liceu amb la seva interpretació d'Ariadne en l'òpera de Richard Strauss Ariadne aul Naxos, quan semblava que l'únic estel que havia de brillar aquella nit era el d'una alu·a estimada soprano de la casa que celebrava vint-i-cin c anys de relació amb el Gran Teatre del Liceu. Tant va ser l'impacte de la seva veu a les parets del teatre i les o1·des dels fidels melòmans, que va ser guardonada com a millor cantant femenina de la temporada 2002-03. Uany passat va tornar a Barcelona per interpretar el rol d'Elisabeth en el controvertit Don Carlos de Peter Konwüschny. El públic liceista està d'enhorabona, perquè Adrianne Pieczonka ha escollit aquesta casa per fer el seu debut en el rol de Chrysothemis en l' Elektra straussiana, en què altres grans veus com la de Deborah Polaslti o Eva Marton l'acompanyaran. Tot un esdeveniment. .Adrianne 1ec zon ~e 280 La veu per a Strauss per MERCEDES CONDE PONS -Es podria dir que es troba en el millor moment de la seva ca•·rera? -Sí. Sóc a la meitat dc la meva vida, tinc 43 anys i ja fa 20 anys que canto. Crec que encara cantaré durant uns quinze anys més, si tinc sort. La carrera del cantant d'òpera no és com la d'un atleta o tennista que s·acaba als 30 anys, això vol dir que ara estic vivint el millor moment de la meva carrera ... - Dic això perquè fa un any i mig va fer el seu debut al Festival de Bayreuth, com a Sieglinde en Die Walküre amb gran èxit dc crítica i darrerament ha fet el rol titula•· d'Arabella a Viena, ha fet el seu debut de Tosca... Com es sent amb tants punts àlgids seguits en la seva carrera? - Intento només fer un pas darrere de l'altre. Bayreutb va ser molt especial i crec que en el conjunt dc la meva carrera ha estat l'èxit més gran que he tingut, perquè. de fet, no m'ho esperava. Va ser un fet moll xocant i fantàstic però que em va agafar per sorpresa. És clar que també he tingu t alh·cs èxits a altres llocs, però no com aquest. Perq uè a vegades passa que vas a alt,-cs llocs que potser no són tan excitants i te'n pots endur fins i tot una decepció. Intento conservar els peus a terra i mantenir un balanç equilibrat entre la meva carrera i la meva vida privada. No es pot viure només dels aplaudiments i els bravos. -En el rol de Sieglinde va fer el debut a la seva terra natal, el Canadà, i després el va can ta r al Metropolitan de Nova York. .. -Sí, al Canadà va ser especial, perquè allà mai no s"havia fet mai L'anell dels Nibelungs, però Bayreuth ... és un lloc sagrat i té un significat especial cantar allà. Amb el rol de Sicglinde vaig tenir molt d'èxit, però mai no havia imaginat que seria un paper tan important en la meva carrera. -Com es sent cantant Sieglinde? -És un rol amb el qual et pots identificar fàci lment, perquè d'una banda és molt tràgic, però també molt humà. No és com la res ta dc déus. ella és una dona, viu una història d'amor, viu un matrimoni tràgic... Es pot comparar en certa manera amb I'Eiisabeth de Don Car/os. que és un rol moll llarg i molt difícil dc cantar. Però en el Don Car/os els papers més commovedors i els que més connecten amb el públic són el Rodtigo di Posa i la princesa d'Eboli. El personatge d'Eiisabcth, que també és tràgic -perquè estf1 casada amb el rei i no és feliç- no acaba d'a rri bar tan fàcilment a l'espectador. perquè és la •·eina i ha de mostTar contenció en els sentiments, és més distant. Són diferències de pes respecte del de Sicglinde. -¿Creu que és un rol que podrà canwr al llarg de tota la seva carrera o amb els anys evolucionarà cap a papers 31 79 i ,i,(i()liiif;i RMC 280 32 80 RETRAT més pesants, com Brünnhilde? - o crec que canti mai Brünnhilde, tot i que hi ha gent que voldria que ho fes. L'altre rol wagnerià en què sí estic interessada és lsolda, però vull esperar perquè la meva veu encara és molt ürica, encara que s'encamina cap al vessant dramàtic, i si comencés a cantar ara rols dramàtics com Turandot o lsolda perdria els rols lírics que canto actualment, com Elisabcth o Arabella, que són preciosos i cm permeten canta r piano i amb més matisos. - Com ha evolucionat la seva veu des dels seus inicis fin s a l'actualitat? -En els meus inicis, quan tenia 18 anys i estudiava a la uni ve rsitat, em donaven rols més dramàt ics, perquè a més sóc una dona físicament gran i a lta, un motiu també de pes perquè em toq uessin sempre els rols més madurs i dramàtics. Però quan vaig acabar els estudis i vaig començar a cantar professionalment. vaig decidir que no volia començar cantant els rols més pesants, per això vaig començar cantant Mozart, per anar evolucionant i introduint-ne a poc a poc cap a Puccini, Strauss i Wagner. Sóc molt prudent i miro sempre de no posar al límit la meva veu. -Quan va començar a estudiar pensava que la seva carrera es dirigiria tant cap al repertori germànic? -Quan comences a estudiar no saps ben bé cap on evolucionarà la veu, però com q ue vaig iniciar la meva carrera a Viena, on es l'a molL Mozart i Strauss, em vaig enamorar de la música d'Strauss. jo vinc del Canadà i allf1 no es fa gairebé mai Strauss, no és gaire popular. Per tant, a Viena vaig poder-me endinsar molt en aquest tipus de repertori: SlTauss, Mahle1~ Wagner i vaig aprendre a estimar i apreciar aquesta música. -Com va descobrir l'afinitat de la seva veu amb el repertori alemany? -Vaig començar a cantar òpera a l'Staatsoper de Viena i el director em va suggerir de cantar aquest lipus de repertori. Vaig debutar amb un petit rol en I'E/ektra d'Strauss. hi tenia un petit solo, i vaig descobrir que anava bé a la meva veu. A més, vaig tenir la sori de cantar al costat de Christa Ludwig, que feia de Klytamnestra, i 1-lildegard Behrens, que feia d'Eiekt ra i jo que només tenia 25 anys ... Va ser una experiència molt emocionant. Però per descomptat, no només vull canta r Wagner i Strauss. M'agrada molL Verdi i Puccini i intento troba r un equi libri entre e l re pertori alemany i italià. Elisabeth de Don Car/os, per exemple, m'encanta i em fa sentir molt bé, per això vu ll treballar més rols vc rdia ns, perquè amb Verdi sempre va prima la voce. A vegades am b Stra uss passa per davant el text. però Verd i sempre prioritza la bellesa de Ja veu i és un plaer cantar-lo. - Entre el repertori italià i l'alemany, ... tot just començo a explorar un nou repertori, l'italià, i crec que començara' a tenir tanta importància en la meva carrera com l'alemany. ¿amb quin es sent més còmoda? -Tal com ha anat la meva carrera fins ara, és cert que estic més acos tu mada al re pertori aleman y. Aca bo de treu re un d isc amb aquest repertori, però també tinc previs t enregistrar un repertori amb àries de Puccini. O sigui que, lïns ara, sí que he de dir que em sento més còmoda amb Strauss i Wagner, però tot jusl començo a explorar un nou repertori, l'italià, i crec que començarà a tenir tanta impo1iància en la meva carrera com l'alemany. -Quin tipus de rols del repertori italià li escauen? -Acabo de fer el debut de Tosca, perquè crec que és el somni de qualsevol soprano, i tinc previst cantar Magdalena d'Andrea Chénier a San Francisco, però no crec que canti mai Aida. Estic més interessada en La forza del destino, Un ballo in maschera, l/ Trovatore i continuar cantant Don Car/os, Otello... -¿No són rols molt dramàtics? -Sí, però els estic estudian t i assimilant a la meva veu. Sé que no sóc Maria Call as i no penso estrènyer massa, perquè m'espatllaria la veu. Els estic estudiant adaptant-los a les meves condicions, però mai no faré Turandol, Macbelh; vaig amb compte i espero saber escollir bé. -Tots aquests rols són molt dramàtics també des del punt de vista teatral. Què sent quan està damun t de l'escenari? ¿Pensa en el rol com un personatge i intenta identificar-s'hi o es centra només en la tècnica vocal? -S'ha de trobar un equilibri. Evidentment un està cantant i ha de parar atenció a com can ta, perquè si en l'escena figura que el teu marit o amant està morint -com per exemple en La Bohème- i t'involucres massa, com que la música a més és tan bonica, és molt fàcil plorar. I si un plora, no pot cantar! Un ha d'actuar, sentir i compartir les emocions, però tam bé manten ir-les controlades, per deixar a la veu mostrar aquestes emocions. -¿Fa diferències a l'hora de preparar diferent tipus de repertori? - Quan preparo tècnicament un rol no faig gaires diferències, per exemple entTe Arabella, Tosca o Sieglinde. Vull dir que la meva tècnica és la meva i és aplicable a to ts els rols. Quan preparo Sieglinde no penso a fer una veu wagneriana. La meva tècnica és saludable, molt basada en el fiat o i sense forçar. Per descomptat, per prepara1· un paper des del punt de vista de la dramatúrgia, Sieglinde és més salvatge i patidora que no Ara bella o Elisabeth, que és la reina i com a tal ha de mantenir un capteniment. -Ara que està en el millor moment de la seva carrera, ¿pot escollir els rols que vol cantar i els llocs on vol cantar? -Sí, però a vegades és dur, perquè en aquesta professió un ha d'esperar que li ofereixin cantar i hi ha llocs q ue et demanen dates per d'aquí a set anys, és una bogeria ! Però sí que és cert que ara estic en un moment en què sí puc escollir en certa manera i puc decidir si vull can tar en un lloc o en un altre m'estimo més no fer-ho perquè ja hi he cantat prou. També puc fin s i tot demanar al meu agent de fer més recitals per trobar un equilibri enb·e el que els teatres volen i el que jo vull. Per ser honestos, hi ha teatres en què ja he cantat massa i he d'anar variant, perquè també vull tTeballar amb directors diferents. Però en general sóc molt feliç, tot i que estic procurant baixar una mica el ritme per trobar un equilibri, poder passar més temps a casa i estudiar. Hi ha companys que polien un ritme de vida encara més accelerat, però jo necessito viure i gaudir dc la vida. -Quan ha de fer el debut en un nou rol -com ara farà amb Crysothemis de I'Elektra al Liceu-, ¿pensa quin és el lloc ideal per fer-lo? - Un sempre valora els pros i els contres. Per exemple, el meu debut en Tosca va ser a Los Angeles, un teatre importan t, però que no és el Metropolitan de Nova York, així un pot sentir una atmosfera més relaxada. Però hi ha vegades que et truquen de teatres importants com París ... i t'hi llances! -Al Canadà no hi ha una llarga tradició operística, exceptuan t un gran cantant com va ser Jon Vickers. Com va prendre contacte amb l'òpera? -Els meus pares no eren aficionats a Adrianne Pieczonka té la bellesa física d'una valquú·ia i la mirada dolça d'una nena. És senzilla i directa, una percepció ben diferent de l'im pacte que causa la seva veu encisadora. Precisament aquest encís és el que li ha permès rebre el màxim gu ardó que un cantant pot rebre a Viena, el titol de Kammersangerjn, que reben només aquells que han desenvolupat una carrera important a Viena. Aquest és exactament el seu cas. Tot i ser originària del Canadà, tant el seu üsk com la seva veu la fan hereva ideal del repertori sn·aussià, del qual ha fet grans cr eacions i a les quals vol sumar-ne de noves. Un dels exemples és el rol del qual fa el debut ara a Barcelona o e] de Kaiserin en Die Frau ohne Schatten, i fins i tol la Jsolda wagneriana. l'òpera, eren més aviat aficionats als musicals. Jo vaig créixer en els anys setanta i per televisió sempre hi havia prog¡·ames de música més lleugera. O sigui que de joveneta volia arribar a Broodway i ser com Liza Minnelli o julie Andrews. En un moment donat la meva mare em va suggerir rebre alguna classe de cant i la meva professora de seguida va veure que tenia facultats i em va d irigir cap al repertori clàssic. Actualment a Toronto hi ha un nou teatre d'òpera, recentment inaugural. i acabem dc tenir el nostre primer Anell dels Nibelungs. o sigui que espero que amb el temps es generi una afïció, tot i que és impossible comparar amb llocs de tanta tradició com el Liceu dc Barcelona, on la gent s'entusiasma i s'involucra molt. Al Canadà són apassionats amb l'hoquei i els esports, però encara no amb !"òpera, tot i que els agrada! -A Barcelona el públic l'aprecia molt i fins i tot va ser escollida millor cantant femenina de la tempot·ada 2002-03 amb el rol titular d'Ariadne a uf Naxos. Com es sent cantant a Barcelona? -La meva primera actuació a Barcelona va ser abans de cremar-se el Liceu, quan vaig cantar Micaela en Carmen. Trobo molt bonic poder establir una relació amb el públic i la gent del teatre. és molt important. Recordo l'any de I"Aiiadne que Edita Grubcrova celebra va vinti-cinc anys de carrera al Liceu i li van llançar Oors i papers ... Això és fantàstic! -Com es va sentir amb la p1·oducció de Peter Konwi tschny del Don Carlos de Verdi? - Vaig veure aquesta producció a Hamburg i em va agradar. És molt boja, però és emocionant i trobo divertida la reacció del públic, perquè aquí la gent no va riure tan t com a Alemanya. Crec que a més, fer-la aquí va ser un repte, perquè començava molt tard i l'òpera és molt llarga. jo no vaig ser conscient del que suposava cantar aquest rol en principi, perquè només la primera part ja dura dues hores i mitja sense interrupció -la durada habitual de les òperes de Puccini!- o sigui que cantar aquesta òpera és com fer-ne dues seguides, i això és molt cansat. -¿Li va agradar conceptualment aquest Don Carlos? - Crec que algunes de les idees de Konwitschny funcionen molt millor que d 'altres, sobretot visualment parlant, trobo que són brillants. Potser el principal problema va ser que la versió francesa és molt llarga i crec que. personalment, admetria algun tall. Era la primera vegada que cantava la versió en francès de cinc actes; per tant, el primer cop en cantar l'acte de Fontainebleau i això pem1et gaudir de la història d'amor entre Elisabeth i Don Cario, i puc dir que m'estimo més la versió de cinc actes. perquè de l'altra manera t'enfrontes directament a una Elisabeth que ja és reina, i és més distant. -¿Està d'acord amb les posades en escena controvertides? -Sí i no, perquè si és per fer-me fer alguna cosa sense sentit i en contra de la meva veu, no hi estic d'acord. De fet. no tinc cap problema a dir-ho quan no hi estic d'acord. Però amb Komvitschny no he tingut cap problema. - ¿Resulta diferent cantar una òpera ambientada en el seu temps i espai original que en una actualització o translació molt dife•·ent de l'original? -Jo sóc més de posades en escena tradicionals ... , però en el cas del Don Carlos, va ser graciós perquè anàvem vestits d'època, però l'escena era moderna i la veritat és que em va agrada r. - De cara al públic, ¿creu que ho rep diferent? - Hi ha un sector ampli del públic al qualli encanten les produccions modernes i un altTe que prefereix les produc- cions clàssiques. Jo, de fet, sóc més aviat d'aquest dan-er sector i potser estic passada de moda. però quan canto Tosca vull ser una Tosca tradicional. amb els vestits clàssics. com els de Maria Callas i Renata Tebaldi ... -També acostuma a can tar molt Mozart i Txaikovsk:i ... -Sí, i no tinc intenció d'abandonarlos. La Tatiana dellevgueni Onieguin és un dels meus rols favorits, però potser és una noia molt jove i jo ja no tinc edat. .. , tot i que Mi:rella Freni el va cantar ftns als seixanta-cinc anys! Hl ha rols com el de Micaela en Carmen o l' Eva d'Els mestres cantaires de Nuremberg pels quals ja sóc massa gran, ja que es tracta de noietes molt joves i crec que no és adeq uat no tenir-ho en compte. -QuiJlS rols són els seus favorits? -Marschallin en Rosenka11alier, Sieglinde en Die Walküre, Elisabeth de Do11 Carlos. Tosca probablement es convertirà en un favorit... Molt sovint passa que el rol fav01it d'un és aquell que està cantant aquells djes ... -Quins són els seus referents? - Tebaldi. Callas, Freni, algunes cantants americanes com Leontine Pryce, i algunes cantants de la meva generació, com Violeta Utmana, Anna etrebko.... per què no? - Vos tè dóna molta importància al fet de combinar produccions operístiques amb recitals o concerts simfònics. Per què? -Els g¡·ans cantants sempre han combinat recitals i concerts amb p roduccions operístiques. Els recitals són molt bons per a la veu, són molt íntims i més satisfactoris amb l'audiència. Si només fes òpera, em cansaria molt més perquè per a una producció has d'estar sis setmanes fora, en canvi també és positiu poder fer dos concerts i només passar una setmana fora. És bo trobar un equilibri i és sa per a la veu. I®C 280 33 8/ l ,l,il(jl(itf;l PRECRfTICA I EL MES DE FEBRER A L'ABAST Riccardo uti Torna amb la Philharmonia Orchestra La Philbarmonia Orchestra, sota la clirecció de Riccardo Muti, torna al Palau de la Música amb un intens programa de cah·e TOmàntic, amb obres de Schubert, Hindemitb i Skriabin. I per MERCEDES CONDE PONS PALAU 100. Philharmonia Orchestra. Dir.: Riccardo Muti. Schubert, Hindemith, Skriabin. PALAU DE LA MÚSICA. 29 DE FEBRER DE 2008 (21 h). a Pbil harmonia O rchestra és una de les orq uestres de més renom m undial i l'any 2005 va celebrar el seu seixantè aniversa ri. Act ualmen t el seu director titular és Chlistoph von Dohnanyi, amb el qual l'orquesh·a ha consolidat el prestigi a la seva ci utat de residència, Londres, i arreu del món, tan t pel seu esperit d'innovació com per la seva intensa activitat en l'à mbit de la divul gació musica l i l'educació. L'any 2007 va celebra r el desè aniversari com a orquestra resident del Royal Festival Hali i del Bedford Corn Exchange. La Philharmon ia Orchestra ha treballat al llarg de la seva història sota la bawta de grans mesh·es com Furtwangler, Strauss, Toscanini, Karajan o Giulini. Enh·e els seus d irecto rs titu lars destaquen Klemperer, Maazel, Sinopoli o Muti. Aq uest darrer és l'enca rregat de dirigir el concert que oferirà la formació a l Palau de la Música. L ~e 280 Alumne del Conservatori Giuseppe Verdi de Milà i deixeble d'Antonina Votto, Riccardo Muti guanyà el1967 el Concurs Cantelli de Milà. L'any següent va ser nomenat di rector principal del Maggio Musicale Fiorentino, càrrec que va exercir fins al final dels anys vuitanta. L'any 197 1 va ser convidat per Herbert von Ka rajan a dirigir al Fèstival de SaJz. burg, on participa regularmen t, fet que el va dur a celebrar, el 2001, el trentè aniversari de la seva vinculació amb el prestigiós festival. Va ser d irector titulaJ· de la Philharmon ia O rchestra del 1972 al 1982, en succeir Otto Klemperer, i del 1986 al 2005 va ser director musical del Teatro alia Scala de Mi là, on dugué a te1me projectes importa nts, com la h·ilogia Mozart-Da Ponte o la Tetralogia wagneliana, però també la recuperació de nombroses òperes ita lianes del Settecento napoli tà i obres de Gluck, Che- Homenatge a Gandolfi i Sicuri I COR DEL GRAN TEATRE DEL UCEU. Dir.: José Luis Basso. Brahms i Stravinsky. GRAN TEATRE DEL LICEU. 7 DE FEBRER DE 2008 (20 h). l Cor del Gran Teatre del Liceu serà el protagonista del concert d'homenatge a dos grans mestres corals ínti· mament lligats al coliseu barceloní que han mon recentment: Romano Gandolfï i Vittorio Sicuri. Romana Gandolfi va morir a Mi là el lS de febrer de 2006, a l'eda t de 72 anys. Va ser consultor artístic i director de I'OrquestTa i el Cor del Gran Teatre del Liceu entre els anys 1984 i J 992, desp1·és d'haver estat director del Cor del TeaM alia Scala de Milà del 197 I al 1983 i fundador i director del Cor Simfònic de Milà Giuseppe Verdi. Vittorio Sicuri va ser l'aj udant de Gandolfi al Cor de La Scala de Milà, d'on va venir per ocupar la mateixa funció, del 1982 fins al 1990, al capdavant del Cor del Gran Teatre del Liceu. Posteriorment va ser titular del Cor del Maggio Musicale Fiorentino. interinament del de La Fen ice de Venècia i més tard del Cor del Teatro CoJón de Buenos Aires. Tot això sense deixar la re- E 34 82 --- sidència barcelonina, ciutat a Ja qual es va vincu lar d' una manera mol t afectiva i on va morir l'any 2001. El Cor del Gran Teatre del Liceu, que tant deu a la important reina d'aquests dos directors, interpretarà Vier Gesiinge (Quatre cançons) i Liebesliedenvalzer (Cançons i danses d'amor) de johannes Bral1ms i el gran ballet d' lgor Stravinsky, Les noces. Les noces és un ballet cantata per a cor, veus solistes i instru ments que lgor Stravinsky va estrenar l'any 1923. Stravinsky va dedicar nou anys a la composició d'aquesta obrà, de la qua l va elaborar h·es versions successives. La p1imera versió -esclita entre 1914 i 19 17, o sigui, un any després de Le Sacre du Prinlemps- és una partitura per a quatre veus, cor i gran orquestra simfònica. L' any 1919 el compositor rus va fer-ne una revisió completa de l'orquestració. tot reduint-la a petita orquesb·a -{;Om posta de percussions, cim· ba/om hongarès, harmònium i pianola- mentre que la darrera revisió data del 1921. i rub ini o Spontini . L'any 2004 fundà l'Orquestra juven il Luigi Cheru bini, f01m ada per joves músics italians, a la qual dedica una part important de la seva activitat. Riccardo Muti i la Philbannonia Orchestra interpretaran un extens i intens programa q ue inclou la co neguda oberrura "Rosamunda" de Die Zauberharfe (L'arpa màgica) i Ja Simfonia núm. 8, "Inacabada" de Franz Schubert, el ballet de Paul Hindemi th Nobilissima Visione - inspirat en sant Francesc d'Assís- i El poema de l'èxtasi d'Aieksandr Skriabin. Aquest concer t, que s'ofereix en el marc de les celebracions del Centenari del Palau de la Música, va pa tir un canvi de data i hora. La data defin itiva serà el 29 de febrer a le.s 9 del vespre. consta de quatre pianos, percussió i una més amplia plantilla coral. L'estrena tingué lloc a París el 13 de juny de 1923 a càrrec dels Ballets Russos sota la di recció d'Emes t An seJmet. L'obra cons ta de quatre escenes - "Chez la mariée" (A casa de la núvia), "Cbez le marié" (A casa del nuvi), "Le départ de la mariée" (El comiat de la núvia) i "Le repas de noces" (El sopar de noces)- i explica la celebració d' un casament a l bell mig d' un paisatge rus. El text està inspirat en cants po· pulars ucraïnesos i bielorussos, traduïts i adaptats per Charles Ferdinand Ramuz. L'obra té molt a veure arnb el període compositi u en què Igor Stravinsky va compondre La consagració de la primavera i fins i tot es pot concebre com la segona part d' un díptic inspirat en els rituals pagans practicats a l'antiga Rússia. Plena de la vita li tat i el caràcter orgiàstic que conté Le Sacre du Printemps, Les noces també té un tarannà tràgic, el de l'angoixa i la misèria que viuen els protago· nis tes. Sh·avinsky va insistir a no considerar Les noces exclusivament com un ballet, sinó més aviat com un divertiment o unes danses escèniques russes amb cant i música en què es reprodueix el ritual dels casaments rurals russos però amb la ll ibertat que ofereix la plena inspiració. .....• •'··, PALAU MÚSICA CATALANA 1908 ·2008 Cobla, Cor i Dansa al Palau X Temporada 2008 Dissabte. 1 de març de 2008, 19 h . ........................................................................................... COBLA SANT JORDICIUTAT DE BARCELONA Francesc CaaaO, direotOf Obres de: M. S. Pulgferrer, J. LI. Moraleda, F. Martfnez Comin, A. Borgunyó i R. Ferrer Dissabte. 5 d'abríl de 2008, 19 h . ........................................................................................... COBLA SANT JORDICIUTAT DE BARCELONA JOMI> Pont, dir8c:tor Obres de: J. Garreta, A. Ros Marbà, Joaquim Serra, J. Guinjoan, M. Oltra, P. Casals, E. Toldrà i J . Lamote de Grignon Dissabte, 19 d'abril de 2008, 19 h . ........................................................................................... COBLA LA PRINCIPAL DE LA BISBAL Jordi León, director Obres de: M. S. Puigferrer, N. Paulís, M. Timón, F. Cassú, M. Havart, J . Ventura, J . M. Ruera, M. Oltra i J. León Dissabte, 10 de maig de 2008, 19 h . ........................................................................................... COBLA SANT JORDICIUTAT DE BARCELONA Comi Sent Jordi David Malot, orgue I Jordi Ricart, barlton I Xavier Pagès, director Obres de: LI. Lloansf, J. Solà, J. J . Blay, X. Pagès, X. Montsalvatge, S. Brotons, R. Ferrer, A. Borgunyó, M. S. Pulgferrer i E. Morera Dissabte, 24 de maig de 2008, 19 h . ........................................................................................... ESCOLA CORAL DE L'ORFEÓ CATALA (M'èef-d1Funclod0n-Ceno111~ Gl6rta Fem6ndu, Elisenda Oarrasco, Bula Reixach I Est... Nebona, dlreclors Obres de: F. Gasull f J . Brahms Estampes per a divuit muses de F. Gasull (estrena) Obra dedic:ada al Centenari del Palau de la Música Catalana Dissabte, 31 de maig de 2008, 19 h . ........................................................................................... ESBART SANTA ANNA D'ANDORRA Joan Fooas, director Festa a Vilafranca, La ballarina i el soldadet de plom, Rapsódla per a plano I cobla, Temps d 'havaneres, València I Mallorca VENDA D'ABONAMENTS: Del 30 de gener al 9 de febrer de 2008 • De 38 a 108 € VENDA D'ENTRADES: A partlr del 15 de febrer de 2008 · De 7 a 20 € INFORMACIÓ I VENDA: lnternet: www.palaumuslca.org · A les taQUilles del Palau de la MúSICa Tel.: 902 442 882 · Aie: taqullles@palaumuslca.org Organltt61 patrocina: Amb La cof.tabotoci6 de 111 -· EL PUNT CU,rf(ICAU.I.A 1'.\IMI PI l"' MUliCA l,aif)Ctt•t• pR E eR rr I C'A I EL MES DE FEBRER A L'ABAST Dos grans 'Requiem' i Zukermann TEMPORADA OSC. OCNE. Sybilla Rubens, soprano. Roman Trekel, baríton. Dir.: Josep Pons. Brahms. I OBC. Cor de Cambra del Palau. María Espada, soprano. Stéphane Degout, barilon. Uta Weyand, piano. Dir.: Jesús López Cobos. Brotons, Montsalvatge, Fauré. I OBC. Amanda Forsyth, violoncel. Dir.: Pinchas Zukermann. Wagner, Bruch, Mozart, Prokófiev i Txaikovski. L'AUDITORI. DE L'l DE FEBRER AL 2 DE MARÇ 2008 (CAL CONSULTAR DATES I HORARIS). ' Auditori de Barcelo na viurà un intens mes de febrer, en el q ual des taca I¡¡ vis ita de Josep Pons com a titu lar dc I'Orq ucsta y Cero Nacio nales de EspuiiH i Iu partit:ipaci6 de Jesús López Cobos en dos t:onccrls, jun tament am b l'estel· lar participnció dc Pinchas Z ukennan n en dos concerts, un dels qua ls a l ca pdavan t de I'OBC. L'Orqucsta y Coro Nacionales de España visita novament L'Auditori de la mà del seu titu lar, el prestigiós director català josep Pons, i amb una dc Ics obres simfonicocorals més espectaculars del pur romanticisme: el Requiem alemany de Johannes Brahms. Ho farà amb Ics veus destacades de la soprano alemanya Sybilla Rubens i el baríton alemany Roman Trckcl. La confluència d'aquest Requiem amb la interpretació del Requiem de Gabriel Fauré, dues setmanes més tard -a càrrec dc l'Orquestra Simfònica de Barcelona i Naciona l de Catalunya-, permetrà copsar Ics diferències substancials entre dues L ~e obres provinents dc la mateixa obra li túrgica. D'una banda, el pensament reformista de jo hannes Brahms, amb la trad ucció del text a l'alemany i la incl usió dc textos bíblics no pertanyents a la missa dc difun ts trad icional; de l'altra, la pulcritud i lidclila t dc Gabriel Fauré al text ll atí origina l, amb un gran captenimen t emotiu -contràriament a l'obra dc Brahms, mol t més espectacular-, però amb una bellesa melòdica -en tots dos t:asos- impossible de comparar. El Requiem de Fauré es podrà sentir de la mà dc Jesús López Cobos -al capdavant de l'O BC- i en Ics veus de la soprano extremenya María Espada i el baríton francès Stéphanc Degout. En el mateix concert, la pianista Uta Weyand interpretarà el Q)llcerto Brel'e per a piano i orquestra de Xavier Montsalvatge, precedit de l'Obertura Costa Brava (rapsòdia catalana nLÍm. 4) de Salvador Brotons. Jesús López Cobos dirigirà el cap de setmana següent les Simfonies núm. 2 i 3. ··f leroica ,. de Ludwig van Beethoven. La presència del violinista i director israelià Pinchas Zukermann en la temporada de I'OBC a L'Auditori toma a ser un dels reclams més llam iners. sobretot si la seva presència es desdobla en dos programes, un com a violí solista i director -al capdavant dc l'O BC- i l'altre en la temporada de cambra, al capdavant dels Z ukennann Chamber Players. En el concert dels di es 29 de febrer a 2 de març, Pinchas Zukermann interpreta rà el Concert per a violí i orquestra núm. 5 K. 2 19. ''Turc" de Mozart i dirigirà un curiós concert amb o bres tan dispars com l'o bertura d'Els mestres cantaires de Nuremberg dc Richard Wagner, Kol Nidrei, per a violoncel i orquestra de Max Bruch - amb la violonceJ.Iista Amanda Forsyth, esposa del prestigiós violinista-, la Simfonia clàssica op. 25 de Prokófiev, per acabar amb el Romeu i fulieta de Txaikovski. Els Zukermann Chamber Players interpretaran un doble concert -el 2 i 3 dc marça la Sala de Cambra de L'Auditori, amb un intens programa format pel Tercet per a dos violins i viola en Do major op. 74 d'Antonín Dvorak, el Quintet en Si bemoll major op. 87 de Felix Mendelssohn i el Quintet en Sol major op. l li dc johannes Brahms. 280 UONCA interpreta '15x15x15' d'Albert García Dernestres ONCA. Orquestra Nacional Clàssica d'Andorra. Jordi Claret i Daniel Claret. violoncels. Dir.: Gerard Claret. Vivaldi. Garcfa Demestres, Suk. PALAU DE LA MÚSICA. 14 DE FEBRER DE 2008 (19.30 h). ' Orquestra Nacional Clàssica d 'Andorra presenta un programa interessant i eclèctic per al concert del dia 14 dc febrer. íntegrament dedicat a obres escrites per a orquestra de corda. Es tracta del Concert per a clos violoncels F. l//núm. 2 en Sol menor d'Antonio Vivaldi, la Serenata per a cordes núm. 6 de josef Su k i 15xl5x/5 d'Albert García Oemestres. La formació que dirigeix el violinista i director Gerard Claret proposa endinsar-se en el món de la co rda a través de tres aproximacions ben d iverses a la fo rmació orq uestral excl usivamen t dc corda. El Concert per a dos violoncels F. 11/ núm. 2 en Sol menor d'i\nto nio Vivaldi és l'únic q ue el compositor va escriure per a dos vio lo ncels, malgrat que en va compondre vint-i-set per a només un violont:cl, i no va ser publicat en vida seva. Els joves lord i i Da niel Claret seran els solistes d'aquest concert curiós. interpretat poc sovin t en concert. A conti nuació l'Orquestra Nacional Clàssica d'Andorra interpretarà la Serenata per a cordes núm. 6 dc loscf Suk, compositor i violinista txec, alwn- L 36 84 ne i posteriorment gendre d'Antonín Dvoník, de qui s'observa una gran influència en la seva obra. La Serenata per a cordes núm. 6 és la seva primera gran obra, composta l'any 1892, tot just un any després d'haver finalitzat els seus estudis al Conservatori de Praga i haver estudiat durant un any exclusivament amb el gran compositor txec Dvorak. losef Suk va se r promolor de l reconegut Quartet Txec, del q ual va fonnar part com¡¡ segon violi durant trenta anys dc Iu seva vida, Fins a la seva jubilació. La Serenata per a cordes 11tím. 6 ob re el camí cap a la mad uresa compositiva, q ue li arribaria l'a ny 1906, am b la simfo nia 1\srae/ opus 27. dedicada a la seva dona i el seu sogre i mento r, morts mn b poc temps de d iferència, i en la qua l s'o bserva un tractament dc la música popular txeca q ue deixa entreoberta la porta~~ la politonalitat i 11ns i Lot a la atonalitat. 15xl5x l5 d'Albert García Dcmes trcs és una obra per a orquestra dc corda (originalment concebuda per a un contrabaix. dos violoncels, tres violes. quatre violins segons i cinc violins primers) que es va estrenar l'any 2001 al Fes tival Castell de Pera lada, fru it d'un enc.'í rrec del Fes tiva l per a la celebració del seu q uinzè ani versari. L'obra té com a títol / 5xJ5x 15 amb referència als q uinze anys del Festi va l, els quinze mú sics que configuren l'orques tra de corda per a la q ua l es tà concebuda otiginalmen l, i els quinze mi nuts que té de duració aproximadamen t. En l'estructura intcma de l'obra, subjau un joc dc paraules en les q uals el compositor es basa per elaborar les seves idees musicals. DarTCrc e llema "ni mós de dos ni a, b, e", el compositor crea petits grups temàtics -corrcsponcms a les paraules de la dita frase- que funcionen com a moviments en què s'estructura l'obra. Cada lletra té un caràcter unívoc que permet a l'obra evolucionar contínuament. Només en el moment en què es repeteix la paraula "ni" es produeix la repetició íntegra de la plimera secció de l'obra. És una peça críptica internament però dc caràcter festiu i divertit, amb momcms lírics dc gra n romanticisme. Per això, el mateix compositor comenta que és una peça ideal .. per a ser escoltada en parella (ni mas de dos), sense necessitat de parlar (ni a, b, e)". El composi to r d u a terme una intensa activitat musical en els últims temps. Acaba d 'estrena r a Mòdena la seva darrera ò pera. [oc de mans. i ha re but l'encàrrec del Tea tro Comunale de Mòdena d'escriure una ò pera sobre el conte de Les mil i una 11its, q ue es dirà ll giorno dopo i es tracta del primer encàrrec a un compositor estranger fet per aquest teatre. El proper juliol es representarà a Barcelona la seva òpera Mariana en Sombras a L'Auditori. PR E eR fT I e A i ,i,(i(jl.,;i!f;j EL MES DE FEBRER, A L'ABAST Nova lectura del 'Viatge d'hivern' de Schubert CAMBRA A L'AUDITORI. Barcelona 216. Young-Hee Kim, soprano. Kurt Azesberger, tenor. Dir.: Virginia Martfnez. Hans Zender. Dun, Nuix, Schonberg, Schubert/Zender. L'AUDITORI (SALA ORIOL MARTORELL).l6 i 28 DE FEBRER DE 2008 (20 hi 20.30 h, respectivament). oincidint en dates amb el Festival Nous Sons 2008, el Grup Instrumental Barcelona 216 oferirà dos concerts durant el mes dc febrer, en què interpretarà dos gra ns clàssics de la literatura musical, d'una banda. el Pierrot Lunaire d'Arnold Schê:inbcrg, amb un programa en què també apareixen obres de Tan Dun i )ep uix i, de l'altra, la relectura contemporània dc Hans Zender sobre el cicle de lieder dc Franz Schubert, Winterreise. El Grup Instrumental Barcelona 216 - sota la direcció de Virgínia Martínez- oferirà el dia 16 dc febrer un concert dins el marc del Festival Nous Sons de L'Auditori, en què la gran obra atonal del mestre del dodecatonisme Arnold Schê:inberg, Pierrot Lunaire -interpretada a Barcelona per la soprano coreana Young-Hee Kim-, estarà acompanyada dc dues obres contemporànies: Elegy: Snow in/une del compositor xinès Tan Dun, i el Quartet de corda del traspassat compo- C di tori, es centra en una apro~imació in teressant. del composi tor alemany Hans Zender ( 1936). a un clàssic dc la literatura i dc sit or català Jep Nu ix. Elegy: Sno111 in /tllle la història de la música universal. Es tracta (J 990) per a quartet de percussió i vio Iondel Viatge d'hil'em ( Winlerreise) que Franz cel s'inspira en un drama xinès del segle Xlii Schubert musicà l'any 1827 basant-se en el de Kuan Han-Ching. Una jove hi és execucicle dc poemes de \Vilbelm Müller. L'obra tada per w1s crims que no va cometre. La nadc Hans Zcnder és en realitat una relectura tura es rebel·la contra la injustícia fent nevar -una ~interpretació compositiva" com espefortament durant el mes de juny i provocant ci fica el subtítol dc la seva obra- per a tenor aix:í una sequera durant tres anys. Tan Dun i pelita orquestra ( 1993). L'obra de Zenrevisa el drama fent en la seva obra un cant der -que a Barcelona interpretarà el tenor a la puresa i la maldat, la bellesa i l'obscuKurt Azesberger- intenta dotar d'un signifiri tat, un lament per Ics víctimes arreu del cat contemporani i reproduir l'impacte que món, que ell va dedicar expressament a Ics l'obra degué obtenir en la seva primera invíctimes de la massacre de la plaça dc Tiatcrprctació. El grup instrumental concebut nanmen. El Quarte/ de corda ( 1997) és la pel compositor alemany consta de 24 músics darrera obra de )ep Nuix ( 1955-1998). comd'instruments tan dispars com l'acordió o un posi tor català que va desenvolupar una gran ampli grup de percussió. Entre el catàleg del feina creadora - amb més dc seixanta obres compositor i director d'orquestra alemany en el seu catàleg- i una dedicació especial al destaquen també l'òpera Don Quijote de la camp de la música electroacústica. El concert que el Grup Instrumenta l B r-l O ~ncha, estrenada en la seva versió definifi~datada l'any 1999) el 24 d'octubre de celona 216 oferi rà el dia 28 de febr~~ seva temporada com a grup residc~1 . ~al\'Fi • O la Komiscbe O per de Berlín. 'Vespro delia Bea amb Jordi Savall B. SO ORIGINAL: ORfGENs I MEMbAIA. La Capella Reial de Catalunya i Hespèrion XXI. Dir.: Jordi Savall. Monteverdi. BASfLICA DE SANTA MARIA DEL MAR. 21 DE FEBRER DE 2008 (21 h). a Capella Reial de Catalunya i Hespèrion XXI. sota la direcció dc jordi Savall. ompliran la basílica de Santa Maria del Mar de l'austera i màgica música de l'italià Claudio Monteverdi, amb una de les seves ob res cimeres. el Vespro del/o Beata Vergine. Cla udi o Montcvcrdi ( I 567-1643) no només ha passa t a la història per ser considerat com el parc de l'òpera, des de l'estesa norma lització dels nostres dies considera nt L 'Orj'eo com la primera òpera de la història dc la música. La magna obra sacra que són els Vespro del/a Beata Vergine (els Vespres de 1610, com també són coneguts), escrits només Ires anys després de l'estrena dc L'Orfeu, té tots els elements que la fan una obra cabdal per a la història de la música sacra. Els vespres, una de Ics bores dels Oficis Di- L vins, estan formats al voltant de tol un scguit dc textos bíblics i es solen utilitzar com a part de la litúrgia per a les celebracions solemnes entorn dc la Verge Maria en la tradició catòlica. Però Claudio Montevcrdi actualitza un gènere tan antic com l'Església catòlica, assimilant l'antic i el nou estil, tot provocant una revolució que bo remou tot sense destruir res. Montevcrdi re forma els procediments ITadicionals d'escriptura, barreja les fotmes profanes i litúrgiques i servir com a mètode expressiu des dc l'antiga polifonia sostinguda sobre el cant us jirmus a la monodia aplicada en el novíssim gènere operístic. Monteverdi no va crear l'òpera ni es va inventar un nou llenguatge, però la seva gosadia i afany per sintetitzar tot allò conegut per avançar, dóna a la seva obra una maduresa fora dc tot dubte. Les arrels histò· ra ~e 280 ergine' riques d'aquests Vespres expliquen que Montcvcrdi les va compondre com a ofrena al papa Pau V. gran defensor de la Contrareforma. juntament amb la missa a sis veus /11 i/lo /empore loquante fesu, que parodia un motet de icolas Gombert per aconseguir-nc la protecció política i econòmica. Sobta l'extrema contraposició d'estils entre les dues composicions. donada la modernitat dels vespres i l'antiguitat dc la missa, però això es pot explicar per la necessitat de Montevcrdi de justificar la seva adhesió a la Contrareforma. tot mostrant tant la defensa de l'estil antic (Prima Prat/ica) -lligat a la polifoniacom el seu interès per la recerca de l'expressivitat i el sentiment, propi de la Seconcla Prallica, totes ducs defensades per la Contrareforma. Els Vespres és una gran obra musical, que necessita un cor prou gra n com per ocuparsc de les deu parts vocals en què es divideix la partitura en alguns moments i per fonmtr petits grups corals que acompanyen set solistes diferents al llarg dc l'obra. Montcvcrdi va deixar escrita l'especificació dels instruments solistes però no el ripieno (l'acompanyament). fet que explica la necessitat d'una gran feina d'anàlisi del director i l'orquestra a l'bora dc plantejar una versió solvent. 37 85 ....• ·'··, PALAU MUSICA CATALANA 1908 2008 Cicle d'Orgue al Palau V Temporada 2008 Divendres, 28 de març de 2008, 19 h •.......................................................................................... DAVID MALET, orgue J. S. Bach: Peça d'orgue en Sol major; BINV 572 Pi:\rt: Annum per annum Mendelssohn: Sonata VI op. 65 en Re menor sobre el coral ·vater unser im Himmelreich" Soler: Coral núm. 1O, •... /es llavors del temps• (Estrena 2007) J. S. Bach: Passacaglia en Do menor; BWV 582 Preu de l'entrada: 6 € Concert patrocinat per: t!!l·l3 m Divendres, 25 d'abril de 2008, 19 h · ·································;·;······················································ ELKE VOLKER, orgue Wagner: Música festiva d'Els mestres cantaires (entrada) (transcripció de S. Karg-Eiert) Karg-Eiert: Prologus tragicus, op. 86 núm. 1 (de "Deu peces característiques) Mozart Fantasia en Fa menor, K. 608 (per a orgue mecànic) Rheinberger: Romanze (segon moviment de la "Sonata per a orgue en Si bemoll menor") Mendelssohn: Sonata per a orgue en La major, op. 6513, "Auf tiefer Not schrei ich zu Dir" (Des de la més fonda necessitat crido cap a Tu) Karg-Eiert: Passacaglia (55 variacions) i Fuga sobre 8-A-C-H, op. 150 {1931) Preu de l'entrada: 1 € Amb la coHeboracló: 4 II%IIIII:IZII INFORMACIÓ I VENDA: lnternet: www.palaumusica.org A les taquilles del Palau de la Musica Tel.: 902 442 882 · A/e: taquliies@palaumusica.org Ofgannu 1patrocina: PR E eR fT I e A i ,l,(i(jlf;ii(i EL MES DE FEBRER, A L'ABAST Festival Nous Sons 2008 Recordant els clàssics de la contemporaneïtat Del9 de febrer al 8 de març tindrà lloc el Festival ous Sons 2008, a UAuditori, la segona edició amb Josep Maria Guix al capdavant de la direcció artistica. nguany el Festival de música contemporània aplega rà, com ja va fer la darrera edició, 7 concerts més un de format familiar, amb formacions com I'Arditti S tring Quartet, el Plural Ensemble, el Duo Nataraya, e l Trio Kandinksy, l'Orquestra Simfònica de Barcelona i Nacional de Catalunya, el Grup Instrumental Barcelona 2 16 i solistes corn la pianista catalana Laia Masramon, el violonceJ.Iista alemany Christoph Richter i la soprano sud-coreana Young-Hee Kirn. Si l'any passat el Festival va tenir com a caps de cartell el britànic jonathan Harvey i el català David Padrós, enguany el compositor més programat al llarg del Festival és el japonès Toru Takemitsu ( 1930-1996), gran inspiració de molts compositors contempo· ranis i que en aquest Festival és un dels ei· xos vertebradors de la programació. juntament amb ell, hi haurà una gran presència de compositors japonesos, com Kazuo Fukushima, lchiro Nodaira, Misato Mochizuki, Toshio Hosokawa o Hideki Kozakura, fet que expressa una clara volu ntat d'orientació cap a l'obra contemporàn ia japonesa. El Festival s'inaugurarà amb l'actuació de l'Orques tra Simfònica de Barcelona i Nacional dc Catalunya sota la direcció de Rubén Gimeno els dies 9 i LO de febrer, amb un programa concebut com a homenatge al compositor japonès Toru Takemitsu, format per obres seves i de compositors afins al seu estil o la seva influència. Així, es podran sentir obres de Claude Debussy com feux, fins a una transcripció per a orquestra de Luciano Serio sobre el Contrapunt XIX de la cabdal obra de johann Sebastian Bach L'art de la fuga, passant per obres de l'esmentat Takcrnitsu. com Night Signa/ o How S/ow the Wind. En el programa també figuren obres com la Fanfare for the Common Mon d'Aaron Copia nd, Three illusions for orcl1estra d'Elliott Carter o Karst-Chroma 11 d'Héctor Parra i dues obres del període americà d'Igot Stravinsky, com Ode (Triptychon for Or- E chestra) o Greeting Prelude. El segon concert serà ofert pel Grup Instrumental Barcelona 2 16 -sota la direcció de la murciana Virgínia Martínez i amb la veu de la soprano coreana Young-Hee Kim- el dia 16 de febrer, amb obres de Tan Dun (Elegy: Snow in june), }ep Nu ix (Quartet de corda) i Amold Schonberg (Pierrot Lunaire op. 21), del qual es parla més extensament en la secció Precrítica. El dissabte 23 de febrer l'Arditti String Quartet oferirà un intens programa amb obres per a quartet de corda de compositors estrangers com Elliott Carter -de qui s'interpretarà el seu Quartet per a corda núm. 5-, Toshio Hosokawa -amb l'obre! Silent F/owers- i Giorgy Ligeti -Quartet de corda núm. 2- i l'estrena de dues obres de compositors catalans: el segon Quartet per a corda d'Agustí Charles i la primera aproximació a aquesta formació instrumental del jove josep Río-Pareja (Barcelona, J97 3), deixeble de Brian Femeyhough als Es tats Units. La interpretació de l'obra d'Elliott Carter servirà d' homenatge al centenari de vida del compositor, amb el quai i'Ardilli String Q uartet manté una intensa relació creativa. El Trio Kandinsky tornarà a la Sala de Cambra de L'Auditori el 27 dc febrer, amb un programa eclèctic però amb transparents fils d'unió entre les obres. Prenent com a punt de partida el Piano Trio de Maurice Ravel, el Trio Kandinsky interpretarà també el Trio Rombach de Pascal Dusapin (Nancy, 1955), el trio I arise [rom dreams of thee dc Hideki Kozakura -una obra plena d'energia i bon humor-i l'Impromptu trio núm. 2 del compositor sabadellenc Benet Casablancas. El mes de març començarà amb l'actuació del conjunt madrileny Plural Ensemblc -sota la direcció de Fabiiín Panisello (Buenos Aires, J 963)- i la violinista Anne Mercicr. El concert s'estructura en dos bloes ben diferenciats en què es contraposen obres de compositors japonesos amb obres de compositors espanyols dels nostres dies. Així doncs, es podrà sentir Vertical Time Study i Drawings de Toshío Hosokawa i Voilages de Misato Mochizuki, i El perfume de la Iuna de josé Manuel López López -recentment nomenat director artístic de l'Aud itoria Nacional de Madrid-, Epigramas de Benet Casablancas i Unstable Surface d'Agustí Charlcs. La jove pianista catalana La ia Masramon i el violoncel·lista alemany Christoph Ríchter oferiran eiS de març un concert que s'estructura com a repàs de l'evolució de l'obra per a aquesta formació, des de Franz Liszt a Toru Takemitsu, essencialment amb obres molt breus. Cal destacar la interpretació d'un extracte dc Vint Regards sur I'Enfanl jesus d 'Olivier Messiaen, de qui es celebra el centenari del naixement durant el 2008. juntament amb la Segona "Eiégie" i Nuages gris de Franz Liszt, el duo interpretarà un preludi d'Aleksandr Skriabin, Tres petites peces per a violoncel i piano op. li i la Sonata per a violoncel i piano d'Anton Webem, Tres peces de "Sig11s, Games and Messages" de Gyorgy Kurtag, Sac/ter Variation i Grave de Witold Lutoslawski, Nocturne d'André )olivet ( 1905- 1974), El Pont de Frederic Mompou, Meditation 011 Haydn's na me de George Benjamin i Orion S/1019 (1984) deToru Takemitsu . El darrer concert d'aquest Festiva l Nous Sons 2008 serà el del Duo Nataraya -format pe r la nautista Laura Capsir i la pianista lmma Santacreu- el dia 8 de març, i tindrà una rèplica matinal per a públic familiar. El programa del concert s'estructura entorn de l'encís de la música japonesa i francesa, que sovint ha trobat en un instrument com la flauta un univers sonor particularment ric, al costat d'alguna proposta per a aquesta formació de compositors locals, com Héctor Parra (Andante Sospeso), David Padrós (Acciones y Reacciones), )ep uix (Tres bagatel·les) i Tort (El vent dins el joncar). També es podrà sentir el cant de La merla negra de Messiaen o la Sonatine pour flúte et piano d'Henri Dutilleux. així com les Three Pieces from "Ciui-U'' dc Fukushima, La nuit sera blanche el noire de Nodaira, els lntermezzi I de Mochizuki i Air de Takemitsu. ~e 280 40 o¡o de descompte Els subscriptors de la "Revista Musical Catalana" obtindran un 40% de descompte en la compra d'entrades a les taquilles del Palau de la Música Catalana per als concerts dels cicles Concerts Simfònjcs al Palau, Música de Cambra al Petit Palau, Cambra Coral i Orquestra Nacional Clàssica d'Andorra, de la temporada 2007-08. Cal presentar el darrer rebut d e In subscripció. 1111 39 87 EL MES DE FEBRER A L'ABAST ' ' Quinta essència de l'òpera straussiana tràgica E lelara és l'eclosió d'un moment creatiu de Richard Strauss marcat per l'expressió trà- gica més descarnada i rotunda. Moment tanmateix breu que es concreta en dues òperes, aquesta i Salom,e, separades per tan sols quatre anys, i que configura l'aportació més poLe nt de l músic bavarès a la història del gèn ere. per J. COMELLAS s tracta d'una obra nascuda de la impressió que va causar en el compositor l'estrena teatral del text de 1-lofmannsthal esdevinguda l'any 1903. Strauss es va sentir atret pel text i hi va intuir una translació operística en el moment en què enllestia Salome, derivada d'un altre precedent teatr!l ltambé d'origen grec, versio nat en aquest cas per Oscar Wilde. Al hora s'iniciava la fructífera relació entre lite ra t i músic, de la q ual sorgiren successivame nt El cavaller de la rosa, E RMC 280 Ariadne auf Naxos, Die Frau ohne Schiillen i Ara bella. 40 88 Sclfome i Elektra tenen en comú el protagon isme d'uns personatges que es mouen enllà dels capteniments racionals; d'una manera particular l'obra que ens ocupa. Són tipus humans que actuen dirigits implacablement per passions que els superen i que els menen a l'autodestrucció. I això no vol dir que la seva capacitat per desbordar el terreny de la reflexió racional els faci inhumans: la basc dels seus comportaments és de naturalesa humana; que no vol pas dir que sigui è tica. En aquest cas el desig de venjança d'un clim execrable. comès per la marc dc la protagonista. És el fet de dur a un pou sense fons les seves passions i dc no preveure el límit del precipici allò que els ato rga una rotunditat tràgica impressionant. Elektra no es construeix ni evoluciona com a tipus damunt l'escenari; ja apareix !e ta d'una sola peça: l'argument no fa altra cosa que posar en evidència la seva passió unívoca, amb la qual intenta arrossegar, amb èxit discutible, els seus germans, encara que sigui a costa dc la seva pròpia destrucció. en tot cas mostrada amb una ambigüitat molt refinada. Però dc manera definitiva. Elektra és DEBORAH POLASKI EVA MARTON una òpera; obvietat que vol dir que es tracta de quelcom que només es pot concebre des del desplegament dc tot el que compo rta el gène re, i en aq uest cassingularment el corpus orquestral. El mateix Strauss la va definir, i també Salome, com a òpera d'orquestra, davant de les altres que va qualificar de poemes simfònics, amb parts vocals afegides. Nornés des de la integració de l'argument e n l'impressionant cosmogonia o rquestral d'Strauss es pot assoli r la grandesa i transcendència que conté aquesta composició. Strauss, encara a l'aixopluc de l'ombra wagneriana, va portar a les últimes conseqüències els postulats estètics del moment, fins a arribar a la llinda de la atonalitat que ben aviat havia d 'imposar Schonbcrg. En tot cas, també és una gran òpera de veus, i d'una manera especial de veus femenines, amb aquest trio de tipus tan contundents que formen Ele ktra, la scva ge1mana Chrysothemis - la que es mou més en els termes de la raó- i la seva mare Klytiimnestra. Especialment la primera recorre una gra n quantitat de recursos d'expressivitat vocal que la converteixen en un dels grans personatges de la lírica femenina. n aquesta ocasió el repartiment que es presenta és d ' una excel·lència absoluta. Deborah Polaski ( Eiektra), Adrian ne Pieczonka (Crysothemis, paper e n el qual s'estrena) i Eva Marton (Kiyüim ncstra) són tres artistes d' una categoria extraordinària que configuren un encapçalament de cartell envejable. Totes elles són prou conegudes a casa i no cal afegir-hi res més. Com també ho és aquest important artista Graham Clark (Aegisth) aixi mateix ben conegut a Barcelona. Guy )costen és un dramaturg molt actiu en els darrers anys especialment als teah·es europeus i també ha estat cridat al Metropolitan. Tan sols ens és possible advertir que les seves propostes sovint c reen polèmica, encara que tampoc no es pot considerar un absolut enfanf tér- E rible. E l director Sebastian Weigle es mou molt còmode en l'àmbit operístic de gran complexitat orquestral, fet que atorga to· tes les garanties a la seva aportació. ELEKTRA de Richard Strauss. Llibret: Hugo von Hofmannsthal. Deborah Polaski. Adrianne Pieczonka. Eva Marton. Albert Dohmen. Graham Clark. Orquestra Simfònica i Cor del Gran Teatre del Uceu. Dir. escènica: Guy Joosten. Dir. musical: Sebastian Weigle. Coproducció: Gran Teatre del Uceu,la Monnaie-De Munt (BrusseHes). LICEU. DEL 9 DE FEBRER AL 3 DE MARÇ DE 2008. PR E eR rT I e A i ,i,(i(jlf;iir;l EL MES DE FEBRER A L'ABAST Una cabdal coreografia de Forsythe al Lliure per J. C. C. n el conjunt de l'atapeïda i intensa programació del Teatre Lliure, el ballet ocupa un paper escàs en nombre de produccions -dues-, però tamnateix destacat en interès. En aquest sentit, cal advertir de la importància que té l'actuació a final d'aquest mes dc febrer del Ballet Reial de Flandes, una formació belga excel·lent, però sobretot la coreografia que interpretarà. Es tracta de la titulada lmpressing the Czar, obra del coreògraf William Forsythe. No és la primera vegada -programació del Liceu- que ens refetim a aquesta gran columna de la coreografia unjversal. Nascut a Nova York els últims dies de l'any 1949, va conèixer els millors mestres del ballet nord-americà, amb noms tan mítics, entre d'altres, com Martha Graham i també es va endinsar en el coneixement del ballet clàssic. Tanmateix aviat E va fincar-se a Europa, on va ser primer ballarí i després coreògraf del Ballet d'Stuttgart. El 1984 va assumir el Ballet de Frankfurt. on va restar fi ns al 2004. En aquesta companyia és on es va projectar de manera definitiva la seva !ïgura en la condició de gran renovador del llenguatge del ballet, en una línia en què fusiona molt bé l'estètica contemporània an1b la tècnica clàssica. Allà va crear un bon nombre de coreografies que després han estat assumides per algunes de les companyies de ballet més prestigioses d'arreu del món. Una de les més reconegudes. i també de les primeres, és la que ara se'ns oferirà al Teatre lliure. lmpressing the C:ar és una obra de gran format, tant per la durada com per exigir un equip d'una cinquantena de ballarins, que recotre a músiques formalment tan distants com les Thom Wíllems, Leslie Stuck, Eva Crossman-Hecht o Beethoven. Va ser estTenada el 1988 i des d'ales- hores ha esdevingut creació ensenya dc la personalitat de forsythe. Una d 'aquelles realitzacions en les quals s'aboca la rica cosmovisió de l'art del ballet d'aquest creador. És una coreografia que malgrat els 20 anys d'existència té una gran capacitat de sorpresa; es rep com quelcom fresc i viu. malgrat que part formal del que s'hi mostra després ja s'hagi integrat a la creació del baUet més avançat. El Ballet de Frankfurt el va interpretar per darrera vegada el 1995. Kathryn Bennets, antiga col·laboradora de Forsythe i actual directora de Ballen Reial de Flandes. va aconseguir que li deixés muntar aquesta coreografia en exclusiva. IMPRESSING THE CZAR. Ballet Reial de Flandes. Coreografia: William Forsythe. TEATRE LLIURE. 27128 DE FEBRER DE 2008. RMC 280 Donizetti melodramàtic per a tres grans veus per J. C. C. eixem de banda la idoneïtat de programar títols operistics en versió de concert en un teatre especialitzat, tema amb el qual acaba1íem donant moltes voltes a la cua. En tot cas, si algun factor ha de resultar imprescindible en aquest tipus de propostes, ha de ser, molt per damunt dc tot -per exemple de la manca de consistència dramàtica de l'obra-, poder disposar d'un quadre d'intèrprets vocals consistent. Aquest és sens dubte el cas de la versió de Lucrezia Sorgia, un dels tí tols "seriosos" més consistents de Gaelano Donizetti. Des de l'esmentat punt de vista dramatúrgíc, aquesta òpera no és ni millor ni pitjor que altres dc semblants que es mouen en el terreny del tremendisme tràgic romàntic més truculent i ensangonat; encara que en aquest cas les morts es produeixin per la via incolora de l'emmetzinament; tant li fa. Amb l'ús forçat del rerefons històric. D tot és prou poc cre.•ble i alhora prou eficaç com perquè a la fi. passat pel sedàs del ric melodisme del compositor i de la seva concreció en veus excel·lents, acabi esdevenint una menja saborosa. I Edita Gruberova (Lucrezíalmarc) i el seu company de fatigues més intensiu al Liceu. el nostre josep Bros (Gennaro/lïll). hi han de contribuir d'una manera satisfactòria. Temporada rere temporada asseguren demostracions generoses de domi nj del bel canto, dc bon gust i dc recursos vocals en estat dc plenitud. Des d'aquesta perspectiva, no es pot demanar més. I amb ells, aquesta gran contralt tan gaudida també al Liceu que és Ewa PodIes arrodonint un triumvirat estcl·lar indiscuti ble. El baix baríton lldebrando d'Arcangelo (Alfons, el marit de Lucrezia) és EOITA GRUBEROVA un complement així mateix ideal en aquesta proposta que serà conduïda pel debutant Stefan Anton Reck. Es tracta d'un dírector deixeble de Seiji Ozawa i Leonard Bernstein que l'any 1985 va aconseguir el Premi Arturo Toscanini. Actua molt a Europa, havent treballat a l'ombra de Claudic Abbado. Del 2000 al 2002 va ser titu lar del Teatre Massimo de Palerm. Es mou preferentment en el món lític, però sense menystenir el concertístic. LIJCREZIA SORGIA (en versió de concert) de Gaetano Donizetti. Llibret: Felice Romani. Edita Gruberova. Josep Bros. Ewa Podles.lldebrando d'Arcangelo. Orquestra Simfònica i Cor del Gran Teatre del Liceu. Dir.: Stefan Anton Reck. LICEU. DEL22 DE FEBRER A l 'l DE MARÇ DE 2008. 41 89 El més llegit a Catalunya MUSICALIA PAPER D'ASSAIG etrarca i la música per MIQUEL DESCLOT rancesca Petrarca ha gaudit d'una fortuna en Ja història de Ja música només comparable a la que ha merescut ell mateix en la història de la literatura. La qual cosa té un mèrit indiscutible si es té en compte que el poeta rarament va escriure poesia pensant en la música (només els pocs madrigals i balades del Cançoner s'acomoden a les formes musicals del seu temps, les de l' Ars Nova italiana, deutora de l' Ars Nova francesa). Tanmateix, tot el Cançoner (que ell no va anomenar amb aquest títol musical, sinó amb un decebedor Rerum vulgarium fragmenta) testimonia una oïda sofisticadíssima, no gens amiga justament de la melodia fàcil i cantadora d'alguns dels seus predecessors. I això no és gens sorprenent en un poeta que es va formar al cor de la Provença, on havia culminat la gran tradició trobadoresca i on de fet encara es mantenia viva, bé que amb respiració assistida. En realitat, sabem que Petrarca tocava el llaüt i que tenia diversos amics músics (entre ells, el ferrarès Tommaso Bambaio a qui el poeta va llegar el llaüt que va retenir fins al final de la seva vida). Així i tot, només se'ns ha conservat una sola peça musical contemporània amb text seu (el madrigal Non al suo amante, escrit cap a 1350 per }acopo da Bologna, que no sabem del cert si tenia res a veure amb el jaquet de Bolunya que va treballar a la cort del nostre Pere el Cerimoniós entre 1378 i 1386). Tot i que la seva inlluència com a humanista reivindicador dels clàssics llatins s'estendria de seguida per tot Europa, la seva obra poètica en italià trigaria molt a ser coneguda. No és estrany, doncs, que hàgim d'esperar fms al segle següent per trobar un text seu -un de sol- en una obra del gran Guillaume Dufay: la cançó Vergine bella, sobre Ja F primera estrofa del darrer poema del Cançoner. Però els immediats successors de Dufay a l'escola francoflamenca no van tenir encara accés a la poesia de Petrarca, i de nou ens caldrà esperar un segle més per trobar els seus versos en l'obra dels compositors. El canvi es produirà amb la '·revolucióu petrarquista propiciada per l'edició de Pietro Bembo del Cançoner, l'any 1501, a la impremta d'Aido Manuzio de Venècia. Amb aquesta edició i amb els seus escrits, Bemba imposarà la poesia de Petrarca com a model per a les noves generacions, amb tanta fortuna que la febre petrarquista s'estendrà com una taca d'oli més enllà dels Alps i tol, fins a infectar mitja Europa, i no tan sols entre poetes, sinó també entre músics. Així, en l'emergent madrigal cinccentista italià, impulsat pels compositors francoflamencs que cada vegada més gravitaven cap a Itàlia, la poesia pelTarquista (de Petrarca mateix o dels seus imitadors renaixentistes) hi tindrà el lloc de màxim honor. En pocs decennis, els milers de versos del Cançoner van passar per la interpretació polifònica dels nombrosos madrigalistes del segle XVI; algun compositor, com Matteo Rampollini, va dedicar a Petrarca tota una col·lecció monogràfica, però el més habitual era que la poesia del toscà aparegués als llibres de madrigals al costat de l'obra dels seus imitadors. Des dels francoflamencs Adrian Willaert, Jacques Arcadelt, Cyprian de Rore, Philippe de Monte, Roland de Lassus o jacques de Wert fins als ja protobanocs Claudio Monteverdí, Giulio Caccini o Sigismondo d'lndia, passant pels grans mestres italians del madrigal Luca Marenzio o Giovanni Pierluigi da Palestrina, tots van musicar en un grau o altTe la poesia de Petrarca. Fins i tot músics com el nostre Lluís del Milà, que no va ser cap madrigalista ni va treballar a Itàlia, en musicaven poemes. Després d'aquella espectacular febrada, era lògic que la poesia deltoseà quedés a l'ombra dc la història musical per molt de temps. Però el prestigi de la seva obra es va mantenir prou intacte perquè músics tan diferents com l'il·lustral Franz joseph Haydn (a la cantata Solo et pensoso, en italià) o el ja romàntic Franz Schubert (en tres lieder, sobre tres sonets traduïts a l'alemany) hi poguessin recórrer amb naturalitat. RMC 280 J a en ple apogeu romàntic, el cosmopolita Ferenc Liszt encara va musicar tres cèlebres sonets de Petrarca en italià, cançons que després va transcriure per a piano sol i que, sota aquesta forma, no han abandonat mai el repertori. I ja en ple segle XX, un compositor tan essencial com Amold Schonberg es va acostar a Petrarca (sempre en alemany) en tres ocasions. Les dues primeres, als inicis de la seva carrera, dins l'atractiu cicle de sis cançons op. 8, de 1904. La danera, molt més interessant, dins Serenata, op. 24, escrita a primers dels anys vint, en ple desenvolupament del mètode dodecatònic: en aquesta ocasió, les onze síl· labes dels versos petrarquians serveixen a Schéinberg per a una enginyosa aplicació incompleta de la sèrie de dotze notes (a raó de nota per síl·laba), que al vers següent es veu obligada a començar una síl·laba més tard que a l'anterior, amb la conseqüència que cap vers no ostenta mai la mateixa melodia que un altre, tot i observar-s'hi rígidament la repetició de Ja sèrie. Un poeta del segle XIV a l'avantguarda de la música del xx! 43 91 Música per EDUARD V. PATSI encreuada Música encreuada de gener 2008 (núm. 279) RMC 280 Horitzontals. 1. Una de Bach, de quatre paraules, que baixa per l'li vertical. 2. Dos instruments tocant un La. Silenci! 3. Recadcrs del Teatre acional. Ferrocarril marxa enrere. És anglès. 4. Simfonies que retomen al mateix tema musical. La major. 5. Emotiu i desordenat. Christoph, el contrabaix solista de I'OBC. 6. Rep el Premi Pulitzer en el caos més absolut. Do antic. 7. A La Luisa (Miller) de Verdi li ha caigut quelcom: ui! Element sonor de La guitarra (del revés) . Mozart, Mahler o Morera. 8. Una batuta. Inici de la fricció sense ió (del revés) . Dante Alighieri brodat al mocador. 9. Interpretis el paper solista en una òpera. Ara està dc moda el "polí" per als telèfons mòbils (del revés) . 10. A un to de Si. Movent la pilota a l'estil Gaso!. Mi major. 11. Nota desafinadeta per freqüència supetior. Associació de Comerciants d'Idees. Sí cal per ser musical. Verticals . 1. Compositor anglès del barroc. En té l'ocell i la compresa. 2. Sensibilitat comuna entre la classe política. 3. Accent musical desplaçat. f-ari stol obert. Tm·tini, Txaikovski o Toldrà. 4. Silenci de nou! Lira trencada. Origen del jazz llatí. 5. L'obra per a percussió d'Edgar Varèse. 6. Una timbala vista des dc l'orgue. l~s a la mateixa distància del director que del solista. 7. L'antiga URSS desmembrada. Terra consonàntica. Abans dc Crist. 8. Que sona, ella, des de dos punts distanciats entre ells i s'esmuny cap a l'esquerra de 1' 11 horitzontal. 9. Gos avocàlic. Salieri. Santana o Samanta (Fox) . Do major. Nota consonàntica. 10. Cosit pel mig. Hummel, Humperdink o I-lugo. A mig to de Si. Mil romans. 11. Mireu 1' 1 horitzontal. Solucions en el número següent. .. sidokus.com Instruccions: Per resoldre el sidoku cal posar en cada casella una nota musical (Do, Re, Mi, Fa. Sol. La. Si), tenint en compte que les set notes han d'aparèixer en cada columna, en cada fila i en cada zona (una zona queda delimitada per vores més gruixudes). Les notes que .. .. \ . .:' ja estan posades són pistes que ajuden a completar aquesta \) particular composició musical. T encara hi ha una a ltra ,~ ji pista: si s'interpreten les no) _j \) tes que hi ha a Ics caselles ombrejades (en ordre: d'esquerra ,·.::-¿ a dreta i de dalt a baix) sonen : ) els primers compassos dc la _j \ peça musical que s'indica a l ' peu del sidoku . .. . . . __) Solucions \) en el número segOent. ll ·lustracions de Laura Borràs Sidoku de gener 2008 (n úm. 279) LA J 44 92 '· Instruments de percussió ' SOL SI DO J . FA Sl J -· sr MI FA u. ) ' LA DO LA LA SOL Mf FA RE SOL DO SJ <www.sidokus.com.> Star Wars (J. Williams) FA concerts BARCELONA(BARCELONts) 1 FEBRER 21 h l 'Auditori Temporada OBC. Orquesta y Coro 1 acionales de España. Sybilla Rubens. soprano. Roman Trekel. baríton. Dir.: Josep Pons. Rèquiem aiemany, op. -15 de Brahms. 2 FEBRER 10.30 hi 12 h Petit Palau Concerts Familiars al Palau. L'orquestra l'O de festa (per a totes les edats). 19 h Palau OSV. Vicenç Prats. flauta. Dir.: Àlvaro Albiach. Amold. Bizet. Weill. (Concerts SimFònics al Palau). 19 h l'Auditori Temporada OBC. Orquesta y Coro Nacionales de España. (Segona audició). 22.15 h Palau Orqu. Simf. Estatal Russa. Rodrigo, Bacarrisse, Moreno. (Promoconcert). llh l'Auditori Temporada OBC. Orqucsta y Coro Nacionales de Espa1ïa. (Tercera audició). 18 h Palau Les quatre estacions de Vivaldi. (Promoconcert). 5 FEBRER 21.30 h Palau Milladoiro. (Festival del MiJ.Ienni). 6 FEBRER 20 h Palau Robert Violoncel·listes de Barcelona (Lluís Claret, Anna Mora i Daniel Claret). Haydn, Beethoven. Kodaly. 7 FEBRER 20 h liceu Cor del Gran Teatre del Liceu. Dir.: José Luis Basso. Brhams, Stravinsky. 9 FEBRER 19 h l'Auditori Temporada OBC. Dil:: R. Gimeno. Takemitsu. Parra. Bach/Berio, Debussy. Copland. 20 h liceu Elektra de Richard Strauss. Dir.: Sebastian Weigle. llh l'Auditori Temporada OBC. (Segona audició). 21 h Petit Palau Jerusalem String Quartet. llaydn, Ligeti, Brahms. (Palau 100. Cambra). 21 h l 'Auditori Maria Joao Pires, piano. Bartók. Mendelssohn, Chopin. (lbercamera). 20 h liceu Elektra de Richard Strauss. Dir.: Scbastian Weigle. 20 h Catedral jordi Pajarcs, orgue. Mcndelssohn. Brahms, Reubke, Messiaen. 14 FEBRER 19.30 h Petit Palau ONCA. jordi Claret i Daniel Clmct, violoncels. Vivaldi, García Demestres, Suk. 15 FEBRER 21 h Palau OBC. María Espada, soprano. Stéphane Degout, baríton. Uta Weyand, piano. Cor dc Cambra del Palau de la Música Catalana (dir.: Jordi Casas Bayer). Brotons, Montsalvatge. Fauré. (Concerts del Centenari del Palau). 16 FEBRER 19 h l'Auditori Temporada OBC. María Espada, soprano. Stéphane De~ou t, baríton. Uta Wtand, piano. Cor dc Cambra del Palau de la Música atalana (dir.: )ordi asas Baycr). Brotons, Montsalvatge, Fauré. 17 FEBRER llh l 'Auditori Temporada OBC. (Segona aud ició). 3 FEBRER 12 FEBRER 13 FEBRER ~e 280 Orquestra dc Cambra Amics dels Clàssics. Dir.: joan Palet i !bars. Elektra de Richard Strauss. Dir.: Sebastian Weigle. Percussions de Barcelona. Escola Coral de l'Orfeó Català. Sent JO. (Concerts del Centenari del Palau). Ate. Barcelonès Albert Giménez i Cecília López, piano a quatre mans. Mozart, Ravel, Satie. Rakhmàninov. (Associació Massià-Carbonell). 19.30 h CaixaForum Antonio Ortiz, piano. Liszt, Rakhmàninov. Concerts del Centenari del Palau. (Fundació ~la Caixa''). 18 FEBRER 21 h Palau Orquestra Filharmònica Nacional d'Hongria. Zoltan Kocsis. director i solista. Haydn, Mozart, Schubert. (lbercamera). 19 FEBRER 21 h Palau Grigorij Sokolov, piano. (Palau I00). 20 FEBRER 20 h Palau Robert Fenan )ames, violí. Santi Mitón. viola de gamba. Mruju Vatsel. clavicèmbal. Bach. 21 h Palau Piccolo Concerto Wicn. ). M. Haydn. Mozart, L. Mozat1. Gatti. (Euroconccti). 20 h liceu Elektra de Richard Strauss. Dir.: Sebastian Weigle. 19.30 h Petit Palau Cor de Cambra del Palau dc la Música Catalana. Diana Baker. piano. Dir.: jord i Casas Bayer. "Re-visions··. Bach-Bussoni, Bach-Myra Hess, Chow1-Falla, Gesualdo-Stravinsky, Guerrero-Turina. Isaac-Bach. Palestrinaagner. Scandelli-Schi:imbcrg, Wagner-Liszt. (Cambra Coral). 20 h Mac ba Clarinet i percussió de I'OBC. Fidemraizer. Eroles. Bofill. Díaz, Roig. (Avuimústca). 21.30 h Palau jane Birkin. (Festival del Mil·lenni). 20 h liceu 21 FEBRER 22 FEBRER l Lucrezia Borgia de Donizctti (en versió de concert). Dir.: Stefan Anton Reck. 45 93 CONCERTS 23 FEBRER 24 FEBRER 25 FEBRER 26 FEBRER 27 FEBRER 28 FEBRER 29 FEBRER I®C 280 21 h L' Auditori Temporada OBC. Dir.: Jesús López Cobos. Beethoven. 21.30 h Palau Pastora. (Festival del Mil·lenni). 19 h L' Audito ri Temporada OBC. (Segona audició). 20 h Liceu Orquestra de Cambra del Gra.n Teatre del Liceu. Lisa Saffer, soprano. David Daniels, contratenor. Dir.: Bernard Labadie. Concert Handel. 21.30 h Palau La Locomotora Negra & La VeUa Dixieland. The Big Reunion. (Fest. del MiHenni). 10.30 hi 12 h Petit Palau Concerts Familiars a l Palau. En fan titella (de 2 a 7 anys) . llh L'Auditori Temporada OBC. (Tercera audició). 19.30 h L' Auditori (Sala Martorell) Octet Mithras (de l'Orquestra Simfònica de la Ràdio de Saar brüken). Mozart, Schubert, Beethoven. (Concerts a Barcelona). 20 h Liceu Elektra de Richard Strauss. Dir.: Sebastian Weigle. 20.30 h Palau Pavel Haas Quartet. Aleksandr Bouzlov, violoncel. Bach, Dvorak, Schubert. (Temporada de Cambra d'lbercamera) . 20 h Liceu Lucrezia Borgia de Donizetti (en versió de concert). Dir.: Stefan Anton Reck. 21.30 h Palau María Bayo, soprano & Orchestre de Chambre de Genève. (Fest. del MiHenni). 21 h Palau Raimon. (Concerts del Centenrui del Palau). 21 h Sta. M. de l Mar Cor i Orqu. Fil. Ceske Budejovice. Solistes vocaJs. Dir.: Jaroslav Krcek. Requiem de Mozart. (Concerts a Barcelona. També 28 i 29 de febrer). 21 h Pe tit Palau Mozarteum Quartet. Adolf Pla, piano. Mozart, Fauré. (Palau 100. Cambra). 21.30 h Palau Barbara 1-Iendticks, soprano & Magnus Lindgren Quru.tet. (Fest. del MiJ.lenni). 20 h Lice u Elektra de R ichard Strauss. Dir.: Sebastian Weigle. 21 h Palau Philhrumonia Orchestra. Dír.: R. Muti. Schubert, Hindemith, Skriabin. (PaJau 100). 21 h L'Auditori Temporada OBC. Amanda Forsyth, violoncel. Pinchas Zukermann, director i violí. Wagner, Bruch, Mozrut, Prokófiev, Txaikovski. GIRONA (GIRONU) 8 FEBRER 21 h 15 FEBRER 21 h ¡ Orquestra de Girona. Dir.: Pablo Heras. Mozart, Bridge, Janiícek, Toldrà. Auditori (cambra) i Rinaldo Alessandtini, clavicèmbal. Storace, Frescobaldi, Cabanilles. 17 FEBRER 19 h Auditori 23 FEBRER 21 h Auditori (cambra) ¡ Trilok Gu ttu & Arké String Quartet. 29 FEBRER 21 h Auditori (cambra) j Auditori (cambra) Orqu. Fil. Nacional d'Hongria. Zoltan Kocsis, di rector i solista. Haydn, Mozart, Schubert. (lbercamera). Girona Jazz Project + Perico Sam beat & Vicenç Martín. LLEIDA (SEGRIÀ) 24 FEBRER 19 h Aud. E. Granados ·.¡: Orquestra Simfònica Julià Carbonell de les Terres de Lleida. Dir.: Alfons Reverté. Boulonge, Haydn, Devienne, Moza1·t. ----- REUS (BAIX CAMP) 15 FEBRER 21.30 h Teatre Fortuny Cor del Gran Teatre del Liceu. Dir.: José Luis Basso. Brahms, Stravinsky. (Associació de Concerts de Reus). 29 FEBRER 21 h El Círcol David Blay, violoncel. Núria Ruera, piano. O ltra, Mendelssohn, Cassadó. (Associació de Concerts de Reus). MANRESA (BAGES) ; 27 FEBRER 21 h Te atre Kursaal j La Traviata de Verdi. Dir.: E lio Orciuolo. (Òpera a Catalunya). SABADELL (VALLH OCCIDENTAL) 20 FEBRER 21 h La Faràndula La Traviata de Verdi. Dir.: Elio Orciuolo. (Òpera a Catalunya. També dies 22 i 24 de febrer, 21 hi 18 h, respectivament). TERRASSA (VALLU OCCIDENTAL) 16 FEBRER 21 h 28 FEBRER 21 h Ce ntre Cultural 1 Compañía Antonjo Gades. Dir. ar tís tica: Stella Arauzo. Carmen. (Fundació Caixa Terrassa. També dia 17 de fe brer, 18 h). ¡ Centre Cultural i Cor del Gran Teatre del Liceu. Dir.: José Luis Basso. Brahms, Stravinsky. ¡ (Fundació Caixa Terrassa). VILADECANS (BAIX LLOBREGAT) 46 94 29 FEBRER 21 h Atrium ! La Traviata de Verdi. Dir.: Elio Orciuolo. (Òpera a Catalunya). ,. HOTELES SILKEN El placer del viaje La sonrisa del recepcionista, el desayuno en la cama, todos los periódicos del dia, descansar sin sobresaltos, un solomillo en su punto o una buena copa en el bar. www . ho te les - si I ken .c om i li E LA FuNDACIÓ CAIXA CATALUNYA PATROCINA EL CoR DE CAMBRA DEL PALAU DE LA MÚSICA CATALANA